РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 575/2013 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 26 юни 2013 година
относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 114 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателен акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейската централна банка (1),
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура,
като имат предвид, че:
(1)
В декларацията на Г-20 от 2 април 2009 г. относно укрепването на финансовата система се настоява за съгласувани в международен план усилия за повишаване на прозрачността и засилване на отчетността и регулирането чрез подобряване на количеството и качеството на капитала в банковата система, след като бъде осигурено икономическото възстановяване. В декларацията се призовава и за въвеждането на допълнителна мярка, която не зависи от риска, за ограничаване на ливъриджа в банковата система, както и за разработването на рамка за по-устойчиви ликвидни буфери. В отговор на предоставения от Г-20 мандат, през септември 2009 г. Групата на управители на централни банки и ръководители на надзорни органи постигна съгласие по редица мерки за засилване на регулирането на банковия сектор. Тези мерки бяха утвърдени от ръководителите на държавите от Г-20 на срещата на високо равнище в Питсбърг от 24 и 25 септември 2009 г. и подробно представени през декември 2009 г. През юли и септември 2010 г. Групата на управители на централни банки и ръководители на надзорни органи излезе с две допълнителни съобщения относно разработването и калибрирането на тези нови мерки, а през декември 2010 г. Базелският комитет по банков надзор публикува окончателните мерки, известни като рамката Базел III.
(2)
Групата на високо равнище по въпросите на финансовия надзор в ЕС, председателствана от Жак дьо Ларозиер (наричана по-долу "групата дьо Ларозиер"), прикани Съюза да разработи по-хармонизирани инструменти за финансово регулиране. Във връзка с бъдещата архитектура на европейските надзорни органи Европейският съвет от 18 и 19 юни 2009 г. също подчерта необходимостта от създаване на „единен европейски наръчник“, приложим за всички кредитни институции и инвестиционни посредници на вътрешния пазар.
(3)
Както се посочва в доклада на групата "дьо Ларозиер“ от 25 февруари 2009 г. (наричан по-долу "докладът" дьо Ларозиер"), "дадена държава членка следва да бъде в състояние да приеме по-строги национални регулаторни мерки, които се считат за подходящи на национално ниво за поддържане на финансовата стабилност, при условие че се спазват принципите на вътрешния пазар и договорените минимални основни стандарти".
(4)
Директива 2006/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 г. относно предприемането и осъществяването на дейност от кредитните институции (3) и в Директива 2006/49/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 г. относно капиталовата адекватност на инвестиционните посредници и кредитните институции (4) бяха неколкократно съществено изменяни. Много от разпоредбите на директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО са приложими както за кредитните институции, така и за инвестиционните посредници. От съображения за яснота и с цел да се осигури последователното прилагане на тези разпоредби, те следва да се обединят в нови правни актове, приложими както към кредитните институции, така и към инвестиционните посредници, а именно настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от (5). За по-голяма достъпност разпоредбите на приложенията към директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО следва да бъдат включени в постановителната част на Директива 2013/36/ЕС и на настоящия регламент.
(5)
Настоящият регламент и Директива 2013/36/ЕС заедно следва да съставляват правната рамка, уреждаща правилата за достъпа до осъществяване на дейност за кредитни институции и инвестиционни посредници (наричани по-долу заедно "институциите"), както и приложимите за тях надзорна рамка и пруденциални правила. Поради това настоящият регламент следва да се разглежда съвместно с посочената директива.
(6)
Директива 2013/36/ЕС, основаваща се на член 53, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), следва, наред с другото, да съдържа разпоредбите, уреждащи правилата за достъпа до осъществяване на дейност от институциите, условията и реда за тяхното управление и надзорната рамка, като например разпоредби, уреждащи лицензирането на дейността, придобиването на квалифицирано дялово участие, упражняването на свободата на установяване и на предоставяне на услуги, правомощията на компетентните органи на държавата членка по произход и приемащата държава членка в това отношение, както и относно началния капитал и надзорния преглед на институциите.
(7)
Настоящия регламент следва, наред с другото, да съдържа пруденциалните изисквания за институциите, които се ограничават до функционирането на пазарите на банкови и финансови услуги и имат за цел да се гарантира финансовата стабилност на участниците на тези пазари, както и високо ниво на защита на инвеститорите и вложителите. Настоящият регламент има за цел да допринесе осезаемо за безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар и поради това следва да се основава на разпоредбите на член 114 ДФЕС, тълкувани в съответствие с трайната практика на Съда на Европейския съюз.
(8)
Въпреки че директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО хармонизираха до известна степен правилата на държавите членки в областта на пруденциалния надзор, те съдържат значителен брой варианти и възможности държавите членки да налагат по-строги правила от установените в тях. Това води до различия между националните правила, които биха могли да възпрепятстват трансграничното предоставяне на услуги и свободата на установяване и по този начин да създадат пречки за безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар.
(9)
От съображения за правна сигурност и поради необходимостта от равнопоставеност в рамките на Съюза прилагането на единен набор от правила за всички участници на пазара е ключов елемент за функционирането на вътрешния пазар. За да се избегнат нарушения на функционирането на пазара и случаите на регулаторен арбитраж, минимални пруденциални изисквания следва да гарантират максимална хармонизация. Поради това преходните периоди, предвидени в настоящия регламент, са изключително важни за гладкото въвеждане на настоящия регламент и за избягване на несигурност на пазарите.
(10)
Във връзка с работата на Групата по прилагане на стандарти към Базелския комитет по банков надзор (БКБН) по отношение на мониторинга и прегледа на прилагането на рамката Базел III от държавите членки, Комисията следва периодично да предоставя актуализирани доклади, най-малкото след публикуването от БКБН на всеки доклад за напредъка, свързани с прилагането и въвеждането на национално равнище на рамката Базел III в други основни юрисдикции, включително оценка на съгласуваността на законодателството или разпоредбите на другите държави с международните минимални стандарти, за да се установят различия, които биха могли да породят опасения относно условията на равнопоставеност.
(11)
Следователно, за да се отстранят пречките пред търговията и нарушенията на конкуренцията в резултат на различията между националните правни уредби, както и за да не се позволи появата на нови възможни пречки пред търговията и съществени нарушения на конкуренцията, е необходимо да се приеме регламент, с който се установяват единни правила, приложими във всички държави членки.
(12)
Оформянето на пруденциалните изисквания под формата на регламент би гарантирало, че тези изисквания ще бъдат пряко приложими. Така ще се осигурят еднакви условия и ще се предотврати възникването на разминаващи се национални изисквания вследствие на транспонирането на директива. В резултат на настоящия регламент всички институции ще спазват едни и същи правила в целия Съюз, което ще засили и доверието в стабилността на институциите, особено по време на криза. Приемането на регламент ще намали също така регулаторната сложност и разходите на дружествата за спазване на нормативната уредба, особено за институциите с трансгранична дейност, както и ще допринесе за премахване на нарушенията на конкуренцията. По отношение на спецификите на пазарите на недвижимо имущество, които се характеризират със свойствено за всяка държава членка, регион или местен район икономическо развитие и правна уредба, компетентните органи следва да имат право да определят по-високи рискови тегла или да прилагат, в зависимост от случаите на неизпълнение и очакваното развитие на пазара, по-стриктни критерии за експозициите, обезпечени с ипотеки върху недвижимо имущество в дадени области.
(13)
Компетентните органи или държавите членки следва да могат да налагат национални правила, при условие че те не са несъвместими с настоящия регламент, в областите, които не са обхванати от него, например динамичното провизиране, разпоредбите относно националните схеми за покрити облигации които не се отнасят до третирането на тези облигации съгласно установените в настоящия регламент правила, придобиването и притежаването на дялови участия, както във финансовия, така и в нефинансовия сектор за цели, които нямат отношение към пруденциалните изисквания, определени в настоящия регламент.
(14)
Най-важните препоръки в доклада „дьо Ларозиер“, намерили приложение в Съюза на по-късен етап, бяха създаването на „единен европейски наръчник“ и на европейска рамка за макропруденциален надзор, като целта беше двата елемента заедно да осигурят финансова стабилност. Единният наръчник осигурява стабилна и единна регулаторна рамка, която способства за функционирането на вътрешния пазар и предотвратява възможностите за регулаторен арбитраж. В рамките на вътрешния пазар на финансови услуги обаче макропруденциалните рискове могат да се различават по редица начини и са свързани с характерни национални особености, които водят до различия, наблюдавани например в структурата и обема на банковия сектор в сравнение с икономиката като цяло и кредитния цикъл.
(15)
В настоящия регламент и в Директива 2013/36/ЕС се съдържат няколко инструмента за предотвратяване и редуциране на макропруденциалните и системните рискове, чрез които се осигурява гъвкавост, като едновременно с това се гарантира, че използването им подлежи на подходящ контрол, за да не се наруши функционирането на вътрешния пазар, като се извършва по прозрачен и последователен начин.
(16)
Когато макропруденциалните или системните рискове засягат една държава членка, компетентните или определените органи от съответната държава членка следва да имат възможност да предприемат действия по отношение на тези рискове, освен чрез предвидения в Директива 2013/36/ЕС инструмент буфер за системен риск, и чрез някои конкретни национални макропруденциални мерки, ако се прецени, че те са по-ефективни за преодоляването на тези рискове. Европейският съвет за системен риск (ЕССР), създаден с Регламент (ЕС) № 1092/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. (6) и Европейският надзорен орган (Европейски банков орган) (ЕБО), създаден с Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. за създаване на Европейски надзорен орган (Европейски банков орган) (7), следва да имат възможност да предоставят становищата си относно това дали са изпълнени предпоставките за такива национални макропруденциални мерки и следва да има механизъм на Съюза, който да предотвратява въвеждането на национални мерки, когато има много сериозни доказателства, че не са налице съответните предпоставки. С настоящия регламент се установяват единни микропруденциални правила за институциите, като същевременно държавите членки запазват водеща роля при макропруденциалния надзор поради експертния си опит и съществуващите им задължения по отношение на финансовата стабилност. В този конкретен случай, тъй като решението за приемане на национални макропруденциални мерки включва определени оценки по отношение на рисковете, които могат в крайна сметка да засегнат макроикономическото, фискалното и бюджетното положение на съответната държава членка, е необходимо правомощието за отхвърляне на предложените на национално ниво макропруденциални мерки да бъде предоставено на Съвета в съответствие с член 291 ДФЕС, който действа по предложение на Комисията.
(17)
В случаите когато Комисията е представила на Съвета предложение за отхвърляне на национални макропруденциални мерки, Съветът следва да разгледа незабавно това предложение и да вземе решение дали да отхвърли или не националните мерки, като въпросът може да бъде подложен на гласуване по искане на държава членка или на Комисията в съответствие с Процедурния правилник на Съвета (8). В съответствие с член 296 ДФЕС Съветът следва да мотивира решението от гледна точка на условията за намеса, определени в настоящия регламент. Като се има предвид значението на макропруденциалния и на системния риск за финансовия пазар на засегнатата държава членка, а оттам и на нуждата от бързо реагиране, е важно срокът за това решение на Съвета да се определи на един месец. Ако след задълбочено разглеждане на предложението на Комисията за отхвърляне на предложената национална мярка Съветът стигне до заключението, че не са изпълнени определените в настоящия регламент условия за отхвърляне на национални мерки, той следва във всички случаи да посочи мотивите си по ясен и недвусмислен начин.
(18)
Държавите членки следва да могат да прилагат мерките, които считат за уместни, включително мерки за редуциране на макропруденциалния или системния риск в конкретна държава членка, до хармонизирането на ликвидните изисквания през 2015 г. и на отношението на ливъридж през 2018 г.
(19)
Буферите за системен риск или индивидуалните мерки, предприети от държавите членки за справяне със системните рискове, които ги заплашват, следва да могат да се прилагат за банковия сектор като цяло или за една или повече негови подгрупи, а именно подгрупи от институции, които показват сходни рискови профили при извършваната от тях стопанска дейност, или за експозициите към един или повече вътрешни икономически или географски сектори в рамките на банковия сектор.
(20)
Ако определените органи на две или повече държави членки установят едни и същи промени в проявлението на системен или макропруденциален риск, представляващ заплаха за финансовата стабилност на национално ниво във всяка от тези държави членки, и ако определените органи счетат, че срещу този риск би било по-добре да се предприемат национални мерки, държавите членки могат да подадат съвместно уведомление до Съвета, Комисията, ЕССР и ЕБО. При уведомяване на Комисията, Съвета, ЕССР и ЕБО държавите членки следва да представят подходящи доказателства, включително обосновката за съвместно уведомление.
(21)
Освен това на Комисията следва да бъде предоставено правомощието да приеме делегиран акт за временно увеличение на нивата на капиталовите изисквания, както и на изискванията за големи експозиции и за оповестяването. Тези разпоредби следва да се прилагат за период от една година, освен ако Европейският парламент или Съветът не възрази срещу делегирания акт в срок от три месеца. Комисията следва да посочи мотивите за използването на тази процедура. На Комисията следва да бъде предоставено единствено правомощието да налага по-строги пруденциални изисквания за експозиции, произтичащи от развитието на пазара в рамките на Съюза или извън него, което засяга всички държави членки.
(22)
Прегледът на макропруденциалните правила е обоснован, за да може Комисията да оцени, наред с другото, дали макропруденциалните инструменти в настоящия регламент и в Директива 2013/36/ЕС са ефективни, ефикасни и прозрачни, дали следва да се предложат нови инструменти, дали предвиденият в настоящия регламент или в Директива 2013/36/ЕС обхват и евентуалното припокриване на макропруденциалните инструменти за справяне със сходни рискове са подходящи и как международно приетите стандарти за системно значимите институции взаимодействат с настоящия регламент или на Директива 2013/36/ЕС.
(23)
Когато държавите членки приемат насоки от общ характер, по-специално в областите, в които приемането от Комисията на проекти за технически стандарти все още предстои, тези насоки не трябва да са в противоречие с правото на Съюза, нито да засягат прилагането му.
(24)
Настоящият регламент не препятства на държавите членки, когато е уместно, да налагат еквивалентни изисквания спрямо предприятията, които не попадат в обхвата му.
(25)
Общите пруденциални изисквания, предвидени в настоящия регламент, се допълват с индивидуални правила, които се определят от компетентните органи в резултат на постоянния надзорен преглед на отделни институции. Обхватът на подобни надзорни правила, следва, наред с другото, да бъде изложен в Директива 2013/36/ЕС, тъй като компетентните органи следва да могат самостоятелно да преценяват кои правила следва да бъдат наложени.
(26)
Настоящият регламент не следва да засяга способността на компетентните органи да налагат специфични, съобразени с рисковия профил на институциите изисквания в рамките на посочените в Директива 2013/36/ЕС надзорен преглед и оценка.
(27)
Регламент (ЕС) № 1093/2010 има за цел да се повиши качеството и да се постигне по-голяма последователност на националния надзор, както и да се подобри наблюдението и контролът върху трансграничните групи.
(28)
Предвид увеличения брой задачи, възложени на ЕБО с настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС, Европейският парламент, Съветът и Комисията следва да направят необходимото за осигуряването на достатъчно човешки и финансови ресурси.
(29)
Регламент (ЕС) № 1093/2010 задължава ЕБО да предприема действия в съответствие с директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО. ЕБО трябва да предприема действия и в сферата на дейност на институциите във връзка с въпроси, които не са обхванати изрично от тези директиви, при условие че подобни действия са необходими, за да се гарантира ефективното и последователното прилагане на посочените директиви. Настоящият регламент следва да вземе предвид ролята и функцията на ЕБО и да улесни упражняването на правомощията му, изложени в Регламент (ЕС) № 1093/2010.
(30)
След периода на наблюдение и пълното въвеждане на изискването за ликвидно покритие в съответствие с настоящия регламент Комисията следва да се направи оценка дали предоставянето на ЕБО на право на инициатива за провеждането на обвързваща медиация по отношение на вземането на съвместни решения от компетентните органи съгласно членове 20 и 21 от настоящия регламентби улеснило практическото създаване и функциониране на обособени ликвидни подгрупи, както и да определи дали са изпълнени условията за специално вътрешногрупово третиране на трансгранични институции. Следователно, към този момент и като част от редовните доклади относно дейността на ЕБО съгласно член 81 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, Комисията следва да проучи конкретно необходимостта от предоставянето на такива правомощия на ЕБО и да включи резултатите от това проучване в своя доклад, който следва да бъде придружен от подходящи законодателни предложения, ако е необходимо.
(31)
В доклада "дьо Ларозиер" се посочва, че микропруденциалният надзор не може да действа ефективно за запазване на финансовата стабилност без подходящо отчитане на процесите на макрониво, като макропруденциалното наблюдение и контрол се обезсмислят, ако не може да въздейства по някакъв начин върху надзора на микрониво. Тясното сътрудничество между ЕБО и ЕССР е от съществено значение, за да се осигури пълна ефективност на функционирането на ЕССР и на последващите действия, предприети в отговор на неговите предупреждения и препоръки. По-специално, ЕБО следва да може да предава на ЕССР цялата необходима информация, събрана от компетентните органи в съответствие със задълженията за отчитане, определени в настоящия регламент.
(32)
Предвид разрушителните последици от последната финансова криза, основните цели на настоящия регламент са насърчаване на икономически полезни банкови дейности, които служат на общото благо, и възпиране на неустойчиви финансови спекулации без реална добавена стойност. Това предполага всеобхватна реформа на начините, по които спестяванията се насочват към продуктивни инвестиции. За да се осигури устойчива и многообразна банкова среда в Съюза, компетентните органи следва да бъдат оправомощени да налагат по-високи капиталови изисквания за институциите със системно значение, които могат поради своите стопански дейности да представляват заплаха за световната икономика.
(33)
Необходими са еквивалентни финансови изисквания за институциите, които съхраняват парични средства или ценни книжа на свои клиенти, за да се осигурят сходни защитни механизми за вложителите и справедливи условия на конкуренция между съпоставими групи от институции.
(34)
Тъй като институциите на вътрешния пазар са в пряка конкуренция, изискванията за наблюдение следва да бъдат еквивалентни в целия Съюз, като се вземат предвид различните рискови профили на институциите.
(35)
Когато при упражняването на надзора е необходимо да се определи размерът на консолидирания собствен капитал на група от институции, изчисленията следва да се извършват в съответствие с настоящия регламент.
(36)
Съгласно настоящия регламент капиталовите изисквания се прилагат на индивидуална и консолидирана основа, освен ако компетентните органи не прилагат индивидуален надзор, когато счетат това за целесъобразно. Индивидуалният, консолидираният и трансграничният консолидиран надзор са полезни инструменти при наблюдението и контрола на институциите.
(37)
За да се осигури адекватна платежоспособност на институции в рамките на дадена група, от съществено значение е капиталовите изисквания да се прилагат въз основа на консолидираното финансово състояние на тези институции в групата. За да се осигури правилно разпределение на собствения капитал в рамките на групата и неговата наличност за защита на спестяванията при необходимост, капиталовите изисквания следва да се прилагат спрямо отделните институции в рамките на дадена група, освен когато тази цел може да бъде постигната ефективно по друг начин.
(38)
Малцинствените участия, произтичащи от междинните финансови холдинги, за които се прилагат изискванията на настоящия регламент на подконсолидирана основа, също могат да бъдат допустими (в рамките на съответните лимити) за включване в състава на базовия собствен капитал от първи ред на групата на консолидирана основа, тъй като и базовият собствен капитал от първи ред на междинния финансов холдинг, съставен от малцинствените участия, и частта от същия този капитал, собственост на дружеството майка, в еднаква степен поемат загубите, понесени от техните дъщерни предприятия, когато възникват такива.
(39)
Използването на точно определен счетоводен метод за изчисляване на собствения капитал, неговата адекватност спрямо рисковата експозиция на дадена институция, както и за оценка на концентрацията на експозициите, следва да се прави в съответствие с разпоредбите на Директива 86/635/ЕИО на Съвета от 8 декември 1986 г. относно годишните отчети и консолидираните счетоводни отчети на банки и други финансови институции (9), в която са включени някои промени на разпоредбите на Седма директива 83/349/ЕИО на Съвета от 13 юни 1983 г. относно консолидираните счетоводни отчети (10), или с тези на Регламент (ЕО) № 1606/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 19 юли 2002 г. за прилагането на международните счетоводни стандарти (11) - в зависимост от това с кой от тези актове се регулира счетоводната отчетност на институциите съгласно националното право.
(40)
За да се осигури подходящо ниво на платежоспособност, е важно да се предвидят капиталови изисквания, при които активите и задбалансовите позиции да се претеглят според степента на риска.
(41)
На 26 юни 2004 г. БКБН прие рамково споразумение относно международното сближаване на начините на оценка на капитала и на капиталовите изисквания (наричано по-долу „рамката Базел II“). Разпоредбите на директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО, възпроизведени в настоящия регламент, са равностойни на разпоредбите в рамката Базел II. Следователно, чрез включването на допълнителните елементи от рамката Базел III настоящият става равностоен на разпоредбите в рамките Базел II и Базел III.
(42)
От съществено значение е да отчете разнообразието от институции в Съюза чрез осигуряването на алтернативни подходи за изчисляване на капиталовите изисквания за кредитен риск, включващи различни нива на чувствителност към риска и изискващи различни степени на усъвършенстване. Използването на външни рейтинги и на собствени оценки на институциите за отделните параметри на кредитния риск представлява значително подобряване на чувствителността към риска и пруденциалната надеждност на правилата във връзка с кредитния риск. Институциите следва да се насърчават да преминават към подходи с по-висока чувствителност към риска. При изчисленията, необходими за прилагането на посочените в настоящия регламент подходи за оценка на кредитния риск, институциите следва да подобрят процесите си на оценка и управление на кредитния риск, за да могат да се възползват от методи за определяне на регулаторни капиталови изисквания, които да отразяват естеството, мащаба и сложността на процесите при отделните институции. В това отношение следва да се счита, че обработката на данни във връзка с формирането и управлението на експозиции към клиенти включва разработването и утвърждаването на системи за управление и оценка на кредитния риск. Това служи не само за постигане на законните интереси на институциите, а и на целите на настоящия регламент за използването на по-добри методи за оценка и управление на риска и за тяхното използване при определянето на регулаторни капиталови изисквания. Независимо от това подходите с по-висока чувствителност към риска изискват съществен експертен опит и ресурси, както и достатъчни по обем данни с високо качество. Следователно институциите следва да отговарят на високи стандарти, преди да приложат тези подходи към регулаторните капиталови изисквания. Предвид текущата работа за осигуряване на подходящи ограничителни механизми за вътрешните модели, Комисията следва да изготви доклад относно възможността за удължаване на прилагането на минималния под по Базел I, заедно със законодателно предложение, ако е уместно,.
(43)
Капиталовите изисквания следва да съответстват на рисковете, за които се отнасят. По-специално, в изискванията следва да се отрази редуцирането на степента на риска, дължащо се на наличието на голям брой сравнително малки експозиции.
(44)
Малките и средните предприятия (МСП) са един от стълбовете на икономиката на Съюза предвид основополагащата им роля за създаване на икономически растеж и осигуряване на заетост. Възстановяването и бъдещият растеж на икономиката на Съюза зависят главно от наличието на капитал и финансиране за установени в Съюза МСП, за да могат да осъществяват необходимите инвестиции за внедряване на нови технологии и оборудване с цел повишаване на конкурентоспособността си. Поради ограничения брой алтернативни източници на финансиране МСП, установени в Съюза, са още по-чувствителни към въздействието на банковата криза. Ето защо е важно да се попълни съществуващият недостиг във финансирането на МСП и да се осигури достатъчен поток от банкови кредити за МСП в настоящия контекст. Капиталовите изисквания за експозиции към МСП следва да бъдат намалени чрез прилагането на коефициент за подпомагане, равен на 0,7619, за да се позволи на кредитните институции да увеличат предоставянето на кредити на МСП. За да се постигне тази цел, кредитните институции следва да използват ефективно освобождаването на капитал чрез прилагането на коефициента за подпомагане изключително с цел осигуряване на подходящ поток от кредити за МСП, установени в Съюза. Компетентните органи следва да наблюдават периодично общия размер на експозициите към МСП на кредитните институции и общия размер на приспадането от капитала.
(45)
В съответствие с решението на БКНБ, прието от Групата на управители на централни банки и ръководители на надзорни органи на 10 януари 2011 г., при нежизнеспособност на дадена институция всички нейни инструменти от допълнителния капитал от първи ред и от капитала от втори ред следва да могат да бъдат напълно и перманентно отписани или изцяло конвертирани в базов собствен капитал от първи ред. Законодателство, необходимо, за да се гарантира, че инструментите на собствения капитал подлежат на допълнителен механизъм за покриване на загуби, следва да стане част от законодателството на Съюза като част от изискванията за възстановяване и преструктуриране на институциите. Ако до 31 декември 2015 г. не бъде прието правна уредба на Съюза, която да урежда изискването при нежизнеспособност на дадена институция капиталовите инструменти да могат да бъдат напълно и перманентно отписани или преобразувани в инструменти от базовия собствен капитал от първи ред, Комисията следва да направи преглед и да докладва дали в настоящия регламент следва да бъде включена такава разпоредба и в контекста на този доклад да представи подходящи законодателни предложения.
(46)
Разпоредбите на настоящия регламент са в съответствие с принципа на пропорционалност, по-специално предвид разнообразието в размера и мащаба на операциите и обхвата на дейността на институциите. Спазването на принципа на пропорционалност означава също, че по отношение на експозициите на дребно се признават възможно най-простите процедури за определянето на рейтинг, дори в рамките на вътрешнорейтинговия подход. Държавите членки следва да гарантират, че определените в настоящия регламент изисквания се прилагат по начин, пропорционален на естеството, мащаба и сложността на рисковете, произтичащи от бизнес модела на дадена институция и от дейностите ѝ. Комисията следва да направи необходимото делегираните актове и актовете за изпълнение, регулаторните технически стандарти и техническите стандарти за изпълнение да са съобразени с принципа на пропорционалност, за да се гарантира пропорционалното прилагане на настоящия регламент. Поради това ЕБО следва да гарантира, че всички регулаторни технически стандарти и технически стандарти за изпълнение са съставени по начин, който е съобразен с принципа на пропорционалност и го утвърждава.
(47)
Компетентните органи следва да обърнат подходящо внимание на случаи, при които подозират, че информацията се смята за търговска тайна или за поверителна с цел да се избегне оповестяването ѝ. Независимо от факта, че дадена институция може да избере да не оповестява информация, която счита за търговска тайна или за поверителна, фактът, че информацията се счита за търговска тайна или за поверителна не освобождава от отговорност за неоповестяването на такава информация, когато бъде констатирано, че неоповестяването има значителни последици.
(48)
Динамичният характер на настоящия регламент дава възможност на институциите да избират към кредитния риск между три подхода с различна сложност. С цел да се позволи, особено на малките институции, да изберат по-чувствителния към риска вътрешнорейтингов подход, съответните разпоредби следва да се тълкуват така, че класовете експозиции да включват всички експозиции, които в настоящия регламент са третирани пряко или косвено като принадлежащи към посочените класове. Като общо правило, компетентните органи не следва да правят разлика между трите подхода при процеса на надзорен преглед, т.е. институциите, избрали стандартизирания подход, не следва само поради тази причина да подлежат на по-строг надзор.
(49)
Следва да се отделя все по-голямо внимание на методите за редуциране на кредитния риск в рамките на правила, чиято цел е да се гарантира, че платежоспособността не се засяга поради неоправдано признаване. Винаги когато е възможно, при стандартизирания, а и при другите подходи, следва да се признава действащото в съответните държави членки обичайно банково обезпечение за редуциране на кредитния риск.
(50)
За да се гарантира, че рисковете и тяхното редуциране вследствие на предприети от институциите дейности по секюритизация и инвестиции са правилно отразени в капиталовите изисквания по отношение на институциите, е необходимо да се включат правила, предвиждащи третиране на тези дейности и инвестиции, характеризиращо се с чувствителност към риска и пруденциална надеждност. За тази цел е необходимо да се предвиди ясно и всеобхватно определение на понятието „секюритизация“, което да обхваща всяка трансакция или схема, при която кредитният риск, свързан с дадена експозиция или група експозиции, се разделя на траншове. Експозиция, която създава задължение за пряко плащане по трансакция или схема, които се използват за финансиране или стопанисване на материални активи, не следва да се счита за експозиция към секюритизация дори ако трансакцията или схемата включва задължения за плащане с различен приоритет.
(51)
Паралелно с наблюдението, имащ за цел гарантиране на финансова стабилност, съществува и необходимост от механизми, предназначени за постигането на засилено и ефективно наблюдение и предотвратяване на потенциални балони, за да се гарантира оптимално разпределение на капитал в контекста на макроикономическите предизвикателства и цели, по-специално по отношение на дългосрочните инвестиции в реалната икономика.
(52)
Операционният риск е значим риск, пред който са изправени институциите, който трябва да е покрит със собствен капитал. От съществено значение е да се отчете разнообразието от институции в Съюза, като се предоставят алтернативни подходи за изчисляване на изискванията за операционния риск чрез включването в тези подходи на различни нива на чувствителност към риска и като се изиска различна степен на усъвършенстваност. За институциите следва да има подходящи стимули за преминаване към подходи с по-висока чувствителност към риска. Предвид появата на изключително усъвършенствани методи за оценка и управление на операционния риск правилата следва да бъдат обект на прегледи и да се актуализират по подходящ начин, включително във връзка с коефициентите за различните групи дейности и признаването на техниките за редуциране на риска. Във връзка с това при опростените подходи за изчисляване на капиталовите изисквания за операционен риск следва да се обърне специално внимание върху отчитането на застраховането.
(53)
Наблюдението и контролът върху експозициите на институцията следва да са неразделна част от надзора над нея. Следователно прекомерната концентрация на експозиции към един клиент или група от свързани клиенти може да доведе до неприемлив риск от загуба. Такава ситуация може да се счита за неблагоприятна за платежоспособността на институцията.
(54)
При определяне дали съществуват групи от свързани клиенти и съответно - експозиции, съставляващи едно цяло от гледна точка на поемания риск, е важно да се отчитат и рисковете, породени от общ източник на значително финансиране, предоставено от самата институция, нейната финансова група или свързани лица.
(55)
Въпреки че е желателно изчисляването на размера на експозицията да се основава на размера, използван за целите на капиталовите изисквания, е уместно да се приемат правила за наблюдение на големите експозиции, без да се прилага претегляне или степенуване на риска. Освен това, прилаганите методи за редуциране на кредитния риск в рамките на режима за платежоспособност бяха създадени въз основа на предположението, че кредитният риск е добре диверсифициран. При големите експозиции, свързани с риск от концентрация, основани на задължения на едно лице, кредитният риск не е подходящо диверсифициран. Отчитането на ефекта от тези техники следва в такъв случай да се обвърже с пруденциални предпазни мерки. Във връзка с това е необходимо при големите експозиции да се предвиди ефективна реализация на кредитната защита.
(56)
Предвид факта, че загубата от експозиция към институция може да бъде толкова голяма, колкото и загуба от всяка друга експозиция, такива експозиции следва да бъдат третирани и отчитани по същия начин като всички останали. Въведено бе алтернативно количествено ограничение с цел намаляване на непропорционалното въздействие на такъв подход върху по-малките институции. Освен това, съвсем краткосрочните експозиции, свързани с парични преводи, включително извършването на разплащателни услуги, услуги по клиринг, сетълмент и попечителски услуги за клиенти, се изключват, за да се улесни безпрепятственото функциониране на финансовите пазари и на свързаната с тях инфраструктура. Тези услуги обхващат например изпълнението на паричен клиринг и сетълмент и подобни дейности с цел улесняване на сетълмента. Съответните експозиции включват експозиции, които могат да не са предвидими и следователно не са напълно контролирани от кредитната институция - например баланси по сметки по междубанкови операции в резултат от плащания на клиенти, включително удържани или начислени такси и лихви, и други плащания по услуги за клиенти, както и предоставени или получени обезпечения.
(57)
Важно е интересите на дружествата, които преобразуват заеми в търгуеми ценни книжа и други финансови инструменти (инициатори или спонсори), да се са съобразени с интересите на тези, които инвестират в тези ценни книжа или инструменти (инвеститори). За тази цел инициаторът или спонсорът следва да запазва значителен интерес в базисните активи. Следователно е важно инициаторите или спонсорите да запазват експозиция към риска, свързан с въпросните заеми. По-общо, секюритизационните сделки не следва да се структурират по начин, който да избягва прилагането на изискването за запазване, по-специално чрез такси или премии, или чрез двете. Такова запазване следва да бъде приложимо във всички случаи, при които се проявява икономическата същност на секюритизацията, независимо от правните структури или инструменти, които се използват за постигане на тази икономическа същност. По-специално, когато кредитният риск се прехвърля чрез секюритизация, инвеститорите следва да вземат решенията си едва след като извършат цялостна надлежна проверка, за което се нуждаят от подходяща информация относно секюритизациите.
(58)
В настоящият регламент се предвижда също така изискването за запазване да не се прилага многократно. За всяка секюритизация е достатъчно изискването да се прилага към инициатора, спонсора или първоначалния кредитор. По същия начин, когато секюритизационни сделки имат други секюритизиращи позиции като базисен актив, изискването за запазване се прилага само спрямо секюритизацията, в която е инвестирано. Закупени вземания не следва да подлежат на изискването за запазване, ако възникват от корпоративна дейност, когато са прехвърлени или продадени с отстъпка с цел финансиране на тази дейност. Компетентните органи следва да прилагат рисковото тегло при неспазване на задълженията за извършване на надлежна проверка и за управление на риска във връзка със секюритизация в случай на съществени нарушения на политиките и процедурите, които са от значение за анализа на базисните рискове. Комисията следва също да прецени дали избягването на многократното прилагане на изискването за запазване би могло да доведе до практики на заобикаляне на изискването за запазване и дали правилата за секюритизациите се прилагат ефективно от компетентните органи.
(59)
Надлежната проверка следва да се използва за правилна оценка на рисковете, породени от секюритизиращи експозиции в търговския и в банковия портфейл. Освен това задълженията за надлежна проверка трябва да бъдат пропорционални. Процедурите за надлежна проверка следва да допринесат за изграждане на по-голямо доверие между инициаторите, спонсорите и инвеститорите. Следователно е желателно съответната информация относно процедурите за надлежна проверка да се оповестява по подходящ начин.
(60)
Необходима е особена предпазливост в случаите, когато институция поема експозиция към своето собствено предприятие майка или към други негови дъщерни предприятия. Управлението на такива експозиции, поети от институциите, следва да е напълно независимо и да е съобразено с принципите за надеждно управление, без да се влияе от други съображения. Това е особено важно по отношение на големите експозиции и в случаите, които не са просто свързани с вътрешногруповото управление или обичайните вътрешногрупови сделки. Компетентните органи следва да обръщат особено внимание на такива вътрешногрупови експозиции. Такива стандарти не е необходимо да се прилагат обаче, когато предприятието майка е финансов холдинг или кредитна институция или когато останалите дъщерни предприятия са кредитни или финансови институции или предприятия, които предлагат спомагателни услуги, при условие че всички тези предприятия са обхванати от консолидирания надзор върху кредитната институция.
(61)
Предвид чувствителността им към риск, е желателно да се следи дали правилата, свързани с капиталовите изисквания, оказват съществено въздействие върху икономическия цикъл. Комисията, като отчита приноса на Европейската централна банка (ЕЦБ), следва да докладва по тези аспекти на Европейския парламент и на Съвета.
(62)
Следва да бъдат преразгледани капиталовите изисквания за дилърите на стоки, включително тези дилъри, които понастоящем са освободени от прилагането на изискванията на Директива 2004/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно пазарите на финансови инструменти (12).
(63)
Либерализирането на пазарите на газ и електроенергия е важно за Съюза като цел както от икономическа, така и от политическа гледна точка. С оглед на това капиталовите изисквания и другите пруденциални правила, насочени към предприятията, извършващи дейност на тези пазари, следва да бъдат пропорционални и да не възпрепятстват необосновано постигането на целта за либерализация. Постигането на тази цел следва по-специално да се отчита при прегледа на настоящия регламент.
(64)
Институциите, които инвестират в схеми за пресекюритизация следва също да извършват надлежна проверка по отношение както на базисните схеми за секюритизация, така и на заложените в тях несекюритизирани експозиции. Институциите следва да преценят дали експозициите в рамките на програми с търговски книжа, обезпечени с активи, представляват пресекюритизиращи експозиции, включително в рамките на програми, при които се придобиват първостепенни траншове от отделни групи цели заеми, като нито един от тези заеми не е секюритизираща или пресекюритизираща експозиция, а защитата срещу „първа загуба“ за всяка инвестиция се осигурява от продавача на заема. Във втория случай присъщият за дадена група механизъм за ликвидност по правило не следва да бъде считан за пресекюритизираща експозиция, тъй като представлява транш от еднородна група активи (т.е. приложимата група от цели заеми), която не съдържа секюритизиращи експозиции. За разлика от това, кредитното подобрение за цяла програма, което покрива само някои от загубите над осигурената от продавача защита в различните групи, по принцип представлява разделяне на траншове на риска от дадена група разнородни активи, съдържаща поне една секюритизираща експозиция, и поради това се разглежда като пресекюритизираща експозиция. Въпреки това, ако подобна програма се финансира изцяло посредством единичен клас търговски книжа и ако кредитното подобрение за цялата програма не е пресекюритизация или ако търговските книжа се обезпечават изцяло от спонсориращата институция, като по този начин инвеститорът в търговските книжа на практика е изложен на риск от неизпълнение от страна на спонсора, а не от страна на базисните групи или активи, то въпросните търговски книжа по правило не следва да се считат за пресекюритизираща експозиция.
(65)
Разпоредбите за пруденциална оценка на търговския портфейл следва да се прилагат за всички инструменти, оценявани по справедлива стойност, независимо дали са в търговския или банковия портфейл на институциите. Следва да се уточни, че когато пруденциалната оценка би довела до по-ниска отчетна стойност от действително признатата при счетоводното отчитане, абсолютната стойност на разликата следва да се приспадне от собствения капитал.
(66)
Институциите следва да имат избор дали да прилагат капиталово изискване към секюритизиращите позиции, които получават 1 250 % рисково тегло съгласно настоящия регламент, или да ги приспаднат от своя базов собствен капитал от първи ред, независимо дали позициите са в търговския или в банковия портфейл.
(67)
Институциите инициатори или спонсори следва да не могат да избягват забраната за косвена подкрепа, като използват за осигуряването ѝ търговските си портфейли.
(68)
Без да се засягат оповестяванията, изисквани изрично съгласно настоящия регламент, целта на изискванията за оповестяване следва да бъде на участниците на пазара да се предоставя вярна и пълна информация относно рисковия профил на отделните институции. Поради това от институциите следва да се изисква да оповестяват допълнителна информация, която не е изрично описана в настоящия регламент, ако такова оповестяване е необходимо за постигане на тази цел. Същевременно компетентните органи следва да обърнат необходимото внимание на случаи, в които подозират, че информацията представлява търговска тайна или за поверителна с цел да се избегне оповестяването ѝ.
(69)
Когато във външна кредитна оценка за секюритизираща позиция се включва ефектът от кредитната защита, осигурявана от самата институция, извършваща инвестицията, институцията следва да не може да извлича ползи от по-ниското рисково тегло в резултат на тази защита. Секюритизиращата позиция не следва да се приспада от капитала, ако съществуват други начини за определяне на рисковото тегло в съответствие с действителния риск на позицията, където не се отчита тази кредитна защита.
(70)
Предвид последните им незадоволителни резултати следва да бъдат предвидени по-строги стандартите за вътрешните модели за изчисляване на капиталовите изисквания за пазарен риск. По-специално, отчитането на риска чрез тях следва да се допълни по отношение на кредитния риск в търговския портфейл. Освен това, капиталовите изисквания следва да включват елемент за кризисни условия, така че при влошаване на пазарната конюнктура да бъдат засилени с оглед намаляване на потенциала за проциклично движение. Институциите следва също да провеждат обратни стрес тестове, за да проучат какъв сценарий би могъл да представлява предизвикателство пред устойчивостта им, освен ако могат да докажат, че подобен тест е излишен. С оглед на неотдавнашните особени трудности при третиране на секюритизиращите позиции чрез подходи, основани на вътрешни модели, признаването на извършваното от страна на институциите моделиране на рисковете, свързани със секюритизацията за изчисляване на капиталовите изисквания, в търговския портфейл следва да се ограничи и като правило да се въведе стандартизирано капиталово изискване за секюритизиращите позиции в търговския портфейл.
(71)
В настоящия регламент се определят ограничен брой изключения за някои дейности по корелационно търгуване, при които надзорникът може да разреши на дадена институция да изчислява цялостно капиталово изискване за риск съобразно строги правила. В такива случаи институцията следва да прилага към тези дейности капиталово изискване, равно на по-високата от следните две стойности: капиталовото изискване по вътрешно разработения подход или 8 % от капиталовото изискване за специфичен риск съгласно стандартизирания метод на изчисляване. За тези експозиции не следва да е необходимо да се прилага изискването за допълнителен риск, но те следва да бъдат включени както в параметъра „стойност под риск“, така и в този за стресирана стойност под риск.
(72)
С оглед на естеството и мащаба на неочакваните загуби, понесени от институциите по време на финансовата и икономическа криза, е необходимо допълнително да се подобри качеството и хармонизацията на собствения капитал, който институциите са длъжни да поддържат. Това следва да включва въвеждането на ново определение за основните елементи на разполагаемия капитал за поемане на неочаквани загуби при възникването им, по-ясно определяне на хибридните капиталови инструменти и налагането на единни пруденциални корекции на собствения капитал. Необходимо е също да се повиши значително размерът на собствения капитал, включително новите капиталови съотношения, насочени към основните елементи на разполагаемия собствен капитал с цел поемане на неочаквани загуби при възникването им. От институциите, чиито акции са допуснати до търговия на регулиран пазар, се очаква да изпълняват капиталовите изисквания по отношение на основните елементи на капитала с такива акции, които отговарят на строги критерии за основните капиталови инструменти и оповестените резерви на институцията. За да могат да бъдат взети предвид по подходящ начин разнообразните правни форми, под които функционират институциите в Съюза, строгите критерии за основните капиталови инструменти следва да гарантират, че основните капиталови инструменти за институции, които не са допуснати до търговия на регулиран пазар, са с изключително високо качество. Това не следва да пречи на институциите да изплащат, за акции с диференцирано право на глас или без право на глас, разпределени печалби, изчислени на базата на коефициент от разпределените печалби за акции със сравнително високо равнище на право на глас, при условие че независимо от равнището на право на глас са изпълнени строгите критерии за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, включително критериите по отношение на гъвкавостта на плащанията, и при условие че когато се изплаща разпределена печалба, то тя трябва да се изплаща за всички емитирани от съответната институция акции.
(73)
Произтичащите от търговско финансиране експозиции се различават по своята същност, но имат общи характеристики като малка стойност, краткотрайност и установим източник за погасяване. Те се основават на движения на стоки и услуги, които подкрепят реалната икономика и в повечето случаи помагат на малки дружества да посрещат всекидневните си нужди, като по този начин създават икономически растеж и възможности за заетост. Входящите потоци обикновено съответстват на изходящите, което ограничава риска по отношение на ликвидността.
(74)
Уместно е ЕБО да поддържа актуализиран списък на всички форми на капиталови инструменти във всяка държава членка, които се признават за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред. ЕБО следва да изключи от този списък инструментите, които не представляват държавна помощ, емитирани след датата на влизане в сила на настоящия регламент, които не отговарят на определените в настоящия регламент критерии, и следва да съобщи публично изключването от списъка. Когато инструменти, изключени от списъка от ЕБО, продължат да бъдат признавани след съобщението на ЕБО, ЕБО следва да упражни правомощията си в пълна степен, по-специално предоставените съгласно член 17 от Регламент № 1093/2010 във връзка с нарушения на правото на Съюза. Припомня се, че се прилага механизъм от три етапа за предприемане на пропорционални действия при случаи на неправилно или недостатъчно прилагане на правото на Съюза, при който като първа стъпка ЕБО има правомощия да извършва проверка за възможно неправилно или недостатъчно прилагане от страна на националните органи в техните надзорни практики на задълженията, предвидени в правото на Съюза, която приключва с препоръка. Второ, когато компетентният национален орган не спазва препоръката, Комисията има правомощия да приема официално становище, като взема предвид препоръката на ЕБО, изискваща от компетентния орган да предприеме необходимите действия, за да се гарантира спазването на правото на Съюза. Трето, за да бъдат преодолени изключителни ситуации на системно бездействие от страна на съответния компетентен орган, ЕБО има правомощия, като последна мярка, да приема решения, насочени към отделни финансови институции. Освен това се припомня, че съгласно член 258 от ДФЕС, ако Комисията счита, че дадена държава членка не е изпълнила задължение, произтичащо от Договорите, Комисията има правомощия да сезира Съда на Европейския съюз по този въпрос.
(75)
Настоящият регламент не следва да засяга способността на компетентните органи да поддържат процедури на предварително одобрение по отношение на договорите, с които се уреждат инструменти на допълнителния капитал от първи ред и на капитала от втори ред. В тези случаи такива капиталови инструменти следва да бъдат включени към допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред на институцията само след като са преминали успешно през процедурите на одобрение.
(76)
С оглед засилването на пазарната дисциплина и финансовата стабилност е необходимо да се въведат по-подробни изисквания за оповестяване на формата и естеството на регулаторния капитал и направените пруденциални корекции, за да се гарантира, че инвеститорите и вложителите са достатъчно добре информирани за платежоспособността на институциите.
(77)
Освен това е необходимо компетентните органи да разполагат най-малко с обобщена информация относно размера на репо споразуменията, на предоставените в заем ценни книжа и на всички форми на натрупване на активи. Тази информация следва да се докладва на компетентните органи. За целите на укрепването на пазарната дисциплина следва да се предвидят по-подробни изисквания за оповестяване на репо споразумения и на обезпечено финансиране.
(78)
Новите определения за капитала и регулаторните капиталови изисквания следва да бъдат въведени по начин, който отчита наличието на различия между държавите по отношение на обстоятелствата и отправните точки, както и че първоначалните разлики около новите стандарти ще намалеят през преходния период. С цел да се осигури необходимата приемственост в равнището на собствения капитал, инструментите, емитирани по линия на мерки за рекапитализиране съгласно правилата за държавна помощ и преди началната дата на прилагане на настоящия регламент, ще бъдат запазени в рамките на преходния период. Възможността да се разчита на държавна помощ следва да бъде намалено във възможно най-голяма степен в бъдеще. Доколкото държавната помощ е необходима в определени ситуации обаче, настоящият регламент следва да предвиди рамка за действие в такива ситуации. По-специално, в настоящия регламент следва да се определи как трябва да се третират инструментите на собствения капитал, емитирани по линия на мерки за рекапитализиране съгласно правилата за държавна помощ. Възможността институциите да се ползват от такова третиране следва да зависи от строги условия. Освен това, доколкото такова третиране допуска отклонения от новите критерии за качеството на инструментите на собствения капитал, тези отклонения следва да са ограничени във възможно най-голяма степен. При третирането на съществуващи капиталови инструменти, емитирани по линия на мерки за рекапитализиране съгласно правилата за държавна помощ, следва да се направи ясно разграничение между капиталовите инструменти, които отговарят на изискванията на настоящия регламент, и онези, които не отговарят. Ето защо в настоящия регламент следва да бъдат предвидени подходящи преходни разпоредби за втория случай.
(79)
Директива 2006/48/ЕО изисква от кредитните институции най-късно до 31 декември 2011 г. да разполагат със собствен капитал, който е поне равен на определените минимални суми. В контекста на продължаващите последствия от финансовата криза в банковия сектор и във връзка с удължаването на срока на преходните режими за капиталовите изисквания, приети от БКБН, е целесъобразно да се въведе отново долна граница за ограничен период от време, докато бъде натрупан достатъчно собствен капитал в съответствие с преходните режими за собствения капитал, предвидени в настоящия регламент, които ще бъдат поетапно въведени от началната дата на прилагането на настоящия регламент до 2019 г.
(80)
За групите, които извършват съществена банкова или инвестиционна дейност, както и застрахователна дейност, в Директива 2002/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2002 г. относно допълнителния надзор на кредитните институции, застрахователните предприятия и на инвестиционните посредници към един финансов конгломерат (13) са предвидени конкретни правила за решаване на проблема с такова двойно отчитане на капитала. Директива 2002/87/ЕО се основава на международно приети принципи за справяне с рисковете в отделните сектори. Настоящият регламент укрепва начина на прилагане на тези правила за финансовите конгломерати към банковите групи и групите инвестиционни посредници, като осигурява тяхното надеждно и последователно прилагане. Всякакви допълнително необходими промени ще бъдат разгледани в прегледа на Директива 2002/87/ЕО, който се очаква през 2015 г.
(81)
Финансовата криза разкри, че институциите силно подценяват кредитния риск от контрагента, свързан с извънборсовите деривати. Това наложи през септември 2009 г. Г-20 да настоява за това повече извънборсови деривати да бъдат подложени на клиринг чрез централен контрагент (ЦК). Освен това те поискаха за извънборсовите деривати, които не могат да бъдат подложени на клиринг централизирано, да се прилагат по-високи капиталови изисквания с цел да се отразят правилно по-високите рискове, свързани с тях.
(82)
Вследствие на призива на Г-20 като част от рамката Базел III БКБН съществено измени третирането на кредитния риск от контрагента. Очаква се рамката Базел III да доведе до значително повишаване на капиталовите изисквания по отношение на сделките на институциите, свързани с извънборсовите деривати и финансирането на ценни книжа, както и да създаде значителни стимули за използването на ЦК от страна на институциите. Очаква се рамката Базел III да осигури и други стимули за укрепване на управлението на риска при експозициите към кредитен риск от контрагента и да преразгледа действащото третиране на кредитния риск от контрагента при експозиции към ЦК.
(83)
Институциите следва да заделят допълнителен собствен капитал поради риска от корекция на кредитната оценка на извънборсовите деривати. Институциите следва да прилагат и по-висока корелация със стойността на активите при изчисляването на капиталовите изисквания за кредитен риск от контрагента при експозиции към някои финансови институции поради операции с извънборсови деривати и финансиране на ценни книжа. От институциите следва също така да се изисква значително да подобрят оценяването и управлението на кредитния риск от контрагента чрез по-добро решаване на проблемите с утежняващия риск, на контрагентите, използващи изключително много ливъриджа, и на обезпеченията, като това бъде придружено от съответните подобрения в областите на бектестването и стрес тестването.
(84)
Експозициите по търговско финансиране към ЦК обикновено се ползват от предоставените от ЦК многостранно нетиране и механизъм за поделяне на загубата. Следователно те включват много нисък кредитен риск от контрагента и следва да подлежат на изискване за много нисък собствен капитал. В същото време това изискване следва да бъде положително с цел да се гарантира, че институциите проследяват и наблюдават експозициите си към ЦК като част от доброто управление на риска, както и да се отрази фактът, че дори експозициите по търговско финансиране към ЦК не са защитени от риск.
(85)
Гаранционен фонд на ЦК е механизъм, който позволява поделяне (общо поемане) на загубата между клиринговите членове на ЦК. Той се използва, когато загубите, претърпени от ЦК в резултат на неизпълнение от страна на клирингов член, са по-големи от маржовете и вноските в гаранционния фонд, предоставени от този клирингов член, както и от всякакви други средства на защита, които ЦК може да използва, преди да прибегне до вноските на останалите клирингови членове. С оглед на това, рискът от загуба при експозиции поради вноски в гаранционния фонд е по-висок от този при експозициите по търговско финансиране. Следователно този вид експозиции следва да подлежи на по-високо капиталово изискване.
(86)
„Хипотетичният капитал“ на ЦК следва да бъде променлива, необходима за определяне на капиталовото изискване за експозициите на клирингов член поради вноските му в гаранционния фонд на ЦК. Той не би следвало да се разбира по никакъв друг начин. По-специално, той не следва да се разбира като размера на капитала, който компетентният орган изисква ЦК да държи.
(87)
Прегледът на третирането на кредитния риск от контрагента и по-специално въвеждането на по-високи капиталови изисквания за двустранните деривати с цел отразяване на по-високия риск, който тези договори представляват за финансовата система, е неразделна част от усилията на Комисията за осигуряване на ефективни, сигурни и стабилни пазари на деривати. Ето защо настоящият регламент допълва Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 г. относно извънборсовите деривати, централните контрагенти и регистрите на транзакции (14).
(88)
Комисията следва да направи преглед на съответните изключения за големите експозиции до 31 декември 2015 г. До публикуването на резултатите от този преглед държавите членки следва да продължат да се ползват от възможността да вземат решения за освобождаването на определени големи експозиции от тези правила през достатъчно дълъг преходен период. Предвид подготвителната работи и преговорите по Директива 2009/111/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 г. за изменение на директиви 2006/48/ЕО, 2006/49/ЕО и 2007/64/ЕО по отношение на банки - филиали на централни институции, определени елементи на собствения капитал, големи експозиции, надзорна уредба и управление при кризи (15) и и като отчитат събитията в международен план и в Съюза в тази област, Комисията следва да направи преглед дали тези изключения следва да продължат да се прилагат по преценка или като общо правило, както и дали се предприемат мерки за преодоляване на рисковете от тези експозиции чрез други ефективни инструменти, предвидени в настоящия регламент.
(89)
С цел да се гарантира, че изключването на експозиции от страна на компетентните органи не застрашава последователното прилагане на единните правила, установени като постоянно действащи разпоредби чрез настоящия регламент, след изтичането на преходен период и при липса на резултати от посочения преглед компетентните органи следва да се консултират с ЕБО дали е подходящо да продължат да се ползват от възможността за изключване на определени експозиции.
(90)
Годините преди финансовата криза се характеризираха с прекомерно натрупване в институциите на експозиции спрямо собствения им капитал (ливъридж). По време на финансовата криза загубите и недостигът на финансиране принудиха тези дружества да намалят значително своя ливъридж за кратък период от време. Това усили натиска за понижаване цените на активите, причинявайки допълнителни загуби както за институциите, което на свой ред доведе до по-нататъшно намаляване на техния собствен капитал. Крайният резултат от тази негативна спирала бе ограничаването на кредитирането на реалната икономика и по-сериозна и по-дълга криза.
(91)
Рисково базираните изисквания за собствен капитал са от първостепенно значение за гарантиране на достатъчно собствен капитал за покриване на неочаквани загуби. Въпреки това кризата показа, че тези изисквания сами по себе си не са достатъчни за предотвратяване на поемането от институциите на прекомерни рискове поради прекомерен ливъридж.
(92)
През септември 2009 г. ръководителите на Г-20 поеха ангажимент за разработване на международно приети правила, които да възпират прекомерния ливъридж. За тази цел те подкрепиха въвеждането на отношение на ливъридж като допълнителна мярка към рамката Базел II.
(93)
През декември 2010 г. БКБН публикува насоки, в които се определя методологията за изчисляване на коефициента на ливъридж. Тези правила предвиждат период на наблюдение от 1 януари 2013 г. до 1 януари 2017 г., през който ще бъдат наблюдавани отношението на ливъридж, неговите компоненти и връзката му с основаното на риска изискване. Въз основа на резултатите от периода на наблюдение БКБН възнамерява да направи евентуални окончателни корекции на определението и калибрирането на отношението на ливъридж през първата половина на 2017 г. с оглед въвеждането на 1 януари 2018 г. на задължително изискване въз основа на подходящ преглед и калибриране. В насоките на БКБН също така се предвижда оповестяване на отношението на ливъридж и неговите компоненти, считано от 1 януари 2015 г.
(94)
Отношението на ливъридж е нов регулаторен и надзорен инструмент на Съюза. В съответствие с международните споразумения той следва да се въведе първо като допълнителен елемент, който може да се прилага спрямо отделни институции по преценка на надзорните органи. Задълженията на институциите за отчитане ще позволят подходящ преглед и калибриране с оглед придаването на задължителен характер на мярката през 2018 г.
(95)
При прегледа на въздействието на отношението на ливъридж върху различни бизнес модели, особено внимание следва да се обърне на тези от тях, за които се смята, че водят до нисък риск - като ипотечното кредитиране и специализираното кредитиране на регионални правителства или местни органи на власт или субекти от публичния сектор. Въз основа на получените данни и констатациите от надзорния преглед през периода на наблюдение ЕБО, в сътрудничество с компетентните органи, следва да разработи класификация на бизнес моделите и рисковете. Въз основа на подходящ анализ и като се вземат предвид историческите данни или стрес сценариите, следва да се направи оценка на необходимите равнища на отношението на ливъридж, при които се запазва устойчивостта на съответните бизнес модели, и на това дали равнищата на отношението на ливъридж следва да бъдат зададени като прагове или интервали. След периода на наблюдение и калибрирането на съответните равнища на отношението на ливъридж и въз основа на оценката ЕБО може да публикува подходящ статистически преглед, включително усреднени стойности и стандартни отклонения, на отношението на ливъридж. След приемането на отношението на ливъридж ЕБО следва да публикува подходящ статистически преглед, в това число усреднени стойности и стандартни отклонения, на отношението на ливъридж по отношение на установените категории институции.
(96)
Институциите следва да наблюдават равнището и изменението на отношението на ливъридж, както и риска, свързан с ливъриджа, като част от вътрешния анализ на адекватността на капитала (ВААК). Това наблюдение следва да бъде включено в процеса на надзорен преглед. По-специално, след влизането в сила на изискванията за отношението на ливъридж компетентните органи следва да наблюдават ситуацията по отношение на бизнес модела и съответния рисков профил, за да се осигури актуална и адекватна класификация на институциите.
(97)
Добрите управленски структури, прозрачността и оповестяването на информация са от съществено значение за прилагането на разумни политики на възнаграждение. С цел да се гарантира адекватна пазарна прозрачност по отношение на техните структури на възнаграждение и на свързания с това риск, институциите следва да оповестяват подробна информация относно своите политики и практики за възнагражденията и от съображения за поверителност - общата сума на възнагражденията за членовете на персонала, чиито професионални дейности имат съществено въздействие върху рисковия профил на институцията. Тази информация следва да бъде достъпна за всички заинтересовани страни. Тези специални изисквания не следва да засягат по-общите изисквания за оповестяване относно политиките на възнаграждение, приложими в хоризонтален план за отделните сектори. Освен това държавите членки следва да имат право да изискват от институциите да предоставят по-подробна информация относно възнагражденията.
(98)
Признаването на агенция за кредитен рейтинг като агенция за външна кредитна оценка (АВКО) не следва да увеличава затвореният характер на пазара, който вече се доминира от три основни предприятия. ЕБО и централните банки в ЕСЦБ без да улесняват процедурата или да я правят по-малко строга, следва да предвиждат признаването на повече агенции за кредитен рейтинг като АВКО като начин за отваряне на пазара към други предприятия.
(99)
Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (16) и Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 г. относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни (17) следва да се прилагат в пълна степен при обработването на лични данни за целите на настоящия регламент.
(100)
Институциите следва да притежават диверсифициран буфер от ликвидни активи, които да могат да използват за покриване на нуждите си от ликвидност в краткосрочни ликвидни кризисни ситуации. Тъй като не е възможно предварително да се знае със сигурност конкретно кои активи във всеки клас активи може да са изложени впоследствие на сътресения, уместно е да се насърчава диверсифициран и висококачествен ликвиден буфер, състоящ се от различни категории активи. Концентрирането на активи и прекомерното разчитане на пазарната ликвидност създават системен риск за финансовия сектор и следва да се избягват. Ето защо по време на първоначалния период на наблюдение следва да се вземе предвид широк набор от качествени активи, които ще се използват за формулирането на определение за изискване за ликвидно покритие. Когато се изготвя единно определение на ликвидни активи, се очаква поне държавните облигации и покритите облигации, търгувани на прозрачни пазари, намиращи се в непрекъснато обращение, да се разглеждат като активи с изключително висока ликвидност и кредитно качество. Би било уместно активите, посочени в член 416, параграф 1, букви а)-в), да бъдат включени в буфера без ограничения. При използването на ликвидния запас, институциите следва да въведат план за възстановяването му, а компетентните органи следва да гарантират адекватността на плана и неговото изпълнение.
(101)
Запасите от ликвидни активи следва да бъдат на разположение по всяко време, за да компенсират изходящите ликвидни потоци. Потребностите от ликвидност при краткосрочни ликвидни кризисни ситуации следва да се определят по стандартизиран начин, за да се осигури единен стандарт за стабилността и равнопоставеност. Следва да се гарантира, че такова стандартизирано определяне няма да доведе до непредвидени последици за финансовите пазари, кредитирането и икономическия растеж, като се вземат предвид различните бизнес и инвестиционни модели и практики на финансиране на институциите в Съюза. За тази цел по отношение на изискването за ликвидно покритие следва да се предвиди период на наблюдение. Въз основа на наблюденията и доклади на ЕБО Комисията следва да бъде оправомощена да приема делегиран акт за своевременно въвеждане на подробно и хармонизирано изискване за ликвидно покритие в рамките на Съюза. С цел да се осигури хармонизация в световен мащаб по отношение на правилата за ликвидност, всеки делегиран акт за въвеждане на изискване за ликвидно покритие следва да бъде съобразен с изискването за отношението на ликвидно покритие, установено в окончателната международна рамка на БКБН относно измерването, стандартите и наблюдението на ликвидния риск, като се отчитат съюзните и националните особености.
(102)
За целта по време на периода на наблюдение ЕБО следва да направи преглед и оцени, наред с другото, целесъобразността на прага от 60 % за ликвидните активи от първо ниво, на тавана на входящите потоци, възлизащ на 75 % от изходящите потоци, и на поетапното въвеждане от 1 януари 2015 г. на изискване за ликвидно покритие от 60 %, което постепенно да достигне 100 %. Когато оценява единните определения за запас от ликвидни активи и докладва за тях, ЕБО следва да вземе предвид определението за висококачествени ликвидни активи на БКБН като основа за анализа си, като отчита съюзните и националните особености. ЕБО следва да определи валутите, за които нуждите от ликвидни активи на установените в Съюза институции надвишават наличието на такива ликвидни активи в тази валута, както и да прави ежегоден преглед доколко следва да се прилагат дерогации, включително предвидените в настоящия регламент. Освен това ЕБО следва да прави ежегодна оценка дали във връзка с такава дерогация, както и с вече установените в настоящия регламент дерогации, следва да бъдат предвидени допълнителни условия за прилагането им от установените в Съюза институции или съществуващите условия следва да бъдат преразгледани. ЕБО следва да представи резултатите от своя анализ в годишен доклад до Комисията.
(103)
За да се повиши ефективността и намали административната тежест, ЕБО следва да създаде съгласувана отчетна рамка въз основа на хармонизиран набор от стандарти за ликвидни изисквания, която да се прилага в целия Съюз. За целта ЕБО следва да разработи единни формати за отчетност и информационнотехнологични решения, които са съобразени с разпоредбите на настоящия регламент и на Директива 2013/36/ЕС До датата на прилагане на пълните ликвидни изисквания институциите следва да продължат да изпълняват националните си изисквания за отчетност.
(104)
ЕБО, в сътрудничество с ЕССР, следва да издаде насоки за принципите на използване на запасите от ликвидни активи в ситуации на стрес.
(105)
Не следва да се приема за даденост, че институциите ще получат ликвидна подкрепа от други институции, принадлежащи към същата група, когато се затрудняват да изпълнят своите задължения за плащане. Въпреки това, при спазване на строги условия и със съгласието на всеки един от участващите компетентни органи, последните следва да могат да освободят от прилагането на изискването за ликвидност отделни институции, като приложат към тях изискване на консолидирана основа, за да им дадат възможност да управляват централизирано своята ликвидност на равнище група или подгрупа.
(106)
Също така, когато не се предоставя освобождаване, ликвидните потоци между две институции, които принадлежат към една и съща група и са обект на консолидиран надзор, следва, когато изискването за ликвидност придобие обвързващ характер, да получават преференциални проценти за входящите и изходящите потоци само в случаите, когато са въведени всички необходими предпазни мерки. Едно такова специално преференциално третиране следва да бъде конкретизирано и свързано с изпълнението на редица строги и обективни условия. Специалното третиране, приложимо за вътрешногруповите потоци, следва да се определя чрез методология, която използва обективни критерии и параметри, за да се установят конкретни нива на входящите и изходящите потоци между институцията и нейния контрагент. Въз основа на наблюденията и доклада на ЕБО Комисията следва, когато е целесъобразно и като част от делегиран акт, който тя приема съгласно настоящия регламент за определяне на изискването за ликвидно покритие, да бъде оправомощена да приема делегирани актове за определяне на тези специални вътрешногрупови третирания, методологията с обективните критерии, с които те са свързани, както и условията за съвместно оценяване на тези критерии.
(107)
Облигациите, емитирани от Националната агенция по управление на активите (NAMA) в Ирландия, са от особено значение за възстановяването на банковия сектор в Ирландия и тяхното емитиране е получило предварителното съгласие на държавите членки и е било одобрено от Комисията като държавна помощ, представляваща мярка за подпомагане, въведена с цел балансите на някои кредитни институции да се изчистят от обезценени активи. Емитирането на тези облигации е преходна мярка, подкрепена от Комисията и ЕЦБ, и представлява неразделна част от преструктурирането на банковата система в Ирландия. Тези облигации са гарантирани от ирландското правителство и могат да служат като допустимо обезпечение пред паричните органи. Комисията следва да уреди въпроса за конкретните механизми относно завареното положение на прехвърляемите активи, емитирани или гарантирани от дружества след получаването на одобрение от Съюза за държавна помощ като част от делегирания акт, който тя приема съгласно настоящия регламент за определяне на изискването за ликвидно покритие. В този смисъл Комисията следва да отчете факта, че на институциите, изчисляващи изискванията за ликвидно покритие съгласно настоящия регламент, следва да бъде разрешено да приемат първостепенните облигации на NAMA като активи с извънредно висока ликвидност и кредитно качество до месец декември 2019 г.
(108)
По същия начин облигациите, емитирани от испанското дружество за управление на активи, са от особено значение за възстановяването на банковия сектор в Испания и са преходна мярка, подкрепена от Комисията и от ЕЦБ като неразделна част от преструктурирането на испанската банкова система. Тъй като емитирането им е предвидено в Меморандума за разбирателство относно стриктните изисквания за политиката във финансовия сектор, подписан от Комисията и испанските власти на 23 юли 2012 г., а прехвърлянето на активи изисква одобрение от Комисията като мярка за държавна помощ, въведена с цел балансите на определени кредитни институции да се изчистят от обезценени активи, и доколкото те се ползват с гаранция на испанското правителство и могат да служат като допустимо обезпечение пред паричните органи,.Комисията следва да уреди въпроса за конкретните механизми относно завареното положение на прехвърляемите активи, емитирани или гарантирани от дружества след получаването на одобрение от Съюза за държавна помощ като част от делегирания акт, който тя приема съгласно настоящия регламент за определяне на изискването за ликвидно покритие. В този смисъл Комисията следва да отчете факта, че на институциите, изчисляващи изискванията за ликвидно покритие съгласно настоящия регламент, следва да бъде разрешено да приемат първостепенните облигации на испанското дружество за управление на активи като активи с извънредно висока ликвидност и кредитно качество поне до месец декември 2023 г.
(109)
Въз основа на докладите, които се изискват да бъдат представени от ЕБО, и при изготвяне на предложението за делегиран акт относно ликвидните изисквания Комисията следва също така да разгледа въпроса дали първостепенните облигации на юридически лица, подобни на NAMA в Ирландия или на испанското дружество за управление на активи, създадени със същата цел и от особено значение за възстановяването на банковия сектор в която и да е друга държава членка, следва да бъдат третирани по същия начин, доколкото се ползват с гаранция на централното правителство на съответната държава членка и могат да служат като допустимо обезпечение пред паричните органи.
(110)
При разработване на проектите за регулаторни технически стандарти за определяне на методи за измерване на допълнителния изходящ поток ЕБО следва да възприема стандартизиран подход, основаващ се на исторически преглед, като метод за такова измерване.
(111)
До въвеждането на отношението на нетно стабилно финансиране като обвързващ минимален стандарт, институциите следва да спазват общо задължение за финансиране. Общото задължение за финансиране не следва да бъде изискване за отношение. Ако до въвеждането на отношението на нетно стабилно финансиране с национална разпоредба бъде въведено отношение на нетно стабилно финансиране като минимален стандарт, институциите следва да спазват този минимален стандарт.
(112)
С изключение на краткосрочните потребности от ликвидност, институциите следва също така да възприемат структури за финансиране, които са стабилни в дългосрочен план. През декември 2010 г. БКБН постигна съгласие, че отношението на нетно стабилно финансиране ще бъде превърнато в минимален стандарт до 1 януари 2018 г. и че БКБН ще въведе строги процедури за отчетност с оглед наблюдение на коефициента през преходния период, както и че ще продължи да извършва преглед на въздействието на тези стандарти върху финансовите пазари, кредитирането и икономическия растеж, като реагира на неочакваните последици, ако е необходимо. БКБН постигна съгласие, че отношението на нетно стабилно финансиране ще подлежи на период на наблюдение и ще включва клауза за преглед. В този контекст ЕБО следва, въз основа на изискваното в настоящия регламент отчитане, да анализира начина за разработване на изискване за стабилно финансиране. Въз основа на този анализ Комисията следва да докладва на Европейския парламент и на Съвета, както и да представи всякакви подходящи предложения за въвеждането на такова изискване до 2018 г.
(113)
Слабостите в корпоративното управление в редица допринесоха за прекомерното и непредпазливо поемане на риск в банковия сектор, което доведе до несъстоятелност на отделни институции и системни проблеми.
(114)
С цел да се улесни наблюдението върху практиките на корпоративно управление на институциите и да се подобри пазарната дисциплина, институциите следва да оповестяват публично организацията на корпоративното си управление. Техните управителни органи следва да одобрят и публично да оповестят изявление, с което пред обществеността да се гарантира, че тази организация е подходяща и ефикасна.
(115)
За да може да се вземе предвид разнообразието от бизнес модели на институциите в рамките на вътрешния пазар, следва внимателно да бъдат разгледани някои дългосрочни структурни изисквания, като отношението на нетно стабилно финансиране и отношението на ливъридж, с цел насърчаване на разнообразие от стабилни банкови структури, които служат и следва да продължат да служат на икономиката на Съюза.
(116)
За да може да има непрекъснато предоставяне на финансови услуги на домакинствата и предприятията, е необходима стабилна структура за финансиране. Потоците дългосрочно финансиране в основани на банки финансови системи в много държави членки могат като цяло да се различават по своите характеристики от тези на други международни пазари. Освен това в държавите членки може да са се развили специфични структури за финансиране с цел осигуряване на стабилно финансиране за дългосрочни инвестиции, включително децентрализирани банкови структури за насочване на ликвидни средства или обезпечени с ипотека ценни книжа, които се търгуват на високо ликвидни пазари или представляват желана инвестиция за дългосрочните инвеститори. Тези структурни фактори следва да бъдат разгледани внимателно. За тази цел е от съществено значение след окончателното утвърждаване на международните стандарти ЕБО и ЕССР въз основа на докладите, предвидени в настоящия регламент, да изготвят оценка за това как следва да се разработи изискване за стабилно финансиране, като се отчита изцяло многообразието от структури за финансиране на банковия пазар на Съюза.
(117)
С цел по време на преходния период да се осигури постепенно сближаване между равнището на собствен капитал и пруденциалните корекции, прилагани към определението за собствен капитал в рамките на Съюза и към определението за собствен капитал в настоящия регламент, въвеждането на капиталовите изисквания съгласно настоящия регламент следва да се извършва постепенно. От изключително значение е да се осигури съответствието на този процес на поетапно въвеждане с неотдавнашните подобрения, направени от държавите членки по отношение на равнищата на собствен капитал и определението им. За тази цел по време на преходния период компетентните органи следва да определят, в рамките на определена долна и горна граница, колко бързо да въведат необходимото равнище на собствен капитал и пруденциалните корекции, установени в настоящия регламент.
(118)
С цел да се улесни плавният преход от различни пруденциални корекции, прилагани понастоящем в държавите членки, към набора от пруденциални корекции, установени в настоящия регламент, компетентните органи следва да имат правото по време на преходния период да продължат да изискват от институциите, до известна степен, да правят пруденциални корекции спрямо собствения капитал, представляващи дерогация от настоящия регламент.
(119)
За да се гарантира, че институциите разполагат с достатъчно време, за да се съобразят с новите изисквания за равнището и определението за собствения капитал, някои капиталови инструменти, които не отговарят на определението за собствен капитал в настоящия регламент, следва да отпаднат постепенно между 1 януари 2013 г. и 31 декември 2021 г. Освен това, някои инструменти, предоставени от държавата следва да бъдат изцяло признати в собствения капитал за ограничен период. В допълнение, премийните резерви, свързани с елементи, определени като собствен капитал съгласно националните мерки за транспониране на Директива 2006/48/ЕО, при определени обстоятелства следва да се определят като базов собствен капитал от първи ред.
(120)
За да се осигури постепенното установяване на единни правила за оповестяване от институциите, така че на пазарните участници да се предостави вярна и задълбочена информация относно рисковия профил на отделните институции, изискванията за оповестяване също следва да се въвеждат постепенно.
(121)
За да се отчете развитието на пазара и опитът при прилагането на настоящия регламент, Комисията следва да бъде задължена да представя доклади на Европейския парламент и на Съвета, заедно със законодателни предложения, по целесъобразност, относно възможното въздействие на капиталовите изисквания върху икономическия цикъл, минималните капиталови изисквания за експозициите под формата на покрити облигации, големите експозиции, ликвидните изисквания, ливъриджа, експозициите към прехвърлен кредитен риск, кредитен риск от контрагента и метода на първоначалната експозиция, експозициите на дребно, относно определението за приемлив капитал и степента на прилагане на настоящия регламент.
(122)
Основната цел на правната рамка за кредитните институции следва да бъде гарантиране на предоставянето на жизненоважни услуги за реалната икономика, като в същото време се ограничава опасността от възникване на т.нар. „морален риск“. Структурното разделяне на търговски и инвестиционни банкови дейности в рамките на дадена банкова група може да бъде един от ключовите инструменти в подкрепа на тази цел. Ето защо никоя разпоредба в настоящата правна рамка не следва да бъде пречка за въвеждането на мерки с цел осъществяване на едно такова разделяне. Към Комисията следва да се отправи искане да анализира въпроса за структурното разделяне в рамките на Съюза и да представи доклад на Европейския парламент и на Съвета, заедно със законодателни предложения, по целесъобразност.
(123)
Също така с цел закрила на вложителите и запазване на финансовата стабилност държавите членки следва да могат да приемат структурни мерки, с които от лицензираните в тази държава членка кредитни институции се изисква да намалят експозициите си към различни юридически лица в зависимост от дейностите си, без значение къде се извършват тези дейности. Същевременно, тъй като такива мерки биха могли да окажат отрицателно въздействие като фрагментират вътрешния пазар, те следва да бъдат приемани само при спазване на строги условия до влизането в сила на бъдещ правен акт, който изрично хармонизира такива мерки.
(124)
С цел уточняване на изискванията, предвидени в настоящия регламент, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема актове в съответствие с член 290 ДФЕС по отношение на технически корекции на настоящия регламент за изясняване на определенията с оглед осигуряване на еднаквото му прилагане или за да бъде взето предвид развитието на финансовите пазари; за уеднаквяване на терминологията и рамковите определения в съответствие с последващи актове в тази област; за адаптиране на разпоредбите на настоящия регламент относно собствения капитал с оглед отчитане на промените в счетоводните стандарти или правото на Съюза или с оглед на сближаването на надзорните практики; за разширяване на списъка на класовете експозиции за целите на стандартизирания или вътрешнорейтинговия подход с оглед да бъде взето предвид развитието на финансовите пазари; за адаптиране на някои стойности от значение за тези класове експозиции с оглед отчитане на последиците от инфлацията; за коригиране на списъка и класификацията на задбалансовите позиции; както и за да се адаптират отделни разпоредби и технически критерии за третирането на кредитния риск от контрагента, за стандартизирания и вътрешнорейтинговия подход, редуцирането на кредитния риск, секюритизацията, операционния риск, пазарния риск, ликвидността, ливъриджа и оповестяването, така че да бъдат взети предвид промените на финансовите пазари или в счетоводните стандарти или в правото на Съюза, или с оглед на сближаването на надзорните практики и оценяването на риска, и да бъдат отчетени резултатите от прегледа на различни въпроси, свързани с обхвата на Директива 2004/39/ЕО.
(125)
На Комисията следва да бъде делегирано и правомощието да приема актове в съответствие с член 290 ДФЕС за предписване на временно намаляване на посоченото в настоящия регламент равнище на собствения капитал или рискови тегла с оглед отчитането на конкретни обстоятелства; разясняване на освобождаването на някои експозиции от разпоредбите на настоящия регламент относно големите експозиции; уточняването на размерите, свързани с изчисляването на капиталовите изисквания за търговския портфейл, за да се отчете развитието в икономическата и паричната област; адаптирането на категориите инвестиционни посредници, които могат да се ползват от някои дерогации във връзка с изискваните равнища на собствен капитал, с цел да бъдат взети предвид промените на финансовите пазари; разясняване на изискването към инвестиционните посредници да притежават собствен капитал, равен на една четвърт от режийните разходи за предходната година, за да се осигури еднаквото прилагане на настоящия регламент; определянето на елементите на собствения капитал, от които се приспадат позициите на институцията в инструменти на съответни дружества; въвеждането на допълнителни преходни разпоредби относно третирането на актюерските печалби и загуби при остойностяването на пасивите на институциите, свързани с пенсионни планове с дефинирани доходи;. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и на Съвета.
(126)
В съответствие с Декларация № 39 относно член 290 ДФЕС Комисията при изработването на проекти за делегирани актове в областта на финансовите услуги следва да продължи да се консултира с определените от държавите членки експерти, в съответствие с нейната установена практика.
(127)
Техническите стандарти в областта на финансовите услуги следва да осигурят хармонизиране, еднакви условия и достатъчна защита на вложителите, инвеститорите и потребителите в целия Съюз. Би било ефикасно и целесъобразно разработването на проекти за регулаторни стандарти и на технически стандарти за изпълнение, които не са свързани с политически решения, да се възложи на ЕБО като орган с високоспециализиран експертен опит, който да ги представя на Комисията. При изготвянето на регулаторни технически стандарти ЕБО следва да гарантира прилагането на ефективни административни процедури и процедури за отчетност. Форматите за отчетност следва да са пропорционални на естеството, мащаба и сложността на дейността на институциите.
(128)
Комисията следва да приема разработените от ЕБО проекти за регулаторни технически стандарти по отношение на взаимоспомагателните или кооперативните дружества, спестовни те институции или други подобни институции, някои инструменти на собствения капитал, пруденциалните корекции, приспаданията от собствения капитал, инструментите на допълнителния собствен капитал, малцинствените участия, спомагателните банкови услуги, третирането на корекцията за кредитен риск, вероятността от неизпълнение, загубата при неизпълнение, подходите за рисково претегляне на активите, сближаването на надзорните практики, ликвидността и преходните режими за собствения капитал посредством делегирани актове в съответствие с член 290 ДФЕС и членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. Комисията и ЕБО следва да гарантират, че тези стандарти и изисквания могат да бъдат прилагани от всички съответни институции по начин, който е пропорционален на естеството, мащаба и сложността на тези институции и техните дейности.
(129)
Прилагането на част от делегираните актове, предвидени в настоящия регламент, като например относно изискването за ликвидно покритие, може да окаже съществено въздействие върху институциите, върху които се извършва надзор, както и върху реалната икономика. Комисията следва да гарантира, че още преди публикуването на делегираните актове Европейският парламент и Съветът ще бъдат винаги добре информирани относно актуалните събития на международно равнище, както и относно текущото разбиране в рамките на Комисията.
(130)
На Комисията следва също така да се предостави правомощието да приема технически стандарти за изпълнение,разработени от ЕБО във връзка с консолидирането, съвместните решения, отчитането, оповестяването, експозициите, обезпечени с ипотеки, оценката на риска, подходите към рисковото претегляне на активите, рисковите тегла и спецификацията на някои експозиции, третирането на опциите и вариантите, позициите в капиталови инструменти и валута, използването на вътрешни модели, ливъриджа и задбалансовите позиции, чрез актове за изпълнение съгласно член 291 ДФЕС и в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
(131)
С оглед на подробния характер и броя на регулаторни технически стандарти, които трябва да бъдат приети в съответствие с настоящия регламент, когато Комисията приема регулаторен технически стандарт, който съответства на проекта за регулаторен технически стандарт, представен от ЕБО, периодът, през който Европейският парламент и Съветът могат да възрази срещу регулаторен технически стандарт, следва да бъде удължен с един месец, когато е целесъобразно. Освен това Комисията следва да се стреми да приема регулаторните технически стандарти своевременно, така че Европейският парламент и Съветът да могат да направят пълна проверка, като се отчитат обемът и сложността на регулаторните технически стандарти и правилата в процедурните правилници, работната програма и съставът Европейския парламент и на Съвета.
(132)
За да се осигури висока степен на прозрачност, ЕБО следва да започне консултации относно проектите за технически стандарти, посочени в настоящия регламент. ЕБО и Комисията следва да започнат възможно най-скоро подготовката на своите доклади относно ликвидните изисквания и ливъриджа, както се предвижда в настоящия регламент.
(133)
За да се гарантират еднакви условия за прилагането на настоящия регламент на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 2011 г. за установяване на общите правила и принципи относно реда и условията за контрол от страна на държавите членки върху упражняването на изпълнителните правомощия от страна на Комисията (18).
(134)
В съответствие с член 345 ДФЕС, който предвижда, че договорите по никакъв начин не засягат разпоредбите в държавите членки, отнасящи се до режима на собственост върху имущество, настоящият регламент нито благоприятства, нито дискриминира видовете собственост, които попадат в неговото приложно поле.
(135)
Бе проведена консултация с Европейския надзорен орган по защита на данните в съответствие с член 28, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 45/2001, като той прие становище (19),
(136)
Регламент (ЕС) № 648/2012 следва да бъде съответно изменен,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ПЪРВА ЧАСТ
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
ДЯЛ I
ПРЕДМЕТ, ОБХВАТ И ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 1
Обхват
С настоящия регламент се установяват единни правила относно общите пруденциални изисквания, които институциите, подлежащи на надзор съгласно Директива 2013/36/ЕС, трябва да спазват по отношение на следните елементи:
а)
капиталови изисквания по отношение на изцяло количествено измерими, еднотипни и стандартизирани елементи на кредитния, пазарния и операционния риск и сетълмент риска;
б)
изисквания за ограничаване на големите експозиции;
в)
след влизането в сила на посочения в член 460 делегиран акт - ликвидни изисквания по отношение на изцяло количествено измерими, еднотипни и стандартизирани елементи на ликвидния риск;
г)
изисквания за отчитане във връзка с букви а). б) ив), както и с ливъриджа;
д)
изисквания за публично оповестяване.
Настоящият регламент не урежда изискванията за публично оповестяване на информация от компетентните органи в областта на пруденциалното регулиране и надзор върху институциите, определени в Директива 2013/36/ЕС.
Член 2
Надзорни правомощия
За да се осигури спазването на разпоредбите на настоящия регламент, компетентните органи разполагат с правомощията и следват процедурите, определени в Директива 2013/36/ЕС.
Член 3
Прилагане на по-строги изисквания от институциите
Настоящият регламент не възпрепятства институциите да притежават собствен капитал и негови компоненти, надхвърлящи изискванията по настоящия регламент, или да прилагат мерки, по-строги от предвидените в него.
Член 4
Определения
1. За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
1)
„кредитна институция“ означава предприятие, чийто предмет на дейност е да извършва публично привличане на влогове или други възстановими средства и да предоставя кредити за своя сметка;
2)
„инвестиционен посредник“ означава лице по смисъла на в член 4, параграф 1, точка 1 от Директива 2004/39/ЕО, към които се прилагат изискванията на тази директива, с изключение на:
а)
кредитните институции;
б)
местните дружества;
в)
дружества, които не са лицензирани да предоставят допълнителни услуги, посочени в раздел Б, точка 1 на приложение I към Директива 2004/39/ЕО, а предоставят само една или няколко от инвестиционните услуги и дейности, изброени в раздел А, точки 1, 2, 4 и 5 на приложение I към посочената директива, и които нямат право да държат парични средства или ценни книжа на свои клиенти и по тази причина не могат в нито един момент да задлъжнеят към тези клиенти;
3)
„институция“ означава кредитна институция или инвестиционен посредник;
4)
„местно дружество“ означава дружество, което осъществява сделки за собствена сметка на пазарите на финансови фючърси, опции или други деривати и на паричните пазари единствено с цел хеджиране на позиции от пазарите на деривати, или което извършва сделки за сметка на други членове на тези пазари и което има гаранция от клирингови членове на същите пазари, като отговорността за осигуряване на изпълнението на сключените от него договори се поема от клирингови членове на тези пазари;
5)
„застрахователно предприятие“ означава предприятие, съгласно определението в член 13, точка 1 от Директива 2009/138/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2009 г. относно започването и упражняването на застрахователна и презастрахователна дейност (Платежоспособност II) (20);
6)
„презастрахователно предприятие“ означава презастрахователно предприятие съгласно определението в член 13, точка 4 от Директива 2009/138/ЕО;
7)
„предприятие за колективно инвестиране“ или „ПКИ“ означава ПКИПЦК по смисъла на член 1, параграф 2 от Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) (21), включително, освен ако не е предвидено друго, лица от трети държави, извършващи сходни дейности, които подлежат на надзор съгласно правото на Съюза или това на трета държава, прилагаща надзорни и регулаторни изисквания, които са поне равностойни на прилаганите в Съюза, АИФ по смисъла на член 4, параграф 1, буква а) от Директива 2011/61/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2011 г. относно лицата, управляващи алтернативни инвестиционни фондове (22), или АИФ от трета държава по смисъла на член 4, параграф 1, буква аа) от същата директива;
8)
„субект от публичния сектор“ означава нетърговски административни органи, които отговарят пред централното правителство, регионалните правителства или местните органи на власт или пред органи, които имат същите отговорности, както регионалните правителства и местните органи на власт, или нетърговски предприятия, които са собственост на централното правителство, регионалните правителства или местните органи на власт, или са създадени и подкрепяни от тях, и които имат изрични гаранционни споразумения и могат да включват самоуправляващи се органи, установени по закон, които са под публичен надзор;
9)
„ръководен орган“ означава ръководен орган съгласно определението в член 3, параграф 1, точка 7 от Директива 2013/36/ЕС;
10)
„висше ръководство“ означава висше ръководство съгласно определението в член 3, параграф 1, точка 9 от Директива 2013/36/ЕС;
11)
„системен риск“ означава системен риск съгласно определението в член 3, параграф 1, точка 10 от Директива 2013/36/ЕС;
12)
„риск, свързан с модела“ означава риск, свързан с модела съгласно определението в член 3, параграф 1, точка 11 от Директива 2013/36/ЕС;
13)
„инициатор“ означава субект, който:
а)
самостоятелно или чрез свързани с него субекти пряко или косвено е участвал в първоначалното споразумение, по което са възникнали задълженията или потенциалните задължения на длъжника или на потенциалния длъжник, от които произтича експозицията, предмет на секюритизация;
б)
купува експозиции от трети лица за своя сметка, след което ги секюритизира;
14)
„спонсор“ означава институция, различна от институцията инициатор, която създава и управлява финансов план под формата на търговски книжа, обезпечени с доходите от базови активи, или друга схема за секюритизация, при която се купуват експозиции от трети лица;
15)
„предприятие майка“ означава:
а)
предприятие майка по смисъла на членове 1 и 2 от Директива 83/349/ЕИО;
б)
за целите на дял VII, глави 3 и 4, раздел II и дял VIII от Директива 2013/36/ЕС и на пета част от настоящия регламент, предприятие майка по смисъла на член 1, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО и всяко предприятие, което действително упражнява господстващо влияние върху друго предприятие;
16)
„дъщерно предприятие“ означава:
а)
дъщерно предприятие по смисъла на членове 1 и 2 от Директива 83/349/ЕИО;
б)
дъщерно предприятие по смисъла на член 1, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО, както и всяко предприятие, върху което предприятието майка действително упражнява господстващо влияние.
Дъщерните предприятия на дъщерните предприятия също се разглеждат като дъщерни предприятия на предприятието, което е тяхното крайно предприятие майка;
17)
„клон“ означава място на стопанска дейност, което представлява юридически зависима част от дадена институция и което извършва пряко всички или някои от сделките, присъщи за дейността на институциите;
18)
„предприятие за спомагателни услуги“ означава предприятие, чиято основна дейност е притежаване или управление на собственост, управление на услуги за обработка на данни или подобна дейност, която е спомагателна за основната дейност на една или повече институции;
19)
„дружество за управление на активи“ е дружество за управление на активи съгласно определението в член 2, точка 5 от Директива 2002/87/ЕО, както и ЛУАИФ съгласно определението в член 4, параграф 1, буква б) от Директива 2011/61/ЕС, включително, освен ако не е предвидено друго, субекти от трети държави, извършващи сходни дейности, за които се прилага правото на трета държава, която прилага надзорни и регулаторни изисквания, които са поне равностойни на прилаганите в Съюза;
20)
„финансов холдинг“ означава финансова институция, чиито дъщерни предприятия са изключително или предимно институции или финансови институции, като поне едно от тези дъщерни предприятия е институция, и която не е финансов холдинг със смесена дейност;
21)
„финансов холдинг със смесена дейност“ означава смесено финансово холдингово дружество съгласно определението в член 2, точка 15 от Директива 2002/87/ЕО;
22)
„холдинг със смесена дейност“ означава предприятие майка, различно от финансов холдинг, институция или финансов холдинг със смесена дейност, сред чиито дъщерни предприятия има поне една институция;
23)
„застрахователно предприятие от трета държава“ означава застрахователно предприятие от трета държава съгласно определението в член 13, точка 3 от Директива 2009/138/ЕО;
24)
„презастрахователно предприятие от трета държава“ означава презастрахователно предприятие от трета държава съгласно определението в член 13, точка 6 от Директива 2009/138/ЕО;
25)
„признати инвестиционни посредници от трета държава“ означава дружества, които отговарят на всички посочени по-долу условия:
а)
биха били обхванати от определението за инвестиционен посредник, ако бяха установени в рамките на Съюза;
б)
получили са лиценз в трета държава;
в)
за тях се прилагат и те спазват пруденциални норми, които според компетентните органи са поне толкова строги, колкото предвидените в настоящия регламент или в Директива 2013/36/ЕС
26)
„финансова институция“ означава предприятие, различно от институция, чиято основна дейност е да придобива дялови участия или да извършва една или повече от дейностите, изброени в точки 2-12 и точка 15 от приложение I към Директива 2013/36/ЕС, включително финансов холдинг, финансов холдинг със смесена дейност, платежна институция по смисъла на Директива 2007/64/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2007 г. относно платежните услуги във вътрешния пазар (23) и дружество за управление на активи, но не и застрахователни холдинги и застрахователни холдинги със смесена дейност съгласно определението в член 212, параграф 1, буква ж) от Директива 2009/138/ЕО;
27)
„предприятие от финансовия сектор“ означава някое от следните:
а)
институция;
б)
финансова институция;
в)
предприятие за спомагателни услуги, включено в консолидираното финансово състояние на дадена институция;
г)
застрахователно предприятие;
д)
застрахователно предприятие от трета държава;
е)
презастрахователно предприятие;
ж)
презастрахователно предприятие от трета държава;
з)
застрахователен холдинг;
и)
холдинг със смесена дейност;
й)
застрахователен холдинг със смесена дейност съгласно определението в член 212, параграф 1, буква ж) от Директива 2009/138/ЕО;
к)
предприятие, изключено от обхвата на Директива 2009/138/ЕО в съответствие с член 4 от нея;
л)
предприятие от трета държава с основна дейност, сравнима с дейността на който и да е от субектите, посочени в букви а)-к);
28)
„институция майка в държава членка“ означава институция в държава членка, чието дъщерно предприятие е институция или финансова институция или която държи участие в такава институция или финансова институция, без да е дъщерно предприятие на друга институция, получила лиценз в същата държава членка, или на финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, учреден в същата държава членка;
29)
„институция майка от ЕС“ означава институция майка в държава членка, която не е дъщерно предприятие на друга институция, получила лиценз в държава членка, или на финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, учреден в държава членка;
30)
„финансов холдинг майка в държава членка“ означавa финансов холдинг, който не е дъщерно предприятие на институция, получила лиценз в същата държава членка, или на финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, учреден в същата държава членка;
31)
„финансов холдинг майка от ЕС“ означава финансов холдинг майка в държава членка, който не е дъщерно предприятие на институция, получила лиценз в държава членка или на друг финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, учреден в държава членка;
32)
„финансов холдинг майка със смесена дейност в държава членка“ означава финансов холдинг със смесена дейност, който не е дъщерно предприятие на институция, получила лиценз в същата държава членка, или на финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, учреден в същата държава членка;
33)
„финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС“ е финансов майка холдинг със смесена дейност в държава членка, който не е дъщерно предприятие на институция, получила лиценз в държава членка, или на друг финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, учреден в държава членка;
34)
„централен контрагент“ или„ЦК“ означава ЦК съгласно определението в член 2, точка 1 от Регламент (ЕС) № 648/2012;
35)
„участие“ означава дяловото участие по смисъла на член 17, първо изречение от Четвърта директива 78/660/ЕИО на Съвета от 25 юли 1978 г. относно годишните счетоводни отчети на някои видове дружества (24) или прякото или непряко притежание на 20 % или повече от правата на глас или от капитала на предприятие;
36)
„квалифицирано дялово участие“ означава пряко или непряко дялово участие в предприятие, което представлява 10 % или повече от капитала или от правата на глас или което осигурява възможност за упражняване на значително влияние върху управлението на това предприятие;
37)
„контрол“ означава връзката между предприятие майка и дъщерно предприятие по смисъла на член 1 от Директива 83/349/ЕИО, или счетоводните стандарти, които институцията е задължена да спазва съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002, или подобна връзка между физическо или юридическо лице и предприятие;
38)
„тесни връзки“ означава положение, при което две или повече физически или юридически лица са свързани по един от следните начини:
а)
участие под формата на притежание, пряко или чрез контрол, на 20 % или повече от правата на глас или капитала на предприятие;
б)
контрол;
в)
постоянна връзка на едно или всички тях с едно и също трето лице чрез отношение на контрол;
39)
„група от свързани клиенти“ означава всяко едно от следното:
а)
две или повече физически или юридически лица, които, освен ако не е доказано обратното, носят общ риск, защото едно от тях (пряко или непряко) контролира другото или другите;
б)
две или повече физически или юридически лица, между които няма контрол, както е описано в буква а), но които трябва да се разглеждат като носещи общ риск, тъй като са взаимосвързани до степен, в която ако едно от тях има финансови проблеми, по-специално затруднения при финансиране или погасяване на задълженията си, другото или всички останали вероятно също така ще имат затруднения при финансиране или погасяване на задълженията си;
Независимо от букви а) и б), когато централното правителство упражнява пряк контрол върху повече от едно физическо или юридическо лице или е пряко свързано с тях, съвкупността от централното правителство и всички физически или юридически лица, пряко или непряко контролирани съгласно буква а) или свързани съгласно буква б), може да се счита за несъставляваща група от свързани клиенти. Вместо това съществуването на група от свързани клиенти, състояща се от централното правителство и други физически или юридически лица, може да се прецени за всяко отделно лице, пряко контролирано съгласно буква а) или пряко свързано съгласно буква б), както и спрямо всички физически и юридически лица, контролирани от това лице съгласно буква а) или свързани с това лице съгласно буква б), включително централното правителство. Същото важи и при регионалните правителства или местните органи на власт, за които се прилага член 115, параграф 2;
40)
„компетентен орган“ означава официално признат от националното право публичен орган или структура, която е оправомощени по националното право да упражнява надзор върху кредитните институциите като част от действащата надзорна система в съответната държава членка;
41)
„консолидиращ надзорник“ означава компетентен орган, който отговаря за надзора на консолидирана основа върху институции майки от ЕС и върху институции, контролирани от финансови холдинги майки от ЕС или от финансови холдинги майки със смесена дейност от ЕС;
42)
„лиценз“ означава издаден от органите документ, независимо под каква форма, с който се предоставя правото за извършване на дейността;
43)
„държава членка по произход“ означава държавата членка, в която на дадена институция е издаден лиценз;
44)
„приемаща държава членка“ означава държавата членка, в която дадена институция има клон или предоставя услуги;
45)
„централни банки от ЕСЦБ“ означава националните централни банки, които са членове на Европейската система на централните банки (ЕСЦБ), и Европейската централна банка (ЕЦБ);
46)
„централни банки“ означава централните банки от ЕСЦБ и централните банки на трети държави;
47)
„консолидационно състояние“ означава състояние, което се дължи на прилагането на изискванията на настоящия регламент в съответствие с разпоредбите на първа част, дял II, глава 2 към определена институция, така както ако тази институция съставляваше, заедно с един или повече други субекти, една-единствена институция;
48)
„на консолидирана основа“ означава въз основа на консолидационното състояние;
49)
„на подконсолидирана основа“ означава въз основа на консолидационното състояние на институцията майка, финансовия холдинг или смесения финансов холдинг, като се изключи определена подгрупа лица, или въз основа на консолидационното състояние на институция майка, финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, който/която не е крайната институция майка, крайният финансов холдинг или крайният финансов холдинг със смесена дейност.
50)
„финансов инструмент“ означава всяко едно от следното:
а)
договор, който поражда финансов актив за едната страна и финансов пасив или капиталов инструмент за другата страна;
б)
инструмент, посочен в раздел В от приложение I към Директива 2004/39/ЕО;
в)
дериватен финансов инструмент;
г)
първичен финансов инструмент;
д)
паричен инструмент.
Инструментите, посочени в букви а), б) и в) са финансови инструменти само ако тяхната стойност произтича от цената на базисен финансов инструмент или друга базисна позиция, процент, курс или индекс;
51)
„начален капитал“ означава размерът и вида собствен капитал, посочен в член 12 от Директива 2013/36/ЕСза кредитните институции и в дял IV от посочената директива за инвестиционните посредници;
52)
„операционен риск“ означава рискът от загуба, произтичащ от неадекватни или недобре функциониращи вътрешни процеси, лица и системи, или поради външни събития, като включва в себе си правния риск;
53)
„риск от разсейване“ е рискът от намаляване на размера на дадено вземане чрез признаване на парични или непарични задължения към длъжника;
54)
„вероятност от неизпълнение“ означава вероятността в рамките на период от една година даден контрагент да изпадне в неизпълнение;
55)
„загуба при неизпълнение“ или „LGD“ означава съотношението на загубата по експозиция, дължаща се на неизпълнение от страна на контрагент, към размера на експозицията в момента на неизпълнение;
56)
„конверсионен коефициент“ означава съотношението на текущо неусвоения размер на поет ангажимент, който би могъл да бъде усвоен и поради това да се окаже при изпадане в неизпълнение, към целия текущо неусвоен размер на ангажимента, като размерът на поетия ангажимент се определя съгласно препоръчания лимит, освен ако е наличен по-висок абсолютен лимит;
57)
„редуциране на кредитния риск“ означава техника, използвана от дадена институция за намаляване на кредитния риск на една или няколко експозиции, които институцията продължава да държи;
58)
„обезпечена кредитна защита“ означава техника за редуциране на кредитния риск, при която намалението на кредитния риск по експозицията на дадена институция произтича от правото на тази институция - в случай на неизпълнение от контрагента или при настъпване на други, изрично посочени кредитни събития, отнасящи се до контрагента - да реализира, да бъде извършено прехвърляне в нейна полза, да придобие или да задържи определени активи или суми, или да намали експозицията към,или да я замени с размера на разликата между размера на експозицията и размера на претенцията към институцията;
59)
„кредитна защита с гаранции“ означава техника за редуциране на кредитния риск, при която намаляването на кредитния риск по експозицията на дадена институция произтича от задължението на трето лице да изплати определена сума при неизпълнение от страна на длъжника или при настъпване на други, изрично посочени кредитни събития;
60)
„подобен на паричен инструмент“ означава депозитен сертификат, облигация, включително с покритие, или друг неподчинен инструмент, емитиран от институция, за които тя вече е получила цялото плащане и които тя ще възстанови безусловно по номинална стойност;
61)
„секюритизация“ означава сделка или схема от сделки, при която кредитният риск по експозиция или група от експозиции се разделя на траншове със следните характеристики:
а)
плащанията по сделката или схемата зависят от финансовите риск и доходност на експозицията или групата от експозиции;
б)
подчинеността на траншовете определя разпределението на загубите през срока на валидност на сделката или схемата;
62)
„секюритизираща позиция“ означава експозиция към секюритизация;
63)
„пресекюритизация“ означава секюритизация, при която рискът, свързан с базисна група от експозиции, е разделен на траншове, като поне една от базисните експозиции е секюритизираща позиция;
64)
„пресекюритизираща позиция“ означава експозиция към пресекюритизация;
65)
„кредитно подобрение“ означава договорно споразумение, с което кредитното качество на дадена позиция при секюритизация се подобрява в сравнение с това, което би било без осигуряването на подобрение, като тук се включва и подобрението, осигурено чрез траншове с по-голяма степен на подчиненост в секюритизацията и други видове кредитна защита;
66)
„дружество със специална цел - секюритизация“ или „ДСЦС“ означава предприятие доверител или друго лице, различно от институция, създадено за извършване на секюритизация или секюритизации, чиито дейности са ограничени до необходимите за постигане на тази цел и чиято структура е предназначена да изолира задълженията на ДСЦС от тези на институцията инициатор, и в което притежателите на права могат да ги залагат или разменят без ограничение;
67)
„транш“ означава договорно установен сегмент от кредитния риск по една или няколко експозиции, като позиция в даден сегмент води до риск от кредитна загуба, който е по-голям или по-малък от този на позиция със същия размер във всеки друг сегмент, без да се отчита кредитната защита, пряко предоставена от трети лица на държателите на позиции в сегмента или в другите сегменти;
68)
„оценка по пазарни цени“ означава оценка на позициите по лесно достъпни окончателни цени, информация за които е получена от независим източник, включително борсови цени, цени от системи за пазарна информация или котировки, предоставени от няколко независими брокери с добра репутация;
69)
„оценка по модел“ означава всяка оценка, която трябва да се съпостави с база, да се екстраполира или да се изчисли по друг начин въз основа на данни за пазара;
70)
„независима проверка на цените“ означава процедура, при която редовно се проверяват точността и независимото определяне на пазарните цени или на използваните в моделите данни;
71)
„приемлив капитал“ означава сборът от:
а)
капитала от първи ред, посочен в член 25.;
б)
капитала от втори ред, посочен в член 71, който е равен или по-малък от една трета от капитала от първи ред;
72)
„призната борса“ означава борса, която отговаря на всички изброени по-долу условия:
а)
тя е регулиран пазар;
б)
тя има клирингов механизъм, съгласно който към договорите, посочени в приложение II, се прилагат ежедневни изисквания за марж, които според становището на компетентните органи осигуряват подходяща защита;
73)
„пенсионни права по преценка на работодателя“ означава допълнителни пенсионни права, които институцията предоставя по своя преценка на служител като част от условията на променливото му трудово възнаграждение и които не включват натрупаните права, осигурявани на служителите съгласно пенсионната схема на дружеството;
74)
„ипотечна заемна стойност“ означава стойността на недвижимия имот, определена посредством разумна оценка на възможността за бъдеща пазарна реализация на имота при отчитането на неговите дългосрочни устойчиви аспекти, общите и местните пазарни условия, както и текущото използване и възможностите за друго подходящо използване на имота;
75)
„жилищен имот“ означава жилище, в което живее собственикът или наемателят на жилището, включително правото да се обитава апартамент в жилищна кооперация в Швеция.
76)
„пазарна стойност“ по отношение на недвижим имот означава очакваната сума, по която на датата на определянето на оценката му имотът може да бъде прехвърлен между желаещи да встъпят в сделка продавач и купувач като необвързани помежду си страни след подходящо проучване на пазара, при което всяка от страните е действала информирано, благоразумно и без принуда;
77)
„приложима счетоводна рамка“ означава счетоводните стандарти, които институцията е задължена да спазва съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002 или Директива 86/635/ЕИО;
78)
„процент на неизпълнение за една година“ означава съотношението между броя на случаите на неизпълнение на задълженията по време на период, който започва една година преди дата T, и броя на длъжниците, отнесени към тази категория или група една година преди тази дата;
79)
„спекулативно финансиране на недвижима собственост“ означава заем с оглед на придобиването, разработването или изграждането върху земя във връзка с недвижима собственост, или във връзка с недвижима собственост, с намерение за препродажба с цел печалба.
80)
„търговско финансиране“ означава финансиране, включително гаранции, свързано с обмена на стоки и услуги чрез финансови продукти с фиксиран краткосрочен матуритет - обикновено по-малко от една година, без автоматично подновяване;
81)
„официално подкрепяни експортни кредити“ са заеми или кредити за финансиране на износа на стоки и услуги, за които официална агенция за експортно кредитиране предоставя гаранции, застраховки или пряко финансиране;
82)
„репо споразумение“ и „обратно репо споразумение“ означава споразумение, при което дадена институция или неин контрагент прехвърля ценни книжа, стоки или гарантирани права, свързани с някое от следните:
а)
право на собственост върху ценни книжа или стоки, когато тази гаранция е издадена от призната борса, която държи правата по отношение на ценните книжа или стоките, без споразумението да разрешава на дадена институция да прехвърли или заложи дадена ценна книга или стока едновременно пред повече от един контрагент, като се поема задължение за обратното им изкупуване;
б)
замяна на ценни книжа или стоки със същите характеристики по определена цена на уточнена или предстояща да бъде уточнена от прехвърлителя бъдеща дата - това е репо споразумение за институцията, продаваща ценните книжа или стоките, и обратно репо споразумение за институцията, която ги купува;
83)
„репо сделка“ означава сделка, уредена от „репо споразумение“ или „обратно репо споразумение“;
84)
„обикновено репо споразумение“ означава репо сделка за единични, еднородни или сходни, несложни активи вместо за съвкупност от активи;
85)
„позиции, държани с намерение за търгуване“ означава всяко едно от следното:
а)
собствените позиции и позициите, произтичащи от обслужване на клиенти или активно участие на пазара;
б)
позициите, предназначени за препродажба в краткосрочен план;
в)
позициите с цел възползване от действителните или очакваните краткосрочни разлики между цени „купува“ и „продава“ или от други колебания на цените или лихвените проценти;
86)
„търговски портфейл“ означава всички позиции във финансови инструменти и стоки, които дадена институция държи с намерение за търгуване или за хеджиране на позиции, държани с намерение за търгуване;
87)
„многостранна система за търговия“ означава многостранна система за търговия съгласно определението в член 4, точка 15 от Директива 2004/39/ЕО;
88)
„квалифициран централен контрагент“ означава централен контрагент, на който е било предоставено разрешение в съответствие с член 14 от Регламент (ЕС) № 648/2012 или който е бил признат в съответствие с член 25 от същия регламент;
89)
„гаранционен фонд“ означава фонд, създаден от ЦК в съответствие с член 42 от Регламент (ЕС) 648/2012 [, който се използва в съответствие с член 45 от същия регламент;
90)
„предварителна вноска в гаранционния фонд на ЦК“ означава платената от институция вноска в гаранционния фонд на ЦК;
91)
„експозиция по търговско финансиране“ означава текущата експозиция, включваща маржа на отклонение, който се дължи на клиринговия член,но все още не е получен, и потенциалната бъдеща експозиция на клирингов член или клиент към ЦК, произтичаща от договорите и сделките, изброени в член 301, параграф 1, букви а)-д), както и първоначален марж;
92)
„регулиран пазар“ означава регулиран пазар съгласно определението в член 4, точка 14 от Директива 2004/39/ЕО;
93)
„ливъридж“ означава относителният размер на активите, задбалансовите задължения и условните задължения на дадена институция за плащане или предоставяне на обезпечение, включително задълженията, произтичащи от получено финансиране, поети ангажименти, деривати или репо споразумения, но без задълженията, които могат да се изискат само при ликвидация - спрямо собствения капитал на тази институция;
94)
„риск от прекомерен ливъридж“ означава рискът, произтичащ от уязвимостта на дадена институция поради равнището на ливъридж или на условен ливъридж, което може да наложи включването на непредвидени корективни мерки в плана за дейността, в т.ч. спешна продажба на активи, която може да доведе до загуби или до преоценка на оставащите активи на институцията;
95)
„корекция за кредитен риск“ означава размерът на специфичните и общите провизии срещу загуби по кредити във връзка с кредитни рискове, които са включени във финансовите отчети на институцията съгласно приложимата счетоводна рамка;
96)
„вътрешно хеджиране“ означава позиция, която в значителна степен компенсира съставните рискови елементи между позиции или групи от позиции в търговския и банковия портфейл;
97)
„референтно задължение“ е задължението, използвано за определяне на стойността на паричния сетълмент по кредитен дериват.
98)
„Агенция за външна кредитна оценка“ или „АВКО“ означава агенция за кредитен рейтинг, която е регистрирана или сертифицирана в съответствие с Регламент (ЕО) № 1060/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 г. относно агенциите за кредитен рейтинг (25), или централна банка, която присъжда кредитни рейтинги, към които разпоредбите на Регламент (ЕО) № 1060/2009 не се прилагат;
99)
„избрана АВКО“означава АВКО, избрана от институция;
100)
„натрупан друг всеобхватен доход“ има същото значение, както в международен счетоводен стандарт (МСС) 1, приложим съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002;
101)
"базисен собствен капитал“ означава „основни собствени средства“ по смисъла на член 88 от Директива 2009/138/ЕО;
102)
„елементи на капитала от първи ред при застрахователните предприятия“ означава „основни собствени средства“ на предприятията, за които се прилагат изискванията на Директива 2009/138/ЕО, когато тези елементи са класифицирани като капитал от първи ред по смисъла на Директива 2009/138/ЕО в съответствие с член 94, параграф 1 от нея;
103)
„елементи на допълнителния капитал от първи ред при застрахователните предприятия“ означава „основни собствени средства“ на предприятията, за които се прилагат изискванията на Директива 2009/138/ЕО, когато тези елементи са класифицирани в първи ред по смисъла на Директива 2009/138/ЕО в съответствие с член 94, параграф 1 от нея и включването на тези елементи е ограничено с делегираните актове, приети в съответствие с член 99 от същата директива;
104)
„елементи на капитала от втори ред при застрахователните предприятия“ означава „основни собствени средства“ на предприятията, за които се прилагат изискванията на Директива 2009/138/ЕО, когато тези елементи са класифицирани във втори ред по смисъла на Директива 2009/138/ЕО в съответствие с член 94, параграф 2 от нея;
105)
„елементи на капитала от трети ред при застрахователните предприятия“ означава „основни собствени средства“ на предприятията, за които се прилагат изискванията на Директива 2009/138/ЕО, когато тези елементи са класифицирани в трети ред по смисъла на Директива 2009/138/ЕО в съответствие с член 94, параграф 3 от нея;
106)
„отсрочени данъчни активи“ има същото значение, както в приложимата счетоводна рамка;
107)
„отсрочени данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба“ означава отсрочени данъчни активи, чиято бъдеща стойност може да бъде реализирана само ако институцията генерира облагаема печалба в бъдеще;
108)
„отсрочени данъчни пасиви“ има същото значение, както в приложимата счетоводна рамка;
109)
„активи на пенсионен фонд с предварително определен размер на пенсията“ означава активите на пенсионен фонд или план с предварително определен размер на пенсията, в зависимост от случая, след приспадане на задълженията по същия фонд или план;
110)
„разпределяния“ означава изплащането на дивиденти или лихви в каквато и да е форма;
111)
„финансово предприятие“ има същото значение, както в член 13, параграф 25, букви б) и г) от Директива 2009/138/ЕО;
112)
„фонд за покриване на общи банкови рискове“ има същото значение, както в член 38 от Директива 86/635/ЕИО;
113)
„репутация“ има същото значение, както в приложимата счетоводна рамка;
114)
„непряка позиция“ е експозиция към междинен субект, който има експозиция към капиталови инструменти, емитирани от предприятие от финансовия сектор, когато при евентуална окончателна обезценка на капиталовите инструменти, емитирани от предприятието от финансовия сектор, загубата за институцията не би се различавала съществено от загубата, която институцията би понесла от пряка позиция в тези капиталови инструменти, емитирани от предприятието от финансовия сектор;
115)
„нематериални активи“ има същото значение, както в приложимата счетоводна рамка, и включва репутацията;
116)
„други капиталови инструменти“ означава капиталовите инструменти, емитирани от предприятия от финансовия сектор, които не отговарят на изискванията за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, на допълнителния капитал от първи ред или на капитала от втори ред, нито за елементи на капитала от първи ред при застрахователните предприятия, елементи на допълнителния капитал от първи ред при застрахователните предприятия, елементи на капитала от втори ред при застрахователните предприятия или елементи на капитала от трети ред при застрахователните предприятия;
117)
„други резерви“ означава резервите по смисъла на приложимата счетоводна рамка, за които съгласно приложимия счетоводен стандарт се прилага изискването за оповестяване, с изключен на сумите, вече включени в натрупания друг всеобхватен доход или неразпределената печалба;
118)
„собствен капитал“ означава сумата на капитала от първи ред и капитала от втори ред;
119)
„инструменти на собствения капитал“ означава капиталовите инструменти, емитирани от институция, които отговарят на изискванията за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, на допълнителния капитал от първи ред или на капитала от втори ред;
120)
„малцинствено участие“ означава размерът на базовия собствен капитал от първи ред на дъщерно предприятие на дадена институция, който се дължи на физически или юридически лица, различни от включените в обхвата на пруденциалната консолидация на институцията.
121)
„печалба“ има същото значение, както в приложимата счетоводна рамка;
122)
„реципрочна кръстосана позиция“ означава позицията на институция в инструменти на собствения капитал или в други капиталови инструменти, емитирани от предприятия от финансовия сектор, когато последните също държат инструменти на собствения капитал, емитирани от институцията;
123)
„неразпределена печалба“ означава печалбата и загубата, пренесена от окончателния резултат от дейността съгласно приложимата счетоводна рамка;
124)
„премийни резерви“има същото значение, както в приложимата счетоводна рамка;
125)
„временни разлики“ има същото значение, както в приложимата счетоводна рамка;
126)
„синтетична позиция“ означава инвестиция на институция във финансов инструмент, чиято стойност е пряко свързана със стойността на капиталовите инструменти, емитирани от предприятие от финансовия сектор;
127)
„кръстосана гаранционна схема“ означава схема, която отговаря на всички условия по-долу:
а)
институциите попадат в рамките на една и съща институционална защитна схема, както е посочено в член 113, параграф 7;
б)
институциите са напълно консолидирани в съответствие с член 1, параграф 1, букви б), в), г) или член 1, параграф 2 от Седма директива 83/349/ЕИО и са обхванати от надзора на консолидирана основа на институцията, която е институцията майка в държава членка съгласно първа част, дял II, глава 2 и за която се прилага капиталово изискване;
в)
институцията майка в държава членка и дъщерните предприятия са установени в една и съща държава членка и подлежат на лицензиране и надзор от един и същ компетентен орган;
г)
институцията майка в държава членка и дъщерните предприятия са встъпили в договорно или нормативно установено споразумение във връзка със задълженията, което защитава тези институции и по-специално осигурява тяхната ликвидност и платежоспособност, когато е необходимо да се избегне несъстоятелност;
д)
осигурени са механизми, които при необходимост гарантират бързо предоставяне на финансови средства под формата на капитал и ликвидност съгласно договорното или нормативно установеното споразумение във връзка със задълженията, посочено в буква г);
е)
адекватността на споразуменията, посочени в букви г) и д), се наблюдава редовно от компетентния орган;
ж)
минималният срок за предизвестие за доброволно оттегляне от споразумението във връзка със задълженията от дъщерно предприятие е десет години;
з)
компетентният орган е оправомощен да забрани доброволно оттегляне на дъщерно предприятие от споразумението във връзка със задълженията;
128)
„разпределяеми позиции“ означава размерът на печалбата в края на последната финансова година заедно с пренесената печалба и резервите, предназначени за тази цел, преди разпределенията в полза на държателите на инструменти на собствения капитал, намален с пренесените загуби, печалбата, която не подлежи на разпределяне съгласно предвиденото в законодателството или правилата на институцията, и сумите, отнесени в резерви, които не подлежат на разпределяне съгласно приложимото национално право или учредителния акт на институцията, като загубата и резервите се определят въз основа на индивидуалните отчети на институцията, а не на консолидираните отчети.
2. Когато в настоящия регламент се използват понятията "недвижима собственост", "жилищен имот или търговски недвижим имот" или "ипотека" върху такъв имот включва дялове във финландски жилищни кооперации, действащи в съответствие с финландския Закон за жилищните кооперации от 1991 г. или последващо равностойно законодателство. Държавите членки или техните компетентни органи могат да разрешат дялове, представляващи еквивалентно непряко притежание на недвижима собственост, да се третират като пряко притежание на недвижим имот, при условие че такова непряко притежание е специално уредено в националното право на съответната държава членка и когато се предоставя като обезпечение, то осигурява еквивалентна защита за кредиторите.
3. Търговското финансиране, посочено в параграф 1, точка 80 по принцип не е обвързано с твърд ангажимент и изисква задоволителна съпътстваща документация на сделките за всяка заявка за теглене, което дава възможност за отказ от финансиране в случай на евентуално съмнение относно кредитоспособността или съпътстващата документация на сделките. Погасяването на произтичащите от търговско финансиране експозиции обикновено не зависи от кредитополучателя, вместо това средствата се получават в парични средства от вносители или от приходи от продажби на съответните базисни стоки.
Член 5
Определения, които са специфични за капиталовите изисквания за кредитен риск
За целите на трета част, дял II се прилагат следните определения:
1)
„експозиция“ означава актив или задбалансова позиция;
2)
„загуба“ означава икономическата загуба, включително съществена промяна в стойността на вземанията поради дисконтиране и съществените преки и непреки разходи, свързани със събирането на вземанията по съответния инструмент;
3)
„очаквана загуба“ или „EL“ означава съотношението между размера на очакваната загуба по дадена експозиция при потенциално неизпълнение от контрагент или при разсейване в рамките на една година към остатъчните към момента на неизпълнението непогасени задължения;
ДЯЛ II
РАВНИЩЕ НА ПРИЛАГАНЕ НА ИЗИСКВАНИЯТА
ГЛАВА 1
Прилагане на изискванията на индивидуална основа
Член 6
Общи принципи
1. Институциите изпълняват задълженията, определени във втора - пета част и осма част, на индивидуална основа.
2. Всяка институция, която е дъщерно предприятие в държавата членка, в която е лицензирана и обект на надзор, или предприятие майка, както и всяка институция, която е включена в консолидацията съгласно член 19, не е задължена да изпълнява посочените в членове 89, 90 и 91 задължения на индивидуална основа.
3. Всяка институция, която е предприятие майка, или дъщерно предприятие, както и всяка институция, която е включена в консолидацията съгласно член 19, не е задължена да изпълнява посочените в осма част задължения на индивидуална основа.
4. Кредитните институции и инвестиционните посредници, които са получили лиценз за предоставяне на инвестиционните услуги и дейностите, изброени в раздел А, точки 3 и 6 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО, изпълняват посочените в шеста част задължения на индивидуална основа. До изготвянето на доклада на Комисията в съответствие с член 508, параграф 3 компетентните органи могат да освобождават инвестиционните посредници от посочените в шеста част задължения в зависимост от естеството, мащаба и сложността на дейностите на инвестиционните посредници.
5. Институциите, с изключение на инвестиционните посредници по член 95, параграф 1 и член 96, параграф 1 и на институциите, за които компетентните органи са приложили дерогацията по член 7, параграф 1 или параграф 3, изпълняват посочените в седма част задължения на индивидуална основа.
Член 7
Дерогация от прилагането на пруденциалните изисквания на индивидуална основа
1. Компетентните органи могат да освободят от изискванията на член 6, параграф 1 дъщерно предприятие на дадена институция, когато дъщерното предприятие и институцията подлежат на лицензиране и надзор от същата държава членка и дъщерното предприятие е включено в надзора на консолидирана основа на институцията, която е предприятието майка, и когато са изпълнени всички изброени по-долу условия, за да се осигури адекватно разпределение на собствения капитал между предприятието майка и дъщерното предприятие:
а)
понастоящем няма и не се предвиждат съществени практически или правни пречки за бързо прехвърляне на собствен капитал или за изплащане на задължения от предприятието майка;
б)
компетентният орган приема, че предприятието майка управлява дъщерното предприятие разумно, а самото предприятие майка със съгласието на компетентния орган е заявило, че гарантира поетите от дъщерното предприятие задължения, или рисковете в дъщерното предприятие са пренебрежимо малки;
в)
процедурите за оценка, измерване и контрол на риска на предприятието майка обхващат дъщерното предприятие;
г)
предприятието майка държи повече от 50 % от акциите с право на глас в капитала на дъщерното предприятие или има право да назначава или отстранява мнозинството от членовете на управителния му орган.
2. Компетентните органи могат да се възползват от възможността, предвидена в параграф 1, когато предприятието майка е финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, учреден в същата държава членка като институцията, при условие че то подлежи на същия надзор като упражнявания над институциите, и по-специално на стандартите, предвидени в член 11, параграф 1.
3. Компетентните органи могат да освободят от изискванията на член 6, параграф 1 институция майка в държава членка, когато тази институция подлежи на лицензиране и надзор от същата държава членка, включена е в надзора на консолидирана основа и са изпълнени всички изброени по-долу условия, за да се осигури адекватно разпределение на собствения капитал между предприятието майка и дъщерните предприятия:
а)
към момента няма и не се предвиждат съществени практически или правни пречки за бързо прехвърляне на собствен капитал или за изплащане на задължения към институцията майка в държава членка;
б)
процедурите за оценка, измерване и контрол на риска от значение за консолидирания надзор обхващат институцията майка в държава членка.
Компетентният орган, който прилага настоящия параграф, информира компетентните органи на всички останали държави членки.
Член 8
Дерогация от прилагането на ликвидните изисквания на индивидуална основа
1. Компетентните органи могат да освободят изцяло или частично от изискванията на шеста част дадена институция и всички или на някои от нейните дъщерни предприятия в Съюза и да упражняват надзор върху тях като обособена ликвидна подгрупа, при условие че те изпълняват всички изброени по-долу изисквания:
а)
институцията майка на консолидирана основа или дъщерната институция на подконсолидирана основа изпълнява изискванията на шеста част;
б)
институцията майка на консолидирана основа или дъщерната институция на подконсолидирана основа наблюдава и контролира непрекъснато ликвидните позиции, на всички институции в групата или подгрупата, които са освободени от изискването, и осигурява достатъчно ниво на ликвидност за всички тези институции;
в)
институциите са сключили удовлетворяващи компетентните органи договори, които предвиждат свободно движение на средства между тях, за да могат да изпълнят своите индивидуални и съвкупни задължения, щом същите станат изискуеми;
г)
към момента няма и не се предвиждат съществени практически или правни пречки пред изпълнението на договорите, посочени в буква в).
До 1 януари 2014 г. Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета за евентуалното наличие на правни пречки, които биха могли да направят невъзможно прилагането на първа алинея, буква в), и се приканва при необходимост да представи до 31 декември 2015 г. законодателно предложение за това кои от тези пречки да бъдат премахнати.
2. Компетентните органи могат изцяло или частично да освободят от прилагането на шеста част дадена институция и всички или някои от нейните дъщерни предприятия, когато всички институции от обособената ликвидна подгрупа са лицензирани в една и съща държава членка и при условие че са изпълнени условията по параграф 1.
3. Когато институциите от обособена ликвидна подгрупа са лицензирани в няколко държави членки, параграф 1 се прилага само след изпълнение на процедурата, посочена в член 21, и само за институциите, чиито компетентни органи са постигнали съгласие относно следното:
а)
тяхната оценка за това дали организацията и третирането на ликвидния риск отговарят на условията по член 86 от Директива 2013/36/ЕС за цялата обособена ликвидна подгрупа;
б)
разпределението на сумите, местонахождението и собствеността върху ликвидните активи, които трябва да се държат в обособената ликвидна подгрупа;
в)
определянето на минималния размер ликвидни активи, които трябва да се държат от институциите, които се освобождават от прилагането на шеста част;
г)
необходимостта от по-строги параметри от посочените в шеста част;
д)
неограничен обмен на цялостната информация между компетентните органи;
е)
пълно разбиране на последствията от такова освобождаване.
4. Компетентните органи могат да прилагат параграфи 1, 2 и 3 и по отношение на институции, които са членове на една и съща институционална защитна схема, посочена в член 113, параграф 7, буква б), при условие че изпълняват всички изисквания по член 113, параграф 7, както и по отношение на други институции, свързани с отношение по смисъла на член 113, параграф 6, при условие че отговарят на всички посочени в него изисквания. В този случай компетентните органи определят една от институциите, която може да бъде освободена от изискванията на шеста част въз основа на консолидационното състояние на всички институции от обособената ликвидна подгрупа.
5. Когато е предоставено освобождаване от изискванията по параграф 1 или параграф 2, компетентните органи могат да прилагат и член 86 от Директива 2013/36/ЕС или части от него на нивото на обобщената ликвидна подгрупа и, на индивидуална основа, да освободят от прилагане на член 86 от Директива 2013/36/ЕСили части от него.
Член 9
Метод на самостоятелното консолидиране
1. При спазване на параграфи 2 и 3 от настоящия член и на член 144, параграф 3 от Директива 2013/36/ЕС, компетентните органи могат да разрешат, след преценка на всеки отделен случай, на институции майки да включват в изчисляването на изискванията към тях по член 6, параграф 1 дъщерни предприятия, които отговарят на условията, предвидени в член 7, параграф 1, букви в) и г), и чиито съществени експозиции или съществени задължения са към тази институция майка.
2. Предвиденото в параграф 1 третиране се разрешава само когато институцията майка представи на компетентните органи пълна информация за наличието на обстоятелства и договорености, включително правни договорености, съгласно които няма съществени практически или правни пречки - и не се предвиждат такива - за бързо прехвърляне на собствен капитал или за изплащане на задълженията, когато станат изискуеми, от дъщерното предприятие към предприятието майка.
3. Когато компетентен орган използва предвидената в параграф 1 възможност за преценка, той периодично информира, но не по-рядко от веднъж годишно, компетентните органи на всички останали държави членки за това как е използван параграф 1 и за обстоятелствата и договореностите, посочени в параграф 2. Когато дъщерното предприятие е в трета държава, компетентните органи предоставят същата информация и на компетентните органи на тази трета държава.
Член 10
Освобождаване за кредитни институции, които са дълготрайно свързани с централен орган
1. Компетентните органи могат, в съответствие с националното си право, да освободят частично или изцяло от изискванията, определени от втора част до осма част, една или повече кредитни институции, разположени в същата държава членка и дълготрайно свързани с централен орган, който извършва надзор над тях и е установен в същата държава членка, ако са изпълнени следните условия:
а)
задълженията на централния орган и свързаните институции са солидарни и някои от задълженията на свързаните институции са напълно гарантирани от централния орган;
б)
платежоспособността и ликвидността на централния орган и на всички свързани институции се наблюдават като едно цяло въз основа на консолидираните отчети на въпросните институции;
в)
ръководството на централния орган има право да дава инструкции на ръководствата на свързаните институции.
Държавите членки могат да запазят и да продължат да използват действащото си националното законодателство относно прилагането на освобождаването, посочено в първа алинея, доколкото то не противоречи на настоящия регламент и на Директива 2013/36/ЕС.
2. Ако компетентните органи са се уверили, че условията по параграф 1 са изпълнени и ако задълженията или ангажиментите на централния орган са изцяло гарантирани от свързаните институции, компетентните органи могат да освободят централния орган от прилагането на втора - осма част на индивидуална основа.
ГЛАВА 2
Пруденциална консолидация
Раздел 1
Прилагане на изискванията на консолидирана основа
Член 11
Общо третиране
1. Институциите майки в държава членка изпълняват, в степента и по начина, описани в член 18, задълженията, предвидени от втора част до четвърта част и в седма част, въз основа на консолидационното си състояние. Предприятията майки и дъщерните им предприятия, обхванати от настоящия регламент, установяват необходимата организационна структура и подходящи механизми за вътрешен контрол с цел да се осигури надлежното обработване и изпращане на данните, необходими за консолидацията. По-конкретно те гарантират прилагането, от страна на дъщерните предприятия, които не са обхванати от настоящия регламент, на правила, процедури и механизми, осигуряващи качеството на консолидацията.
2. Институциите, контролирани от финансов холдинг майка или финансов холдинг майка със смесена дейност в държава членка, изпълняват, в степента и по начина, описани в член 18, задълженията, предвидени от втора до четвърта част и в седма част, въз основа на консолидационното състояние на този финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност.
Когато повече от една институция се контролира от финансов холдинг майка или финансов холдинг майка със смесена дейност в държава членка, първа алинея се прилага само спрямо институцията, върху която се упражнява надзор на консолидирана основа в съответствие с член 111 от Директива 2013/36/ЕС.
3. Институциите майки от ЕС, институциите, контролирани от финансов холдинг майка от ЕС, и институциите, контролирани от финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС, изпълняват задълженията, предвидени в шеста част, въз основа на консолидационното състояние на въпросната институция майка, финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, ако групата се състои от една или повече кредитни институции или инвестиционни посредници, лицензирани да предоставят инвестиционните услуги и дейности, изброени в раздел А, точки 3 и 6 на приложение I към Директива 2004/39/ЕО. До изготвянето на доклада на Комисията в съответствие с член 508, параграф 2 и ако групата включва единствено инвестиционни посредници, компетентните органи могат да освобождават инвестиционните посредници от посочените в шеста част задължения на консолидирана основа в зависимост от естеството, мащаба и сложността на дейностите на инвестиционните посредници.
4. Когато се прилага член 10, посоченият в него централен орган изпълнява изискванията на втора - осма част въз основа на консолидационното състояние на съвкупността, образувана от централния орган и свързаните с него институции.
5. В допълнение към изискванията на параграфи 1-4 и без да се засягат останалите разпоредби на настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС, когато е оправдано за надзорни цели поради конкретното естество на риска или на капиталовата структура на дадена институция, или когато държавите членки приемат национални закони, изискващи структурно разделение на дейностите в рамките на банкова група, компетентните органи могат да изискват от структурно разделените институции да изпълняват задълженията, посочени във втора до четвърта част и шеста до осма част от настоящия регламент и в дял VII от Директива 2013/36/ЕС, на подконсолидирана основа.
Прилагането на подхода, предвиден в първа алинея, не засяга ефективния надзор на консолидирана основа и не трябва да води до несъразмерни отрицателни последици за финансовата система или за части от нея в други държави членки или Съюза като цяло, нито да представлява или да създава пречка пред функционирането на вътрешния пазар.
Член 12
Финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност с дъщерно предприятие - кредитна институция и дъщерно предприятие - инвестиционен посредник
Когато финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност има за дъщерно предприятие поне една кредитна институция и един инвестиционен посредник, приложимите въз основа на консолидационното състояние на финансовия холдинг или на смесения финансов холдинг изисквания се прилагат към кредитната институция.
Член 13
Прилагане на изискванията за оповестяване на консолидирана основа
1. Институциите майки от ЕС изпълняват предвидените в осма част задължения въз основа на консолидационното си състояние.
Значимите дъщерни предприятия на институциите майки от ЕС и дъщерните предприятия, които имат съществено значение за техния местен пазар, оповестяват информацията, посочена в членове 437, 438, 440, 442, 450, 451 и 453, на индивидуална или подконсолидирана основа.
2. Институциите, контролирани от финансов холдинг майка от ЕС или финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС, изпълняват предвидените в осма част задължения въз основа на консолидационното състояние на този финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност.
Значимите дъщерни предприятия на финансови холдинги майки от ЕС или финансови холдинги майки със смесена дейност от ЕС и дъщерните предприятия, които имат съществено значение за техния местен пазар, оповестяват информацията, посочена в членове 437, 438, 440, 442, 450, 451 и 453, на индивидуална или подконсолидирана основа.
3. Параграфи 1 и 2 не се прилагат изцяло или отчасти за институциите майки от ЕС и институциите, контролирани от финансов холдинг майка от ЕС или финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС, доколкото те са включени в еквивалентни оповестявания на консолидирана основа, предоставяни от предприятие майка, установено в трета държава.
4. Когато се прилага член 10, посоченият в него централен орган изпълнява изискванията в осма част въз основа на консолидационното състояние на централния орган. Член 18, параграф 1 се прилага спрямо централния орган, като свързаните институции се третират като негови дъщерни предприятия.
Член 14
Прилагане на изискванията на пета част на консолидирана основа
1. Предприятията майки и дъщерните им предприятия, обхванати от настоящия регламент, изпълняват предвидените в пета част задължения на консолидирана или подконсолидирана основа, така че да осигуряват съгласуваност и висока степен на интегрираност на своите правила, процедури и механизми, изисквани съгласно посочените разпоредби, както и възможност за генериране на данните и информацията, необходими за надзорни цели. По-конкретно, те гарантират прилагането, от страна на дъщерните предприятия, които не са обхванати от настоящия регламент, на правила, процедури и механизми, осигуряващи спазването на посочените разпоредби.
2. При прилагането на член 92 на консолидирана или подконсолидирана основа институциите прилагат допълнително рисково тегло в съответствие с член 407, ако изискванията на член 405 или член 406 са нарушени на ниво субект, установен в трета държава, който е включен в консолидацията в съответствие с член 18, и ако нарушението е съществено по отношение на общия рисков профил на групата.
3. Произтичащите от пета част задължения за дъщерните предприятия, които не са обхванати от настоящия регламент, не се прилагат, ако институцията майка от ЕС или институциите, контролирани от финансов холдинг майка от ЕС или финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС, могат да докажат пред компетентните органи, че прилагането на пета част недопустимо съгласно законодателството на съответната трета държава, в която е установено дъщерното предприятие.
Член 15
Дерогация от прилагането на капиталовите изисквания на консолидирана основа спрямо групи от инвестиционни посредници
1. В зависимост от конкретния случай консолидиращият надзорник може да освободи от прилагането на консолидирана основа на трета част от настоящия регламент и дял VII, глава 4 от Директива 2013/36/ЕС, при условие че са изпълнени следните изисквания:
а)
всеки инвестиционен посредник от ЕС в групата използва алтернативното изчисление на общата рискова експозиция, посочено в член 95, параграф 2;
б)
всички инвестиционни посредници в групата попадат в категориите по член 95, параграф 1 и член 96, параграф 1;
в)
всеки инвестиционен посредник от ЕС в групата изпълнява на индивидуална основа изискванията на член 95 и същевременно приспада от елементите на своя базов собствен капитал от първи ред всяко условно задължение към инвестиционни посредници, финансови институции, дружества за управление на активи и предприятия за спомагателни услуги, което в противен случай би било консолидирано;
г)
всеки финансов холдинг, който е финансов холдинг майка в държава членка на инвестиционен посредник в групата, притежава като минимум капитал, определен тук като сбор от елементите, посочени в член 26, параграф 1, членове 51, параграф 1 и 62, параграф 1, който да е достатъчен за покриване на сумата от:
i)
цялата балансова стойност на всички дялови участия, подчинени вземания и инструменти, посочени в член 36, параграф 1, букви з) и и), член 56, параграф 1, букви в) и г) и член 66, параграф 1, букви в) и г), на инвестиционни посредници, финансови институции, дружества за управление на активи и предприятия за спомагателни услуги, които в противен случай биха били консолидирани; и
ii)
общия размер на всички условни задължения към инвестиционни посредници, финансови институции, дружества за управление на активи и предприятия за спомагателни услуги, които в противен случай биха били консолидирани;
д)
групата не включва кредитни институции.
Когато са изпълнени критериите по първа алинея, всеки инвестиционен посредник от ЕС трябва да разполага със системи за наблюдение и контрол на източниците на капитал и на финансиране на всички финансови холдинги, инвестиционни посредници, финансови институции, дружества за управление на активи и предприятия за спомагателни услуги в групата.
2. Компетентните органи могат също така да предоставят освобождаване, ако даден финансов холдинг притежава собствен капитал в размер по-малък от изчисления в съответствие с параграф 1, буква г), но не по-малък от сбора на капиталовите изисквания, приложими на индивидуална основа за инвестиционните посредници, финансовите институции, дружествата за управление на активи и предприятията за спомагателни услуги, които в противен случай биха били консолидирани, и на общия размер на всички условни задължения към инвестиционни посредници, финансови институции, дружества за управление на активи и предприятия за спомагателни услуги, които в противен случай биха били консолидирани. За целите на настоящия параграф капиталовото изискване за инвестиционни посредници от трети държави, финансови институции, дружества за управление на активи и предприятия за спомагателни услуги е изискване за номинален размер на собствения капитал.
Член 16
Дерогация от прилагането на изискванията за отношение на ливъридж на консолидирана основа спрямо групи от инвестиционни посредници
Когато всички субекти в група от инвестиционни посредници, включително предприятието майка, са инвестиционни посредници, които съгласно член 6, параграф 5 са освободени от прилагане на изискванията по седма част на индивидуална основа, инвестиционният посредник майка може да реши да не прилага изискванията по седма част на консолидирана основа.
Член 17
Надзор на инвестиционните посредници, освободени от прилагането на консолидирана основа на капиталовите изисквания
1. Инвестиционните посредници в група, на която е било предоставено предвиденото в член 15 освобождаване, уведомяват компетентните органи за рисковете, които биха могли да застрашат финансовото им състояние, включително рисковете по отношение на състава и източниците на техния собствен капитал, вътрешен капитал и финансиране.
2. Когато компетентните органи, отговарящи за пруденциалния надзор на инвестиционния посредник, освободят от изискването за надзор на консолидирана основа съгласно член 15, те предприемат други подходящи мерки за наблюдение на рисковете по отношение на цялата група, по-конкретно на големите експозиции, в това число на всяко предприятие, което не се намира в държава членка.
3. Когато компетентните органи, отговарящи за пруденциалния надзор на инвестиционния посредник, освободят от капиталовите изисквания на консолидирана основа по член 15, изискванията в осма част се прилагат на индивидуална основа.
Раздел 2
Методи за пруденциална консолидация
Член 18
Методи за пруденциална консолидация
1. Институциите, от които се изисква да прилагат изискванията на раздел 1 въз основа на консолидационното си състояние, извършват пълна консолидация на всички институции и финансови институции, които са техни дъщерни предприятия или, когато е приложимо, дъщерни предприятия на същия финансов холдинг майка или финансов холдинг майка със смесена дейност. Параграфи 2-8 от настоящия член не се прилагат, когато шеста част се прилага въз основа на консолидационното състояние на институцията.
2. Компетентните органи обаче могат да позволят, за всеки конкретен случай, пропорционална консолидация според дела на предприятието майка в капитала на дъщерното предприятие. Пропорционална консолидация може да бъде разрешена само когато са изпълнени всички условия по-долу:
а)
отговорността на предприятието майка е ограничена до дела на предприятието майка в капитала на дъщерното предприятие с оглед отговорността на останалите акционери или членове;
б)
платежоспособността на другите акционери или членове е задоволителна;
в)
отговорността на останалите акционери и членове е ясно установена по правнообвързващ начин.
3. Когато предприятията са свързани с отношение по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО, компетентните органи определят как да се извърши консолидацията.
4. Консолидиращият надзорник изисква пропорционална консолидация според дела от капитала, включващ участия в институции и финансови институции, управлявани от предприятие, включено в консолидацията заедно с едно или повече предприятия, които не са включени в консолидацията, когато отговорността на тези предприятия е ограничена до дела в капитала, който притежават.
5. При участия или капиталови връзки, различни от посочените в параграфи 1 и 2, компетентните органи определят дали да се извърши консолидация и под каква форма. По-конкретно те могат да разрешат или да изискат прилагането на метода на собствения капитал. Този метод обаче не означава включване на съответните предприятия в надзора на консолидирана основа.
6. Компетентните органи определят дали и под каква форма да се извърши консолидация в следните случаи:
а)
когато по мнение на компетентните органи дадена институция упражнява значително влияние върху една или повече институции или финансови институции, но без да има участие или други капиталови връзки с тези институции; и
б)
когато две или повече институции или финансови институции имат единно ръководство, което не е установено в учредителен договор или устав.
По-конкретно, компетентните органи могат да разрешат или да изискат прилагането на метода, посочен в член 12 от Директива 83/349/ЕИО. Този метод обаче не означава включване на съответните предприятия в консолидирания надзор.
7. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията на извършване на консолидация в случаите, посочени в параграфи 2-6 от настоящия член.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2016 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
8. Когато се изисква консолидиран надзор съгласно член 111 от Директива 2013/36/ЕС, предприятията за спомагателни услуги и дружествата за управление на активи по смисъла на член 2, точка 5 от Директива 2002/87/ЕО се включват в консолидацията в случаите и в съответствие с методите, предвидени в настоящия член.
Раздел 3
Обхват на пруденциалната консолидация
Член 19
Субекти, изключени от обхвата на пруденциалната консолидация
1. Не е необходимо в консолидацията да бъдат включени институция, финансова институция или предприятие за спомагателни услуги, които са дъщерни предприятия или в които се притежава участие, когато общият размер на активите и задбалансовите позиции на въпросното предприятие е по-нисък от по-малката от следните две стойности:
а)
10 милиона евро;
б)
1 % от общия размер на активите и задбалансовите позиции на предприятието майка или на предприятието, което притежава това участие.
2. Компетентните органи, отговарящи за упражняването на надзор на консолидирана основа в съответствие с член 111 от Директива 2013/36/ЕС, могат да решат, за всеки отделен случай, че не е необходимо дадена институция, финансова институция или предприятие за спомагателни услуги, които са дъщерни предприятия или в които се притежава участие, да бъдат включени в консолидацията:
а)
когато въпросното предприятие се намира в трета държава, където има правни пречки по отношение на предаването на необходимата информация;
б)
когато значението на въпросното предприятие е пренебрежимо малко предвид целите на наблюдението на кредитните институции;
в)
когато по мнението на компетентните органи, отговарящи за упражняването на надзор на консолидирана основа, консолидирането на финансовото състояние на въпросното предприятие би било неподходящо или подвеждащо по отношение на целите на надзора на кредитните институции.
3. Ако в случаите по параграф 1 и параграф 2, буква б) няколко предприятия отговарят на посочените там критерии, те въпреки това се включват в консолидацията, когато заедно значението им не е пренебрежимо малко по отношение на посочените цели.
Член 20
Съвместни решения относно пруденциалните изисквания
1. Компетентните органи работят заедно, като се консултират пълноценно:
а)
при заявления за разрешенията, посочени в член 143, параграф 1, член 151, параграфи 4 и 9, член 283, член 312, параграф 2 и член 363, подадени съответно от институция майка от ЕС и нейни дъщерни предприятия или съвместно от дъщерните предприятия на финансов холдинг майка от ЕС или финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС, за да се реши дали да се даде исканото разрешение и да се определят условията, ако има такива, с които то да бъде обвързано;
б)
за да определят дали са изпълнени критериите за специфично вътрешногрупово третиране съгласно член 422, параграф 9 и член 425, параграф 5, допълнени от регулаторните технически стандарти на ЕБО по член 422, параграф 9 и член 425, параграф 4б.
Заявленията се подават само до консолидиращия надзорник.
Заявлението, посочено в член 312, параграф 2, включва описание на методологията, използвана за разпределянето на капитала за обезпечаване на операционен риск сред различните субекти в групата. В заявлението се посочва дали и как ще се отрази въздействието на диверсификацията в системата за измерване на риска.
2. Компетентните органи правят всичко възможно, за да достигнат в рамките на шест месеца до съвместно решение по отношение на:
а)
заявлението, посочено в параграф 1, буква а);
б)
оценката на критериите и определянето на специфичното третиране, посочено в параграф 1, буква б).
Това съвместно решение се излага в документ, съдържащ напълно мотивираното решение, който се предоставя на заявителя от компетентния орган, посочен в параграф 1.
3. Периодът, посочен в параграф 2, започва на:
а)
датата на получаване на пълното заявление, посочено в параграф 1, буква а), от консолидиращия надзорник. Консолидиращият надзорник незабавно препраща пълното заявление на останалите компетентни органи;
б)
датата на получаване от компетентните органи на доклад, изготвен от консолидиращия надзорник, в който се анализират вътрешногруповите ангажименти в групата.
4. Ако компетентните органи не достигнат до съвместно решение в рамките на шест месеца, консолидиращият надзорник взема самостоятелно решение за случаите по параграф 1, буква а). Решението на консолидиращия надзорник не ограничава правомощията на компетентните органи по член 105 от Директива 2013/36/ЕС.
Решението се излага в документ, съдържащ напълно мотивираното решение, и отразява становищата и резервите, които останалите компетентни органи са изразили през шестмесечния срок.
Консолидиращият надзорник предоставя решението на институцията майка от ЕС, финансовия холдинг майка от ЕС или смесения финансов холдинг майка от ЕС и на останалите компетентни органи.
Ако в края на шестмесечния срок някой от съответните компетентни органи е отнесъл въпроса до ЕБО в съответствие с член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, консолидиращият надзорник отлага вземането на решение за случаите по параграф 1, буква а), изчаква решението, което ЕБО може да вземе във връзка с това в съответствие с член 19, параграф 3 от посочения регламент, и взема решение в съответствие с решението на ЕБО. Шестмесечният срок се счита за срок за помиряване по смисъла на посочения регламент. ЕБО взема своето решение в едномесечен срок. Ако шестмесечният срок е изтекъл или е постигнато съвместно решение, въпросът не се отнася до ЕБО.
5. Ако компетентните органи не достигнат до съвместно решение в рамките на шест месеца, компетентният орган, който отговаря за надзора на дъщерното предприятие на индивидуална основа, взема самостоятелно решение за случаите по параграф 1, буква б).
Решението се излага в документ, съдържащ напълно мотивираното решение, и отразява становищата и резервите, които останалите компетентни органи са изразили през шестмесечния срок.
Решението се предоставя на консолидиращия надзорник, който уведомява институцията майка от ЕС, финансовия холдинг майка от ЕС или смесения финансов холдинг майка от ЕС.
Ако в края на шестмесечния срок консолидиращият надзорник е отнесъл въпроса до ЕБО в съответствие с член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, компетентният орган, който отговаря за надзора на дъщерното предприятие на индивидуална основа, отлага вземането на решение за случаите по параграф 1, буква б) от настоящия член, изчаква решението, което ЕБО може да вземе във връзка с това в съответствие с член 19, параграф 3 от посочения регламент, и взема решение в съответствие с решението на ЕБО. Шестмесечният период се счита за срок за помиряване по смисъла на посочения регламент. ЕБО взема своето решение в едномесечен срок. Ако шестмесечният срок е изтекъл или е постигнато съвместно решение, въпросът не се отнася до ЕБО.
6. Когато институция майка от ЕС и нейните дъщерни предприятия или дъщерните предприятия на финансов холдинг майка от ЕС или на финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС използват усъвършенствания подход за измерване, посочен в член 312, параграф 2, или вътрешнорейтинговия подход, посочен в член 143, на единна основа, компетентните органи позволяват критериите за приемливост, посочени съответно в членове 321 и 322 или в трета част, дял II, глава 3, раздел 6, да се изпълняват от предприятието майка и неговите дъщерни предприятия, разглеждани заедно, по начин, който е в съответствие със структурата на групата и нейните системи, процедури и методологии за управление на риска.
7. Решенията, посочени в параграфи 2, 4 и 5, се признават за окончателни и се прилагат от компетентните органи в съответните държави членки.
8. С оглед улесняване взимането на съвместни решения ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение, с които се определя процедурата за взимане на посоченото в параграф 1, буква а) съвместно решение относно заявленията за разрешения, посочени в член 143, параграф 1, член 151, параграфи 4 и 9, член 283, член 312, параграф 2 и член 363.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 31 декември 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 21
Съвместни решения за нивото на прилагане на ликвидните изисквания
1. При постъпило искане на институция майка от ЕС, финансов холдинг майка от ЕС, финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС или подконсолидиращо дъщерно предприятие на институция майка от ЕС, финансов холдинг майка от ЕС или финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС консолидиращият надзорник и компетентните органи, отговорни за надзора върху дъщерните предприятия на институция майка от ЕС, финансов холдинг майка от ЕС или финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС в дадена държава членка, полагат всички възможни усилия за постигането на съвместно решение за това дали са изпълнени условията по член 8, параграф 1, букви а)-г) и за определяне на обособена ликвидна подгрупа с оглед на прилагането на член 8.
До съвместното решение трябва да се достигне в рамките на шест месеца след представянето от консолидиращия надзорник на доклад, в който е определил единни обособените ликвидни подгрупи въз основа на критериите, предвидени в член 8. В случай на разногласия в рамките на шестмесечния период консолидиращият надзорник се консултира с ЕБО по искане на някой от другите заинтересовани компетентни органи. Консолидиращият надзорник може да се консултира с ЕБО и по своя собствена инициатива.
Съвместното решение може да наложи и ограничения по отношение на местонахождението на ликвидните активи и собствеността върху тях, както и да изиска определени минимални размери от тях да бъдат държани от институции, освободени от прилагането на шеста част.
Съвместното решение се излага в документ, съдържащ напълно обоснованото решение, който консолидиращият надзорник предава на институцията майка на ликвидната подгрупа.
2. Ако в рамките на шест месеца не се достигне до съвместно решение, всеки компетентен орган, отговарящ за надзор на индивидуална основа, взема самостоятелно решение.
Въпреки това по време на шестмесечния срок всеки компетентен орган може да отправи запитване до ЕБО дали са изпълнени условията по член 8, параграф 1, букви а)-г). В този случай ЕБО може да проведе необвързваща медиация в съответствие с член 31, буква в) от Регламент (ЕС) № 1093/2010, като всички засегнати компетентни органи отлагат вземането на своето решение до приключването на необвързващата медиация. Когато в рамките на медиацията компетентните органи не постигнат съгласие в срок от три месеца, всеки компетентен орган, отговарящ за надзор на индивидуална основа, взема самостоятелно решение, като отчита пропорционалността на ползите и рисковете на нивото на държавата членка на институцията майка и пропорционалността на ползите и рисковете на нивото на държавата членка на дъщерното предприятие. Ако шестмесечният срок е изтекъл или е постигнато съвместно решение, въпросът не се отнася до ЕБО.
Съвместното решение, посочено в параграф 1, и решенията, посочени във втора алинея от настоящия параграф, са задължителни.
3. В рамките на шестмесечния срок всеки заинтересован компетентен орган може да се консултира с ЕБО в случай на разногласие относно изпълнението на условията по член 8, параграф 3, букви а)-г). В този случай ЕБО може да проведе необвързваща медиация в съответствие с член 31, буква в) от Регламент (ЕС) № 1093/2010, като всички засегнати компетентни органи отлагат вземането на своето решение до приключването на необвързващата медиация. Когато в рамките на медиацията компетентните органи не постигнат съгласие в срок от три месеца, всеки компетентен орган, отговарящ за индивидуален надзор, взема самостоятелно решение.
Член 22
Подконсолидация в случаите на лица в трети държави
Дъщерните институции изпълняват изискванията, установени в, членове 89-91 и в трета част и пета част, въз основа на своето подконсолидационно състояние, ако те или предприятието майка, когато то е финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, имат институция или финансова институция като дъщерно предприятие в трета държава или имат участие в такова предприятие.
Член 23
Предприятия в трети държави
За целите на надзора на консолидирана основа в съответствие с настоящата глава понятията „инвестиционен посредник“, „кредитна институция“, „финансова институция“ и „институция“ се прилагат и за предприятия, установени в трети държави, които, ако бяха установени в Съюза, биха отговаряли на определенията на тези понятия в член 4.
Член 24
Оценка на активи и задбалансови позиции
1. Оценката на активите и задбалансовите позиции се извършва в съответствие с приложимата счетоводната рамка.
2. Чрез дерогация от параграф 1 компетентните органи могат да изискват от институциите да извършват оценка на активите и задбалансовите позиции и определянето на собствения капитал в съответствие с международните счетоводни стандарти, приложими съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002.
ВТОРА ЧАСТ
СОБСТВЕН КАПИТАЛ
ДЯЛ I
ЕЛЕМЕНТИ НА СОБСТВЕНИЯ КАПИТАЛ
ГЛАВА 1
Капитал от първи ред
Член 25
Капитал от първи ред
Капиталът от първи ред на дадена институция е сборът от нейния базов собствен капитал от първи ред и допълнителен капитал от първи ред.
ГЛАВА 2
Базов собствен капитал от първи ред
Раздел 1
Елементи и инструменти на базовия собствен капитал от първи ред
Член 26
Елементи на базовия собствен капитал от първи ред
1. Елементите на базовия собствен капитал от първи ред на дадена институция включват:
а)
капиталови инструменти, при условие че са спазени условията по член 28, или ако е приложимо - условията по член 29;
б)
премийни резерви от емисии, свързани с посочените в буква а) инструменти;
в)
неразпределена печалба;
г)
натрупан друг всеобхватен доход;
д)
други резерви;
е)
фонд за покриване на общи банкови рискове.
Елементите, посочени в букви в)-е), се признават за базов собствен капитал от първи ред само ако са на разположение на институцията за неограничено и незабавно ползване за покриване на рискове или загуби веднага след възникването им.
2. За целите на параграф 1, буква в), единствено с предварителното разрешение на компетентния орган институциите могат да включат в базовия собствен капитал от първи ред междинната или годишната печалба, преди да са взели официално решение за годишния резултат (печалба или загуба) на институцията. Компетентният орган дава разрешение, когато са изпълнени следните условия:
а)
тази печалба е била потвърдена от лица, независими от институцията, които отговарят за одитирането на нейните отчети;
б)
институцията е представила на компетентния орган достатъчно доказателства, че всички предвидими отчисления от печалбата или дивиденти са вече приспаднати от тази печалба.
Потвърждението на междинната или годишната печалба на институцията показва достатъчно убедително, че тази печалба е изчислена в съответствие с принципите, установени в приложимата счетоводна рамка.
3. Компетентните органи преценяват дали емисиите на инструменти на базовия собствен капитал от първи ред отговарят на критериите, определени в член 28 или на член 29, когато е приложимо. По отношение на емисиите след 31 декември 2014 г. институциите класифицират капиталовите инструменти като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред само след като компетентните органи, които могат да се консултират с ЕБО, са дали разрешение за това.
За капиталовите инструменти с изключение на държавната помощ, които са одобрени от компетентния орган като допустими за класиифциране като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, но за които по мнение на ЕБО има съществени затруднения да се прецени дали отговарят на критериите по член 28 или на член 29, когато е приложимо, компетентните органи дават разяснения за мотивите си на ЕБО.
Въз основа на информацията, предоставена от всеки компетентен орган, ЕБО съставя, поддържа и публикува списък на всички форми капиталови инструменти във всяка държава членка, които отговарят на изискванията за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред. ЕБО изготвя и публикува този списък за първи път до 1 февруари 2015 г.
След процеса на анализ по член 80 и при наличие на съществени доказателства, че тези инструменти не отговарят на критериите на член 28 или на член 29, когато е приложимо на, ЕБО може да изключи от списъка капиталовите инструменти, които не представляват държавна помощ, емитирани след 31 декември 2014 г., и да направи съобщение в този смисъл.
4. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, с които да се определи значението на „предвидими“ при определянето на това дали всички предвидими отчисления от печалбата или дивиденти са били приспаднати.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 27
Капиталови инструменти на взаимоспомагателни или кооперативни дружества, спестовни институции или подобни институции в елементите на базовия собствен капитал от първи ред
1. Елементите на базовия собствен капитал от първи ред включват всеки капиталов инструмент, емитиран от институция съгласно клаузите в учредителния ѝ акт, ако са изпълнени следните условия:
а)
институцията е от вид, който е определен в приложимото национално право и който според компетентните органи е някой от следните:
i)
взаимоспомагателно дружество;
ii)
кооперативно дружество;
iii)
спестовна институция;
iv)
подобна институция;
v)
кредитна институция, която изцяло е собственост на една от институциите, посочени в подточки i)-iv), и има одобрение от съответния компетентен орган да се възползва от разпоредбите на настоящия член, при условие че и докато 100 % от обикновените акции, емитирани в кредитната институция, се притежават, пряко или непряко, от институция, посочена в тези подточки;
б)
изпълнени са условията, установени в член 28 или на член 29, когато е приложимо;
Взаимоспомагателните дружества, кооперативните дружества и спестовните институции, които са признати за такива съгласно приложимото национално право преди 31 декември 2012 г., продължават да се класифицират като такива за целите на настоящата част, при условие че продължават да отговарят на критериите, по които са били признати.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, с които се определят условията, съгласно които компетентните органи могат да решат, че вид предприятие, признато в приложимото национално право, отговаря на изискванията за взаимоспомагателно дружество, кооперативно дружество, спестовна институция или подобна институция за целите на настоящата част.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 28
Инструменти на базовия собствен капитал от първи ред
1. Капиталовите инструменти се приемат за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред само ако са изпълнени всички условия по-долу:
а)
инструментите са емитирани пряко от институцията с предварителното съгласие на собствениците на институцията или, когато това се разрешава от приложимото национално право, от ръководния орган на институцията;
б)
инструментите са изплатени и тяхното закупуване не се финансира пряко или непряко от институцията;
в)
инструментите отговарят на всички условия по-долу по отношение на своята класификация:
i)
те са капитал по смисъла на член 22 от Директива 86/635/ЕИО;
ii)
те са собствен капитал по смисъла на приложимата счетоводна рамка;
iii)
те са собствен капитал за целите на определянето на балансовата неплатежоспособност, когато е приложимо съгласно националното право в областта на неплатежоспособността;
г)
инструментите са ясно и индивидуално оповестени в счетоводния баланс от финансовите отчети на институцията;
д)
инструментите са с неограничен срок;
е)
главницата на инструментите не може да се намалява или възстановява, освен в някой от следните случаи:
i)
ликвидация на институцията;
ii)
обратно изкупуване на инструментите по преценка на институцията или други начини за намаляване на капитала по нейна преценка, когато институцията е получила предварителното разрешение от компетентния орган в съответствие с член 77;
ж)
в разпоредбите относно инструментите не се посочва изрично или по подразбиране, че главницата на инструментите ще бъде или може да бъде намалена или възстановена, освен при ликвидация на институцията, и институцията не дава друга такава индикация преди или при емитирането на инструментите, освен в случаите на инструменти, посочени в член 27, когато приложимото национално право забранява на институцията да откаже да изкупи тези инструменти;
з)
инструментите отговарят на следните условия по отношение на разпределенията:
i)
няма преференциално третиране при разпределенията по отношение на реда за изплащане на разпределенията, включително във връзка с други инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, а изискванията по отношение на тези инструменти не предоставят преференциални права за изплащането на разпределения;
ii)
разпределенията в полза на държателите на инструментите може да се изплащат само от разпределяемите позиции;
iii)
приложимите към инструментите условия не включват таван или друго ограничение на максималния размер на разпределенията, освен при инструментите, посочени в член 27;
iv)
размерът на разпределенията не се определя въз основа на цената, платена за закупуването на инструментите при емитирането им, освен при инструментите, посочени в член 27;
v)
приложимите към инструментите условия не включват задължение за институцията да прави разпределение в полза на държателите на инструментите и за самата институция не съществува друго такова задължение;
vi)
неизплащането на разпределения не представлява неизпълнение от страна на институцията;
vii)
отмяната на разпределенията не налага ограничения върху институцията;
и)
в сравнение със съвкупността от капиталови инструменти, емитирани от институцията, при настъпването на загуба инструментите покриват първата и пропорционално най-голямата част от нея, като всеки инструмент покрива загубата в същата степен, както всички други инструменти на базовия собствен капитал от първи ред;
й)
в случай на неплатежоспособност или ликвидация на институцията рангът на инструментите е най-нисък спрямо всички останали вземания;
к)
инструментите дават право на своите собственици на вземане към остатъчните активи на институцията, което, в случай на ликвидация и след плащането на всички вземания от по-горен ред, е пропорционално на сумата на такива емитирани инструменти и не е фиксирано или ограничено с таван, освен при капиталовите инструменти, посочени в член 27;
л)
инструментите не са обезпечени и не са обект на гаранции, които увеличават реда на вземанията от:
i)
институцията или нейните дъщерни предприятия;
ii)
предприятието майка на институцията или неговите дъщерни предприятия;
iii)
финансовия холдинг майка или неговите дъщерни предприятия;
iv)
холдинга със смесена дейност или неговите дъщерни предприятия;
v)
смесения финансов холдинг и неговите дъщерни предприятия;
vi)
предприятие, което има тесни връзки със субектите, посочени в подточки i)-v);
м)
инструментите не са предмет на споразумение, във формата на договор или в друга форма, с което се повишава редът на вземанията по инструментите при неплатежоспособност или ликвидация.
Условието в първа алинея, буква й) се счита за изпълнено дори и ако инструментите са включени съгласно член 484, параграф 3 в допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред, при условие че са с равностоен ранг.
2. Условията, определени в параграф 1, буква и), се считат за изпълнени без оглед на намаляване на постоянна основа на главницата на инструментите на допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред.
Условието в параграф 1, буква е) се счита за изпълнено дори и при намаляване на главницата на капиталовия инструмент в рамките на процедура по преструктуриране или като последствие от намаляване на стойността на капиталовите инструменти, изисквано от органа по преструктуриране, който отговаря за институцията.
Условието в параграф 1, буква ж) се счита за изпълнено дори и ако в разпоредбите, с които е уреден капиталовият инструмент, се посочва изрично или се подразбира, че главницата на инструмента ще бъде или може да бъде намалена в рамките на процедура по преструктуриране или като последствие от намаляване на стойността на капиталовите инструменти, изисквано от органа по преструктуриране, който отговаря за институцията.
3. Условието в параграф 1, буква з), подточка iii) се счита за изпълнено, дори и инструментът да изплаща производни дивиденти, при условие че тези дивиденти не водят до разпределение, което несъразмерно обременява собствения капитал.
4. За целите на параграф 1, буква з), подточка i) диференцираните разпределения следва да отразяват единствено диференцирано право на глас. В това отношение по-високи разпределения се прилагат единствено за инструментите на базовия собствен капитал от първи ред с по-малко или без права на глас.
5. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти с цел определяне на следното:
а)
приложимите форми и естеството на непряко финансиране на инструментите на собствения капитал;
б)
дали и кога разпределенията биха довели до непропорционално изчерпване на собствения капитал;
в)
значението на преференциалните разпределения.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 29
Капиталови инструменти, емитирани от взаимоспомагателни или кооперативни дружества, спестовни институции или подобни институции
1. Капиталовите инструменти, емитирани от взаимоспомагателни или кооперативни дружества, спестовни институции и подобни институции, се приемат за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред само ако са спазени условията по член 28 с измененията, произтичащи от прилагането на настоящия член.
2. По отношение на изкупуването на капиталови инструменти трябва да са изпълнени следните условия:
а)
освен когато приложимото национално право забранява това, институцията има правото да откаже да изкупи инструментите;
б)
когато приложимото национално право забранява на институцията да откаже изкупуването на инструментите, в разпоредбите относно инструментите се предоставя възможност на институцията да ограничи изкупуването им;
в)
отказът за изкупуване на инструментите или, когато е приложимо, ограничаването на изкупуването им не могат да представляват неизпълнение от страна на институцията.
3. Капиталовите инструменти могат да съдържат таван или ограничение на максималния размер на разпределенията само когато таванът или ограничението са предвидени с приложимото национално право или учредителния акт на институцията.
4. Когато капиталовите инструменти предоставят на собственика права върху резервите на институцията в случай на неплатежоспособност или ликвидация, които са ограничени до номиналната стойност на инструментите, такова ограничение се прилага в същата степен към държателите на всички други емитирани от тази институция инструменти на базовия собствен капитал от първи ред.
Условието по първа алинея не засяга възможността дадено взаимоспомагателно или кооперативно дружество, спестовна институция или подобна институция да признае като базов собствен капитал от първи ред капиталови инструменти, които не предоставят право на глас на държателя си и които отговарят на всички условия по-долу:
а)
вземанията на държателите на инструменти, които не предоставят право на глас, при неплатежоспособност или ликвидация на институцията са пропорционални на дела от всички инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, който тези непредоставящи право на глас инструменти представляват;
б)
инструментите отговарят във всяко друго отношение на изискванията за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред.
5. Когато капиталовите инструменти дават на собствениците си право на вземане към активите на институцията в случай на неплатежоспособност или ликвидация, което е фиксирано или ограничено от таван, такова ограничение се прилага в същата степен към държателите на всички емитирани от институцията инструменти на базовия собствен капитал от първи ред.
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, с които се определя естеството на ограниченията за изкупуване, необходими когато приложимото национално право забранява на институцията да откаже изкупуването на инструменти на собствения капитал.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 30
Последици от неспазването на изискванията по отношение на инструментите на базовия собствен капитал от първи ред
Когато при инструмент на базовия собствен капитал от първи ред вече не се спазват изискванията по член 28 или на член 29, когато е приложимо, се прилага следното:
а)
този инструмент незабавно престава да бъде инструмент на базовия собствен капитал от първи ред;
б)
премийните резерви от емисии във връзка с този инструмент незабавно престават да бъдат елементи на базовия собствен капитал от първи ред.
Член 31
Капиталови инструменти, записани от публичните органи в извънредни ситуации
1. При извънредни ситуации компетентните органи могат да разрешат на институциите да включат в базовия собствен капитал от първи ред капиталови инструменти, които изпълняват най-малко условията на член 28, параграф 1, букви б)-д) и отговарят на всички изброени по-долу условия:
а)
капиталовите инструменти са емитирани след 1 януари 2014 г.;
б)
Комисията разглежда тези капиталови инструменти като държавна помощ;.
в)
капиталовите инструменти са емитирани в рамките на мерки за рекапитализация съгласно правилата за държавна помощ, съществуващи към съответния момент;
г)
капиталовите инструменти са изцяло записани и държани от държавата или съответния публичен орган или субект, който е публична собственост;
д)
капиталовите инструменти могат да покрият загубите;
е)
с изключение на капиталовите инструменти, посочени в член 27, в случай на ликвидация капиталовите инструменти дават на собствениците си право на вземане по отношение на остатъчните активи на институцията след плащането на всички вземания от по-горен ред;
ж)
съществуват адекватни механизми за оттегляне на държавата и ако е приложимо - на съответния публичен орган или субект, който е публична собственост;
з)
компетентният орган е дал предварително разрешение и е публикувал решението си, придружено с обяснение на същото решение.
2. При обосновано искане от съответния компетентен орган и в сътрудничество с него ЕБО разглежда капиталовите инструменти по параграф 1 като равностойни на инструментите на базовия собствен капитал от първи ред за целите на настоящия регламент.
Раздел 2
Пруденциални филтри
Член 32
Секюритизирани активи
1. Институцията изключва от всички елементи на собствения капитал увеличението на капитала си съгласно приложимата счетоводна рамка, произтичащо от секюритизирани активи, включително:
а)
увеличение, свързано с бъдещ маржин приход за институцията под формата на печалба от продажбата за институцията;
б)
когато институцията е инициатор на секюритизация, нетната печалба в резултат на капитализацията на бъдещи приходи от секюритизираните активи, които предоставят кредитни подобрения на позициите в секюритизацията.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, с които да се уточни допълнително посоченото в параграф 1, буква а) понятие „печалба от продажба“.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 33
Хеджиране на парични потоци и промени в стойността на собствените пасиви
1. Институциите не включват следните позиции в елементите на собствения капитал:
а)
резервите от преоценка по справедлива стойност, свързани с печалба или загуба от хеджиране на парични потоци на финансови инструменти, които не са оценени по справедлива стойност, включително на прогнозни парични потоци;
б)
печалбата или загубата от оценяваните по справедлива стойност пасиви на институцията в резултат на промени в кредитния рейтинг на институцията;
в)
цялата печалба и загуба от преоценка по справедлива стойност, произтичащи от собствения кредитен риск на институцията, свързан с деривативните пасиви.
2. За целите на параграф 1, буква в) институциите не компенсират печалбата и загубата от преоценката по справедлива стойност, произтичащи от собствения кредитен риск на институцията, с печалбата и загубата, произтичащи от кредитния риск на контрагента ѝ.
3. Без да се засяга параграф 1, буква б), дадена институция може да включи в собствения капитал размера на печалбата и загубата по своите пасиви, ако са изпълнени всички условия по-долу:
а)
пасивите са под формата на облигации, посочени в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО;
б)
промените в стойността на активите и пасивите на институцията се дължат на същите промени в кредитния рейтинг на институцията;
в)
съществува близко съответствие между стойността на облигациите, посочени в буква а), и стойността на активите на институцията;
г)
възможно е ипотечните кредити да бъдат погасени чрез обратно изкупуване по пазарна или номинална стойност на облигациите, с които са финансирани ипотечните кредити.
4. ЕБО разработва проект за регулаторни технически стандарти, с които да уточни какво представлява близкото съответствие между стойността на облигациите и стойността на активите, посочено в параграф 3, буква в).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 30 септември 2013 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 34
Допълнителни корекции на стойността
Когато изчисляват размера на собствения си капитал, институциите прилагат изискванията на член 105 спрямо всички свои активи, оценявани по справедлива стойност, и приспадат от базовия собствен капитал от първи ред размера на всички необходими допълнителни корекции на стойността.
Член 35
Нереализирани печалби и загуби от оценяване по справедлива стойност
Освен при посочените в член 33 позиции, институциите не правят корекции, за да отстранят от собствения си капитал нереализираните печалби или загуби по своите активи или пасиви, оценени по справедлива стойност.
Раздел 3
Приспадания от елементите на базовия собствен капитал от първи ред, освобождавания и алтернативни подходи
Подраздел 1
Приспадания от елементите на базовия собствен капитал от първи ред
Член 36
Приспадания от елементите на базовия собствен капитал от първи ред
1. Институциите приспадат от елементите на базовия собствен капитал от първи ред следното:
а)
загубата за текущата финансова година;
б)
нематериалните активи;
в)
отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба;
г)
за институциите, които изчисляват размера на рисково претеглените експозиции, като използват вътрешнорейтинговия подход, сумите с отрицателен знак, получени от изчислението на размера на очакваната загуба, определено в членове 158 и 159;
д)
активите на пенсионен фонд с предварително определен размер на пенсията в счетоводния баланс на институцията;
е)
преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, включително собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, по отношение на които институцията е поела настоящо или условно задължение за закупуване по силата на съществуващо договорно задължение;
ж)
преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, когато тези предприятия имат реципрочна кръстосана позиция с институцията, която компетентният орган смята, че е била създадена с цел да се раздуе изкуствено собственият капитал на институцията;
з)
приложимия размер на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, когато институцията няма значителни инвестиции в тези предприятия;
и)
приложимия размер на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, когато институцията има значителни инвестиции в тези предприятия;
й)
размера на елементите, които съгласно член 56 се приспадат от елементите на допълнителния капитал от първи ред, с чийто размер се надхвърля допълнителният капитал от първи ред на институцията;
к)
размера на експозицията на следните елементи, на които може да бъде присъдено рисково тегло от 1 250 %, когато институцията приспада този размер от размера елементите на базовия собствен капитал от първи ред като алтернатива на прилагането на рисково тегло от 1 250 %:
i)
квалифицирани дялови участия извън финансовия сектор;
ii)
секюритизиращи позиции в съответствие с член 243, параграф 1, буква б), член 244, параграф 1, буква б) и член 258;
iii)
свободни доставки в съответствие с член 379, параграф 3;
iv)
позиции в съвкупността, за които институцията не може да определи рисковото тегло чрез вътрешнорейтинговия подход в съответствие с член 153, параграф 8;
v)
експозиции в капиталови инструменти съгласно подхода на вътрешните модели, в съответствие с член 155, параграф 4.
л)
всички данъчни отчисления, свързани с предвидимите към момента на изчисляването на отчисленията елементи на базовия собствен капитал от първи ред, освен когато институцията подходящо коригира размера на елементите на базовия собствен капитал от първи ред, доколкото такива данъчни отчисления намаляват размера, до който тези елементи могат да се използват за покриване на рискове или загуби.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, с които се определя прилагането на приспаданията, посочени в параграф 1, букви а), в), д), е), з), и) и л) от настоящия член и свързаните приспадания, посочени в член 56, букви а), в), г) и е) и в член 66, букви а), в) и г).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, с които се уточняват видовете капиталови инструменти на финансовите институции, и - в консултация с Европейския надзорен орган (Европейски орган за застраховане и професионално пенсионно осигуряване) (ЕОЗППО), създаден с Регламент (ЕС) № 1094/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. (26) - на застрахователните и презастрахователните предприятия от трети държави и на предприятията извън обхвата на Директива 2009/138/ЕО в съответствие с член 4 от нея, които се приспадат от следните елементи на собствения капитал:
а)
елементи на базовия собствен капитал от първи ред;
б)
елементи на допълнителния капитал от първи ред;
в)
елементи на капитала от втори ред.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 37
Приспадане на нематериални активи
Институциите определят размера на нематериалните активи, подлежащи на приспадане, в съответствие със следното:
а)
сумата, която ще се приспада, се намалява със сумата на свързаните отсрочени данъчни пасиви, които ще бъдат погасени, ако нематериалните активи се обезценят или бъдат отписани съгласно приложимата счетоводна рамка;
б)
сумата, която ще се приспада, включва репутацията, включена при оценката на значимите инвестиции на институцията.
Член 38
Приспадане на отсрочени данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба
1. Институциите определят размера на отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба, за които се изисква приспадане в съответствие с настоящия член.
2. С изключение на случаите, когато са изпълнени условията в параграф 3, размерът на отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба, се изчислява, без да се намалява с размера на свързаните отсрочени данъчни пасиви на институцията.
3. Размерът на отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба, може да се намали с размера на свързаните отсрочени данъчни пасиви на институцията, ако са изпълнени следните условия:
а)
субектът има законно право, съгласно приложимото национално законодателство, да компенсира тези текущи данъчни активи срещу текущите данъчни пасиви;
б)
отсрочените данъчни активи и отсрочените данъчни пасиви се отнасят до данъци, наложени от един и същ данъчен орган и за един и същ данъчнозадължен субект.
4. Свързаните отсрочени данъчни пасиви на институцията, използвани за целите на параграф 3, не могат да включват отсрочени данъчни пасиви, намаляващи размера на нематериалните активи или активите на пенсионен фонд с предварително определен размер на пенсията, които се изисква да бъдат приспаднати.
5. Сумата на посочените в параграф 4 свързани отсрочени данъчни пасиви се разпределя между:
а)
отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики, които не са приспаднати в съответствие с член 48, параграф 1);
б)
всички други отсрочени данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба.
Институциите разпределят свързаните отсрочени данъчни пасиви пропорционално на дела на отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба, които представляват посочените в букви а) и б) елементи.
Член 39
Надвнасяне на данъци, пренасяне на данъчни загуби от предходни периоди и отсрочени данъчни активи, които не се основават на бъдеща печалба
1. Следните елементи не се приспадат от собствения капитал и подлежат на рисково претегляне в съответствие с трета част, дял II, глава 2 или глава 3, в зависимост от случая:
а)
надвзет данък от институцията за текущата година;
б)
данъчна загуба на институцията за текущата година, пренесена от предходни години, която дава основание за претенция или вземане към централно правителство, регионално правителство или местен данъчен орган;
2. Размерът на отсрочените данъчни активи, които не се основават на бъдеща печалба, е ограничен до размера на отсрочените данъчни активи, които произтичат от временни разлики, когато са изпълнени всички условия по-долу:
а)
те се заменят - автоматично, задължително и незабавно - с данъчен кредит, в случай че институцията отчете загуба, когато годишният финансов отчет на институцията е официално одобрен, или в случай на ликвидация или неплатежоспособност на институцията;
б)
институцията може, съгласно приложимото национално данъчно право, да прихване посочения в буква а) данъчен кредит с данъчно задължение на институцията или друго предприятие, включено в същата консолидирана група като институцията за целите на данъчното облагане съгласно посоченото право, или всяко друго предприятие, което подлежи на надзор на консолидирана основа в съответствие с първа част, дял II, глава 2;
в)
когато размерът на посочените в буква б) данъчни кредити надвишава посочените в същата буква данъчни задължения, този излишък се замества незабавно с пряко вземане към централното правителство на държавата членка, в която е учредена институцията.
Институцията прилага рисково тегло от 100 % спрямо отсрочени данъчни активи, когато са изпълнени условията по букви а), б и в).
Член 40
Приспадане на суми с отрицателен знак, получени от изчислението на размера на очакваната загуба
Сумата, която подлежи на приспадане в съответствие с член 36, параграф 1, буква г), не се намалява от повишаване на стойността на отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба, или в резултат на друг допълнителен данъчен ефект, който би могъл да възникне, ако провизиите нараснат до нивото на очакваните загуби, посочено в дял I, глава 3, раздел 3.
Член 41
Приспадане на активи на пенсионни фондове с предварително определен размер на пенсията
1. За целите на член 36, параграф 1, буква д), размерът на активите на пенсионни фондове с предварително определен размер на пенсията, които се приспадат, се намалява със:
а)
сумата на свързаните отсрочени данъчни пасиви, които могат да бъдат погасени, ако активите се обезценят или бъдат отписани съгласно приложимата счетоводна рамка;
б)
сумата на активите в пенсионния фонд с предварително определен размер на пенсията, които институцията може да използва без ограничение, при условие че е получила предварителното разрешение на компетентния орган. Тези активи, използвани за намаляване на сумата, която се приспада, получават рисково тегло в съответствие с трета част, дял II, глава 2 или глава 3, в зависимост от случая.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на критериите, съгласно които компетентният орган позволява на институцията да намали размера на активите в пенсионен фонд с предварително определен размер на пенсията, както е посочено в параграф 1, буква б).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 42
Приспадане на позиции в собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред
За целите на член 36, параграф 1, буква е) институциите изчисляват позициите си в собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред въз основа на брутните дълги позиции при спазване на следните изключения:
а)
институциите могат да изчисляват размера на позициите си в собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред въз основа на нетната дълга позиция, при положение че са изпълнени следните две условия:
i)
дългите и късите позиции са в една и съща базисна експозиция и късите позиции не са свързани с риск от контрагента;
ii)
дългите и късите позиции се държат заедно или в търговския портфейл, или в банковия портфейл;
б)
институциите определят сумата, която трябва да се приспадне за преките, непреките и синтетичните позиции в свързани с индекси ценни книжа, като изчисляват базисната експозиция към включените в тези индекси собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред;
в)
институциите могат да прихванат късите позиции в собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, произтичащи от къси позиции в базисните индекси, включително когато тези къси позиции включват риск от контрагента, от брутните дълги позиции в собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, произтичащи от позиции в свързани с индекси ценни книжа, ако са изпълнени следните две условия:
i)
дългите и късите позиции са в едни и същи базисни индекси;
ii)
дългите и късите позиции се държат заедно или в търговския портфейл, или в банковия портфейл.
Член 43
Значителни инвестиции в предприятие от финансовия сектор
За целите на приспадането значителни инвестиции на дадена институция в предприятие от финансовия сектор възникват, когато е изпълнено някое от следните условия:
а)
институцията притежава повече от 10 % от инструментите на базовия собствен капитал от първи ред, емитирани от това предприятие;
б)
институцията има тесни връзки с това предприятие и притежава инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, емитирани от него;
в)
институцията притежава инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, емитирани от това предприятие, и предприятието не е включено в консолидацията по първа част, дял II, глава 2, но за целите на финансовото отчитане съгласно приложимата счетоводна рамка е включено в същата счетоводна консолидация като институцията.
Член 44
Приспадане на позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, когато институцията има реципрочна кръстосана позиция, създадена с цел изкуствено раздуване на собственият капитал
Институциите правят приспаданията, посочени в член 36, параграф 1, букви ж), з) и и), в съответствие със следните изисквания:
а)
позициите в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред и други капиталови инструменти на предприятия от финансовия сектор се изчисляват въз основа на брутните дълги позиции;
б)
за целите на приспадането елементите на капитала от първи ред при застрахователните предприятия се третират като позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред.
Член 45
Приспадане на позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор
Институциите правят приспаданията, изисквани в член 36, параграф 1, букви з) и и), в съответствие със следните разпоредби:
а)
те могат да изчисляват преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор въз основа на нетната дълга позиция в същата базисна експозиция, при положение че са изпълнени следните две условия:
i)
падежът на късата позиция съответства на този на дългата позиция или има остатъчен матуритет от най-малко една година;
ii)
както дългата, така и късата позиция се държат в търговския или в банковия портфейл;
б)
те определят подлежащата на приспадане сума при преките, непреките и синтетичните позиции в свързани с индекси ценни книжа, като изчисляват базисната експозиция във включените в тези индекси капиталови инструменти на предприятията от финансовия сектор.
Член 46
Приспадане на позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, когато институцията няма значителни инвестиции в предприятие от финансовия сектор
1. За целите на член 36, параграф 1, буква з), институциите изчисляват приложимата, подлежаща на приспадане сума, като умножават сумата, посочена в буква а) от настоящия параграф, по коефициента, получен от изчислението, посочено в буква б) от настоящия параграф:
а)
общата сума, с която преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции, надхвърлят 10 % от общата сума на елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията, изчислена след прилагане на следното към елементите на базовия собствен капитал от първи ред:
i)
членове 32-35;
ii)
приспаданията, посочени в член 36, параграф 1, букви а)-ж), буква к), подточки ii)-v) и буква л), с изключение на сумата, която се приспада по отношение на отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики;
iii)
членове 44 и 45;
б)
сумата на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на онези предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции, разделена на общата сума на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на собствения капитал на тези предприятия от финансовия сектор.
2. Институциите изключват поетите позиции, държани за пет работни дни или по-малко, от посочената в параграф 1, буква а) сума и от изчисляването на посочения в параграф 1, буква б) коефициент.
3. Подлежащата на приспадане сума съгласно параграф 1 се разпределя между всички държани инструменти на базовия собствен капитал от първи ред. Институциите определят частта от позициите в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, която се приспада съгласно параграф 1, като умножат посочената в буква а) от настоящия параграф сума по посочения в буква б) от настоящия параграф дял:
а)
сумата на позициите, които подлежат на приспадане съгласно параграф 1;
б)
дела от общата сума на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции, представляван от всеки държан инструмент на базовия собствен капитал от първи ред.
4. Сумата на позициите, посочени в член 36, параграф 1, буква з), която е равна на или по-малка от 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията след прилагане на разпоредбите в параграф 1, буква а), подточки i)-iii), не се приспада и за него се прилагат приложимите рискови тегла по трета част, дял II, глава 2 или глава 3 и изискванията в трета част, дял IV, в зависимост от случая.
5. Институциите определят частта от позициите си в инструменти на собствения капитал, която е рисково претеглена, като разделят посочената в буква а) сума на сумата в буква б):
а)
сумата на позициите, които трябва да бъдат рисково претеглени съгласно параграф 4;
б)
сумата, определена в подточка i) разделена на сумата, определена в подточка ii):
i)
общия размер на инструментите на базовия собствен капитал от първи ред;
ii)
общата сума на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции.
Член 47
Приспадане на позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, когато институцията има значителни инвестиции в предприятие от финансовия сектор
За целите на член 36, параграф 1, буква и) приложимият размер, който се приспада от елементите на базовия собствен капитал от първи ред, изключва поетите позиции, държани за пет работни дни или по-малко, и се определя в съответствие с членове 44 и 45 и подраздел 2.
Подраздел 2
Освобождаване от приспадане от елементите на базовия собствен капитал от първи ред и алтернативни подходи
Член 48
Прагове на освобождаване от приспадане от елементите на базовия собствен капитал от първи ред
1. При приспадането съгласно член 36, параграф 1, букви в) и и) от институциите не се изисква да приспадат сумите на изброените в букви а) и б) от настоящия параграф елементи, чийто общ размер е равен на или по-малък от прага, посочен в параграф 2:
а)
отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики, и чийто общ размер е равен на или по-малък от 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията, изчислени след прилагането на:
i)
членове 32-35;
ii)
член 36, параграф 1, букви а)-з), буква к), подточки ii)-v) и буква л), без отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики;
б)
когато институцията има значителни инвестиции в предприятие от финансовия сектор, нейните преки, непреки и синтетични позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на такива предприятия, чиято обща сума е равна на или по-малка от 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията, изчислени след прилагането на:
i)
членове 32-35;
ii)
член 36, параграф 1, букви а)-з), буква к), подточки ii)-v) и буква л), без отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики.
2. За целите на параграф 1 прагът е равен на сумата, посочена в буква а) от настоящия параграф, умножена по процента, посочен в буква б) от настоящия параграф:
а)
остатъчната сума на елементите на базовия собствен капитал от първи ред след прилагането на корекциите и приспаданията в членове 32-36 в пълен размер и без прилагане на праговете на освобождаване, определени в настоящия член;
б)
17,65 %.
3. За целите на параграф 1 институциите определят частта на отсрочените данъчни активи от общия размер на елементите на базовия собствен капитал от първи ред, която не се изисква да бъде приспадната, чрез разделяне на сумата по буква а) от настоящия параграф на сумата по буква б) от настоящия параграф:
а)
сумата на отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики, и които общо са равни на или по-малки от 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията;
б)
сборът от:
i)
сумата, посочена в буква а);
ii)
сумата от преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на собствения капитал на предприятия от финансовия сектор, в които институцията има значителни инвестиции, които общо са по- равни на или малки от 10 % от сумата на елементите на нейния базов собствен капитал от първи ред.
Делът на значителните инвестиции спрямо общия размер на елементите, който не се изисква да бъде приспадан, е равен на 1 минус дела, посочен в първа алинея.
4. Сумите на елементите, които не се приспадат съгласно параграф 1, получават рисково тегло от 250 %.
Член 49
Изискване за приспадане при прилагане на консолидация, допълнителен надзор или институционална защитна схема
1. За целите на изчисляването на собствения капитал на индивидуална основа, подконсолидирана основа и консолидирана основа и когато компетентните органи изискват или позволяват институциите да прилагат метод 1, 2 или 3 от приложение I към Директива 2002/87/ЕО, компетентните органи могат да разрешат на институциите да не приспадат позициите в инструменти на собствения капитал на предприятие от финансовия сектор, в което институцията майка, финансовият холдинг майка, смесеният финансов холдинг майка или институцията притежават значителни инвестиции, при условие че са спазени условията по букви а)-д) от настоящия параграф:
а)
предприятието от финансовия сектор е застрахователно предприятие, презастрахователно предприятие или застрахователен холдинг;
б)
застрахователното предприятие, презастрахователното предприятие или застрахователният холдинг попадат в обхвата на същия допълнителен надзор съгласно Директива 2002/87/ЕО, както институцията майка, финансовият холдинг майка или смесеният финансов холдинг майка или институцията, която притежава позицията;
в)
институцията предварително е получила разрешение от компетентните органи;
г)
преди да предоставят посоченото в буква в) разрешение и постоянно след това, компетентните органи се уверяват, че степента на интегрирано управление, управление на риска и вътрешен контрол по отношение на предприятията, които биха били включени в обхвата на консолидацията по метод 1, 2 или 3, е адекватна;
д)
позициите в рамките на предприятието принадлежат на едно от следните:
i)
кредитната институция майка;
ii)
финансовия холдинг майка;
iii)
смесения финансов холдинг майка;
iv)
институцията;
v)
дъщерно предприятие на едно от предприятията, посочени в подточки i)-iv), което е включено в обхвата на консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2.
Избраният метод се прилага последователно във времето.
2. С оглед изчисляването на собствения капитал на индивидуална основа и на подконсолидирана основа институциите, които са обект на надзор на консолидирана основа в съответствие с първа част, дял II, глава 2, не приспадат позиции в инструменти на собствения капитал, емитирани от предприятия от финансовия сектор, които са включени в обхвата на надзора на консолидирана основа, освен ако компетентните органи не определят, че такива приспадания се изискват за конкретни цели, по-специално с цел структурно разделение на банковите дейности и планиране на преструктурирането, за целите на надзора на индивидуална или подконсолидирана основа.
Прилагането на подхода, посочен в първа алинея, не трябва да води до несъразмерни отрицателни последици за цялата или за части от финансовата система на други държави членки или за Съюза като цяло, като създава пречка за функционирането на вътрешния пазар.
3. За целите на изчисляването на собствения капитал на индивидуална или подконсолидирана основа компетентните органи могат да разрешат на институциите да не приспадат позициите в инструменти на собствения капитал в следните случаи:
а)
когато институцията има позиция в друга институция и са изпълнени условията в подточки ii)-vi):
i)
институциите попадат в рамките на една и съща институционална защитна схема, както е посочена в член 113, параграф 7;
ii)
компетентните органи са дали разрешението, посочено в член 113, параграф 7;
iii)
спазени са условията по член 113, параграф 7;
iv)
институционалната защитна схема изготвя консолидирания счетоводен баланс, посочен в член 113, параграф 7, буква д), или, когато не се изисква изготвянето на консолидирани отчети - изчисление на разширена агрегирана основа, което компетентните органи считат за равностойно на разпоредбите на Директива 86/635/ЕИО, в което се включват някои адаптирани разпоредби на Директива, с които се уреждат консолидираните счетоводни отчети на групи кредитни институции. Външен одитор проверява дали това изчисление на разширена агрегирана основа е равностойно, както и по-специално дали при изчисляването е елиминирано многократното използване на елементи, допустими при изчисляването на собствения капитал, както и неподходящото създаване на собствен капитал между членовете на институционалната защитна схема. Консолидираният счетоводен баланс или изчисляването на разширена агрегирана основа се представят на компетентните органи най-малко със същата честота като посочената в член 99;
v)
институциите, които са включени в институционална защитна схема, заедно изпълняват на консолидирана или разширена агрегирана основа изискванията по член 92 и докладват за спазването на тези изисквания в съответствие с член 99. В рамките на институционална защитна схема не се изисква приспадането на участията, притежавани от кооперативни членове или юридически лица, които не са членове на институционалната защитна схема, при условие че е елиминирано многократното използване на елементи, които са приемливи при изчисляването на собствения капитал, както и неподходящото създаване на собствен капитал между членовете на институционалната защитна схема и миноритарния акционер, когато той е институция.
б)
когато регионална кредитна институция има позиция в своята централна или друга регионална кредитна институция и условията в буква а), подточки i)-v) са изпълнени.
4. Позиции, спрямо които не се извършва приспадането съгласно параграф 1, 2 или 3, представляват експозиции и подлежат на рисково претегляне в съответствие с трета част, дял II, глава 2 или 3, в зависимост от случая.
5. Когато дадена институция прилага методи 1 или 2 от приложение I към Директива 2002/87/ЕО, тя оповестява изискването за допълнителен собствен капитал и съотношението на капиталова адекватност на финансовия конгломерат, изчислени в съответствие с член 6 и приложение I към същата директива.
6. ЕБО, ЕОЗППО и Европейският надзорен орган (Европейски орган за ценни книжа и пазари) (ЕОЦКП), създаден с Регламент 1095/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. (27). разработват в рамките на Съвместния комитет проекти на регулаторни технически стандарти за определяне, за целите на настоящия член, на условията на прилагане на методите за изчисляване, изброени в приложение I, втора част от Директива 2002/87/ЕО за целите на алтернативните подходи във връзка с приспадането, посочени в параграф 1 от настоящия член.
ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП представят на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 съответно от Регламент (ЕС) № 1093/2010, от Регламент (ЕС) № 1094/2010 и от Регламент (ЕС) № 1095/2010.
Раздел 4
Базов собствен капитал от първи ред
Член 50
Базов собствен капитал от първи ред
Базовият собствен капитал от първи ред на дадена институция се състои от елементите на базовия собствен капитал от първи ред след прилагане на корекциите, които се изискват от членове 32-35, приспаданията съгласно член 36 и освобождаванията и алтернативните подходи, установени в членове 48,49 и 79.
ГЛАВА 3
Допълнителен капитал от първи ред
Раздел 1
Елементи и инструменти на допълнителния капитал от първи ред
Член 51
Елементи на допълнителния капитал от първи ред
Елементите на допълнителния капитал от първи ред са:
а)
капиталови инструменти, когато са изпълнени условията по член 52, параграф 1;
б)
премийни резерви от емисии във връзка с посочените в буква а) инструменти.
Изброените в буква а) инструменти не отговарят на изискванията за елементи на базовия собствен капитал от първи ред или на капитала от втори ред.
Член 52
Инструменти на допълнителния капитал от първи ред
1. Капиталовите инструменти се приемат за инструменти на допълнителния капитал от първи ред само ако са изпълнени следните условия:
а)
инструментите са емитирани и платени;
б)
инструментите не са закупени от някой от следните:
i)
институцията или нейните дъщерни предприятия;
ii)
предприятие, в което институцията има участие под формата на притежание, пряко или посредством контрол, на 20 % или повече от правата на глас или капитала на предприятието;
в)
закупуването на инструментите не се финансира пряко или непряко от институцията;
г)
при неплатежоспособност на институцията инструментите са с по-нисък ред от инструментите на капитала от втори ред;
д)
инструментите не са обезпечени или не са обект на гаранции, които повишават реда на вземанията на:
i)
институцията или нейните дъщерни предприятия;
ii)
предприятието майка на институцията или неговите дъщерни предприятия;
iii)
финансовия холдинг майка или неговите дъщерни предприятия;
iv)
холдинга със смесена дейност или неговите дъщерни предприятия;
v)
смесения финансов холдинг и неговите дъщерни предприятия;
vi)
предприятие, което има тесни връзки със субектите, посочени в подточки i) - v);
е)
инструментите не са предмет на споразумение, под формата на договор или под друга форма, с което се повишава редът на вземанията по инструментите при неплатежоспособност или ликвидация;
ж)
инструментите са с неограничен срок и разпоредбите, които ги уреждат, не включват стимул за изкупуването им от институцията;
з)
ако разпоредбите относно инструментите включват една или повече кол опции, тези опции могат да бъдат упражнени единствено по преценка на емитента;
и)
по отношение на инструментите може да се упражни кол опция, те могат да бъдат изкупени или изкупени обратно само когато са изпълнени условията по член 77 и не преди да са изтекли пет години от датата на емитиране, освен когато са изпълнени условията по член 78, параграф 4;
й)
в разпоредбите относно инструментите няма указание, изрично или по подразбиране, че по отношение на тях ще бъде или може да бъде упражнена кол опция или че те ще бъдат или могат да бъдат изкупени или изкупени обратно, и институцията не указва това по друг начин, с изключение на следните случаи:
i)
след ликвидация на институцията;
ii)
обратно изкупуване на инструментите по преценка на институцията или други начини за намаляване на допълнителния капитал от първи ред по нейна преценка, когато институцията е получила предварително разрешение от компетентния орган в съответствие с член 77;
к)
институцията не указва изрично или по подразбиране, че компетентният орган даде съгласие по искане за упражняване на кол опция по отношение на инструментите, за изкупуването им или обратното им изкупуване;
л)
разпределенията по инструментите отговарят на следните условия:
i)
изплатени са от разпределяеми позиции;
ii)
размерът на разпределенията по инструментите няма да бъде променен въз основа на кредитния рейтинг на институцията или на нейното предприятие майка;
iii)
разпоредбите, уреждащи инструментите, предоставят на институцията право на преценка по всяко време да отмени разпределенията по инструментите за неограничен срок и на некумулативна основа, като институцията може да използва тези отменени плащания без ограничение за целите на изпълнението на задълженията си, когато същите станат изискуеми;
iv)
отмяната на разпределенията не представлява неизпълнение от страна на институцията;
v)
отмяната на разпределенията не налага ограничения върху институцията;
м)
инструментите не водят до констатацията, че пасивите на дадена институция надвишават нейните активи, когато съгласно приложимото национално право тази констатация се използва, за да се определи неплатежоспособността на институцията;
н)
в разпоредбите относно инструментите се изисква при настъпването на активиращо събитие постоянно или временно намаляване на стойността на главницата на инструментите или преобразуването им в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред;
о)
разпоредбите относно инструментите не съдържат характеристика, която би могла да възпрепятства рекапитализирането на институцията;
п)
когато инструментите не са емитирани пряко от институция, те отговарят на следните две условия:
i)
инструментите са емитирани чрез предприятие в рамките на консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2,
ii)
постъпленията са незабавно и без ограничение на разположение на тази институция във форма, която отговаря на условията в настоящия параграф.
Условието в първа алинея, буква г) се счита за изпълнено дори и ако инструментите са включени съгласно член 484, параграф 3 в допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред, при условие че са с равностоен ранг.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на:
а)
формата и естеството на стимулите за изкупуване;
б)
естеството на всяко увеличаване на стойността на главницата на инструмент на допълнителния капитал от първи ред, което се извършва след временно намаляване на стойността на главницата по този инструмент;
в)
процедурите и сроковете за:
i)
определяне на това дали е настъпило активиращо събитие;
ii)
увеличаване на стойността на главницата на инструмент на допълнителния капитал от първи ред, което се извършва след временно намаляване на стойността на главницата по този инструмент;
г)
характеристиките на инструментите, които биха могли да възпрепятстват рекапитализирането на институцията;
д)
използването на дружества със специална цел за непряко емитиране на инструменти на собствения капитал.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 53
Ограничения върху отмяната на разпределенията по инструменти на допълнителния капитал от първи ред и характеристики, които могат да възпрепятстват рекапитализирането на институцията
За целите на член 52, параграф 1, буква л), подточка v) и буква о) разпоредбите относно инструментите на допълнителния капитал от първи ред не включват, по-специално, следното:
а)
изискване за разпределения по инструментите, които трябва да бъдат направени в случай на извършено разпределение по инструмент, емитиран от институцията, със същия или по-нисък ред спрямо инструмент на допълнителния капитал от първи ред, включително инструмент на базовия собствен капитал от първи ред;
б)
изискване за отмяна на плащането на разпределения по инструментите на базовия собствен капитал от първи ред, на допълнителния капитал от първи ред или на капитала от втори ред, ако не са направени разпределения по тези инструменти на допълнителния капитал от първи ред;
в)
задължение за замяна на изплащането на лихви или дивидент с плащане в друга форма. Институцията няма друго такова задължение.
Член 54
Намаляване на стойността или преобразуване на инструментите на допълнителния капитал от първи ред
1. За целите на член 52, параграф 1, буква н), по отношение на инструментите на допълнителния капитал от първи ред се прилагат следните разпоредби:
а)
активиращо събитие настъпва, когато посоченото в член 92, параграф 1, буква а) съотношение на базовия собствен капитал от първи ред на институцията се понижи под някоя от следните стойности:
i)
5,125 %;
ii)
стойност над 5,125 %, която се определя от институцията и е посочена в разпоредбите относно инструмента;
б)
институциите могат да предвидят в разпоредбите относно инструмента едно или повече активиращи събития в допълнение към посоченото в буква а);
в)
ако в разпоредбите относно инструментите се изисква те да бъдат преобразувани в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред при настъпването на активиращо събитие, в тези разпоредби се посочва:
i)
ставката на това преобразуване и максималният разрешен размер на преобразуването; или
ii)
диапазона, в който инструментите ще бъдат преобразувани в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред;
г)
ако в разпоредбите относно инструментите се изисква стойността на главницата им да бъде намалена при настъпването на активиращо събитие, това намаляване обхваща:
i)
вземането на държателя на инструмента при неплатежоспособност или ликвидация на институцията;
ii)
сумата, която трябва да бъде платена при упражняване на кол опция или изкупуване на инструмента;
iii)
извършените разпределения по инструмента.
2. Намаляването на стойността или преобразуването на инструмент на допълнителния капитал от първи ред генерира, съгласно приложимата счетоводна рамка, елементи, които отговарят на изискванията за елементи на базовия собствен капитал от първи ред.
3. Стойността на инструментите на допълнителния капитал от първи ред, включени в елементите на допълнителния капитал от първи ред, не надхвърля минималната стойност на елементите на базовия собствен капитал от първи ред, които биха били генерирани, ако стойността на главницата на инструментите на допълнителния капитал от първи ред беше изцяло намалена или преобразувана в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред.
4. Общата стойност на инструментите на допълнителния капитал от първи ред, която се изисква да бъде намалена или преобразувана при настъпването на активиращо събитие, е не по-малка от по-ниската от следните стойности:
а)
сумата, необходима за пълно възстановяване на съотношението на базовия собствен капитал от първи ред на институцията до 5,125 %;
б)
пълния размер на главницата по инструмента.
5. При настъпване на активиращо събитие институциите предприемат следните действия:
а)
информират незабавно компетентните органи;
б)
информират държателите на инструменти на допълнителния капитал от първи ред;
в)
намаляват стойността на главницата по инструментите или преобразуват инструментите без забавяне, но най-късно в рамките на един месец, в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред в съответствие с изискването по настоящия член.
6. Институция, която емитира инструменти на допълнителния капитал от първи ред, които се преобразуват в базов собствен капитал от първи при активиращо събитие, гарантира, че нейният регистриран акционерен капитал по всяко време е достатъчен за преобразуване на всички такива конвертируеми инструменти на допълнителния капитал от първи ред в акции, ако настъпи активиращо събитие. Всички необходими разрешения трябва да са получени към датата на емитиране на подобни конвертируеми инструменти на допълнителния капитал от първи ред. Институцията запазва по всяко време необходимото предварително разрешение за издаване на инструментите на базовия собствен капитал от първи ред, в които подобни инструменти на допълнителния капитал от първи ред биха били преобразувани при активиращо събитие.
7. Институция, която емитира инструменти на допълнителния капитал от първи ред, които се преобразуват в базов собствен капитал от първи ред при настъпване на активиращо събитие, гарантира, че няма процедурни пречки за това преобразуване, произтичащи от нейните учредителни актове или договорни правила.
Член 55
Последици от неспазването на изискванията по отношение на инструментите на допълнителния капитал от първи ред
Когато по отношение на инструмент на допълнителния капитал от първи ред вече не се спазват условията по член 52, параграф 1, се прилага следното:
а)
този инструмент незабавно престава да бъде инструмент на допълнителния капитал от първи ред;
б)
частта на премийните резерви от емисии, които са свързани с този инструмент, незабавно престава да бъде елемент на допълнителния капитал от първи ред.
Раздел 2
Приспадания от елементите на допълнителния капитал от първи ред
Член 56
Приспадания от елементите на допълнителния капитал от първи ред
Институциите приспадат от елементите на допълнителния капитал от първи ред следното:
а)
преките, непреките и синтетичните позиции на институция в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред, включително такива, които тя може да бъде задължена да купува в резултат на съществуващи договорни задължения;
б)
преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, с които институцията има реципрочни кръстосани позиции, които позиции компетентният орган смята, че са били създадени с цел да се раздуе изкуствено собственият капитал на институцията;
в)
приложимия размер, определен в съответствие с член 60, на преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, когато институцията няма значителни инвестиции в тези предприятия;
г)
преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, когато институцията има значителни инвестиции в тези предприятия, без поетите позиции, държани за пет работни дни или по-малко;
д)
размера на елементите, подлежащи на приспадане от елементите на капитала от втори ред съгласно член 66, с който надхвърля капитала от втори ред на институцията;
е)
всички данъчни отчисления, свързани с предвидимите към момента на изчисляването на отчисленията елементи на допълнителния капитал от първи ред, освен когато институцията коригира размера на елементите на допълнителния капитал от първи ред по подходящ начин, доколкото такива данъчни отчисления намаляват размера, до който тези елементи могат да се използват за покриване на рискове или загуби.
Член 57
Приспадания от позиции в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред
За целите на член 56, буква а) институциите изчисляват позициите си в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред въз основа на брутните дълги позиции при спазване на следните изключения:
а)
институциите могат да изчисляват размера на позициите си в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред въз основа на нетната дълга позиция, ако са изпълнени следните две условия:
i)
дългите и късите позиции са в една и съща базисна експозиция и късите позиции не са свързани с риск от контрагента;
ii)
както дългите, така и късите позиции се държат в търговския или в банковия портфейл;
б)
институциите определят сумата, която да се приспадне за преките, непреките или синтетичните позиции в свързани с индекси ценни книжа, като изчисляват базисната експозиция към включените в тези индекси собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред;
в)
институциите могат да прихванат късите позиции в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред, произтичащи от къси позиции в базисните индекси, включително когато тези къси позиции включват риск от контрагента, от брутните дълги позиции в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред, произтичащи от позиции в свързани с индекси ценни книжа, ако са изпълнени следните две условия:
i)
дългите и късите позиции са в едни и същи базисни индекси;
ii)
както дългите, така и късите позиции се държат в търговския или в банковия портфейл.
Член 58
Приспадане на позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, когато институцията има реципрочна кръстосана позиция, създадена с цел изкуствено раздуване на собствения капитал
Институциите правят приспаданията, изисквани съгласно член 56, букви б), в) и г), в съответствие със следните изисквания:
а)
позициите в инструменти на допълнителния капитал от първи ред се изчисляват въз основа на брутните дълги позиции;
б)
за целите на приспадането елементите на допълнителния капитал от първи ред при застрахователните предприятия се третират като позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред.
Член 59
Приспадане на позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор
Институциите правят приспаданията, изисквани съгласно член 56, букви в) и г), в съответствие със следните изисквания:
а)
те могат да изчисляват преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор въз основа на нетната дълга позиция в същата базисна експозиция, ако са изпълнени следните две условия:
i)
падежът на късата позиция съответства на този на дългата позиция или има остатъчен матуритет от най-малко една година;
ii)
както дългата, така и късата позиция се държат в търговския или в банковия портфейл;
б)
те определят подлежащата на приспадане сума при преките, непреките и синтетичните позиции в свързани с индекси ценни книжа, като изчисляват базисната експозиция във включените в тези индекси капиталови инструменти на предприятията от финансовия сектор.
Член 60
Приспадане на позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред, когато институцията няма значителни инвестиции в предприятия от финансовия сектор
1. За целите на член 56, буква в) институциите изчисляват приложимата подлежаща на приспадане сума, като умножават сумата, посочена в буква а) от настоящия параграф, по коефициента, получен от изчислението, посочено в буква б) от настоящия параграф:
а)
общата сума, с която преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор надхвърля 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията, изчислена след прилагане на:
i)
членове 32-35;
ii)
член 36, параграф 1, букви а)-ж), буква к), подточки ii)-v) и буква л), без отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики;
iii)
членове 44 и 45;
б)
сумата на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на онези предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции, разделена на общата сума на всички преки, непреки и синтетични позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор.
2. Институциите изключват поетите позиции, държани за пет работни дни или по-малко, от посочената в параграф 1, буква а) сума и от изчисляването на посочения в параграф 1, буква б) коефициент.
3. Подлежащата на приспадане сума съгласно параграф 1 се разпределя между всички държани инструменти на допълнителния капитал от първи ред. Сумата, която трябва да се приспадне съгласно параграф 1 от всеки инструмент на допълнителния капитал от първи ред, се изчислява, като сумата в буква а) от настоящия параграф се умножи по дела в буква б) от настоящия параграф:
а)
сумата на позициите, които подлежат на приспадане съгласно параграф 1;
б)
сумата, определена в подточка i), разделена на сумата, определена в подточка ii):
i)
общия размер на инструмента на допълнителния капитал от първи ред;
ii)
общия размер на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции.
4. Сумата на позициите, посочени в член 56, буква в), която е равна на или по-малка от 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията след прилагане на разпоредбите на параграф 1, буква а), подточки i), (ii) и iii), не се приспада и за нея се прилагат приложимите рискови тегла по трета част, дял II, глава 2 или глава 3 и на изискванията в трета част, дял IV, в зависимост от случая.
5. Институциите определят частта от позициите си в инструменти на собствения капитал, която е рисково претеглена, като разделят посочената в буква а) сума на сумата в буква б):
а)
сумата на позициите, които трябва да бъдат рисково претеглени съгласно параграф 4;
б)
сумата, определена в подточка i) разделена на сумата, определена в подточка ii):
i)
общия размер на инструментите на базовия собствен капитал от първи ред;
ii)
общата сума на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции.
Раздел 3
Допълнителен капитал от първи ред
Член 61
Допълнителен капитал от първи ред
Допълнителният капитал от първи ред на дадена институция се състои от елементите на допълнителния капитал от първи ред след приспадане на елементите, посочени в член 56, и след прилагане на член 79.
ГЛАВА 4
Капитал от втори ред
Раздел 1
Елементи и инструменти на капитала от втори ред
Член 62
Елементи на капитала от втори ред
Елементите на капитала от втори ред са:
а)
капиталови инструменти и подчинени заеми, когато са спазени условията по член 63;
б)
премийните резерви от емисии, свързани с посочените в буква а) инструменти;
в)
за институциите, изчисляващи размера на рисково претеглените експозиции в съответствие с трета част, дял II, глава 2 - корекциите за общ кредитен риск, брутно от данъчни ефекти, в размер до 1,25 % от рисково претеглените експозиции, изчислени в съответствие с трета част, дял II, глава 2;
г)
за институциите, изчисляващи размера на рисково претеглените експозиции в съответствие с трета част, дял II, глава 3 - сумите с положителен знак, брутно от данъчни ефекти, получени в резултат на предвиденото в членове 158 и 159 изчисление, в размер до 0,6 % от рисково претеглените експозиции, изчислени в съответствие с трета част, дял II, глава 3.
Изброените в буква а) елементи не отговарят на изискванията за елементи на базовия собствен капитал от първи ред или на допълнителния капитал от първи ред.
Член 63
Инструменти на капитала от втори ред
Капиталовите инструменти и подчинените заеми са инструменти на капитала от втори ред, ако са изпълнени следните условия:
а)
инструментите са емитирани или подчинените заеми са получени, в зависимост от случая, и изцяло платени;
б)
инструментите не са закупени или подчинените заеми не са предоставени, в зависимост от случая, от някой от следните:
i)
институцията или нейните дъщерни предприятия;
ii)
предприятие, в което институцията има дялово участие под формата на притежание, пряко или посредством контрол, на 20 % или повече от правата на глас или капитала на предприятието;
в)
закупуването на инструментите или предоставянето на подчинените заеми, в зависимост от случая, не се финансира пряко или непряко от институцията;
г)
вземанията по главницата на инструментите съгласно разпоредбите, уреждащи тези инструменти, или вземанията по главницата на подчинените заеми съгласно разпоредбите, уреждащи тези заеми, в зависимост от случая, са с по-нисък ред от вземанията на всички привилегировани кредитори;
д)
инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, не са обезпечени или не са обект на гаранции, които повишават реда на вземанията от:
i)
институцията или нейните дъщерни предприятия;
ii)
предприятието майка на институцията или неговите дъщерни предприятия;
iii)
финансовия холдинг майка или неговите дъщерни предприятия;
iv)
холдинга със смесена дейност или неговите дъщерни предприятия;
v)
смесения финансов холдинг или неговите дъщерни предприятия;
vi)
предприятие, което има тесни връзки със субектите, посочени в подточки i) - v);
е)
инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, не са предмет на договореност, с която по друг начин се повишава редът на вземанията съответно по инструментите или подчинените заеми;
ж)
инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, имат първоначален матуритет от най-малко пет години;
з)
разпоредбите относно инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, не включват стимул за изкупуване или изплащане на главницата по тях, в зависимост от случая, от институцията преди падежа им;
и)
ако инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, включват една или повече кол опции или опции за изплащане преди падежа, тези опции могат да бъдат упражнени единствено по преценка на емитента или длъжника, в зависимост от случая;
й)
по отношение на инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, може да се упражни кол опция, те могат да бъдат изкупени или изкупени обратно, или изплатени преди падежа само когато са изпълнени условията по член 77 и не преди да са минали пет години от датата на емитиране или получаване, в зависимост от случая, освен когато са изпълнени условията по член 78, параграф 4;
к)
в разпоредбите относно инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, не се посочва изрично и не се подразбира, че по отношение на инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, може или ще се упражни кол опция, че те ще бъдат или могат да бъдат изкупени, изкупени обратно или изплатени преди падежа, в зависимост от случая, от институцията, освен при неплатежоспособност или ликвидация на институцията, и институцията не указва това по друг начин;
л)
разпоредбите, уреждащи инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, не предоставят на държателя правото да ускори графика на изплащането на лихви или на главницата, освен в случай на неплатежоспособност или ликвидация на институцията;
м)
размерът на дължимите по инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, плащания на лихви или на дивиденти няма да бъде променен въз основа на кредитния рейтинг на институцията или нейното предприятие майка;
н)
когато инструментите не са емитирани пряко от институция или когато подчинените заеми не са получени пряко от институция, в зависимост от случая, трябва да бъдат изпълнени следните две условия:
i)
инструментите са емитирани или подчинените заеми са получени, в зависимост от случая, чрез предприятие, което е част от консолидацията по силата на първа част, дял II, глава 2;
ii)
постъпленията са незабавно и без ограничение на разположение на институцията във форма, която отговаря на условията в настоящия параграф.
Член 64
Амортизация на инструментите на капитала от втори ред
Степента, в която инструментите на капитала от втори ред отговарят на изискванията за елементи на капитала от втори ред през последните пет години от матуритета на инструментите, се изчислява чрез умножаване на резултата, получен от изчислението в буква а), по сумата в буква б), както следва:
а)
номиналната стойност на инструментите или подчинените заеми на първия ден от последния петгодишен период на договорения матуритет, разделена на броя на календарните дни в този период;
б)
броят на оставащите календарни дни от договорения матуритет на инструментите или подчинените заеми.
Член 65
Последици от неспазването на изискванията по отношение на инструментите на капитала от втори ред
Когато по отношение на инструмент на капитала от втори ред вече не се спазват условията по член 63, се прилага следното:
а)
този инструмент незабавно престава да бъде инструмент на капитала от втори ред;
б)
частта на премийните резерви, които са свързани с този инструмент, незабавно престава да бъде сред елементите на капитала от втори ред.
Раздел 2
Приспадания от елементите на капитала от втори ред
Член 66
Приспадания от елементите на капитала от втори ред
От елементите на капитала от втори ред се приспадат:
а)
преките, непреките и синтетичните позиции на институция в собствени инструменти на капитала от втори ред, включително такива, които тя може да бъде задължена да закупи в резултат на съществуващи договорни задължения;
б)
преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор, с които институцията има реципрочни кръстосани позиции, които позиции компетентният орган смята, че са били създадени с цел да се раздуе изкуствено собственият капитал на институцията;
в)
приложимият размер, определен в съответствие с член 70, на преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции;
г)
преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията има значителни инвестиции, без поетите позиции, държани за по-малко от пет работни дни.
Член 67
Приспадания на позиции в собствени инструменти на капитала от втори ред
За целите на член 66, буква а) институциите изчисляват позициите си въз основа на брутните дълги позиции при спазване на следните изключения:
а)
институциите могат да изчисляват размера на позициите въз основа на нетната дълга позиция, ако са изпълнени следните две условия:
i)
дългите и късите позиции са в една и съща базисна експозиция и късите позиции не са свързани с риск от контрагента;
ii)
както дългите, така и късите позиции се държат в търговския или в банковия портфейл.
б)
институциите определят сумата, която да се приспадне за преките, непреките и синтетичните позиции в свързани с индекси ценни книжа, като изчисляват базисната експозиция към включените в тези индекси собствени инструменти на капитала от втори ред;
в)
институциите могат да прихванат късите позиции в собствени инструменти на капитала от втори ред, произтичащи от къси позиции в базисните индекси, включително когато тези къси позиции включват риск от контрагента, от брутните дълги позиции в собствени инструменти на капитала от втори ред, произтичащи от позиции в свързани с индекси ценни книжа, ако са изпълнени следните две условия:
i)
дългите и късите позиции са в едни и същи базисни индекси;
ii)
както дългите, така и късите позиции се държат в търговския или в банковия портфейл.
Член 68
Приспадане на позиции в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор, когато институцията има реципрочна кръстосана позиция с цел изкуствено да се раздуе собственият капитал
Институциите правят приспаданията, изисквани съгласно член 66, букви б), в) и г), в съответствие със следните разпоредби:
а)
позициите в инструменти на капитала от втори ред се изчисляват въз основа на брутните дълги позиции;
б)
за целите на приспадането позициите в елементи на капитала от втори ред при застрахователните предприятия и елементи на капитала от трети ред при застрахователните предприятия се третират като позиции в инструменти на капитала от втори ред.
Член 69
Приспадане на позиции в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор
Институциите правят приспаданията, изисквани съгласно член 66, букви в) и г), в съответствие със следните разпоредби:
а)
те могат да изчисляват преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор въз основа на нетната дълга позиция в същата базисна експозиция, ако са изпълнени следните две условия:
i)
падежът на късата позиция съответства на този на дългата позиция или има остатъчен матуритет от най-малко една година;
ii)
както дългата, така и късата позиция се държат в търговския или в банковия портфейл;
б)
те определят подлежащата на приспадане сума при преките, непреките и синтетичните позиции в свързани с индекси ценни книжа, като изчисляват базисната експозиция към включените в тези индекси капиталови инструменти на предприятията от финансовия сектор.
Член 70
Приспадане на инструменти на капитала от втори ред, когато дадена институция няма значителни инвестиции в съответното предприятие
1. За целите на член 66, буква в), институциите изчисляват приложимата подлежаща на приспадане сума, като умножават сумата, посочена в буква а) от настоящия параграф, по коефициента, получен от изчислението, посочено в буква б) от настоящия параграф:
а)
общата сума, с която преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор надхвърля 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията, изчислена след прилагане на:
i)
членове 32-35;
ii)
член 36, параграф 1, букви а)-ж), буква к), подточки ii)-v) и буква л), с изключение на сумата, която се приспада за отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики;
iii)
членове 44 и 45;
б)
сумата на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор, разделена на общата сума на всички преки, непреки и синтетични позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред на тези предприятия от финансовия сектор.
2. Институциите изключват поетите позиции, държани за пет работни дни или по-малко, от посочената в параграф 1, буква а) сума и от изчисляването на посочения в параграф 1, буква б) коефициент.
3. Подлежащата на приспадане сума съгласно параграф 1 се разпределя между за всички държани инструменти на капитала от втори ред. Институциите определят приспаднатата част от позициите си в инструменти на капитала от втори ред, като умножат посочената в буква а) от настоящия параграф сума по дела, посочен в буква б) от настоящия параграф:
а)
общата сума на позициите, които подлежат на приспадане съгласно параграф 1;
б)
сумата, определена в подточка i), разделена на сумата, определена в подточка ii):
i)
общия размер на инструмента на допълнителния капитал от първи ред;
ii)
общата сума на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции.
4. Сумата на позициите, посочени в член 66, параграф 1, буква в), която е равна на или по-малка от 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията след прилагане на разпоредбите в параграф 1, буква а), подточки i)-iii), не се приспада и за него се прилагат приложимите рискови тегла по трета част, дял II, глава 2 или глава 3 и изискванията в трета част, дял IV, в зависимост от случая.
5. Институциите определят частта от позициите си в инструменти на собствения капитал, която е рисково претеглена, като разделят посочената в буква а) сума на сумата в буква б):
а)
сумата на позициите, които трябва да бъдат рисково претеглени съгласно параграф 4;
б)
сумата, определена в подточка i) разделена на сумата, определена в подточка ii):
i)
общия размер на инструментите на базовия собствен капитал от първи ред;
ii)
общата сума на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции.
Раздел 3
Капитал от втори ред
Член 71
Капитал от втори ред
Капиталът от втори ред на дадена институция се състои от елементите на капитала от втори ред на институцията след приспаданията, посочени в член 66, и прилагането на член 79.
ГЛАВА 5
Собствен капитал
Член 72
Собствен капитал
Собственият капитал на дадена институция се състои от сбора на нейния капитал от първи ред и капитал от втори ред.
ГЛАВА 6
Общи изисквания
Член 73
Разпределения по инструменти на собствения капитал
1. Капиталовите инструменти, за които единствено институцията има право на преценка и може да реши да се изплатят разпределения под форма, различна от парични средства в брой или инструмент на собствения капитал, не отговарят на изискванията за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред освен ако институцията не е получила предварително разрешение от компетентните органи.
2. Компетентните органи дават посоченото в параграф 1 разрешение само ако считат, че са изпълнени всички условия по-долу:
а)
възможността, с която разполага институцията да отменя плащания по инструмента, не се влияе отрицателно от посоченото в параграф 1 право на преценка на институцията, нито от формата, в която могат да се правят разпределенията;
б)
капацитетът на инструмента да поема загуби не се влияе отрицателно от посоченото в параграф 1 право на преценка на институцията, нито от формата, в която могат да се правят разпределенията;
в)
качеството на капиталовия инструмент не се намалява по друг начин от посоченото в параграф 1 право на преценка на институцията, нито от формата, в която могат да се правят разпределенията.
3. Капиталовите инструменти, за които юридическо лице, различно от институцията, която ги е емитирала, може по своя преценка да реши или да изиска плащането на разпределения по инструмента да се прави във форма, различна от парични средства в брой или инструмент на собствения капитал, не отговарят на изискванията за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред.
4. Институциите могат да използват широк пазарен индекс като една от базите за определяне на размера на разпределенията по инструменти на допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред.
5. Параграф 4 не се прилага, ако институцията е референтен субект в този широк пазарен индекс, освен ако са изпълнени следните две условия:
а)
институцията счита, че промените в този широк пазарен индекс не са свързани по съществен начин с кредитния рейтинг на институцията, нейната институция майка, финансов холдинг майка, финансов холдинг майка със смесена дейност или холдинг майка със смесена дейност;
б)
компетентният орган не е достигнал до становище, което се различава от посоченото в буква а).
6. Институциите отчитат и оповестяват широките пазарни индекси, на които се основават техните капиталови инструменти.
7. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията, които трябва да са изпълнени, за да може даден индекс да се разглежда като широк пазарен индекс за целите на параграф 4.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 74
Позиции в капиталови инструменти, емитирани от регулирани предприятия от финансовия сектор, които не отговарят на изискванията за регулаторен капитал
Институциите не приспадат от елементите на собствения капитал преки, непреки или синтетични позиции в капиталови инструменти, емитирани от регулирано предприятие от финансовия сектор, които не отговарят на изискванията за регулаторен капитал на това предприятие. За такива позиции институциите прилагат рисково тегло в съответствие с трета част, дял II, глава 2 или глава 3, в зависимост от случая.
Член 75
Приспадане и изисквания относно падежа за къси позиции
Изискванията относно падежа на късите позиции, посочени в член 45, буква а), член 59, буква а) и член 69, буква а), се считат за удовлетворени по отношение на държаните позиции, когато са изпълнени следните условия:
а)
институцията има договорно право да продаде дългата позиция, която е обект на хеджиране, на хеджиращия контрагент на конкретна бъдеща дата;
б)
контрагент, предоставящ хеджинг на институцията, е договорно задължен да закупи от институцията посочената в буква а) дълга позиция на тази конкретна бъдеща дата.
Член 76
Свързани с индекси позиции в капиталови инструменти
1. За целите на член 42, буква а), член 45, буква а), член 57, буква а), член 59, буква а), член 67, буква а) и член 69, буква а) институциите могат да намалят размера на дадена дълга позиция в капиталов инструмент с частта от индекс, която е съставена от същата хеджирана базисна експозиция, ако са изпълнени следните условия:
а)
хеджираната дълга позиция и късата позиция в индекс, който е използван за хеджиране на тази дълга позиция, са държани в търговския портфейл или в банковия портфейл;
б)
посочените в буква а) позиции са включени по справедлива стойност в баланса на институцията;
в)
посочената в буква а) къса позиция отговаря на изискванията за ефективно хеджиране съгласно вътрешните за институцията процедури за контрол;
г)
компетентните органи поне веднъж годишно правят оценка на адекватността на посочените в буква в) процедури за контрол и се уверяват, че те продължават да са подходящи.
2. Когато компетентният орган е дал предварително разрешение, институцията може да използва консервативна оценка на базисната си експозиция във включени в индекси капиталови инструменти като алтернатива на изчисляването на своята експозиция спрямо елементите, посочени в буква а) или в буква б) или и в двете:
а)
включени в индекси собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред;
б)
включени в индекси инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор.
3. Компетентните органи дават разрешението, посочено в параграф 2, само ако институцията им е представила убедителни доказателства, че за нея наблюдението на базисната ѝ експозиция спрямо елементите, посочени в параграф 2, буква а) или в буква б) или и в двете, в зависимост от случая, ще представлява оперативна тежест.
4. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на:
а)
кога оценката, която се използва като посочената в параграф 2 алтернатива на изчисляването на базисната експозиция е достатъчно консервативна;
б)
смисъла на „оперативна тежест“ за целите на параграф 3.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 77
Условия за намаляване на собствения капитал
Институцията трябва да поиска предварително разрешение на компетентния орган, за да извърши едно от следните или и двете заедно:
а)
да намали, да изкупи или да изкупи обратно емитираните от нея инструменти на базовия собствен капитал от първи ред по разрешения от приложимото национално право начин;
б)
да упражни кол опция по отношение на инструменти на допълнителния капитал от първи ред или на капитала от втори ред, да ги изкупи, изплати или да ги изкупи обратно, в зависимост от случая, преди договорения падеж.
Член 78
Разрешение от надзорен орган за намаляване на собствения капитал
1. Компетентният орган дава разрешение на институцията да намали, да изкупи обратно, да упражни кол опция или да изкупи инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред, когато е изпълнено някое от следните условия:
а)
преди извършване на действието по член 77 или едновременно с него институцията заменя инструментите, посочени в член 77, с инструменти на собствения капитал със същото или по-високо качество при условия, които отговарят на капацитета на институцията да генерира доход;
б)
институцията е представила на компетентния орган убедителни доказателства, че след въпросното действие собственият ѝ капитал надхвърля изискванията по член 92, параграф 1 от настоящия регламент и комбинираното изискване за буфер в член 128, точка 6 от Директива 2013/36/ЕС с марж, който компетентният орган може да счита за необходим въз основа на член 104, параграф 3 от Директива 2013/36/ЕС.
2. При оценката в съответствие с параграф 1, буква а) доколко заместващите инструменти отговарят на капацитета на институцията да генерира доход, компетентните органи вземат под внимание степента, до която тези заместващи капиталови инструменти ще са свързани с повече разходи за институцията от инструментите, които заменят.
3. Когато институцията предприема посоченото в член 77, буква а) действие и приложимото национално право забранява отказа от изкупуване на посочените в член 27 инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, компетентният орган може да предостави освобождаване от изискванията по параграф 1 от настоящия член, при условие че изиска от институцията да ограничи изкупуването на такива инструменти по подходящ начин.
4. Компетентните органи могат да разрешат на институциите да изкупят инструменти на допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред преди изтичането на пет години от датата на емитиране само когато са изпълнени условията по параграф 1 и буква а) или буква б) от настоящия параграф:
а)
има промяна в регулаторната класификация на тези инструменти, която може да доведе до тяхното изключване от собствения капитал, или те са прекласифицирани като форма на собствен капитал с по-ниско качество, и са изпълнени следните две условия:
i)
компетентният орган счита, че тази промяна е достатъчно сигурна;
ii)
институцията е представила на компетентния орган убедителни доказателства, че регулаторната прекласификация на тези инструменти не е била разумно предвидима към момента на емитирането им;
б)
има промяна в приложимото данъчно третиране на тези инструменти, като институцията представя на компетентния орган убедителни доказателства, че тази промяна е съществена и не е била разумно предвидима към момента на емитирането на инструментите.
5. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти, с които се определят:
а)
значението на „отговарят на капацитета на институцията да генерира доход“;
б)
подходящите начини за ограничаване на изкупуването, посочено в параграф 3;
в)
процедурите и изискванията относно данните, които институцията трябва да изпълни при подаването на заявление за получаване на разрешението на компетентния орган да осъществи някое от действията по член 77, включително процедурата в случай на изкупуване на акции, емитирани за членовете на кооперативни дружества, и срока за обработка на това заявление.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 79
Временно неприлагане на приспаданията от собствения капитал
1. Когато институцията временно държи капиталови инструменти или е отпуснала подчинени заеми, когато е приложимо, които отговарят на изискванията за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред на предприятие от финансовия сектор, и компетентният орган приема, че тези позиции са създадени за целите на операция за предоставяне на финансова помощ, предназначена да реорганизира и спаси това предприятие, компетентният орган може да реши временно да предостави освобождаване от разпоредбите относно приспаданията, които иначе биха се прилагали към тези инструменти.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за уточняване на понятието „временно“ за целите на параграф 1 и условията, при които компетентният орган може да приеме, че тези временни позиции са за целите на операция за предоставяне на финансова помощ, предназначена да реорганизира и спаси това предприятие.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 80
Постоянен анализ на качеството на собствения капитал
1. ЕБО наблюдава качеството на инструментите на собствения капитал, емитирани от институции в Съюза, и уведомява незабавно Комисията, когато са налице съществени доказателства, че тези инструменти не изпълняват критериите по член 28 или когато е приложимо на член 29.
По искане на ЕБО компетентните органи незабавно препращат цялата информация, която според ЕБО има отношение към емитираните нови капиталови инструменти, за да се даде възможност на ЕБО да наблюдава качеството на инструментите на собствения капитал, емитирани от институции в рамките на Съюза.
2. Уведомлението съдържа:
а)
подробно описание на естеството и степента на установения недостиг;
б)
технически съвети за мерките от страна на Комисията, които ЕБО смята за необходими;
в)
значителни промени в методиката на ЕБО за стрес тестване на платежоспособността на институциите.
3. ЕБО предоставя технически съвети на Комисията относно всякакви значими изменения, които смята за необходими за определянето на собствения капитал, в резултат на което и да е от следните:
а)
промени в пазарните стандарти или практики;
б)
промени в съответните правни или счетоводни стандарти;
в)
значителни промени в методиката на ЕБО за стрес тестване на платежоспособността на институциите.
4. ЕБО предоставя технически съвети на Комисията до 31 януари 2014 г. за възможното третиране на нереализираната печалба от преоценки по справедлива стойност, различно от включването ѝ без корекция в базовия собствен капитал от първи ред. Такива препоръки отчитат съответните изменения в международните счетоводни стандарти и в международните споразумения за пруденциални стандарти за банките.
ДЯЛ II
МАЛЦИНСТВЕНО УЧАСТИЕ И ИНСТРУМЕНТИ НА ДОПЪЛНИТЕЛНИЯ КАПИТАЛ ОТ ПЪРВИ РЕД И НА КАПИТАЛА ОТ ВТОРИ РЕД, ЕМИТИРАНИ ОТ ДЪЩЕРНИ ПРЕДПРИЯТИЯ
Член 81
Малцинствени участия, които отговарят на изискванията за включване в консолидирания базов собствен капитал от първи ред
1. Малцинствените участия включват сумата от инструментите на базовия собствен капитал от първи ред на дъщерно предприятие, премийните резерви от емисии във връзка с тях, неразпределената печалба и други резерви, когато са изпълнени следните условия:
а)
дъщерното предприятие е някое от следните:
i)
институция;
ii)
предприятие, за което съгласно национално право се прилагат изискванията на настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС;
б)
дъщерното предприятие е напълно включено в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2;
в)
елементите на базовия собствен капитал от първи ред, посочени в уводната част на настоящия параграф, се държат от лица, различни от предприятията, включени в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2.
2. Малцинствените участия, които са финансирани пряко или непряко, посредством дружество със специална цел или по друг начин, от предприятието майка на институцията или дъщерните му предприятия, не представляват консолидиран базов собствен капитал от първи ред.
Член 82
Квалифициран допълнителен капитал от първи ред, квалифициран капитал от първи ред, квалифициран капитал от втори ред и квалифициран собствен капитал
Квалифицираният допълнителен капитал от първи ред, квалифицираният капитал от първи ред, квалифицираният капитал от втори ред и квалифицираният собствен капитал обхващат малцинствените участия, инструментите на допълнителния капитал от първи ред или на капитала от втори ред, в зависимост от случая, плюс неразпределената печалба и премийните резерви от емисии във връзка с тях, на дъщерно предприятие, когато са изпълнени следните условия:
а)
дъщерното предприятие е някое от следните:
i)
институция;
ii)
предприятие, което за съгласно приложимото национално право се прилагат изискванията на настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС;
б)
дъщерното предприятие е напълно включено в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2;
в)
тези инструменти са собственост на лица, различни от предприятията, включени в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2.
Член 83
Квалифициран допълнителен капитал от първи ред и квалифициран капитал от втори ред, емитиран от дружество със специална цел
1. Инструментите на допълнителния капитал от първи ред и на капитала от втори ред, емитирани от дружество със специална цел, и свързаните с тях премийни резерви от емисии се включват в квалифицирания допълнителен капитал от първи ред, квалифицирания капитал от първи ред квалифицирания капитал от втори ред или в квалифицирания собствен капитал, в зависимост от случая, само когато са изпълнени следните условия:
а)
дружеството със специална цел, емитент на тези инструменти, е напълно включено в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2;
б)
инструментите и свързаните с тях премийни резерви от емисии се включват в квалифицирания допълнителен капитал от първи ред само когато са изпълнени условията по член 59, параграф 1;
в)
инструментите и свързаните с тях премийни резерви от емисии се включват в квалифицирания капитал от втори ред само когато са изпълнени условията по член 63;
г)
единственият актив на дружеството със специална цел е инвестицията му в собствения капитал на предприятието майка или на негово дъщерно предприятие, което е включено изцяло в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2, като формата на инвестицията отговаря на съответните условия в член 52, параграф 1 или член 63, в зависимост от случая.
Ако компетентният орган сметне, че активите на дружеството със специална цел, различни от инвестицията на това дружество в собствения капитал на предприятието майка или на негово дъщерно предприятие, което е включено изцяло в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2, са минимални и незначителни за такова дружество, компетентният орган може да предостави освобождаване от прилагането на изискването в буква г) от първа алинея.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на видовете активи, които могат да се отнасят до дейността на дружествата със специална цел, и понятията „минимален“ и „незначителен“, посочени в параграф 1, втора алинея.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 84
Малцинствени участия, включени в консолидирания базов собствен капитал от първи ред
1. Институциите определят размера на малцинствените участия на дъщерно предприятие, включени в консолидирания базов собствен капитал от първи ред, чрез изваждане от тях на резултата от умножаването на сумата, посочена в буква а), с процента, посочен в буква б):
а)
базовият собствен капитал от първи ред на дъщерното предприятие минус по-ниската стойност от:
i)
размера на базовия собствен капитал от първи ред на дъщерното предприятие, необходим за постигане на сбора от изискваната в член 92, параграф 1, буква а) стойност, посочените в членове 458 и 459 изисквания, специфичните капиталови изисквания, посочени в член 104 от Директива 2013/36/ЕС, комбинираното изискване за буфер, определено в член 128, точка 6 от Директива 2013/36/ЕС, изискванията, посочени в член 500, както и всички допълнителни местни разпоредби в областта на надзора в трети държави, доколкото тези изисквания трябва да бъдат изпълнени от базовия собствен капитал от първи ред;
ii)
размера на консолидирания базов собствен капитал от първи ред, който се отнася до дъщерното предприятие, необходим на консолидирана основа за постигане на сбора от изискваната в член 92, параграф 1, буква а) стойност, посочените в членове 458 и 459 изисквания, специфичните капиталови изисквания, посочени в член 104 от Директива 2013/36/ЕС, комбинираното изискване за буфер, определено в член 128, точка 6 от Директива 2013/36/ЕС, изискванията, посочени в член 500, както и всички допълнителни местни разпоредби в областта на надзора в трети държави, доколкото тези изисквания трябва да бъдат изпълнени от базовия собствен капитал от първи ред;
б)
малцинствените участия на дъщерното предприятие, изразени като процент от всички инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на това предприятие, плюс свързаните с тях премийни резерви от емисии, неразпределената печалба и други резерви.
2. Посоченото в параграф 1 изчисление се прави на подконсолидирана основа за всяко дъщерно предприятие, посочено в член 81, параграф 1.
Институцията може да вземе решение да не прави това изчисление за дъщерно предприятие, посочено в член 81, параграф 1. Когато институцията вземе такова решение, малцинственото участие на това дъщерно предприятие не се включва в консолидирания базов собствен капитал от първи ред.
3. Когато компетентен орган предоставя дерогация от прилагането на пруденциалните изисквания на индивидуална основа, както е посочено в член 7, малцинственото участие в рамките на дъщерните предприятия, към които се прилага освобождаването, не се признава за собствен капитал на подконсолидирано или консолидирано равнище, в зависимост от случая.
4. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за изчислението на подконсолидирана основа, изисквано в съответствие с параграф 2 от настоящия член, членове 85 и 87.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
5. Компетентните органи могат да предоставят освобождаване от прилагането на настоящия член на финансов холдинг майка, който изпълнява всички изброени по-долу условия:
а)
основната му дейност е да придобива дялови участия;
б)
подлежи на пруденциален надзор на консолидирана основа;
в)
консолидира дъщерна институция, в която има само малцинствено участие чрез отношение на контрол според определението в член 1 от Директива 83/349/ЕИО;
г)
над 90 % от консолидирания изискван базов собствен капитал от първи ред произлиза от посочената в буква в) дъщерна институция, изчислено на подконсолидирана основа.
В случай че след 31 декември 2014 г. даден финансов холдинг майка, който отговаря на условията, посочени в първа алинея, се превърне в финансов холдинг майка със смесена дейност, компетентните органи могат да му предоставят предвиденото в първа алинея освобождаване, ако отговаря на условията, определени в тази алинея.
6. Когато кредитни институции, които са дълготрайно свързани в мрежа към централен орган, и институциите, установени в рамките на институционална защитна схема при условията в член 113, параграф 7, са създали кръстосана гаранционна схема, които предвиждат, че няма налични или предвиждани съществени, практически или правни пречки за прехвърляне на сумата на собствените средства, която надвишава размера съгласно регулаторните изисквания, от контрагента към кредитната институция, тези институции се освобождават от спазването на разпоредбите на настоящия член по отношение на приспаданията и могат да признават в пълен размер всяко малцинствено участие, произлизащо от кръстосана гаранционна схема.
Член 85
Инструменти на квалифицирания капитал от първи ред, включени в консолидирания капитал от първи ред
1. Институциите определят размера на квалифицирания капитал от първи ред на дъщерно предприятие, включен в консолидирания собствен капитал, чрез изваждане на резултата от умножаването на сумата, посочена в буква а), по процента, посочен в буква б), от собствения капитал на това предприятие:
а)
капитала от първи ред на дъщерното предприятие минус по-ниската стойност от:
i)
размера на капитала от първи ред на дъщерното предприятие, необходим за постигане на сбора от изискваната в член 92, параграф 1, буква б) стойност, посочените в членове 458 и 459 изисквания, специфичните капиталови изисквания, посочени в член 104 от Директива 2013/36/ЕС, комбинираното изискване за буфер, определено в член 128, точка 6 от Директива 2013/36/ЕС, изискванията, посочени в член 500, както и всички допълнителни местни разпоредби в областта на надзора в трети държави, доколкото тези изисквания трябва да бъдат изпълнени от капитала от първи ред;
ii)
размера на консолидирания капитал от първи ред, който се отнася до дъщерното предприятие, необходим на консолидирана основа за постигане на сбора от изискваната в член 92, параграф 1, буква б) стойност, посочените в членове 458 и 459 изисквания, специфичните капиталови изисквания, посочени в член 104 от Директива 2013/36/ЕС, комбинираното изискване за буфер, определено в член 128, точка 6 от Директива 2013/36/ЕС, изискванията, посочени в член 500, както и всички допълнителни местни разпоредби в областта на надзора в трети държави, доколкото тези изисквания трябва да бъдат изпълнени от капитала от първи ред;
б)
квалифицираният капитал от първи ред на дъщерното предприятие, изразен като процент от всички инструменти на капитала от първи ред на това предприятие, плюс свързаните с тях премийни резерви от емисии, неразпределената печалба и други резерви.
2. Посоченото в параграф 1 изчисление се прави на подконсолидирана основа за всяко дъщерно предприятие, посочено в член 81, параграф 1.
Институцията може да вземе решение да не прави това изчисление за дъщерно предприятие, посочено в член 81, параграф 1. Когато институцията вземе такова решение, квалифицираният капитал от първи ред на това дъщерно предприятие не се включва в консолидирания капитал от първи ред.
3. Когато даден компетентен орган предоставя дерогация от прилагането на пруденциалните изисквания на индивидуална основа, както е посочено в член 7, инструментите на собствения капитала в рамките на дъщерните предприятия, към които се прилага освобождаването, не се признават за собствен капитал на подконсолидирано или консолидирано равнище, в зависимост от случая.
Член 86
Квалифициран капитал от първи ред, включен в консолидирания допълнителен капитал от първи ред
Без да се засяга член 84, параграфи 5 и 6, институциите определят размера на квалифицирания капитал от първи ред на дъщерно предприятие, включен в консолидирания допълнителен капитал от първи ред, чрез изваждане на малцинствените участия на това предприятие, включени в консолидирания базов собствен капитал от първи ред, от неговия квалифициран капитал от първи ред, включен в консолидирания капитал от първи ред.
Член 87
Квалифициран собствен капитал, включен в консолидирания собствен капитал
1. Институциите определят размера на квалифицирания собствен капитал на дъщерно предприятие, включен в консолидирания собствен капитал, чрез изваждане на резултата от умножаването на сумата, посочена в буква а), с процента, посочен в буква б), от квалифицирания собствен капитал на това предприятие:
а)
собственият капитал на дъщерното предприятие минус по-ниската стойност от:
i)
размера на собствения капитал на дъщерното предприятие, необходим за постигане на сбора от изискваната в член 92, параграф 1, буква в) стойност, посочените в членове 458 и 459 изисквания, специфичните капиталови изисквания, посочени в член 104 от Директива 2013/36/ЕС, комбинираното изискване за буфер, определено в член 128, точка 6 от Директива 2013/36/ЕС, изискванията, посочени в член 500, както и всички допълнителни местни разпоредби в областта на надзора в трети държави;
ii)
размера на собствения капитал, който се отнася до дъщерното предприятие, необходим на консолидирана основа за постигане на сбора от изискваната в член 92, параграф 1, буква в) стойност, посочените в членове 458 и 459 изисквания, специфичните капиталови изисквания, посочени в член 104 от Директива 2013/36/ЕС, комбинираното изискване за буфер, определено в член 128, точка 6 от Директива 2013/36/ЕС, изискванията, посочени в член 500, както и всички допълнителни местни разпоредби в областта на надзора в трети държави;
б)
квалифицираният собствен капитал на предприятието, изразен като процент от всички инструменти на собствения капитал на дъщерното предприятие, включени в елементите на базовия собствен капитал от първи ред, на допълнителния капитал от първи ред и на капитала от втори ред, плюс свързаните с тях премийни резерви от емисии, неразпределената печалба и други резерви.
2. Посоченото в параграф 1 изчисление се прави на подконсолидирана основа за всяко дъщерно предприятие, посочено в член 81, параграф 1.
Институцията може да вземе решение да не прави това изчисление за дъщерно предприятие, посочено в член 81, параграф 1. Когато институцията вземе такова решение, квалифицираният собствен капитал на това дъщерно предприятие не се включва в консолидирания собствен капитал.
3. Когато даден компетентен орган предоставя дерогация от прилагането на пруденциалните изисквания на индивидуална основа, както е посочено в член 7, инструментите на собствения капитала в рамките на дъщерните предприятия, към които се прилага освобождаването, не се признават за собствен капитал на подконсолидирано или консолидирано равнище, в зависимост от случая.
Член 88
Инструменти на квалифицирания капитал, включен в консолидирания капитал от втори ред
Без да се засяга член 84, параграфи 5 и 6, институциите определят размера на квалифицирания собствен капитал на дъщерно предприятие, включен в консолидирания капитал от втори ред, чрез изваждане на квалифицирания капитал от първи ред на това предприятие, включен в консолидирания капитал от първи ред, от неговия квалифициран собствен капитал, включен в консолидирания собствен капитал.
ДЯЛ III
КВАЛИФИЦИРАНИ ДЯЛОВИ УЧАСТИЯ ИЗВЪН ФИНАНСОВИЯ СЕКТОР
Член 89
Претегляне на риска и забрана на квалифицираните дялови участия извън финансовия сектор
1. За квалифицирано дялово участие в предприятие, което не е едно от изброените по-долу, с размер над 15 % от приемливия капитал на институцията, се прилагат разпоредбите в параграф 3:
а)
предприятие от финансовия сектор;
б)
предприятие, което не е от финансовия сектор, чиято дейност компетентният орган смята за една от следните:
i)
пряко разширение на банковата дейност;
ii)
спомагателна на банковата дейност;
iii)
лизинг, факторинг и управление на дялови тръстове, управление на услуги за обработка на данни или друга подобна дейност.
2. За квалифицираните дялови участия на институция в предприятия, различни от посочените в параграф 1, букви а) и б), чийто общ размер надхвърля 60 % от приемливия капитал, се прилагат разпоредбите в параграф 3.
3. Компетентните органи прилагат изискванията в буква а) или б) към квалифицираните дялови участия на институции, посочени в параграфи 1 и 2:
а)
за изчисляването на капиталовото изискване в съответствие с трета част институциите прилагат рисково тегло от 1 250 % към по-голямата от следните стойности:
i)
размера на квалифицираните дялови участия, посочени в параграф 1, надхвърлящ 15 % от приемливия капитал;
ii)
общия размер на квалифицираните дялови участия, посочени в параграф 2, надхвърлящ 60 % от приемливия капитал на институцията;
б)
компетентните органи забраняват на институциите да притежават посочените в параграфи 1 и 2 квалифицирани дялови участия, чийто размер надхвърля процентите на приемливия капитал, предвидени в тези параграфи.
Компетентните органи оповестяват направения от тях избор между буква а) и буква б).
4. За целите на параграф 1, буква б) ЕБО издава насоки, в които се уточняват следните понятия:
а)
дейностите, които са пряко разширение на банковата дейност;
б)
спомагателните банкови дейности;
в)
подобните дейности.
Тези насоки се приемат съгласно член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 90
Алтернативен подход на прилагането на рисково тегло от 1 250 %
Като алтернатива на прилагането на рисково тегло от 1 250 % към сумите, надхвърлящи посочените в член 89, параграфи 1 и 2 граници, институциите могат да приспаднат тези суми от елементите на базовия собствен капитал от първи ред в съответствие с член 36, параграф 1, буква к).
Член 91
Изключения
1. Акциите /дяловете на предприятията, които не са посочени в член 89, параграф 1, букви а) и б), не се включват при изчисляването на определените в същия член граници на приемливия капитал, когато е изпълнено някое от следните условия:
а)
тези акции/дялове са държани временно в рамките на операция за предоставяне на финансова помощ съгласно член 79;
б)
държането на тези акции/дялове е поета позиция, държана за срок от пет работни дни или по-малко;
в)
тези акции/дялове се държат от името на институцията за чужда сметка.
2. Акциите/дяловете, които не са активи с фиксиран доход, съгласно посоченото в член 35, параграф 2 от Директива 86/635/ЕИО, не се включват в изчислението по член 89.
ТРЕТА ЧАСТ
КАПИТАЛОВИ ИЗИСКВАНИЯ
ДЯЛ 1
ОБЩИ ИЗИСКВАНИЯ, ОЦЕНКА И ДОКЛАДВАНЕ
ГЛАВА 1
Минимален размер на собствения капитал
Раздел I
Капиталови изисквания към институциите
Член 92
Капиталови изисквания
1. При спазване на членове 93 и 94, институциите във всеки един момент трябва да отговарят на следните капиталови изисквания:
а)
съотношение на базовия собствен капитал от първи ред 4,5 %;
б)
съотношение на капитала от първи ред 6 %;
в)
съотношение на обща капиталова адекватност 8 %.
2. Институциите изчисляват своите съотношения на капиталова адекватност, както следва:
а)
съотношението на базовия собствен капитал от първи ред е базовият собствен капитал от първи ред на институцията, изразен като процент от общата рискова експозиция;
б)
съотношението на капитала от първи ред е капиталът от първи ред на институцията, изразен като процент от общата рискова експозиция;
в)
съотношението на обща капиталова адекватност е собственият капитал на институцията, изразен като процент от общата рискова експозиция.
3. Общата рискова експозиция се изчислява като сбор от букви а)-е) от настоящия параграф, след като се вземат предвид разпоредбите на параграф 4:
а)
размерът на рисково претеглените експозиции за кредитен риск и риск от разсейване, изчислени в съответствие с дял II и с член 379, по отношение на цялостната дейност на дадена институция, с изключение на рисково претеглените експозиции от дейността по нейния търговски портфейл;
б)
капиталовите изисквания, определени в съответствие с разпоредбите на настоящата част, дял IV или четвърта част, в зависимост от случая, във връзка с дейността по търговския портфейл на институцията за следното:
i)
позиционен риск;
ii)
значителни експозиции, надхвърлящи посочените в членове 395-401 граници, в рамките на разрешения на институцията размер на превишение;
в)
капиталовите изисквания, определени в съответствие с разпоредбите на дял IV или дял V, с изключение на член 379, както е приложимо, за следното:
i)
валутен риск;
ii)
сетълмент риск;
iii)
стоков риск;
г)
капиталовите изисквания, изчислени в съответствие с дял VI по отношение на риска във връзка с корекцията на кредитната оценка на извънборсовите дериватни инструменти, различни от кредитните деривати, признати за намаляване на размера на рисково претеглените експозиции за кредитен риск;
д)
капиталовите изисквания, определени в съответствие с дял III по отношение на операционния риск;
е)
размерът на рисково претеглените експозиции, определен в съответствие с дял II по отношение на риска от контрагента, породен от дейността в търговския портфейл на институцията, за следните видове сделки и споразумения:
i)
договорите, изброени в приложение II и кредитни деривати;
ii)
репо сделки, сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, свързани с ценни книжа или стоки;
iii)
маржин заемни сделки с ценни книжа или стоки;
iv)
транзакции с удължен сетълмент.
4. Следните разпоредби се прилагат при изчисляването на общата експозиция, посочена в параграф 3:
а)
капиталовите изисквания по букви в), г) и д) от посочения параграф обхващат възникващите в резултат на цялостната дейност на дадена институция;
б)
институциите умножават определените в букви б)-д) от посочения параграф капиталови изисквания с 12,5.
Член 93
Изискване за начален капитал при действащо предприятие
1. Собственият капитал на дадена институция не може да спадне под размера на началния капитал, изискван при лицензирането ѝ.
2. Съществуващите към 1 януари 1993 г. кредитни институции, размерът на чийто собствен капитал не достига нивото на изисквания начален капитал, могат да продължат да упражняват дейността си. В този случай размерът на собствения им капитал не може да падне под най-високото ниво, достигнато след 22 декември 1989 г.
3. Лицензирани инвестиционни посредници и дружества, попадащи в обхвата на член 6 от Директива 2006/49/ЕО, които са съществували преди 31 декември 1995 г. и чийто собствен капитал не достига размера на изисквания началния капитал, могат да продължат да упражняват своята дейност. Собственият капитал на такива дружества или инвестиционни посредници не трябва да пада под най-високото референтно равнище, изчислено след датата на уведомяване, посочена в Директива 93/6/ЕИО на Съвета от 15 март 1993 г. относно капиталовата адекватност на инвестиционните посредници и кредитните институции (28). Това референтно равнище е средното дневно равнище на собствения капитал, изчислено за шестмесечния период, предхождащ датата на изчисление. То се изчислява на всеки шест месеца по отношение на съответния предходен период.
4. Когато контролът върху дадена институция, попадаща в посочената в параграф 2 или 3 категория, бъде поет от физическо или юридическо лице, различно от лицето, контролирало институцията преди това, размерът на нейния собствен капитал трябва да достигне размера на изисквания начален капитал.
5. При сливане на две или повече институции, попадащи в посочената в параграф 2 или 3 категория, размерът на собствения капитал на институцията след сливането не трябва да спада под общия собствен капитал на слелите се институции в момента на сливането, при условие че не е достигнат размерът на изисквания начален капитал.
6. Когато компетентните органи преценят, че за да се осигури платежоспособността на дадена институция е необходимо посоченото в параграф 1 изискване да бъде спазено, разпоредбите в параграфи 2-5 не се прилагат.
Член 94
Дерогация за несъществен търговски портфейл
1. Институциите могат да заменят капиталовото изискване в член 92, параграф 3, буква б) с капиталовото изискване, изчислено в съответствие с буква а) от посочения параграф по отношение на дейността по търговския им портфейл, при условие че размерът на балансовата и задбалансовата дейност в търговския портфейл отговаря на следните две условия:
а)
той обичайно не достига 5 % от общите активи и 15 милиона евро;
б)
той никога не превишава 6 % от общите активи и 20 милиона евро.
2. Когато се изчислява размерът на балансовата и задбалансовата дейност институциите прилагат следното:
а)
дълговите инструменти се оценяват по пазарни цени или по номинална стойност, капиталовите инструменти - по пазарната им цена, а дериватите - в съответствие с номиналната или пазарна стойност на базисните инструменти.
б)
абсолютните стойности на дългите и късите позиции се сумират се сумират.
3. Когато дадена институция престане да отговаря на условието, посочено в параграф 1, буква б), тя незабавно уведомява компетентния орган. Ако след оценка от компетентния орган, последният установи и уведоми институцията, че изискването в параграф 1, буква а) не е изпълнено, институцията престава да използва параграф 1 от началото на следващия отчетен период.
Раздел 2
Капиталови изисквания на инвестиционните посредници с ограничен лиценз за предоставяне на инвестиционни услуги
Член 95
Капиталови изисквания на инвестиционните посредници с ограничен лиценз за предоставяне на инвестиционни услуги
1. За целите на член 92, параграф 3, инвестиционните посредници, които не са лицензирани да предоставят инвестиционните услуги и дейности, изброени в раздел А, точки 3 и 6 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО, изчисляват общата си рискова експозиция по параграф 2.
2. Инвестиционните посредници, посочени в параграф 1 от настоящия член, и дружествата, посочени в член 4, параграф 1, точка 2, буква в), които предоставят инвестиционните услуги и дейности, изброени в раздел А, точки 2 и 4 на приложение I към Директива 2004/39/ЕО, изчисляват размера на общата си рискова експозиция като по-високата стойност от:
а)
сумата от посочените в член 92, параграф 3, букви а)-г) и буква е) елементи след прилагане на член 92, параграф 4;
б)
сумата, посочена в член 97, умножена по 12,5.
Дружествата, посочени в член 4, параграф 1, точка 2, буква в), които предоставят инвестиционните услуги и дейности, изброени в раздел А, точки 2 и 4 на приложение I към Директива 2004/39/ЕО, трябва да отговарят на изискванията по член 92, параграфи 1 и 2 въз основа на размера на общата рискова експозиция, посочен в първата алинея.
Компетентните органи могат да определят капиталовите изисквания за дружествата, посочени в член 4, параграф 1, точка 2, буква в), които предоставят инвестиционните услуги и дейности, изброени в раздел А, точки 2 и 4 на приложение I към Директива 2004/39/ЕО о, като капиталовите изисквания, които биха били задължителни за тези дружества съгласно националните мерки за транспониране в сила на 31 декември 2013 г. за Директиви 2006/49/ЕО и 2006/48/ЕО.
3. Към инвестиционните посредници, посочени в параграф 1, се прилагат всички останали разпоредби относно операционния риск, предвидени в дял VII, глава 3, раздел II, подраздел 1 от Директива 2013/36/ЕС.
Член 96
Капиталови изисквания на инвестиционните посредници, които имат начален капитал, предвиден в член 28, параграф 2 от Директива 2013/36/ЕС
1. За целите на член 92, параграф 3, следните категории инвестиционни посредници, които разполагат с начален капитал в съответствие с член 28, параграф 2 от Директива 2013/36/ЕС, изчисляват размера на общата рискова експозиция по параграф 2 от настоящия член:
а)
инвестиционните посредници, които извършват сделки за своя сметка само с цел изпълнение на поръчка на клиент или за целите на получаване на достъп до система за клиринг и сетълмент или до призната борса, когато действат в качеството на посредник или изпълняват поръчка на клиент;
б)
инвестиционните посредници, които отговарят на всички условия по-долу:
i)
не държат парични средства или ценни книжа на клиенти;
ii)
извършват само сделки за своя сметка;
iii)
нямат външни клиенти;
iv)
за изпълнението и сетълмента на сделките им отговаря клирингова институция и те са гарантирани от нея.
2. За инвестиционните посредници, посочени в параграф 1, размерът на общата рискова експозиция се изчислява като сума от:
а)
член 92, параграф 3, букви а)-г) и буква е), след прилагане на член 92, параграф 4;
б)
сумата, посочена в член 97, умножена по 12,5.
3. Към инвестиционните посредници, посочени в параграф 1, се прилагат всички останали разпоредби относно операционния риск, предвидени в дял VII, глава 3, раздел II, подраздел 1 от Директива 2013/36/ЕС.
Член 97
Собствен капитал, базиран върху режийни разходи
1. В съответствие с членове 95 и 96 инвестиционните посредници и дружествата, посочени в член 4, параграф 1, точка 2, буква в), които предоставят инвестиционните услуги и дейности, изброени в раздел А, точки 2 и 4 на приложение I към Директива 2004/39/ЕО, поддържат приемлив капитал в размер най-малко на една четвърт от режийните разходи за предходната година.
2. Когато в стопанската дейност на инвестиционен посредник в сравнение с предходната година е налице промяна, която компетентният орган счита за съществена, органът може да измени изискването в параграф 1.
3. Когато инвестиционен посредник не е извършвал стопанска дейност в продължение на една година, считано от деня на начало на дейността, той трябва да поддържа приемлив капитал в размер най-малко на една четвърт от предвидените в бизнес плана режийни разходи, освен ако компетентният орган не изиска коригиране на плана.
4. ЕБО, в консултация с ЕОЦКП, разработва проекти на регулаторни технически стандарти, с които се уточняват:
а)
изчисляването на изискването за поддържане на приемлив капитал в размер най-малко на една четвърт от режийните разходи за предходната година;
б)
условията за изменение от компетентния орган на изискването за поддържане на приемлив капитал в размер най-малко на една четвърт от режийните разходи за предходната година;
в)
при инвестиционно дружество, което не е осъществявало дейност в продължение на една година - изчисляването на прогнозните режийни разходи.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 март 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приема посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 98
Собствен капитал на инвестиционните посредници на консолидирана основа
1. При инвестиционните посредници в група, посочени в член 95, когато групата не включва кредитни институции, даден инвестиционен посредник майка в държава членка прилага член 92 на консолидирана основа, както следва:
а)
като използва изчисляването на размера на общата рискова експозиция по член 95, параграф 2;
б)
собствен капитал, изчислен на базата на консолидационното състояние на инвестиционния посредник майка или на финансовия холдинг или финансовия холдинг със смесена дейност, както е приложимо.
2. При инвестиционните посредници в група, посочени в член 96, параграф 1, когато групата не включва кредитни институции, инвестиционният посредник майка в държава членка и инвестиционният посредник, контролиран от финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, прилагат член 92 на консолидирана основа, както следва:
а)
като използват изчисляването на размера на общата рискова експозиция по член 96, параграф 2;
б)
като използват собствен капитал, изчислен според консолидационното състояние на инвестиционния посредник майка или на финансовия холдинг или финансовия холдинг със смесена дейност, в зависимост от случая и в съответствие с първа част, дял II, глава 2.
ГЛАВА 2
Изисквания за изчисляване и отчетност
Член 99
Отчетност във връзка с капиталовите изисквания и финансова информация
1. Институциите докладват на компетентните органи във връзка със задълженията по член 92 най-малко на всеки шест месеца.
2. Институциите, за които се прилага член 4 от Регламент (ЕО) № 1606/2002, и кредитните институции, различни от посочените в член 4 от същия регламент, които изготвят своите консолидирани финансови отчети в съответствие с международните счетоводни стандарти, приети съгласно процедурата, уредена в член 6, параграф 2 от посочения регламент, докладват също и финансова информация.
3. Компетентните органи могат да изискват от онези кредитни институции, които прилагат международни счетоводни стандарти съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002 за докладване на собствения капитал на консолидирана основа съгласно член 23, параграф 2 от настоящия регламент, да докладват също и финансова информация, както е посочено в предходната алинея.
4. Финансовата информация, посочена в параграф 2 и в първата алинея на параграф 3 се докладва в степента, необходима, за да се получи цялостен поглед върху рисковия профил на дейността на институцията и да се добие представа за системните рискове, които институциите пораждат за финансовия сектор или за реалната икономика в съответствие с Регламент (ЕС) № 1093/2010.
5. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за установяване на единните формати, честотата, датите на докладването, определенията и информационно-технологичните решения, които трябва да се прилагат в Съюза във връзка с отчетността по параграфи 1-4.
Изискванията за отчетност трябва да са пропорционални на естеството, мащаба и сложността на дейността на институцията.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
6. Ако компетентен орган счита, че финансовата информация, изисквана по параграф 2, е необходима, за да се получи цялостен поглед върху рисковия профил на дейността на институцията и да се добие представа за системните рискове, които институциите пораждат за финансовия сектор или за реалната икономика, за институции, различни от посочените в параграфи 2 и 3, и спрямо които се прилага счетоводна рамка, основаваща се на Директива 86/635/ЕИО, компетентните органи се консултират с ЕБО за разширяване на обхвата на изискванията за докладване на финансова информация на консолидирана основа, така че да се включат и тези институции, ако те все още не докладват на такава основа.
ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за установяване на форматите, които да се използват от институциите, чрез които компетентните органи могат да разширят обхвата на изискванията в съответствие с първа алинея.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до1 февруари 2015 г..
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените във втора алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
7. Когато даден компетентен орган счита, че информация, която не е обхваната от техническия стандарт за изпълнение по параграф 5, е необходима за постигането на посочените в параграф 4 цели, той уведомява ЕБО и ЕССР за допълнителната информация, която намира за необходимо да бъде включена в техническия стандарт за изпълнение по параграф 5.
Член 100
Допълнителни изисквания за отчетност
Институциите представят на компетентните органи данни за размера (най-малко общия размер) на своите репо споразумения, сделки по предоставяне на заем на ценни книжа и всички форми на натрупване на активи.
ЕБО включва тази информация в техническия стандарт за изпълнение относно докладването по член 99, параграф 5.
Член 101
Специални задължения за отчетност
1. На всеки шест месеца институциите предоставят на компетентните органи следните данни за всеки национален пазар на недвижими имоти, към който имат експозиции:
а)
загубите, произтичащи от експозиции, за които институцията е приела обезпечение под формата жилищен недвижим имот, до по-ниския размер от предоставената като обезпечение сума и 80 % от пазарната стойност или 80 % от ипотечната заемна стойност, освен ако съгласно член 124, параграф 2 не е предвидено друго;
б)
общите загуби, произтичащи от експозиции, за които институцията е приела обезпечение под формата жилищен недвижим имот, до частта на експозицията, която се счита за изцяло обезпечена с жилищен недвижим имот в съответствие с член 124, параграф 1;
в)
стойността на всички оставащи експозиции, за които институцията е приела обезпечение под формата на жилищен недвижим имот, до частта на експозицията, която се счита за изцяло обезпечена с жилищен недвижим имот в съответствие с член 124, параграф 1;
г)
загубите, произтичащи от експозиции, за които институцията е приела обезпечение под формата на търговски недвижим имот, до по-ниския размер от заложената сума и 50 % от пазарната стойност или 60 % от ипотечната заемна стойност, освен ако съгласно член 124, параграф 2 не е предвидено друго;
д)
общите загуби, произтичащи от експозиции, за които институцията е приела обезпечение под формата на търговски недвижими имот, до частта на експозицията, която се счита за изцяло обезпечена с търговски недвижим имот в съответствие с член 124, параграф 1;
е)
стойността на всички оставащи експозиции, за които институцията е приела обезпечение под формата на търговски недвижим имот, до частта на експозицията, която се счита за изцяло обезпечена с търговски недвижим имот в съответствие с член 124, параграф 1.
2. Посочените в параграф 1 данни се докладват на компетентния орган от държавата членка по произход на съответната институция. Когато дадена институция има клон в друга държава членка, данните, свързани с този клон, се докладват и на компетентните органи на приемащата държава членка. Данните се докладват поотделно за всеки пазар на имоти в рамките на Съюза, към който съответната институция има експозиция.
3. Компетентните органи публикуват ежегодно в обобщен вид данните, определени в параграф 1, букви а)-е), заедно с историческа справка, когато има такава. Компетентен орган в държава членка, при поискване от друг компетентен орган в държава членка или от ЕБО, им предоставя по-подробна информация за състоянието на пазара на жилищни или търговски недвижими имоти в тази държава членка.
4. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на:
а)
единните формати, определенията, честотата и датите на отчетност, както и информационно-технологичните решения, за елементите посочени в параграф 1;
б)
единните формати, определенията, честотата и датите на отчетност, както и информационно-технологичните решения, на обобщените данни, посочени в параграф 2.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ГЛАВА 3
Търговски портфейл
Член 102
Изисквания за търговския портфейл
1. Позициите в търговския портфейл са търгуеми без ограничения или с възможност да бъдат хеджирани.
2. Намерението за търгуване се доказва въз основа на стратегиите, политиките и процедурите, установени от институцията за управление на позицията или портфейла в съответствие с член 103.
3. Институциите въвеждат и поддържат системи и контролни механизми за управление на търговския си портфейл в съответствие с членове 104 и 105.
4. Институциите могат да включат вътрешните хеджиращи позиции при изчисляване на капиталовите изисквания за позиционен риск, при условие че позициите се държат с намерение за търгуване и са изпълнени изискванията на членове 103 -106.
Член 103
Управление на търговския портфейл
При управлението на позициите или групите от позиции в търговския портфейл, институцията спазва всички изброени по-долу изисквания:
а)
налице е ясно документирана стратегия за търгуване на позицията/инструмента или портфейлите, одобрена от висшето ръководство, която включва очаквания период на държане;
б)
налице са ясно определени политики и процедури за активно управление на откритите на дадена търговска платформа позиции. Тези политики и процедури включват следното:
i)
кои позиции могат да се откриват и на коя търговска платформа;
ii)
определени са лимитите на позициите и последните се наблюдават за целесъобразност;
iii)
дилърите разполагат с право да откриват и управляват позицията в рамките на договорените лимити и съгласно одобрената стратегия;
iv)
позициите се докладват на висшето ръководство като неразделна част от процеса на управление на риска на институцията;
v)
позициите се наблюдават активно посредством източниците на пазарна информация и се прави оценка на възможността за търгуване или хеджиране на позицията или на съставляващите я рискове, включително оценката, качеството и наличието на пазарни данни за целите на оценъчния процес, равнището на пазарния оборот, размерите на търгуваните на пазара позиции;
vi)
активни процедури и механизми за контрол при борбата с измамите.
в)
разполага с ясно определени политики и процедури за наблюдение на позициите с оглед на стратегията ѝ за търгуване, включително наблюдение на оборота и позициите, за които първоначално планираният период на държане е бил надхвърлен.
Член 104
Включване в търговския портфейл
1. Институциите имат ясно определени политики и процедури за установяване на това коя позиция да бъде включена в търговския портфейл за целите на изчисляването на капиталовите изисквания, като тези политики и процедури отговарят на изискванията в член 102 и на определението за търговски портфейл в член 4, параграф 1, точка 86, като се отчитат възможностите и практиките на институцията за управление на риска. Институцията надлежно документира спазването от нейна страна на тези политики и процедури и ги подлага на периодичен вътрешен одит.
2. Институциите имат ясно определени политики и процедури за цялостното управление на търговския портфейл. Тези политики и процедури обхващат най-малко:
а)
дейностите, които институцията счита за търговски и за съставляващи част от търговския портфейл за целите на капиталовите изисквания;
б)
степента, в която дадена позиция всекидневно може да бъде оценявана по пазарни цени при активен, ликвиден и двупосочен пазар;
в)
за позиции, които се оценяват по модел, степента, в която институцията може:
i)
да определи всички съществени рискове на позицията;
ii)
да хеджира всички съществени рискове на позицията с инструменти, за които съществува активен, ликвиден и двупосочен пазар;
iii)
да получи надеждни оценки за основните допускания и параметри, използвани в модела;
г)
степента, в която институцията може и е задължена да оценява позицията по начин, който може да бъде утвърден от външен експерт по последователен начин;
д)
степента, в която правни ограничения или други оперативни изисквания биха се отразили неблагоприятно на способността на институцията бързо да закрие или хеджира позиция;
е)
степента, в която институцията може и е задължена да управлява активно риска на позициите в рамките на дейностите по търгуването;
ж)
степента, в която институцията може да прехвърля риск или позиции между банковия и търговския портфейл, както и критериите за такива прехвърляния.
Член 105
Изисквания за пруденциална оценка
1. За всички позиции в търговския портфейл се прилагат посочените в настоящия член стандарти за пруденциална оценка. Институциите по-специално гарантират, че пруденциалната оценка на позициите им в търговския портфейл поддържа подходяща степен на сигурност, като се отчита динамичният характер на позициите в търговския портфейл, изискванията за надзорна надеждност, естеството на дейността и целта на капиталовите изисквания по отношение на позициите в търговския портфейл.
2. Институциите въвеждат и поддържат системи и механизми за контрол, достатъчни за осигуряване на пруденциална и надеждна оценка. Системите и механизмите за контрол включват поне следните елементи:
а)
документирани политики и процедури за оценъчния процес, включително ясно определени отговорности в различните области при определяне на стойностите, източниците на пазарна информация и прегледа на тяхната целесъобразност, насоки за използването на ненаблюдаваните данни, отразяващи допусканията на институцията за това какво биха използвали пазарните участници при ценообразуване на позицията, честотата на независимото оценяване, избрания момент за заключителните цени, процедурите за коригиране на оценките и процедурите за месечно и извънредно потвърждаване;
б)
отчетни връзки за звеното, отговарящо за оценъчния процес, които са независими от звеното за сключване на сделки.
Посоката на докладване е директно към ръководния орган.
3. Позициите в търговския портфейл се преоценяват от институциите най-малко веднъж дневно.
4. Институциите, когато е възможно, оценяват своите позиции по пазарни цени, включително при прилагането на капиталови изисквания към търговския портфейл.
5. При оценка по пазарни цени институцията използва по-надеждния от курсовете „купува“ или „продава“, освен в случаите, когато може да затвори позицията си по средната пазарна цена. Когато институциите използват тази дерогация, те информират компетентните си органи относно съответните позиции на всеки шест месеца и представят доказателства, че могат да затворят позициите си по средната пазарна цена.
6. Когато не е възможна оценка по пазарни цени, институциите извършват консервативна оценка посредством оценка по модел на позициите и портфейлите си, включително при изчисляването на капиталовите изисквания за позициите в търговския портфейл.
7. При оценка по модел институциите спазват следните изисквания:
а)
висшето ръководство е запознато с елементите на търговския портфейл или на други оценени по справедлива стойност позиции, които подлежат на оценка по модел, и осъзнава степента на несигурност, която моделът поражда при отчитането на риска/резултатите от дейността;
б)
доколкото е възможно, институциите се основават на пазарните цени при изграждането на хипотетична оценка за пазарната стойност, като оценяват често целесъобразността на хипотезите за пазарната стойност на конкретна оценявана позиция и на параметрите на модела;
в)
когато са налични оценъчни методики, които са общоприета пазарна практика за конкретните финансови инструменти или стоки, институциите ги използват;
г)
когато моделът е разработен от самата институция, той се основава на уместни допускания, които са оценени и проверени от лица с подходяща квалификация, независими от процеса на разработване на модела;
д)
институциите разполагат с надлежни процедури за контрол на измененията, притежават защитено копие на модела и го използват периодично за проверка на стойностите;
е)
звеното за управление на риска е запознато със слабостите на използваните модели и с най-подходящия начин за тяхното отразяване в резултатите от оценката; и
ж)
моделите на институциите се анализират периодично за определяне точността на техните прогнози, което включва оценка относно актуалността на допусканията, анализ на доходността по рискови фактори, сравнение на действителните пазарни стойности с изходните данни от моделите.
За целите на буква г) моделът се разработва и оценява независимо от търговската платформа и подлежи на независима проверка, включваща утвърждаване на числените методи, допусканията и програмното осигуряване.
8. Освен ежедневната оценка по пазарни цени или по модел, институциите извършват независима проверка на цените. Проверката на пазарните цени и входните параметри на модела се извършва от лице или звено, независимо от лицата или звената, чиито резултати са свързани с търговския портфейл, поне веднъж месечно или по-често в зависимост от естеството на пазара или търгуването. Когато няма независими ценови източници или ценовите източници са относително субективни, може да се наложи използване на разумни мерки като например корекции оценките на позициите.
9. Институциите въвеждат и поддържат процедури за разглеждане на възможността за корекции на оценките.
10. Институциите официално разглеждат възможността за следните корекции на оценките: нереализирани кредитни спредове, разходи за закриване на позиции, операционни рискове, несигурност по отношение на пазарните цени, предсрочно прекратяване, разходи, свързани с инвестиране и финансиране, бъдещи административни разходи и - когато е целесъобразно - риск, свързан с модела.
11. Институциите въвеждат и поддържат процедури за изчисляване на корекцията в текущата оценка на нисколиквидни позиции, които могат по-специално да възникнат в резултат на ситуации на пазара или на такива по отношение на институцията като концентрирани позиции и/или позиции, за които първоначално планираният период на държане е бил надхвърлен. При необходимост институциите извършват такива корекции в допълнение към всякакво преоценяване на позицията за целите на финансовото отчитане и ги определят така, че да отразяват неликвидността на позицията. Съгласно тези процедури, институциите разглеждат няколко фактора при определяне на необходимостта от корекция на оценката на нисколиквидните позиции. Тези фактори включват следните елементи:
а)
времето за хеджиране на позицията или на свързаните с нея рискове;
б)
променливостта и средната стойност на спреда „купува - продава“;
в)
наличието на пазарни котировки (брой и идентификация на основните пазарни участници) и променливостта и средния търгуван обем, включително по време на сътресения на пазара;
г)
пазарните концентрации;
д)
”остаряването” на позициите;
е)
степента, до която оценката се основава на модел;
ж)
въздействието на други рискове, свързани с моделите.
12. Когато използват оценки от трети лица или оценка по модел, институциите преценяват дали да коригират оценката. Освен това институциите преценяват необходимостта от прилагане на корекции за нисколиквидните позиции и периодично преглеждат тяхната уместност. Институциите изрично оценяват необходимостта от корекции на оценките поради несигурност, свързана с входните параметри на модела.
13. По отношение на сложни продукти, включително експозициите към секюритизация и кредитните деривати за n-то неизпълнение, институциите изрично оценяват необходимостта от корекции на оценките с цел да се отрази рискът, свързан с използването на евентуално неточна методика при даден оценъчен модел, както и този, свързан с използването на ненаблюдаеми (и евентуално неточни) параметри за калибриране в оценъчния модел.
14. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията за прилагане на изискванията на член 105 за целите на параграф 1 от настоящия член.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 106
Вътрешно хеджиране
1. Вътрешното хеджиране съответства по-специално на следните изисквания:
а)
не е с основна цел за избягване или намаляване на капиталовите изисквания;
б)
вътрешното хеджиране е надлежно документирано и за него се прилагат изрични процедури за вътрешно одобрение и одит;
в)
то се извършва при пазарни условия;
г)
пазарният риск, породен от вътрешното хеджиране, се управлява активно съгласно утвърдените лимити в търговския портфейл;
д)
то е обект на внимателно наблюдение.
Наблюдението се осигурява с подходящи процедури.
2. Изискванията на параграф 1 се прилагат, без да се засягат изискванията, приложими за хеджираната позиция в банковия портфейл.
3. Чрез дерогация от параграфи 1 и 2, когато дадена институция хеджира експозиция в банковия портфейл към кредитен риск или риск от контрагента чрез кредитен дериват, вписан в търговския ѝ портфейл, чрез вътрешно хеджиране, експозицията в банковия портфейл или експозицията към риск от контрагента не се считат за хеджирани при изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции, освен ако е закупен кредитен дериват от трето лице, което е приемлив доставчик на кредитна защита и дериватът отговаря на изискванията за кредитна защита с гаранции в банковия портфейл. Без да се засяга разпоредбата на член 299, буква з), когато такава защита е закупена от трето лице и се признава за целите на хеджирането на експозиция в банковия портфейл, вътрешната хеджираща позиция и кредитният дериват не се включват при изчисляване на капиталовите изисквания за търговския портфейл.
ДЯЛ II
КАПИТАЛОВИ ИЗИСКВАНИЯ ЗА КРЕДИТЕН РИСК.
РАЗДЕЛ 1
Общи принципи
Член 107
Подходи за измерване на кредитен риск
1. При изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции за целите на член 92, параграф 3, букви а) и е), институциите прилагат стандартизирания подход, посочен в глава 2, или, ако им е разрешено от компетентните органи в съответствие с член 143, вътрешнорейтинговия подход, посочен в глава 3.
2. Спрямо експозиции по търговско финансиране и вноските в гаранционния фонд на ЦК институциите прилагат третирането, предвидено в глава 6, раздел 9 за изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции за целите на член 92, параграф 3, букви а) и е). Всички останали видове експозиции към ЦК институциите третират, както следва:
а)
като експозиции към институция за други видове експозиции към квалифициран ЦК;
б)
като експозиции към предприятие за други видове експозиции към неквалифициран ЦК.
3. За целите на настоящия регламент експозициите към инвестиционни посредници от трети държави и експозициите към кредитни институции от трети държави, и експозициите към клирингови къщи и борси от трети държави, се третират като експозиции към институции само когато третата държава прилага към съответния субект пруденциални и надзорни изисквания, които са поне равностойни на прилаганите в Съюза.
4. За целите на параграф 3 Комисията може да приема, посредством актове за изпълнение и при спазване на процедурата по разглеждане по член 464, параграф 2, решение дали трета държава прилага пруденциални надзорни и регулаторни изисквания, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза. При отсъствие на такова решение, до 1 януари 2015 г. институциите могат да продължат да третират експозициите към субектите по параграф 3 като експозиции към институции, при условие че компетентните органи са одобрили съответната трета държава за такова третиране преди 1 януари 2014 г.
Член 108
Техники за редуциране на кредитния риск при прилагането на стандартизиран и вътрешнорейтингов подход
1. За експозиции, към които дадена институция прилага посочения в глава 2 стандартизиран подход или прилага посочения в глава 3 вътрешнорейтингов подход, но без използването на собствени оценки за загуба при неизпълнение (LGD) и конверсионните коефициенти съгласно член 151, институцията може да използва техники за редуциране на кредитния риск в съответствие с глава 4 при изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции за целите на член 92, параграф 3, букви а) и е), а когато е уместно - на размера на очакваната загуба за целите на изчислението по член 36, параграф 1, буква г) и член 62, буква в).
2. За експозиция, към която дадена институция прилага вътрешнорейтинговия подход, като използва свои собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти съгласно член 151, институцията може да използва редуциране на кредитния риск в съответствие с глава 3.
Член 109
Третиране на секюритизираните експозиции при стандартизирания и вътрешнорейтинговия подход
1. Когато дадена институция използва посочения в глава 2 стандартизиран подход за изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции за класа експозиции, към който съгласно член 112 биха били отнесени секюритизираните експозиции, тя изчислява размера на рисково претеглената експозиция на дадена секюритизираща позиция в съответствие с членове 245, 246 и 251-258. Институциите, използващи стандартизирания подход, могат да използват и подхода на вътрешната оценка в случаите, в които това е било разрешено съгласно член 259, параграф 3.
2. Когато дадена институция използва посочения в глава 3 вътрешнорейтингов подход за изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции за класа експозиции, към който съгласно член 147 биха били отнесени секюритизираните експозиции, тя изчислява размера на рисково претеглената експозиция в съответствие с членове 245, 246 и 259-266.
С изключение на подхода на вътрешната оценка, където вътрешнорейтинговият подход се използва само за част от секюритизираните експозиции, които стоят в основата на дадена секюритизация, институцията използва подхода, съответстващ на преобладаващия дял на секюритизираните експозиции, които са в основата на тази секюритизация.
Член 110
Третиране на корекциите за кредитен риск
1. Институциите, които прилагат стандартизирания подход, третират корекциите за общ кредитен риск в съответствие с член 62, буква в).
2. Институциите, които прилагат вътрешнорейтинговия подход, третират корекциите за общ кредитен риск в съответствие с член 159, член 62, буква г) и член 36, параграф 1, буква г).
За целите на настоящия член и на глави 2 и 3, корекциите за общ и за специфичен кредитен риск не включват резервите за покриване на общи банкови рискове.
3. Институциите, които използват вътрешнорейтинговия подход и които прилагат стандартизирания подход за част от експозициите си на консолидирана или индивидуална основа, в съответствие с членове 148 и 150, определят частта от корекцията за общ кредитен риск, която се отнася за третирането на корекцията за общ кредитен риск при стандартизирания и при вътрешнорейтинговия подход, както следва:
а)
когато е приложимо - ако дадена институция, включена в консолидацията, прилага единствено вътрешнорейтингов подход, корекциите за общ кредитен риск за тази институция се третират съгласно параграф 2;
б)
когато е приложимо - ако дадена институция, включена в консолидацията, прилага единствено стандартизиран подход, корекциите за общ кредитен риск за тази институция се третират съгласно параграф 1;
в)
остатъкът от корекциите за кредитен риск се разпределя пропорционално съобразно дяловете от размера на рисково претеглените експозиции, които са предмет на стандартизирания и на вътрешнорейтинговия подход.
4. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за изчисляване на корекциите за общ и специфичен кредитен риск съгласно приложимата счетоводна рамка за следното:
а)
стойността на експозицията по стандартизирания подход, посочена в член 111;
б)
стойността на експозицията по вътрешнорейтинговия подход по членове 166-168;
в)
третирането на размера на очакваната загуба, посочено в член 159;
г)
стойността на експозицията, използвана за изчисляването на размера на рисково претеглената секюритизираща позиция, посочен в членове 246 и 266;
д)
определянето на неизпълнение по член 178;
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ГЛАВА 2
Стандартизиран подход
Раздел 1
Общи принципи
Член 111
Стойност на експозицията
1. Стойността на експозицията на даден актив е неговата счетоводна стойност, след като са приложени съответните корекции за специфичен кредитен риск, допълнителни корекции на стойността в съответствие с членове 34 и 110 и други намаления на собствения капитал, свързани с въпросния актив. Стойността на експозицията към посочена в приложение I задбалансова позиция е следният процент от номиналната й стойност, след редуциране с корекциите за специфичен кредитен риск:
а)
100 %, ако позицията е високорискова;
б)
50 %, ако позицията е среднорискова;
в)
20 %, ако позицията е среднорискова/нискорискова;
г)
0 %, ако позицията е нискорискова.
Задбалансовите позиции, посочени във второто изречение от първа алинея, се разпределят в рискови категории, както е посочено в приложение I.
Когато дадена институция използва разширения метод за финансово обезпечение по член 223, стойността на експозицията на ценните книжа или стоките, продадени, предоставени или дадени в заем по репо сделка, сделка по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки и маржин заемни сделки, се увеличава с размера на корекцията за променливост, приложима спрямо тези ценни книжа или стоки, както е предвидено в членове 223-225.
2. Стойността на експозицията в дериват от изброените в приложение II се определя в съответствие с глава 6, като се отчита ефектът от договорите за новация и другите споразумения за нетиране, взети предвид за целите на тези методи в съответствие с глава 6. Стойността на експозицията на репо сделка, сделките по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, транзакциите с удължен сетълмент и маржин заемните сделки може да бъде определена в съответствие с глава 6 или глава 4.
3. Когато експозицията е предмет на обезпечена кредитна защита, стойността на експозицията, приложима спрямо тази позиция, може да бъде изменена в съответствие с глава 4.
Член 112
Класове експозиции
Всяка експозиция се отнася към един от следните класове експозиции:
а)
експозиции към централни правителства или централни банки;
б)
експозиции към регионални правителства или местни органи на власт;
в)
експозиции към субекти от публичния сектор;
г)
експозиции към многостранни банки за развитие;
д)
експозиции към международни организации;
е)
експозиции към институции;
ж)
експозиции към предприятия;
з)
експозиции на дребно;
и)
експозиции, обезпечени с ипотеки върху недвижими имоти;
й)
експозиции в неизпълнение;
к)
високо рискови експозиции;
л)
експозиции към покрити облигации;
м)
секюритизиращи позиции;
н)
експозиции към институции и предприятия с краткосрочна кредитна оценка;
о)
експозиции в дялове или акции на предприятия за колективно инвестиране (ПКИ);
п)
експозиции в капиталови инструменти;
р)
други позиции.
Член 113
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции
1. За да се изчисли размерът на рисково претеглените експозиции, рисковите тегла се прилагат към всички експозиции в съответствие с разпоредбите на раздел 2, освен ако експозициите не са приспаднати от собствения капитал. Прилагането на рискови тегла е в зависимост от класа експозиции, към който е отнесена съответната експозиция, и на неговото кредитно качество в степента, посочена в раздел 2. Кредитното качество може да бъде определяно с помощта на кредитните оценки на АВКО или на агенциите за експортно кредитиране, в съответствие с раздел 3. -.
2. За целите на прилагането на рискови тегла, както е посочено в параграф 1, стойността на експозицията се умножава по рисковото тегло, посочено или определено в съответствие с раздел 2.
3. Когато експозицията е предмет на кредитна защита, приложимото към тази позиция рисково тегло може да бъде изменено в съответствие с глава 4.
4. Размерът на рисково претеглените секюритизирани експозиции се изчислява в съответствие с глава 5.
5. Спрямо експозициите, за които в раздел 2 няма предвидени изчислителни процедури, се определя рисково тегло от 100 %.
6. С изключение на експозициите, представляващи елементи на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред, институцията може, с предварителното одобрение на компетентните органи, да реши да не прилага изискванията на параграф 1 от настоящия член по отношение на експозициите си към даден контрагент, който е нейно предприятие майка, дъщерно предприятие, дъщерно предприятие на нейното предприятие майка или предприятие, свързано с отношение по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО. Компетентните органи имат правомощието да дадат одобрение, ако са изпълнени следните условия:
а)
контрагентът е институция, финансов холдинг, финансов холдинг със смесена дейност, финансова институция, дружество за управление на активи или предприятие за спомагателни услуги, за които се прилагат подходящи пруденциални изисквания;
б)
контрагентът е напълно включен в същата консолидация, както и институцията;
в)
контрагентът подлежи на същите процедури за оценка, измерване и контрол на риска, както и институцията;
г)
контрагентът е установен в същата държава членка, както и институцията;
д)
не са налице настоящи или бъдещи съществени практически или правни пречки за бързо прехвърляне на собствен капитал или изплащане на задължения от контрагента към институцията.
Когато в съответствие с настоящия параграф на институцията е разрешено да не прилага изискванията на параграф 1, тя може да определи рисково тегло от 0 %.
7. С изключение на експозициите, представляващи елементи на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред, институциите могат, с предварителното разрешение на компетентните органи, да не прилагат изискванията по параграф 1 от настоящия член по отношение на експозициите си към контрагенти, с които участват в институционални защитни схеми - договорно или нормативно установено споразумение във връзка със задълженията, което защитава институциите и по-специално подсигурява при необходимост тяхната ликвидност и платежоспособност с оглед избягването на несъстоятелност, когато е необходимо. Компетентните органи имат правомощието да дадат разрешение, ако са изпълнени следните условия:
а)
изискванията в параграф 6, букви а), г) и д) са изпълнени;
б)
споразуменията гарантират, че институционалната защитна схема може да осигури необходимата подкрепа по поетите задължения чрез средства, които са налични по всяко време;
в)
институционалната защитна схема разполага с подходящи и еднообразно установени системи за наблюдение и класификация на риска (което осигурява пълен преглед на рисковата ситуация на отделните членове и на институционалната защитна схема като цяло) със съответните възможности за оказване на влияние; в съответствие с член 178, параграф 1, тези системи наблюдават по подходящ начин експозициите в неизпълнение;
г)
институционалната защитна схема извършва отделен собствен преглед на риска, резултатите от който се предоставят на отделните членове;
д)
институционалната защитна схема изготвя и публикува веднъж годишно или консолидиран отчет, включващ счетоводен баланс, отчет за приходите и разходите, отчет за финансовото състояние и отчет за риска по отношение на институционалната защитна схема като цяло, или отчет, включващ обобщен счетоводен баланс, обобщен отчет за приходите и разходите, отчет за финансовото състояние и отчет за риска;
е)
членовете на институционалната защитна схема дължат най-малко 24-месечно предизвестие, ако искат да я напуснат;
ж)
премахнато е многократното използване на елементи, които могат да бъдат включени при изчисляването на собствения капитал („многократен ливъридж“), както и неподходящото създаване на собствен капитал между членовете на институционалната защитна схема;
з)
институционалната защитна схема се основава на членството на широк кръг кредитни институции с преобладаващо еднотипен стопански профил;
и)
адекватността на системите, посочени в букви в) и г), се одобрява и контролира периодично от съответните компетентни органи.
Когато в съответствие с настоящия параграф институцията реши да не прилага изискванията на параграф 1, тя може да определи рисково тегло от 0 %.
Раздел 2
Рискови тегла
Член 114
Експозиции към централни правителства или централни банки
1. За експозициите към централни правителства и централни банки се определя 100 % рисково тегло, освен ако не се прилага третирането, посочено в параграфи 2-7.
2. За експозициите към централни правителства и централни банки, за които има кредитна оценка от призната АВКО, се определя рисково тегло съгласно таблица 1, което съответства на кредитната оценка от АВКО в съответствие с член 136.
Таблица 1
Степен на кредитно качество
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
3. За експозициите към ЕЦБ се определя рисково тегло от 0 %.
4. За експозициите към централните правителства и централните банки на държавите членки, които са деноминирани в местната валута на съответното правителство или централна банка и са финансирани в нея, се определя рисково тегло от 0 %.
5. До 31 декември 2017 г. по отношение на експозициите към централни правителства или централни банки на държави членки, които са деноминирани и финансирани в националната валута на която и да е държава членка, се присъжда същото рисково тегло, което би било приложимо към такива експозиции, деноминирани и финансирани в тяхната национална валута.
6. За експозициите по параграф 5:
а)
през 2018 г. размерът на рисково претеглените експозиции е 20 % от рисковото тегло, присъдено на тези експозиции съгласно член 114, параграф 2;
б)
през 2019 г. размерът на рисково претеглените експозиции е 50 % от рисковото тегло, присъдено на тези експозиции съгласно член 114, параграф 2;
в)
през 2020 г. и по-нататък размерът на рисково претеглените експозиции е 100 % от рисковото тегло, присъдено на тези експозиции съгласно член 114, параграф 2.
7. Когато компетентните органи в трета държава прилагат надзорни и регулаторни мерки, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза, и са определили рисково тегло, по-ниско от посоченото в параграфи 1 и 2, за експозициите към своето централно правителство или централна банка, които са деноминирани в местна валута и са финансирани в нея, институциите могат да определят рискови тегла за тези експозиции по същия начин.
За целите на настоящия параграф Комисията може да приема, посредством актове за изпълнение и при спазване на процедурата по разглеждане по член 464, параграф 2, решение дали трета държава прилага надзорни и регулаторни мерки, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза. При отсъствие на такова решение, до 1 януари 2015 г. институциите могат да продължат да прилагат предвиденото в настоящия параграф третиране по отношение на експозициите към централното правителство или централната банка на третата държава, ако компетентните органи са я одобрили за такова третиране преди 1 януари 2014 г.
Член 115
Експозиции към регионални правителства или местни органи на власт
1. Експозициите към регионални правителства или местни органи на власт получават рискови тегла като експозиции към институции, освен ако не се третират като експозиции към централни правителства съгласно параграфи 2 или 4 или не получават рисково тегло съгласно параграф 5. Посоченото в член 119, параграф 2 и член 120, параграф 2 преференциално третиране за краткосрочни експозиции не се прилага.
2. Експозициите към регионални правителства или местни органи на власт се третират като експозиции към централното правителство, под чиято юрисдикция са установени тези органи, когато няма разлика в нивото на риск между такива експозиции, дължащи се на специални правомощия на регионалните правителства и местните органи на власт за генериране на приходи и поради наличието на конкретни институционални споразумения с оглед намаляване на техния риск от неизпълнение.
ЕБО поддържа публично достъпна база данни за всички регионални правителства и местни органи на власт в Съюза, които съответните компетентни органи третират като експозиции към централните си правителства.
3. Експозициите към църкви или религиозни общности, учредени като юридически лица по публичното право, доколкото същите събират данъци в съответствие със законодателството, което им дава право на това, се третират като експозиции към регионални правителства или местни органи на власт. Параграф 2 не се прилага в този случай, като за целите на член 150, параграф 1, буква а) не се изключва възможността да бъде разрешено прилагането на стандартизирания подход.
4. Когато компетентните органи от юрисдикцията на трета държава, която прилага надзорни и регулаторни мерки, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза, третират експозициите към регионални правителства или местни органи на власт като експозиции към централното правителство на тази държава и няма разлика в риска между такива експозиции, дължащи се на специални правомощия на регионалните правителства и местните органи на власт за събиране на приходи и наличие на конкретни институционални споразумения с оглед намаляване на техния риск от неизпълнение, институциите могат да определят рискови тегла за експозициите към такива регионални правителства или местни органи на власт по същия начин.
За целите на настоящия параграф Комисията може да приеме, посредством актове за изпълнение и при спазване на процедурата по разглеждане по член 464, параграф 2, решение дали трета държава прилага надзорни и регулаторни мерки, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза. При отсъствие на такова решение, до 1 януари 2015 г. институциите могат да продължат да прилагат предвиденото в настоящия параграф третиране по отношение на третата държава, ако компетентните органи са я одобрили за такова третиране преди 1 януари 2014 г.
5. Експозициите към регионалните правителства или местните органи на власт на държави членки, които не са посочени в параграфи 2-4 и са деноминирани в местната валута на тези регионални правителства или местни органи на власт и финансирани в нея, получават рисково тегло от 20 %.
Член 116
Експозиции към субекти от публичния сектор
1. Експозициите към субекти от публичния сектор, за които няма присъдена кредитна оценка от призната АВКО, получават рисково тегло в зависимост от степента на кредитното качество, определена за експозициите към съответното централно правителство на юрисдикцията, в която е учреден субектът от публичния сектор, съгласно следната таблица 2:
Таблица 2
Степен на кредитно качество на централното правителство
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
Експозициите към субекти от публичния сектор, учредени в държави, в които централното правителство няма присъдена оценка, получават рисково тегло от 100 %.
2. Експозициите към субекти от публичния сектор, за които има присъдена кредитна оценка от призната АВКО, се третират в съответствие с член 120. За тези субекти не се прилага посоченото в член 119, параграф 2 и член 120, параграф 2 преференциално третиране за краткосрочни експозиции.
3. Експозициите към субекти от публичния сектор с първоначален падеж по-малък или равен на три месеца получават рисково тегло от 20 %.
4. При изключителни обстоятелства експозициите към субекти от публичния сектор могат да се третират като експозиции към централното правителство, регионалните правителства или местни органи на власт, в чиято юрисдикция са установени предприятията, когато по мнение на компетентните органи на тази юрисдикция между тези експозиции няма разлика в нивото на риск поради наличието на подходящи гаранции от страна на централното правителство, регионалните правителства или местните органи на власт.
5. Когато компетентните органи от юрисдикцията на трета държава, която прилага надзорни и регулаторни мерки, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза, третират експозиции към субекти от публичния сектор съгласно параграф 1 или параграф 2, институциите могат да определят рискови тегла за експозициите към тези субекти от публичния сектор по същия начин. В противен случай институциите прилагат рисково тегло от 100 %.
За целите на настоящия параграф Комисията може да приеме, посредством актове за изпълнение и при спазване на процедурата по разглеждане по член 464, параграф 2, решение дали трета държава прилага надзорни и регулаторни мерки, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза. При отсъствие на такова решение, до 1 януари 2015 г. институциите могат да продължат да прилагат предвиденото в настоящия параграф третиране по отношение на третата държава, ако компетентните органи са я одобрили за такова третиране преди 1 януари 2014 г.
Член 117
Експозиции към многостранни банки за развитие
1. Експозициите към многостранни банки за развитие, които не са посочени в параграф 2, се третират по същия начин, както експозициите към институции. Посоченото в член 119, параграф 2, член 120, параграф 2 и член 121, параграф 3 преференциално третиране спрямо краткосрочни експозиции не се прилага.
Американската инвестиционна корпорация, Черноморската банка за търговия и развитие, Централноамериканската банка за икономическа интеграция и CAF - Латиноамериканската банка за развитие, се считат за многостранни банки за развитие.
2. Експозициите към изброените по-долу многостранни банки за развитие получават рисково тегло от 0 %:
а)
Международна банка за възстановяване и развитие;
б)
Международна финансова корпорация;
в)
Интерамериканска банка за развитие;
г)
Азиатска банка за развитие;
д)
Африканска банка за развитие;
е)
Банка за развитие към Съвета на Европа;
ж)
Скандинавска инвестиционна банка;
з)
Карибска банка за развитие;
и)
Европейска банка за възстановяване и развитие;
й)
Европейска инвестиционна банка;
к)
Европейски инвестиционен фонд;
л)
Международна агенция за застраховане на инвестициите;
м)
Международен финансов фонд за имунизации;
н)
Ислямска банка за развитие.
3. Определя се 20 % рисково тегло за частта от експозициите към Европейския инвестиционен фонд, пропорционална на дължимата невнесена част от неговия капитал.
Член 118
Експозиции към международни организации
Експозициите към изброените по-долу международни организации получават 0 % рисково тегло:
а)
Съюза;
б)
Международен валутен фонд;
в)
Банка за международни разплащания;
г)
Европейски механизъм за финансова стабилност (European Financial Stability Facility);
д)
Европейски механизъм за стабилност (European Stability Mechanism);
е)
международна финансова институция, създадена от две или повече държави членки, която има за цел да мобилизира финансиране и да осигурява финансова подкрепа на своите членове, които са засегнати или заплашени от тежки финансови проблеми.
Член 119
Експозиции към институции
1. Експозициите към институции с присъдена кредитна оценка от призната АВКО получават рисково тегло в съответствие с член 120. Експозициите към институции без присъдена кредитна оценка от призната АВКО получават рисково тегло в съответствие с член 121.
2. Експозициите към институции с остатъчен падеж от три месеца или по-малко, деноминирани в местната валута на кредитополучателя и финансирани в нея, получават рисково тегло, което е с една категория по-малко благоприятно от преференциалното рисково тегло, посочено в член 114, параграфи 4-7, приложимо спрямо експозициите към централното правителство, в чиято юрисдикция е учредена институцията.
3. За експозиции с остатъчен падеж от три месеца или по-малко, деноминирани в местната валута на кредитополучателя и финансирани в нея, не може да бъде определено рисково тегло по-ниско от 20 %.
4. Експозицията към дадена институция под формата на минимални задължителни резерви, изисквани от ЕЦБ или от централна банка на държава членка, може да получи рисково тегло като експозиция към централната банка на съответната държава членка, при условие че:
а)
резервите се държат в съответствие с Регламент (ЕО) № 1745/2003 на Европейската централна банка от 12 септември 2003 г. за прилагане на изискването за минимални резерви (29) или в съответствие с националните изисквания, покриващи всички съществени изисквания на посочения регламент;
б)
в случай на несъстоятелност или неплатежоспособност на институцията, в която се държат резервите, те подлежат на пълно и своевременно изплащане на институцията и не могат да се използват за погасяване на други задължения на институцията.
5. Експозициите към финансови институции, лицензирани и обект на надзор от компетентните органи и подлежащи на пруденциални изисквания, сравними с прилаганите към институциите по отношение на надеждност, се третират като експозиции към институции.
Член 120
Експозиции към институции с кредитен рейтинг
1. Експозициите с остатъчен падеж над три месеца към институции с присъдена кредитна оценка от призната АВКО получават рисково тегло съгласно таблица 3, отговарящо на съотнасянето на кредитната оценка, присъдена от АВКО, в съответствие с член 136.
Таблица 3
Степен на кредитно качество
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
20 %
50 %
50 %
100 %
100 %
150 %
2. Експозициите с остатъчен падеж до три месеца към институции с присъдена кредитна оценка от призната АВКО получават рисково тегло съгласно таблица 4, отговарящо на съотнасянето на кредитната оценка, присъдена от АВКО,в съответствие с член 136:
Таблица 4
Степен на кредитно качество
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
20 %
20 %
20 %
50 %
50 %
150 %
3. Взаимодействието между третирането на експозиции с присъдена краткосрочна кредитна оценка съгласно член 131 и общото преференциално третиране на краткосрочни експозиции, посочено в параграф 2, е, както следва:
а)
ако не е присъдена кредитна оценка на краткосрочни експозиции за всички експозиции към институции с остатъчен падеж до три месеца, се прилага общото преференциално третиране за краткосрочни експозиции, посочено в параграф 2;
б)
ако е присъдена краткосрочна оценка и тази оценка определя прилагането на по-благоприятно или същото рисково тегло в сравнение с общото преференциално третиране на краткосрочни експозиции, посочено в параграф 2, тогава краткосрочната оценка се използва само за тази конкретна експозиция. За останалите краткосрочни експозиции се спазва общото преференциално третиране на краткосрочни експозиции, посочено в параграф 2;
в)
ако е присъдена краткосрочна оценка и тази оценка определя прилагането на по-неблагоприятно рисково тегло, отколкото използването на общото преференциално третиране на краткосрочни експозиции, посочено в параграф 2, тогава общото преференциално третиране на краткосрочни експозиции не се използва и всички краткосрочни вземания без рейтинг получават същото рисково тегло като определеното от конкретната краткосрочна оценка.
Член 121
Експозиции към институции без кредитен рейтинг
1. Експозициите към институции без присъдена кредитна оценка от призната АВКО получават рисково тегло в зависимост от степента на кредитно качество, определена съгласно таблица 5 за експозициите към съответното централно правителство на юрисдикцията, в която е учредена институцията.
Таблица 5
Степен на кредитно качество на централното правителство
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло на експозицията
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
2. Рисковото тегло за експозициите към институции без присъден кредитен рейтинг, учредени в държави, в които централното правителство няма присъден кредитен рейтинг, е 100 %.
3. Рисковото тегло за експозициите към институции без присъден кредитен рейтинг с първоначален ефективен падеж по-малък или равен на три месеца е 20 %.
4. Независимо от параграфи 2 и 3, рисковото тегло за произтичащите от търговско финансиране експозиции, посочени в член 162, параграф 3, втора алинея, буква б), към институции без присъден кредитен рейтинг, е 50 %, а когато остатъчният падеж на тези произтичащи от търговско финансиране експозиции към институции без кредитен рейтинг е три месеца или по-малко, рисковото тегло е 20 %.
Член 122
Експозиции към предприятия
1. За експозициите, за които има присъдена кредитна оценка от призната АВКО, се определя рисково тегло съгласно таблица 6, отговарящо на съотнасянето на кредитната оценка, присъдена от АВКО, в съответствие с член 136.
Таблица 6
Степен на кредитно качество
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
2. За експозициите, за които няма присъдена кредитна оценка, се определя рисково тегло от 100 % или рисковото тегло на експозициите към централното правителство на юрисдикцията, в която е учредено предприятието, което от двете е по-високо.
Член 123
Експозиции на дребно
Експозициите, които отговарят на следните критерии, получават рисково тегло от 75 %:
а)
експозицията е към физическо лице (или лица) или към малко или средно предприятие (МСП);
б)
експозицията е част от значителен брой експозиции със сходни характеристики, така че рисковете, свързани с това кредитиране, са значително намалени;
в)
общият размер на задължението към институцията, включително към предприятието майка и дъщерните му предприятия, включително всички експозиции с неизпълнение от страна на клиента длъжник или на групата от свързани клиенти, но с изключение на експозициите, обезпечени изцяло и напълно с жилищни недвижими имоти, които се отнасят към класа експозиции, предвиден в член 112, буква и), не превишава 1 милион евро, доколкото е известно на институцията. Институцията предприема необходимите действия, за да получи тази информация.
Ценните книжа не се включват в класа „експозиции на дребно“.
Експозициите, които не изпълняват критериите по букви а)-в), не се включват в класа „експозиции на дребно“.
Настоящата стойност на минималните вноски по лизингови схеми на клиенти на дребно се включва в класа „експозиции на дребно“.
Член 124
Експозиции, обезпечени с ипотеки върху недвижими имоти
1. Експозиция или част от експозиция, напълно обезпечена с ипотека върху недвижим имот, получава рисково тегло от 100 %, ако условията по член 125 и член 126 не са спазени, с изключение на тази част от експозицията, която е отнесена към друг клас експозиции. Частта от експозицията, която превишава ипотечната стойност на недвижимия имот, получава същото рисково тегло като приложимото за необезпечените експозиции на въпросния контрагент.
Частта от дадена експозиция, третирана като изцяло обезпечена с недвижим имот, не надхвърля заложения размер от пазарната стойност, а в тези държави членки, които в законови или подзаконови разпоредби са установили строги критерии за оценка на ипотечната кредитна стойност - не надхвърля ипотечната заемна стойност на съответната недвижима собственост.
2. Въз основа на събраните съгласно член 101 данни и като отчитат други съществени показатели, компетентните органи оценяват периодично и поне веднъж годишно дали рисковото тегло от 35 % за посочените в член 125 експозиции, обезпечени с жилищни имоти, и рисковото тегло от 50 % за посочените в член 126 експозиции, обезпечени с търговски недвижими имоти, разположени на тяхна територия, са надеждно обосновани от:
а)
понесените загуби от експозиции, обезпечени с недвижими имоти;
б)
прогнозите за бъдещото развитие на пазара на недвижими имоти;
Компетентните органи могат да определят увеличено рисково тегло или по-строги критерии от посочените в член 125, параграф 2 и в член 126, параграф 2, когато е уместно, въз основа на съображения за финансова стабилност.
За експозиции, обезпечени с ипотека върху жилищен имот, компетентният орган определя рисково тегло между 35 % и 150 %.
За експозиции, обезпечени с търговски недвижим имот, компетентният орган определя рисково тегло между 50 % и 150 %.
В така зададените рамки увеличеното рисково тегло се определя въз основа на понесени загуби, предвид прогнозата за бъдещото развитие на пазарите и от съображения за финансова стабилност. Когато оценката показва, че определените в член 125, параграф 2 и член 126, параграф 2 рискови тегла не отразяват действителните рискове, свързани с един или повече от свързаните с недвижима собственост сегменти на тези експозиции, напълно обезпечени с ипотека върху жилищни имоти или върху търговски недвижими имоти, разположени в една или повече части от тяхната територия, компетентните органи определят за тези свързани с недвижими имоти сегменти от експозициите, увеличено рисково тегло, съответстващо на действителните рискове.
Компетентните органи се консултират с ЕБО относно корекциите на приложимите рискови тегла и критерии, които ще бъдат изчислени в съответствие с посочените в настоящия параграф критерии, определени от регулаторните технически стандарти, посочени в параграф 4 от настоящия член. ЕБО публикува рисковите тегла и критериите, които компетентните органи определят за експозициите, посочени в членове 125, 126 и 199.
3. Когато компетентните органи определят по-високо рисково тегло или по-строги критерии, институциите разполагат с 6-месечен преходен период, за да приложат новото рисково тегло.
4. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на:
а)
строгите критерии за оценка на ипотечната заемна стойност, посочена в параграф 1;
б)
условията, посочени в параграф 2, които компетентните органи вземат предвид при определянето на увеличените рискови тегла, по-специално понятието „съображения за финансова стабилност“.
ЕБО представя тези проекти на регулаторни технически стандарти на Комисията до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
5. Институциите на една държава членка прилагат рисковите тегла и критериите, определени от компетентните органи на друга държава членка, за експозициите, обезпечени с ипотеки върху търговски и жилищни недвижими имоти, разположени в другата държава членка.
Член 125
Експозиции, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху жилищни имоти
1. Освен ако не е решено друго от компетентните органи в съответствие с член 124, параграф 2, експозициите, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху жилищни имоти, се третират, както следва:
а)
експозициите или части от тях, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху жилищни имоти, който е/ще бъде обитаван или отдаван под наем от собственика или при фондове за лично инвестиране - от ползвателя, получават рисково тегло от 35 %;
б)
експозициите към наематели по сделки за лизинг на имот, по които институцията е наемодателят, а наемателят има опцията да купи имота, получават рисково тегло от 35 %, при условие че експозицията на институцията е напълно и изцяло обезпечена с правото на собственост върху имота.
2. Институциите приемат дадена експозиция или част от нея като напълно и изцяло обезпечена за целите на параграф 1, само ако са изпълнени следните условия:
а)
стойността на имота не зависи съществено от кредитното качество на кредитополучателя. При определянето на съществеността на тази зависимост, институциите могат да игнорират случаите, когато стойността на имота и състоянието на кредитополучателя са повлияни от чисто макроикономически фактори;
б)
рискът от кредитополучателя не се влияе съществено от промени в състоянието на базисния имот или проект, а от способността на длъжника да използва други източници за изплащане на задълженията си; т.е. погасяването на заема не зависи съществено от паричните потоци, генерирани от използвания за обезпечение базисен имот За тези други източници институциите определят максимални съотношения на размера на заема към дохода като част от политиката си на кредитиране и при предоставянето на заема получават подходящи доказателства за съответстващ доход;
в)
изискванията, посочени в член 208, и правилата за оценка, определени в член 229, параграф 1, са изпълнени;
г)
освен ако в член 124, параграф 2 не е определено друго, частта от заема, който получава рисково тегло от 35 %, не надвишава 80 %, от пазарната стойност на съответния имот или 80 % от ипотечната заемна стойност на въпросния имот в тези държави членки, които в законови или подзаконови разпоредби са установили строги критерии за оценка на ипотечната заемна стойност.
3. За експозициите, напълно и изцяло обезпечени с намиращ се на територията на държава членка жилищен имот, институциите могат да се отклонят от параграф 2, буква б), ако компетентният орган на тази държава членка е публикувал доказателства за наличието на добре развит и отдавна установен пазар на жилищни имоти на тази територия, с проценти на загуба, които не надхвърлят следните граници:
а)
загубата, произтичаща от заеми, обезпечени с жилищен имот до 80 % от пазарната стойност или 80 % от ипотечната заемна стойност, освен ако по член 124, параграф 2 не е предвидено друго, не надхвърля 0,3 % от непогасената част от заемите, обезпечени с жилищен имот, за всяка отделна година;
б)
общата загуба, произтичаща от заеми, обезпечени с жилищен имот, не надхвърля 0,5 % от непогасената част от заемите, обезпечени с жилищен имот, за всяка отделна година.
4. Ако някоя от границите по параграф 3 е премината за дадена година, правото за прилагането му отпада и се прилагат условията по параграф 2, буква б), докато за някоя следваща година не бъдат изпълнени условията по параграф 3.
Член 126
Експозиции, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху търговски недвижими имоти
1. Освен ако не е решено друго от компетентните органи в съответствие с член 124, параграф 2, експозициите, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху търговски недвижими имоти, се третират както следва:
а)
експозициите или части от тях, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху офиси или други търговски помещения, могат да получат рисково тегло от 50 %;
б)
експозициите, свързани с лизинг на имоти - офиси или други търговски помещения, при който институцията е наемодателят, а наемателят има опцията да купи имота, могат да получат рисково тегло от 50 %, при условие че експозицията на институцията е напълно и изцяло обезпечена с правото на собственост върху имота.
2. Институциите приемат дадена експозиция или част от нея като напълно и изцяло обезпечена за целите на параграф 1, само ако са изпълнени следните условия:
а)
стойността на имота не зависи съществено от кредитното качество на кредитополучателя. При определянето на съществеността на тази зависимост, институциите могат да игнорират случаите, когато стойността на имота и състоянието на кредитополучателя са повлияни от чисто макроикономически фактори;
б)
рискът от кредитополучателя не се влияе съществено от промени в състоянието на базисния имота или проект, а от способността на длъжника да използва други източници за изплащане на задълженията си; т.е. погасяването на заема не зависи съществено от паричните потоци, генерирани от използваната за обезпечение базисен имот;
в)
изискванията, посочени в член 208, и правилата за оценка, определени в член 229, параграф 1, са изпълнени;
г)
рисковото тегло от 50 %, освен ако в член 124, параграф 2 не е предвидено друго, се отрежда на частта от заема, която не надхвърля 50 % от пазарната стойност на имота или 60 % от ипотечната стойност, освен ако в член 124, параграф 2 не е предвидено друго, на въпросния имот в тези държави членки, които в законови или подзаконови разпоредби са установили строги критерии за оценка на ипотечната заемна стойност.
3. За експозициите, напълно и изцяло обезпечени с намиращи се на територията на държава членка търговски недвижими имоти, институциите могат да се отклонят от параграф 2, буква б), ако компетентният орган на тази държава членка е публикувал доказателства за наличието на добре развит и отдавна установен пазар на търговски недвижими имоти на тази територия, с проценти на загубите, които не превишават следните лимити:
а)
загубата, произтичаща от заеми, обезпечени с търговски недвижими имоти до 50 % от пазарната стойност или 60 % от ипотечната стойност, освен ако в член 124, параграф 2 не е предвидено друго, не надхвърля 0,3 % от непогасената част от заемите, обезпечени с търговски недвижими имоти;
б)
общата загуба, произтичаща от заеми, обезпечени с търговски недвижими имоти, не надхвърля 0,5 % от непогасената част от заемите, обезпечени с търговски недвижими имоти.
4. Ако някой от лимитите по параграф 3 е надхвърлен за дадена година, правото за прилагането му отпада и се прилагат условията по параграф 2, буква б), докато за някоя следваща година не бъдат изпълнени условията по параграф 3.
Член 127
Експозиции в неизпълнение
1. Необезпечената част от всяка позиция, при която е имало неизпълнение от страна на длъжника съгласно член 178, или в случай на експозиции на дребно, необезпечената част от кредитните инструменти, при които е имало неизпълнение по член 178, получава следното рисково тегло:
а)
150 %, когато корекциите за специфичен кредитен риск са по-малко от 20 % от необезпечената част от стойността на експозицията, ако тези корекции не са били приложени;
б)
100 %, когато корекциите за специфичен кредитен риск са не по-малко от 20 % от необезпечената част от стойността на експозицията, ако тези корекции не са били приложени.
2. За целите на определянето на обезпечената част на просрочена позиция, приемливи обезпечения и гаранции са тези, приемливи за целите на редуцирането на кредитния риск съгласно глава 4.
3. Стойността на експозицията, получена след корекциите за специфичен кредитен риск на експозиции, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху жилищни имоти в съответствие с член 125, получава рисково тегло от 100 %, ако е имало неизпълнение съгласно член 178.
4. Стойността на експозицията, получена след корекциите за специфичен кредитен риск на експозиции, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху търговски недвижими имоти в съответствие с член 126, получава рисково тегло от 100 %, ако е имало неизпълнение съгласно член 178.
Член 128
Високо рискови експозиции
1. Когато е уместно, институциите определят рисково тегло от 150 % на експозициите, включително под формата на акции или дялове в предприятие за колективно инвестиране, които са свързвани с особено високи рискове.
2. Високо рисковите експозиции включват която и да е от следните експозиции:
а)
инвестиции в дружества за рисков капитал;
б)
инвестиции в АИФ по смисъла на член 4, параграф 1, буква а) от Директива 2011/61/ЕС, освен случаите, в които мандатът на фонда не допуска ливъридж, по-висок от изисквания съгласно член 51, параграф 3 от Директива 2009/65/ЕО;
в)
инвестиции в дялов капитал;
г)
спекулативно финансиране на недвижими имоти.
3. При преценяването на това дали дадена експозиция, освен експозициите, посочени в параграф 2, е високо рискова, институциите вземат под внимание следните рискови характеристики:
а)
съществува висок риск от загуба в резултат на неизпълнение от страна на длъжника;
б)
невъзможно е да се оцени адекватно дали експозицията попада в обхвата на буква а).
ЕБО издава насоки, в които се уточнява кои видове експозиции са високо рискове и при какви обстоятелства.
Тези насоки се приемат съгласно член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 129
Експозиции към покрити облигации
1. За да могат да се ползват от посоченото в параграфи 4 и 5 преференциално третиране, облигациите, посочени в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО ("покрити облигации") трябва да отговарят на изискванията в параграф 7 и да са обезпечени с някой от изброените по-долу допустими активи:
а)
експозиции към или гарантирани от централни правителства, централни банки от ЕСЦБ, субекти от публичния сектор, регионални правителства или местни органи на власт в Съюза;
б)
експозиции към или гарантирани от централни правителства на трети държави, централни банки на трети държави, многостранни банки за развитие, международни организации, които отговарят на първа степен на кредитно качество съгласно настоящата глава, както и експозиции към или гарантирани от субекти от публичния сектор на трети държави, регионални правителства или местни органи на власт на трети държави, които получават рисково тегло като експозиции към институции или централни правителства и централни банки съгласно съответно член 115, параграфи 1 или 2, или член 116, параграфи 1, 2 или 4, и които отговарят на изискванията за първа степен на кредитно качество съгласно настоящата глава, а също така и експозиции по смисъла на настоящата буква, които отговарят най-малко на изискванията за втора степен на кредитно качество съгласно настоящата глава, при условие че не превишават 20 % от номиналната стойност на покритите облигации на институциите емитент, които са в обращение;
в)
експозиции към институции, които отговарят на първа степен на кредитно качество съгласно настоящата глава. Общата експозиция от този вид не трябва да превишава 15 % от номиналната стойност на покритите облигации на институцията емитент, които са в обращение. Експозициите към институции в Съюза с падеж до 100 дни, не се включват в изискването за първа степен на кредитно качество, но тези институции отговарят най-малко на изискването за втора степен на кредитно качество съгласно настоящата глава.
г)
заеми, обезпечени с:
i)
жилищни имоти до по-ниската стойност от размера на главницата на съответните ипотеки, заедно с всички предходни ипотеки, и 80 % от стойността на предоставения като обезпечение имот; или
ii)
първостепенни дялове, емитирани от френските Fonds communs de Titrisation или от равностойни дружества за секюритизация, уредени от законите на държава членка, които секюритизират експозиции, свързани с жилищни имоти. В случай че такива първостепенни дялове се използват като обезпечение, специалният публичен надзор за защита на притежателите на облигации, предвиден в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО, гарантира, че във всеки един момент, докато са включени в обезпечения пул, най-малко 90 % от базисните активи на тези дялове се състоят от ипотеки върху жилищни имоти, комбинирани с всякакви предходни ипотеки, до по-ниската стойност от стойността на главницата, дължима по тези дялове, главницата на ипотеките и 80 % от стойността на предоставения като обезпечение имот; че дяловете отговарят на изискванията за първа степен на кредитно качество съгласно настоящата глава и че тези дялове не превишават 10 % от номиналната стойност на емисията, която все още е в обращение;
д)
жилищни заеми, гарантирани изцяло от приемлив доставчик на защита, посочен в член 201, и отговарящи на втора или по-висока степен кредитно качество съгласно изложеното в настоящата глава, когато делът от всеки един от заемите, използван, за да се изпълни изискването по настоящия параграф за обезпеченост на покрити облигации, не надхвърля 80 % от стойността на съответния жилищен имот, разположен във Франция, и когато съотношението на заема към дохода е най-много 33 % към момента на отпускане на заема. Към момента на отпускане на заема не може да има ипотечни тежести върху жилищния имот, а за предоставяните от 1 януари 2014 г. заеми кредитополучателят е договорно задължен да не поема подобни тежести без съгласието на кредитната институция, отпуснала заема. Съотношението на размера на заема към дохода представлява делът от брутния доход на кредитополучателя, който е необходим за обслужване на заема с включените лихви по него. Доставчикът на защита е финансова институция, получила разрешение и подлежаща на надзор от компетентните органи и за която се прилагат пруденциални изисквания, сравними с прилаганите към институциите пруденциални изисквания за устойчивост, или институция, или застрахователно предприятие. Доставчикът на защита създава взаимен гаранционен фонд или - ако е застрахователно предприятие - еквивалентна защита с цел да може да поеме загуби поради кредитен риск, а компетентните органи периодично извършват преглед на калибрирането на този фонд или еквивалентна защита. Кредитната институция и доставчикът на защита извършват оценка на кредитоспособността на кредитополучателя;
е)
заеми, обезпечени с:
i)
търговски недвижими имоти до по-ниската стойност от размера на главницата на съответните ипотеки, заедно с всички предходни ипотеки, и 60 % от стойността на предоставения като обезпечение имот; или
ii)
първостепенни дялове, емитирани от френските Fonds communs de Titrisation или от равностойни дружества за секюритизация, управлявани от законите на държава членка, които секюритизират експозиции, свързани с търговски недвижими имоти. В случай че такива първостепенни дялове се използват като обезпечение, специалният публичен надзор за защита на притежателите на облигации, предвиден в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО, гарантира, че във всеки един момент, докато са включени в обезпечения пул, най-малко 90 % от базисните активи на тези дялове се състоят от ипотеки върху търговски недвижими имоти, комбинирани с всякакви предходни ипотеки, до по-ниската стойност от стойността на главницата, дължима по тези дялове, главницата на ипотеките и 60 % от стойността на предоставения като обезпечение имот; че дяловете отговарят на изискванията за първа степен на кредитно качество съгласно настоящата глава и че тези дялове не превишават 10 % от номиналната стойност на емисията, която все още е в обращение.
Допустими са заемите, обезпечени с търговски недвижими имоти, когато съотношението стойност на заема/стойност на недвижимия имот от 60 % е превишено до максимум 70 %, ако стойността на всички активи, предоставени като обезпечение за покритите облигации, превишава номиналната стойност на покритите облигации в обращение най-малко с 10 %, а вземанията на притежателите на облигациите отговорят на изискванията за правна сигурност, предвидени в глава 4. Вземанията на притежателите на облигации са с предимство пред всички други вземания по обезпечението.
ж)
заеми, обезпечени със ипотека или залог върху кораби до разликата между 60 % от стойността на предоставения като обезпечение кораб и стойността на евентуални предходни ипотеки върху кораби.
За целите на първа алинея, буква в), буква г), подточка ii) и буква е), подточка ii) експозициите, възникнали вследствие прехвърляне и управление на плащания на кредитополучателите или вследствие постъпления поради несъстоятелност на кредитополучатели по заеми, обезпечени със заложени имоти на първостепенните дялове или дългови ценни книжа, не се включват при изчислението на посочените в тези букви лимити.
Компетентните органи могат, след като се консултират с ЕБО, да предоставят частично освобождаване от прилагането на първа алинея, буква в) и да разрешат втора степен на кредитно качество в рамките на максимум 10 % от общата експозиция на номиналната стойност на покритите облигации в обращение на институцията емитент, при условие че могат да се документират значителни проблеми във връзка с потенциална концентрация в съответните държави членки, дължащи се на прилагането на изискванията по посочената буква за първа степен на кредитно качество;
2. Ситуациите, посочени в параграф 1, букви а)-е) включват и такова обезпечение, което законодателството изключително ограничава до защитата на притежателите на облигации срещу загуби.
3. По отношение на недвижими имоти, служещи за обезпечаване на покрити облигации, институциите изпълняват изискванията в член 208 и правилата за оценка в член 229, параграф 1.
4. Покритите облигации, за които е присъдена кредитна оценка от призната АВКО, получават рисково тегло съгласно таблица 6а, което отговаря на кредитната оценка от АВКО в съответствие с член 136.
Таблица 6a
Степен на кредитно качество
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
10 %
20 %
20 %
50 %
50 %
100 %
5. Покритите облигации, за които няма присъдена кредитна оценка от призната АВКО, получават рисково тегло въз основа на рисковото тегло, приложимо спрямо първостепенни необезпечени експозиции към емитиращата ги институция. Между рисковите тегла важи следното съответствие:
а)
ако на експозициите към институцията е присъдено рисково тегло 20 %, покритата облигация получава рисково тегло 10 %;
б)
ако на експозициите към институцията е присъдено рисково тегло 50 %, покритата облигация получава рисково тегло 20 %;
в)
ако на експозициите към институцията е присъдено рисково тегло 100 %, покритата облигация получава рисково тегло 50 %;
г)
ако на експозициите към институцията е присъдено рисково тегло от 150 %, покритата облигация получава рисково тегло от 100 %.
6. Изискванията по параграфи 1 и 2 не се прилагат към покритите облигации, емитирани преди 31 декември 2007 г. Те могат да бъдат третирани преференциално по параграфи 4 и 5до падежа.
7. Експозициите под формата на покрити облигации могат да се ползват от преференциалното третиране, при условие че институцията, която инвестира в тези покрити облигации, е в състояние да увери компетентните органи, че:
а)
получава информация за портфейла най-малко по отношение на:
i)
стойността на покритата група от базисни задължения и на покритите облигации в обращение;
ii)
географското разпределение и вида на покритите активи, размера на заема, лихвения процент и валутните рискове;
iii)
падежната структура на покритите активи и покритите облигации, както и
iv)
процента на заемите с просрочие от повече от 90 дни.
б)
емитентът предоставя на институцията посочената в буква а) информация най-малко веднъж на полугодие.
Член 130
Секюритизиращи позиции
Размерът на рисково претеглените експозиции за секюритизиращи позиции се определя в съответствие с глава 5.
Член 131
Експозиции към институции и предприятия с краткосрочна кредитна оценка
Експозициите към институции и предприятия, на които е присъдена краткосрочна кредитна оценка от призната АВКО, получават рисково тегло съгласно таблица 7, съответстващо на присъдената от АВКО кредитната оценка в съответствие с член 136.
Таблица 7
Степен на кредитно качество
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
20 %
50 %
100 %
150 %
150 %
150 %
Член 132
Експозиции в дялове или акции в ПКИ
1. Експозициите в дялове или акции в ПКИ, получават рисково тегло от 100 %, освен ако институцията не прилага метода за кредитна оценка на риска по параграф 2, подхода на подробен преглед по параграф 4 или подхода на средното претегляне на риска по параграф 5, ако са спазени условията в параграф 3.
2. Експозициите в дялове или акции в ПКИ, на които е присъдена кредитна оценка от призната АВКО, получават рисково тегло съгласно таблица 8, което отговаря на кредитната оценка от АВКО в съответствие с член 136.
Таблица 8
Степен на кредитно качество
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
3. Институциите могат да определят рисковите тегла за ПКИ в съответствие с параграфи 4 и 5, ако са изпълнени следните условия:
а)
ПКИ се управлява от дружество, което е обект на надзор в държава членка, а в случай на ПКИ от трета държава - когато са изпълнени следните условия:
i)
ПКИ се управлява от дружество, което е обект на надзор, считан за равностоен на установения в правото на Съюза;
ii)
сътрудничеството между компетентните органи е осигурено в достатъчна степен;
б)
проспектът на ПКИ или друг еквивалентен документ включва:
i)
категориите активи, в които ПКИ има лиценз да инвестира;
ii)
ако се прилагат лимити на инвестиране - относителните лимити и методиката за изчисляването им;
в)
дейността на ПКИ се отчита най-малко веднъж годишно, което позволява оценяване на активите, пасивите, дохода и дейността през отчетния период.
За целите на буква а) Комисията може да приема, посредством актове за изпълнение и при спазване на процедурата по разглеждане по член 464, параграф 2, решение дали трета държава прилага надзорни и регулаторни мерки, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза. При отсъствие на такова решение, до 1 януари 2015 г. институциите могат да продължат да прилагат предвиденото в настоящия параграф третиране по отношение на експозициите в дялове или акции в ПКИ от трети държави, ако компетентните органи са одобрили тези трети държави за такова третиране преди 1 януари 2014 г.
4. Когато институцията е информирана за базисните експозиции на дадено ПКИ, тя може да ги прегледа подробно, за да изчисли средното рисково тегло за експозициите си в дялове или акции в ПКИ в съответствие с методите, определени в настоящата глава. Когато дадена базисна експозиция на ПКИ е сама по себе си експозиция в дялове или акции в друго ПКИ, което отговаря на критериите на параграф 3, институцията може да прегледа подробно базисните експозиции на другото ПКИ.
5. Когато институцията не е информирана за базисните експозиции на дадено ПКИ, тя може да изчисли средното рисково тегло на експозициите си в дялове или акции в ПКИ в съответствие с методите, определени в настоящата глава, като допуска, че ПКИ първоначално инвестира до максималния позволен от правомощията му размер в класовете експозиции с най-високото капиталово изискване, а след това продължава с инвестиции в низходящ ред до достигане на максималния общ лимит за инвестиране.
Институциите могат да разчитат на следните трети лица при изчисляването и отчитането, в съответствие с посочените в параграфи 4 и 5 методи, на рисковото тегло на ПКИ:
а)
институцията или финансовата институция депозитар на ПКИ, при условие че ПКИ инвестира изключително в ценни книжа и депозира всички ценни книжа при тази институция или финансова институция депозитар;
б)
за ПКИ извън обхвата на буква а) - управляващото дружество на ПКИ, при условие че то отговаря на критериите в параграф 3, буква а).
Точността на изчисленията, посочени в първа алинея, се потвърждава от външен одитор.
Член 133
Експозиции в капиталови инструменти
1. Следните експозиции следва да се класифицират като експозиции в капиталови инструменти:
а)
недългови експозиции, представляващи подчинено остатъчно вземане към активите или приходите на емитента;
б)
дългови експозиции и други ценни книжа, партньорства, деривати или други инструменти, чиято икономическа същност е сходна с тази на експозициите, посочени в буква а).
2. Експозициите в капиталови инструменти получават рисково тегло от 100 %, освен ако не се изисква да бъдат приспаднати в съответствие с втора част; от 250 % в съответствие с член 48, параграф 4; от 1 250 % в съответствие с член 89, параграф 3, или се третират като високо рискови позиции в съответствие с член 128.
3. Инвестициите в капиталови инструменти или инструменти на приемливия надзорен капитал, емитирани от институции, се класифицират като вземания към дялов капитал, освен ако не се приспадат от собствения капитал, не получават 250 % рисково тегло съгласно член 48, параграф 4 или не се третират като високо рискови позиции в съответствие с член 128.
Член 134
Други позиции
1. Материалните активи по смисъла на член 4, параграф 10 от Директива 86/635/ЕИО получават рисково тегло от 100 %.
2. Предварителните плащания и начислените вземания, за които институцията не може да определи съответния контрагент в съответствие с Директива 86/635/ЕИО, получават рисково тегло от 100 %.
3. Паричните средства в процес на събиране получават рисково тегло от 20 %. Касовите наличности и еквивалентните парични позиции получават рисково тегло от 0 %.
4. Резервите в злато на кюлчета в собствен трезор или при друг депозитар, доколкото са покрити с пасиви в злато на кюлчета, получават рисково тегло от 0 %.
5. При споразуменията за продажба и обратно изкупуване на активи, както и за форуърд покупки, рисковото тегло се определя спрямо въпросния актив, а не спрямо контрагентите по сделката.
6. Когато дадена институция осигурява кредитна защита едновременно за няколко експозиции, при условие че n-тото неизпълнение сред експозициите поражда плащане, с което договорът се прекратява, и когато на продукта е присъдена външна кредитна оценка от АВКО, се присъждат рисковите тегла по глава 5. Ако продуктът няма присъдена кредитна оценка от АВКО, рисковите тегла на експозициите, включени в съвкупността, се сумират, като се изключват „n-1“ на брой експозиции, до максимално рисково тегло от 1 250 % и после се умножават по номиналната стойност на защитата, предоставена от кредитния дериват, за да се изчисли рисково претегленият размер на актива. Изключените от сумирането „n-1“ на брой експозиции се определят въз основа на това, че те включват тези експозиции, всяка от които води до по-нисък размер на рисково претеглената експозиция в сравнение с рисково претегления размер на всяка една от експозициите, участващи в сумирането.
7. Стойността на експозицията при лизинг e равна на дисконтираните минимални лизингови вноски. Минималните лизингови вноски са плащанията през периода на лизинг, които лизингополучателят е длъжен или може да бъде задължен да прави, както и всяка изгодна опция за покупка, чието упражняване е достатъчно сигурно. Ако страна, различна от лизингополучателя, може да бъде задължена да извърши плащане, свързано с остатъчната стойност на отдадения на лизинг актив, и това задължение за плащане отговаря на съвкупността от условията по член 201 относно признаването на доставчици на защита, както и на изискванията за признаване на други видове гаранции, предвидени в членове 213-215, задължението за плащане може да бъде признато за кредитна защита с гаранции в съответствие с глава 4. Тези експозиции се отнасят към съответния клас експозиции съгласно член 112. Когато експозицията е остатъчната стойност на отдадените на лизинг активи, размерът на рисково претеглените експозиции се изчислява по следния начин: 1/t * 100 % * остатъчната стойност, където t е по-голямото число между 1 и закръгления до цяло число брой на оставащите години по лизинговия договор.
Раздел 3
Признаване и съотнасяне на оценка на кредитния риск
Подраздел 1
Признаване на авко
Член 135
Използване на кредитните оценки на АВКО
1. Външна кредитна оценка може да бъде използвана за определяне на рисковото тегло на експозиция по настоящата глава, само ако е присъдена или одобрена от АВКО в съответствие с Регламент (ЕО) № 1060/2009.
2. В съответствие с член 2, параграф 4 и член 18, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1060/2009 ЕБО публикува списъка на АВКО на своята електронна страница.
Подраздел 2
Съотнасяне на кредитните оценки на авко
Член 136
Съотнасяне на кредитните оценки на АВКО
1. ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП чрез Съвместния комитет разработват проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне за всяка една АВКО съответствието на нейните кредитни оценки със степените на кредитно качество в раздел 2. Това определяне е обективно и последователно.
ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП представят тези проекти на технически стандарти за изпълнение на Комисията до 1 юли 2014 г., а при необходимост представя преработени проекти на техническите стандарти за изпълнение.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 и съответно от Регламент (ЕС) № 1094/2010 и от Регламент (ЕС) № 1095/2010.
2. При определяне на съотнасянето на кредитните оценки ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП се съобразяват със следните изисквания:
а)
за да направи разграничение между различните степени на риск, изразени чрез всяка отделна кредитна оценка, ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП вземат предвид количествени фактори като дългосрочния процент на неизпълнение, свързан с всички позиции, получили една и съща кредитна оценка. По отношение на наскоро създадените АВКО и тези, които разполагат с ограничени от гледна точка на количеството данни за неизпълнение, ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП изискват техните очаквания за това какъв според тях е дългосрочният процент на неизпълнение, свързан с всички позиции, получили една и съща кредитна оценка;
б)
за да направи разграничение между различните степени на риск, изразени чрез всяка отделна кредитна оценка, ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП вземат предвид качествени фактори като емитентите, наблюдавани от дадена АВКО, обхвата на кредитните оценки, присъждани от тази АВКО, значението на всяка кредитна оценка и определението на АВКО за неизпълнение;
в)
ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП съпоставят процента на неизпълнение при всяка кредитна оценка на конкретна АВКО и го съпоставят със съответния базов показател, изграден въз основа на историческите проценти на неизпълнение на други АВКО по отношение на група емитенти с равностоен кредитен риск;
г)
когато процентът на неизпълнение по отношение на дадена кредитна оценка на конкретна АВКО е съществено и системно по-висок от базовия показател, ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП съотнасят кредитната оценка на тази АВКО към по-висока степен на кредитно качество по скалата за оценка на кредитното качество;
д)
когато ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП са увеличили рисковото тегло, свързвано с определена кредитна оценка на конкретна АВКО, и ако процентът на неизпълнение при тази кредитна оценка на конкретната АВКО вече не е съществено и системно по-висок от базовия показател, ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП могат да възстановят за кредитната оценка на тази АВКО първоначалната степен на кредитно качество по скалата за оценка на кредитното качество.
3. ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП разработват проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на посочените в параграф 2, букви а), б) и в) съответно количествени фактори, качествени фактори и базови показатели.
ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП представят на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 юли 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приема посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 и съответно от Регламент (ЕС) № 1094/2010 и от Регламент (ЕС) № 1095/2010.
Подраздел 3
Използване на кредитни оценки от агенции за експортно кредитиране
Член 137
Използване на кредитни оценки от агенции за експортно кредитиране
1. За целите на член 114, институциите могат да използват кредитните оценки на избрана от институцията агенция за експортно кредитиране, ако е изпълнено някое от следните условия:
а)
това е консенсусен резултат от оценките за риск, дадени от агенции за експортно кредитиране, които прилагат договореността на ОИСР относно указанията за официално подкрепяните експортни кредити (Arrangement on Guidelines for Officially Supported Export Credits);
б)
агенцията за експортно кредитиране публикува своите кредитни оценки и е възприела договорената от ОИСР методика, като кредитната оценка се свързва с една от осемте минимални застрахователни експортни премии (МЗЕП), установени в методиката. Институцията може да отмени избора си на агенция за експортно кредитиране. Институцията трябва да обоснове тази отмяна, ако са налице конкретни основания да се счита, че в основата на отмяната стои намерение за намаляване на изискванията за капиталова адекватност.
2. Експозициите, за които кредитната оценка от агенция за експортно кредитиране се признава за целите на претеглянето на риска, получават рисково тегло съгласно таблица 9.
Таблица 9
МЗЕП
0
1
2
3
4
5
6
7
Рисково тегло
0 %
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
Раздел 4
Използване на кредитните оценки на авко за определяне на рисковите тегла
Член 138
Общи изисквания
Дадена институция може да избере една или повече АВКО, които да се използват за определяне на рисковите тегла, присъждани на активи и задбалансови позиции. Институцията може да отмени избора си на АВКО. Институцията трябва да обоснове тази отмяна, ако са налице конкретни основания да се счита, че в основата на отмяната стои намерение за намаляване на изискванията за капиталова адекватност. Кредитните оценки не се използват избирателно. Институцията използва поискани кредитни оценки. Въпреки това тя може да използва непоискани кредитни оценки, ако ЕБО е потвърдил, че непоисканите кредитни оценки на АВКО имат същото качество като поисканите оценки на тази АВКО. ЕБО отказва или оттегля така даденото потвърждение, особено ако АВКО е използвала непоискана кредитна оценка, за да упражни натиск върху оценявания субект, с цел той да поръча кредитна оценка или други услуги. При използването на кредитна оценка институциите спазват следните изисквания:
а)
институция, която реши да използва кредитните оценки от АВКО за определен клас позиции, използва тези кредитни оценки по последователен начин за всички експозиции, спадащи към този клас;
б)
институция, която реши да използва кредитните оценки, изготвени от конкретна АВКО, използва същите без прекъсване и по последователен начин във времето;
в)
институцията използва само кредитни оценки на АВКО, които отчитат едновременно както размера на главницата, така и дължимите по нея лихви;
г)
ако за рейтингова позиция е налице само една кредитна оценка от избрана АВКО, за определянето на рисковото тегло на позицията се използва тази кредитна оценка;
д)
ако за рейтингова позиция има две кредитни оценки от избрани АВКО и ако те съответстват на различни рискови тегла, се прилага по-високото рисково тегло;
е)
ако за рейтингова позиция има повече от две кредитни оценки от избрани АВКО, се вземат предвид двете оценки, определящи двете най-ниски рискови тегла. Ако двете най-ниски рискови тегла са различни, следва да се присъди по-високото рисково тегло. Ако двете най-ниски рискови тегла са еднакви, се присъжда това рисково тегло.
Член 139
Кредитна оценка на емитенти и емисии
1. Ако за конкретна емисионна програма или инструмент, към които спада позицията, съставляваща експозицията, има кредитна оценка, за определянето на рисковото тегло на позицията се прилага тази кредитна оценка.
2. Когато за някоя позиция няма пряко приложима кредитна оценка, но има кредитна оценка за конкретна емисионна програма или инструмент, към които не спада позицията, съставляваща експозицията, или обща кредитна оценка за емитента, то тогава тази кредитна оценка се използва в един от следните случаи:
а)
тя поражда по-високо рисково тегло, отколкото би било иначе, като въпросната експозиция е с равностоен или по-нисък ранг във всяко отношение в сравнение с конкретната емисионна програма или инструмент или в сравнение с необезпечените експозиции от по-висок ранг на този емитент, в зависимост от случая;
б)
тя поражда по-ниско рисково тегло, като въпросната експозиция е с равностоен или по-висок ранг във всяко отношение в сравнение с конкретната емисионна програма или инструмент или в сравнение с необезпечените експозиции на този емитент, в зависимост от случая.
Във всички други случаи експозицията се третира като нерейтингована.
3. Параграфи 1 и 2 не възпрепятстват прилагането на член 129.
4. Кредитните оценки на емитенти в рамките на дадена корпоративна група не може да се използват като кредитна оценка на друг емитент от същата корпоративна група.
Член 140
Дългосрочни и краткосрочни кредитни оценки
1. Краткосрочните кредитни оценки могат да се използват само за краткосрочни активи и задбалансови позиции, представляващи експозиции към институции и предприятия.
2. Краткосрочната кредитна оценка се прилага само по отношение на позицията, за която се отнася, и не се използва за определяне на рисковите тегла на друга позиция, освен ако:
а)
инструмент с краткосрочен рейтинг получи рисково тегло от 150 %, тогава всички необезпечени експозиции без рейтинг към този длъжник, независимо дали са краткосрочни или дългосрочни, също получават рисково тегло от 150 %;
б)
инструмент, притежаващ краткосрочен рейтинг, получи рисково тегло от 50 %, тогава никоя краткосрочна експозиция без рейтинг не може да получи рисково тегло по-малко от 100 %.
Член 141
Позиции в местна и чужда валута
Кредитна оценка на позиция в местната валута на длъжника не може да се използва за определянето на рисково тегло за друга експозиция на същия длъжник в чужда валута.
Ако дадена експозиция възникне поради участието на институция в заем, отпуснат от международна банка за развитие, чийто статут на предпочитан кредитор се признат от пазара, кредитната оценка на позицията на длъжника в местна валута може да се използва за определянето на рисково тегло.
ГЛАВА 3
Вътрешнорейтингов подход
Раздел 1
Разрешение от компетентните органи за използване на вътрешнорейтинговия подход
Член 142
Определения
1. За целите на настоящата глава се прилагат следните определения:
1)
„рейтингова система“ означава съвкупност от всички методи, процеси, контролни механизми, начини за събиране на данни и информационни системи, които подпомагат оценяването на кредитния риск, отнасянето на експозициите по рейтингови категории или групи и количественото оценяване на неизпълнението и загубите за даден вид експозиции;
2)
„вид експозиции“ означава група експозиции, управлявани по еднакъв начин, които са формирани от определен тип инструменти и които могат да се отнасят само до едно предприятие или една-единствена подгрупа предприятия в рамките на дадена група, при условие че същият вид експозиции се управлява по различен начин в останалите предприятия от групата;
3)
„стопанска единица“ означава самостоятелни организационни или юридически лица, групи дейности, географски местоположения;
4)
„голямо предприятие от финансовия сектор“ означава всяко предприятие от финансовия сектор, различно от посочените в точка 27, буква й), което отговаря на следните условия:
а)
стойността на чиито общи активи, изчислена на индивидуална или консолидирана основа, е по-висока или равна на прага от 70 милиарда евро, като за определянето на размера на активите се използва последният одитиран финансов отчет или консолидираният финансов отчет; и
б)
самото предприятие или поне едно от неговите дъщерни предприятия подлежи на пруденциално регулиране в Съюза или за него се прилагат законите на трета държава, която прилага пруденциални надзорни или регулаторни изисквания, които са най-малкото на равностойни на прилаганите в Съюза.
5)
„нерегулирано финансово предприятие“ означава всяко друго предприятие, което не е регулирано предприятие от финансовия сектор, но извършва като основна дейност една или повече от дейностите, изброени в приложение I към Директива 2013/36/ЕС или изброени в приложение I към Директива 2004/39/ЕО;
6)
„категория на длъжника“ означава рискова категория в рамките на рейтинговата скала за длъжници по дадена рейтингова система, която категоризира длъжниците въз основа на конкретен и обособен набор от рейтингови критерии, служещ за източник на оценките за параметъра вероятност за неизпълнение (PD);
7)
„категория на инструмента“ означава рискова категория в рамките на скалата на рейтинговата система за инструмента, по която са категоризирани експозициите въз основа на конкретен и обособен набор от рейтингови критерии, служещ за източник на собствените оценки за параметъра LGD;
8)
„обслужващо предприятие“ означава предприятие, което управлява ежедневно група закупени вземания или базисните кредитни експозиции.
2. За целите на параграф 1, точка 4, буква б) от настоящия член Комисията може да приема решения, посредством актове за изпълнение и при спазване процедурата по разглеждане, посочена в член 464, параграф 2, дали трета държава прилага надзорни и регулаторни изисквания, които са най-малкото равностойни на тези, прилагани в Съюза. При отсъствие на подобно решение до 1 януари 2015 г. институциите могат да продължат да прилагат третирането, предвидено в настоящия параграф, спрямо трета държава, когато съответните компетентни органи са одобрили третата държава за такова третиране преди 1 януари 2014 г.
Член 143
Разрешение за използване на вътрешнорейтинговия подход
1. Ако определените в настоящата глава условия са изпълнени, компетентният орган разрешава на институциите да изчисляват размера на рисково претеглените си експозиции като използват вътрешнорейтинговия подход.
2. За всеки клас експозиции и за всяка рейтингова система и подход на вътрешните модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти и за всеки подход за оценяване на параметъра LGD и използваните конверсионни коефициенти се изисква предварително разрешение за използването на вътрешнорейтинговия подход, включително собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти.
3. Институциите трябва да получат предварително разрешение от компетентните органи за следното:
а)
съществени промени в обхвата на прилагане на дадена рейтингова система или на подхода на вътрешните модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти, за използването на които системи и подходи институцията е получила разрешение;
б)
съществени промени на дадена рейтингова система или на подхода на вътрешните модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти, за използването на които системи и подходи институцията е получила разрешение.
Обхватът на прилагане на дадена рейтингова система включва всички експозиции от съответния вид експозиция, за които е разработена рейтинговата система.
4. Институциите уведомяват компетентните органи за всички промени в рейтинговите системи и подходи на вътрешните модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти.
5. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията за оценяване доколко съществено е използването на съществуваща рейтингова система за допълнителни експозиции, различни от вече обхванатите от тази рейтингова система, както и доколко съществени са промените в рейтинговите системи или подходите на вътрешните модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти съгласно вътрешнорейтинговия подход.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2013 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 144
Оценка на компетентните органи на заявленията за използване на вътрешнорейтинговия подход
1. Компетентният орган издава разрешение по член 143 на дадена институция да използва вътрешнорейтинговия подход, включително собствени оценки за LGD и на конверсионните коефициенти, само ако прецени, че са изпълнени изискванията по настоящата глава и по-специално предвидените в раздел 6, както и че системите на институцията за управление и рейтингуване на експозициите към кредитен риск са надеждни и се прилагат стриктно и по-специално, че институцията е представила достатъчно доказателства, че изпълнява следните стандарти:
а)
рейтинговите системи на институцията осигуряват съдържателна оценка на характеристиките на длъжника и на операциите, съдържателна диференциация на риска и точни и последователни количествени оценки на риска;
б)
вътрешните рейтинги и оценките на неизпълнението и загубите, които се използват при изчисляването на капиталовите изисквания и свързаните с тях системи и процеси, играят основна роля в процеса на управление на риска и вземане на решения, както и при одобрението на кредитите, вътрешното разпределение на капитала и изпълнението на функциите по корпоративно управление на институцията;
в)
институцията има звено за контрол на кредитния риск, отговарящо за нейните рейтингови системи, чиято независимост е осигурена по подходящ начин и върху което не се оказва неправомерно влияние;
г)
институцията събира и съхранява всички необходими данни за ефективно подпомагане на измерването и управлението на кредитния риск;
д)
институцията документира своите рейтингови системи и обосновката за тяхното проектиране и ги утвърждава;
е)
институцията е утвърдила всяка рейтингова система и всеки подход на вътрешни модели по отношение на експозициите към капиталови инструменти в продължение на подходящ период преди разрешението да използва съответната рейтингова система или подход на вътрешни модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти, оценила е през този период дали рейтинговата система или подходът на вътрешни модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти са подходящи за цялата гама приложения на рейтинговата система или на подхода на вътрешни модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти, и в резултат на оценката си е въвела необходимите промени в тези рейтингови системи или подходи на вътрешни модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти;
ж)
институцията е изчислила съгласно вътрешнорейтинговия подход капиталовите изисквания в резултат на оценките на рисковите си параметри и е в състояние да докладва в съответствие с член 99;
з)
институцията е отнесла и продължава да отнася всяка експозиция в обхвата на прилагане на дадена рейтингова система към определена рейтингова категория или група от тази рейтингова система; институцията е отнесла и продължава да отнася всяка експозиция в обхвата на прилагане на даден подход за експозиции в капиталови инструменти към същия подход на вътрешни модели.
Изискванията за използване на вътрешнорейтинговия подход, включително собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти, се прилагат и в случаите, когато институцията е въвела дадена рейтингова система или модел, използван в рамките на рейтинговата система, закупени от доставчик, който е трето лице.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, за да се определи методиката за оценяване, която компетентните органи да следват, когато оценяват доколко дадена институция спазва изискванията за използване на вътрешнорейтинговия подход.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с член 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 145
Предишен опит при използването на вътрешнорейтинговите подходи
1. Институцията, кандидатстваща за използване на вътрешнорейтинговия подход, трябва да е използвала за съответните класове експозиции рейтингови системи за вътрешно измерване и управление на риска, които като цяло са в съответствие с посочените в раздел 6 изисквания, най-малко в продължение на три години преди да ѝ се признае способността да използва вътрешнорейтинговия подход.
2. Институцията, кандидатстваща за използване на собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти, трябва да докаже пред компетентните органи, че е извършвала оценяване и е прилагала собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти по начин, съответстващ като цяло на посочените в раздел 6 изисквания за използване на собствени оценки за тези параметри, най-малко в продължение на три години преди да ѝ се признае способността да използва собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти.
3. Когато институцията разширява използването на вътрешнорейтинговия подход след първоначалното разрешение, нейният опит е достатъчен, за да отговаря на изискванията на параграфи 1 и 2 по отношение на допълнително обхванатите експозиции. Ако използването на рейтинговите системи обхване експозиции, които съществено се отклоняват от съществуващия обхват, така че не може да се прецени дали наличният опит отговаря на изискванията на тези разпоредби по отношение на допълнителните експозиции, тогава изискванията на параграфи 1 и 2 се прилагат отделно за допълнителните експозиции.
Член 146
Необходими мерки при неспазване на изискванията на настоящата глава
Когато институцията престане да спазва посочените в настоящата глава изисквания, тя уведомява компетентния орган и извършва едно от следните:
а)
представя удовлетворителен за компетентния орган план за своевременно възобновяване на спазването и изпълнява този план в рамките на съгласуван с компетентния орган срок;
б)
доказва на компетентните органи, че последствията от неспазването са несъществени.
Член 147
Методика за отнасяне на дадена експозиция към съответен клас експозиции
1. Методиката, използвана от институцията за отнасянето на експозиции към различни класове експозиции, е подходяща и последователна във времето.
2. Всяка експозиция се отнася към един от следните класове експозиции:
а)
експозиции към централни правителства и централни банки;
б)
експозиции към институции;
в)
експозиции към предприятия;
г)
експозиции на дребно;
д)
експозиции в капиталови инструменти;
е)
секюритизиращи позиции;
ж)
други активи, които нямат характер на кредитни задължения.
3. Към класа в параграф 2, буква а), се отнасят следните експозиции:
а)
експозиции към регионални правителства или местни органи на власт или субекти от публичния сектор, които се третират като експозиции към централни правителства съгласно членове 115 и 116;
б)
експозиции към многостранни банки за развитие, посочени в член 117, параграф 2;
в)
експозиции към международни организации, получили рисково тегло от 0 % съгласно член 118.
4. Към класа в параграф 2, буква б) се отнасят следните експозиции:
а)
експозиции към регионални правителства или местни органи на власт, които не се третират като експозиции към централни правителства съгласно член 115, параграфи 2 и 4;
б)
експозиции към субекти от публичния сектор, които не се третират като експозиции към централни правителства в съответствие с член 116, параграф 4;
в)
експозиции към многостранни банки за развитие, които не са получили рисково тегло от 0 % съгласно член 117; и
г)
експозиции към финансови институции, които се третират като експозиции към институции в съответствие с член 119, параграф 5.
5. За да бъдат отнесени към класа експозиции на дребно, посочен в параграф 2, буква г), експозициите трябва да отговарят на следните критерии:
а)
да са към някой от следните:
i)
експозиции към едно или повече физически лица;
ii)
експозиции към МСП, при условие че в този случай общият размер, дължим на институцията и на всяко предприятие майка и дъщерните му предприятия, включително просрочени експозиции, от страна на клиента длъжник или на група от свързани клиенти, с изключение на експозиции, обезпечени с жилищни имоти, доколкото е известно на институцията, която трябва да предприеме разумни стъпки за потвърждаване на тези обстоятелства, не превишава 1 милион евро;
б)
да се третират от институцията последователно във времето и по сходен начин, като част от управлението на риска в тази институция;
в)
да не се управляват индивидуално така, както експозициите в класа експозиции към предприятия;
г)
всяка от тях да представлява част от значителен брой експозиции, управлявани по сходен начин.
В допълнение към изброените в първа алинея експозиции, в класа експозиции на дребно се включва и настоящата стойност на минималните лизингови вноски от клиенти на дребно.
6. Към класа експозиции в капиталови инструменти в параграф 2, буква д) се отнасят следните експозиции:
а)
недългови експозиции, представляващи подчинено остатъчно вземане към активите или приходите на емитента;
б)
дългови експозиции и други ценни книжа, партньорства, деривати или други инструменти, чиято икономическа същност е сходна с тази на експозициите, посочени в буква а).
7. Всяко кредитно задължение, което не е отнесено към класовете експозиции, посочени в параграф 2, букви а), б), г), д) и е), се отнася към класа експозиции към предприятия в буква в) от посочения параграф.
8. В рамките на класа експозиции към предприятия, посочени в параграф 2, буква в), институциите обособяват експозиции „специализирано кредитиране“, които притежават следните характеристики:
а)
експозицията е към предприятие, специално учредено за финансиране или стопанисване на материални активи, или е икономически сравнима експозиция;
б)
съгласно договорните условия на кредитора се предоставя значителен контрол над активите и над доходите, които те генерират;
в)
основният източник за погасяване на задължението е доходът, генериран от активите, които се финансират, а не независимият капацитет на по-широкообхватно търговско предприятие.
9. Остатъчната стойност на отдадено на лизинг имущество се отнася към класа експозиции в параграф 2, буква ж), освен доколкото тя вече е включена в лизинговата експозиция, предвидена в член 166, параграф 4.
10. Експозицията от предоставяне на защита по кредитен дериват за n-то неизпълнение въз основа на съвкупност се отнася към същия посочен в параграф 2 клас, към който биха били отнесени експозициите в съвкупността, освен ако индивидуалните експозиции в съвкупността биха били отнесени към различни класове експозиции, като тогава експозицията се отнася към класа експозиции към предприятия, посочен в параграф 2, буква в).
Член 148
Условия за прилагането на вътрешнорейтинговия подход при различни класове експозиции и стопански единици
1. Институциите и всяко предприятие майка и неговите дъщерни предприятия прилагат вътрешнорейтинговия подход за всички експозиции, освен ако не са получили разрешение от компетентните органи постоянно да използват стандартизирания подход в съответствие с член 150.
При предварително разрешение от страна на компетентните органи, прилагането може да се въвежда последователно за различните класове експозиции, посочени в член 142, в рамките на една и съща стопанска единица, в различни стопански единици в една и съща група или при използването на собствени оценки за LGD или конверсионните коефициенти - за изчислението на рисковите тегла на експозициите към предприятия, институции, централни правителства и централни банки.
При класа експозиции на дребно, посочен в член 147, параграф 5, прилагането може да се въвежда последователно за категориите експозиции, на които съответстват различните корелации в член 154.
2. Компетентните органи определят периода, през който от институцията и всяко предприятие майка и неговите дъщерни предприятия се изисква да прилагат вътрешнорейтинговия подход за всички експозиции. Този период се определя по преценка на компетентните органи въз основа на естеството и мащаба на дейностите на дадената институция или всяко предприятие майка и неговите дъщерни предприятия, както и броя и естеството на рейтинговите системи, които ще бъдат въведени.
3. Институциите прилагат вътрешнорейтинговия подход в съответствие с условията, определени от компетентните органи. Компетентният орган разработва условията така, че да се гарантира, че предвидената в параграф 1 гъвкавост няма да се използва избирателно с цел постигане на занижени капиталови изисквания по отношение на тези класове експозиции или стопански единици, на които тепърва им предстои включване във вътрешнорейтинговия подход, или при използването на собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти.
4. Институциите, които са започнали да използват вътрешнорейтинговия подход след 1 януари 2013 г. или от които компетентните органи са поискали до тази дата да са в състояние да изчислят капиталовите си изисквания посредством стандартизирания подход, запазват възможността за изчисляване на капиталовите изисквания чрез стандартизирания подход за всички експозиции по време на периода на въвеждане, докато компетентните органи не ги уведомят, че са убедени, че въвеждането на вътрешнорейтинговия подход ще бъде завършено с задоволителна степен на сигурност.
5. Институция, на която е разрешено да използва вътрешнорейтинговия подход за който и да било клас експозиции, използва този подход за класа експозиции в капиталови инструменти, посочен в член 147, параграф 2, буква д), освен когато ѝ е разрешено да прилага за тях стандартизирания подход съгласно член 150, както и за класа експозиции други активи, които нямат характер на кредитни задължения, посочен в член 147, параграф 2, буква ж).
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията, съгласно които компетентните органи установяват подходящия начин и график за последователно въвеждане на вътрешнорейтинговия подход за различните класове експозиции, посочени в параграф 3.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 149
Условия за възобновяване използването на по-опростени подходи
1. Институция, която използва вътрешнорейтинговия подход за конкретен клас или вид експозиции при изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции, не може да започне да използва вместо него стандартизирания подход, освен ако не са изпълнени следните условия:
а)
институцията е доказала на компетентния орган, че предложеното използване на стандартизирания подход не се прави с цел занижаване на капиталовите изисквания спрямо нея, а се налага предвид естеството и сложността на общите експозиции на институцията от този вид и не би оказало съществено отрицателно въздействие върху платежоспособността ѝ или способността ѝ да управлява ефективно риска;
б)
институцията е получила предварително разрешение от компетентния орган.
2. Институциите, получили разрешение по член 151, параграф 9 да използват собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти, може да възобновят използването на посочените в член 151, параграф 8 стойности за LGD и конверсионните коефициенти, само ако са изпълнени следните условия:
а)
институцията е доказала на компетентния орган, че предложеното използване на посочените в член 151, параграф 8 стойности за LGD и конверсионните коефициенти за определен клас или вид експозиции не се прави с цел занижаване на капиталовите изисквания спрямо нея, а се налага предвид естеството и сложността на общите експозиции не институцията от този вид и не би оказало съществено отрицателно въздействие върху платежоспособността ѝ или способността ѝ да управлява ефективно риска;
б)
институцията е получила предварително разрешение от компетентния орган.
3. Прилагането на параграфи 1 и 2 е обвързано с условията за въвеждане на вътрешнорейтинговия подход, определени от компетентните органи в съответствие с член 148, и с разрешението за постоянна частична употреба, посочено в член 150.
Член 150
Условия за постоянна частична употреба
1. С предварителното разрешение от компетентните органи институциите, на които е разрешено да използват вътрешнорейтинговия подход при изчисляване размера на рисково претеглените експозиции и на очакваната загуба за един или повече класове експозиции, могат да прилагат стандартизирания подход за следните експозиции:
а)
класа експозиции, посочен в член 147, параграф 2, буква а), когато броят на контрагентите, към които институцията има съществени позиции, е ограничен и за нея би било прекомерно натоварващо да въвежда рейтингова система за тези контрагенти;
б)
класа експозиции, посочен в член 147, параграф 2, буква б), когато броят на контрагентите, към които институцията има съществени позиции, е ограничен и за нея би било прекомерно натоварващо да въвежда рейтингова система за тези контрагенти;
в)
експозициите на несъществени стопански единици, както и класовете експозиции или видовете експозиции, които са несъществени по размер и възприеман рисков профил;
г)
експозициите към централните правителства и централните банки на държавите членки и към техните регионални правителства и местни органи на власт, административни органи и субекти от публичния сектор, при условие че:
i)
поради наличието на конкретни публични договорености няма разлика по отношение на риска между експозициите към централното правителство и централната банка и другите експозиции; и
ii)
експозициите към централното правителство и централната банка получават 0 % рисково тегло съгласно член 114, параграфи 2, 4 и 5;
д)
експозициите на дадена институция към контрагент, който е нейно предприятие майка, дъщерно предприятие или дъщерно предприятие на предприятието майка, ако контрагентът е институция, финансов холдинг, финансов холдинг със смесена дейност, финансова институция, дружество за управление на активи или предприятие за спомагателни услуги, за което се прилагат подходящи пруденциални изисквания, или предприятие, свързано с отношение по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО;
е)
експозициите между институции, които отговарят на посочените в член 113, параграф 7 изисквания;
ж)
експозициите в капиталови инструменти на субекти, чиито кредитни задължения са получили рисково тегло от 0 % съгласно глава 2, включително публично субсидираните субекти, при които може да се приложи рисково тегло от 0 %;
з)
експозициите в капиталови инструменти, поети по законодателни програми за стимулиране развитието на конкретни стопански сектори, които предоставят на институцията значителни инвестиционни субсидии и включват някаква форма на държавен надзор и ограничения върху инвестирането в капиталови инструменти, ако тези експозиции могат съвкупно да бъдат изключени от вътрешнорейтинговия подход единствено до максимум 10 % от собствения капитал;
и)
експозициите, посочени в член 119, параграф 4, които отговарят на посочените там условия;
й)
държавните и държавно презастрахованите гаранции, посочени в член 215, параграф 2.
Компетентните органи разрешават прилагането на стандартизирания подход за експозициите в капиталови инструменти, посочени в първа алинея, букви ж) и з), за които е било разрешено такова третиране в други държави членки. ЕБО публикува на своята електронна страница и редовно актуализира списък с експозициите, посочени в тези букви, които се третират по стандартизирания подход.
2. За целите на параграф 1, класът експозиции в капиталови инструменти на дадена институция се счита за съществен, ако общата им стойност, без посочените в параграф 1, буква ж) експозиции в капиталови инструменти, поети по силата на законодателни програми, превишава като средна стойност за предходната година 10 % от собствения капитал на институцията. Ако броят на експозициите в капиталови инструменти е по-малък от 10 отделни позиции, този праг е 5 % от собствения капитал на институцията.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията на прилагане на параграф 1, букви а), б) и в).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
4. През 2018 г. ЕБО приема насоки относно прилагането на член 150, параграф 1, буква г), като препоръчва ограничения по отношение на процента на общия счетоводен баланс и/или рисково претегления актив, които да се изчисляват чрез стандартизирания подход.
Тези насоки се приемат съгласно член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Раздел 2
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции
Подраздел 1
Третиране по клас експозиции
Член 151
Третиране по клас експозиции
1. Размерът на рисково претеглените експозиции за кредитен риск за експозициите, спадащи към някой от класовете експозиции, посочени в член 147, параграф 2, букви а)-д) и буква ж), се изчислява в съответствие с подраздел 2, освен когато тези експозиции се приспадат от базовия капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред.
2. Размерът на рисково претеглените експозиции по отношение на риска от разсейване за закупени вземания се изчислява в съответствие с член 157. Когато институцията има пълно право на регрес за риск от неизпълнение и за риск от разсейване към продавача на закупени вземания, разпоредбите на настоящия член, на член 152 и на член 158, параграфи 1-4 по отношение на закупените вземания не се прилагат, а експозицията се третира като обезпечена експозиция.
3. Изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции за кредитен риск и за риск от разсейване се основава на съответните параметри, свързани с дадената експозиция. Те включват параметрите PD, LGD, „падеж“ (оттук нататък „M“) и „стойност на експозицията“. PD и LGD могат да се разглеждат поотделно или заедно в съответствие с раздел 4.
4. За всички експозиции от класа „експозиции в капиталови инструменти“, посочен в член 147, параграф 2, буква д), институциите изчисляват размера на рисково претеглените експозиции за кредитен риск в съответствие с член 155. Институциите могат да използват посочените в член 155, параграфи 3 и 4 подходи, ако са получили предварително разрешение за това от компетентните органи. Компетентните органи предоставят на дадена институция разрешение да използва подхода на вътрешните модели, посочен в член 155, параграф 4, при условие че тя отговаря на изискванията, посочени в раздел 6, подраздел 4.
5. За класа експозиции „специализирано кредитиране“, размерът на рисково претеглените експозиции за кредитен риск може да се изчислява в съответствие с член 153, параграф 5.
6. За експозициите, спадащи към класовете експозиции, посочени в член 147, параграф 2, букви а)-г), институциите представят собствени оценки за PD в съответствие с член 143 и раздел 6.
7. За експозициите, спадащи към класовете експозиции, посочени в член 147, параграф 2, буква г), институциите представят собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти в съответствие с член 143 и раздел 6.
8. За експозициите, спадащи към класовете експозиции, посочени в член 147, параграф 2, букви а)-в), институциите прилагат стойностите за LGD, определени в член 161, параграф 1, и конверсионните коефициенти, посочени в член 166, параграф 8, букви а)-г), освен ако не им е било разрешено да използват за тези класове експозиции собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти в съответствие с параграф 9.
9. За всички експозиции, спадащи към класовете експозиции, посочени в член 147, параграф 2, букви а)-в), компетентният орган разрешава на институциите да използват собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти в съответствие с член 143 и раздел 6.
10. Размерът на рисково претеглените експозиции за секюритизирани експозиции и за експозиции, спадащи към класа експозиции, посочен в член 147, параграф 2, буква е), се изчислява в съответствие с глава 5.
Член 152
Третиране на експозиции в дялове или акции в ПКИ
1. Когато експозициите в дялове или акции в ПКИ отговарят на критериите в член 132, параграф 3 и институцията е осведомена за всички базисни експозиции на ПКИ или за част от тях, тя прави подобрен преглед на тези базисни експозиции, за да изчисли размера на рисково претеглените експозиции и този на очакваната загуба в съответствие с предвидените в настоящата глава методи.
Когато самата базисна експозиция на ПКИ е друга експозиция в дялове или акции в друго ПКИ, първата институция прави подробен преглед и на базисните експозиции на другото ПКИ.
2. Когато институцията не отговаря на условията за използване на предвидените в настоящата глава методи по отношение на всички базисни експозиции на ПКИ или на част от тях, размерът на рисково претеглените експозиции и този на очакваната загуба се изчисляват в съответствие със следните подходи:
а)
за експозициите, принадлежащи към класа „експозиции в капиталови инструменти“, посочен в член 147, параграф 2, буква д), институциите прилагат посочения в член 155, параграф 2 подход за опростено определяне на рисковите тегла;
б)
за всички други базисни експозиции, посочени в параграф 1, институциите прилагат посочения в глава 2 стандартизиран подход при спазване на следните изисквания:
i)
за експозициите, за които се прилага специфично рисково тегло за експозиции без кредитна оценка или със степен на кредитно качество, водеща до най-високото рисково тегло в рамките на определен клас експозиции, рисковото тегло се умножава по коефициент 2, но не може да надвишава 1 250 %;
ii)
за всички останали експозиции рисковото тегло се умножава по коефициент 1,1 и е с минимален размер от 5 %.
Ако за целите на буква а) институцията не е в състояние да разграничи експозициите към дялов капитал, към търгуван на борсата капитал и останалите експозиции в капиталови инструменти, тя третира съответните експозиции като други експозиции в капиталови инструменти. Когато тези експозиции, прибавени към преките експозиции на институцията в този клас експозиции, не са съществени по смисъла на член 150, параграф 2, може да бъде прилаган член 150, параграф 1, при условие че компетентните органи са разрешили това.
3. При експозиции в дялове или акции в дадено ПКИ, които не отговарят на критериите в член 132, параграф 3, или когато институцията не е информирана за всички базисни експозиции на ПКИ или на базисните експозиции, които сами по себе си са експозиции в дялове или акции в дадено ПКИ, институцията прави подробен преглед на тези базисни експозиции и изчислява размера на рисково претеглените експозиции и този на очакваната загуба по посочения в член 155, параграф 2 подход за опростено определяне на рисковите тегла.
Ако институцията не е в състояние да разграничи експозициите към дялов капитал, към търгуван на борсата капитал и останалите експозиции в капиталови инструменти, тя третира съответните експозиции като други експозиции в капиталови инструменти. Тя отнася експозициите, които не са към капиталови инструменти, към класа „друг дялов капитал“.
4. Като алтернатива на описания в параграф 3 метод, институциите могат да изчисляват сами или да разчитат на следните трети лица за изчисляването и отчитането на средния размер на рисково претеглените експозиции, основани на базисните експозиции на ПКИ, в съответствие с посочените в параграф 2, букви а) и б) подходи за следното:
а)
институцията или финансовата институция депозитар на ПКИ, при условие че ПКИ инвестира само в ценни книжа и депозира всички ценни книжа при тази институция или финансова институция депозитар;
б)
за останалите ПКИ - управляващото дружество на ПКИ, при условие че отговаря на критериите по член 132, параграф 3, буква а).
Точността на изчисленията се потвърждава от външен одитор.
5. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията, при които компетентните органи могат да разрешат на институциите да използват стандартизирания подход, посочен в член 145, параграф 1 съгласно параграф 2, буква б) от същия член.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 30 юни 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Подраздел 2
Изчисляване на размерите на рисково претеглените експозиции за кредитен риск
Член 153
Размери на рисково претеглените експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки
1. При спазване на прилагането на специфичното третиране, посочено в параграфи 2, 3 и 4, размерите на рисково претеглените експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки се изчисляват съгласно следните формули:
където рисковото тегло (RW) се определя, както следва:
i)
ако PD = 0, рисковото тегло RW е 0;
ii)
ако PD = 1, т.е. за експозиции в неизпълнение:
-
когато институцията прилага стойностите за LGD, предвидени в член 161, параграф 1, RW е 0;
-
когато институцията използва собствени оценки за LGD, RW е; ;
където най-добрата приблизителна оценка на очакваната загуба (по-долу „ELBE“) е най-добрата приблизителна оценка на институцията за очакваната загуба по експозицията в неизпълнение в съответствие с член 181, параграф 1, буква з);
iii)
ако 0 PD 1,
където
N(x)
=
кумулативната функция на разпределение за стандартна нормална случайна променлива (т.е. вероятността една нормална случайна променлива със средна стойност нула и дисперсия единица да бъде по-малка или равна на x);
G (Z)
=
обратната на кумулативната функция на разпределение за стандартна нормална случайна променлива (т.е. стойността x, за която N(x) е равна на z);
R
=
коефициент на корелация, определен като
b
=
матуритетен корекционен фактор, определен като.
.
2. За всички експозиции към големи предприятия от финансовия сектор коефициентът на корелация в параграф 1, подточка iii) се умножава по 1,25. За всички експозиции към нерегулирани финансови предприятия съответните коефициенти на корелация, определени в параграф 1, подточка iii) и параграф 4, в зависимост от случая, се умножават по 1,25.
3. Размерът на рисково претеглените експозиции за всяка експозиция, която отговаря на изискванията, посочени в членове 202 и 217, може да бъде коригиран по следната формула:
където:
PDpp
=
PD на доставчика на защита.
Рисковото тегло (RW) се изчислява по съответната формула за рисковото тегло в точка 1 за експозицията, PD на длъжника и LGD на сравнимата директна експозиция към доставчика на защита. Матуритетният фактор (b) се изчислява, като се използва по-ниската стойност между PD на доставчика на защита и PD на длъжника.
4. За експозиции към предприятия, при които общите годишни продажби на консолидирана основа за групата са по-малко от 50 милиона евро, институциите могат да използват корелационната формула в параграф 1, подточка iii) за изчисляване на рисковите тегла на експозициите към предприятия. В тази формула S представлява общите годишни продажби в милиони евро, като стойността на S e по-голяма или равна на 5 милиона евро и е по-малка или равна на 50 милиона евро. Отчетените продажби под 5 млн. евро се третират като равни на 5 милиона евро. За закупените вземания общите годишни продажби са среднопретеглената стойност по индивидуалните експозиции от групата.
Когато общите годишни продажби не са съществен показател за размера на дружеството, а общите активи са по-съществен показател от общите годишни продажби, институцията заменя показателя „общи годишни продажби“ с показателя „общо активи на консолидирана основа“.
5. За експозиции по специализирано кредитиране, по отношение на които дадена институция не е в състояние да оцени вероятността от неизпълнение или този прогнозиран от институциите параметър не отговаря на изискванията, определени в раздел 6, институцията присъжда рискови тегла на тези експозиции съгласно таблица 1, както следва:
Таблица 1
Остатъчен матуритет
Категория 1
Категория 2
Категория 3
Категория 4
Категория 5
Под 2,5 години
50 %
70 %
115 %
250 %
0 %
2,5 години или повече
70 %
90 %
115 %
250 %
0 %
При определянето на рисковите тегла на експозиции по специализирано кредитиране, институциите вземат предвид следните фактори: финансова стабилност, политическа и правна обстановка, особености на конкретната сделка и/или актив, стабилност на спонсора и изпълнителя, включително приходни потоци от публично-частно партньорство, и обезпеченост.
6. По отношение на закупените вземания от предприятия, институциите удовлетворяват посочените в член 184 изисквания. За закупените вземания от предприятия, които освен това отговарят и на условията, предвидени в член 154, параграф 5, и когато за институциите би било необосновано утежняващо да използват стандартите за количествено изразяване на риска за експозиции към предприятия, предвидени в раздел 6 за тези вземания, могат да се използват стандартите за количествено изразяване на риска за експозиции на дребно, предвидени в раздел 6.
7. По отношение на закупените вземания от предприятия, възстановяемите отбиви при покупка, обезпеченията или частичните гаранции, осигуряващи защита срещу първа загуба от неизпълнение, загуби от разсейване или и двете, могат да бъдат третирани като позиции в траншове за първа по ред загуба по смисъла на рамката за секюритизация по вътрешнорейтинговия подход.
8. Когато дадена институция осигурява кредитна защита едновременно за няколко експозиции, при условие че n-тото по ред неизпълнение измежду експозициите води до плащане и че с това кредитно събитие договорът се счита за прекратен, ако продуктът има присъдена външна кредитна оценка от АВКО, се прилагат рисковите тегла, предвидени в глава 5. Ако продуктът няма присъдена оценка от АВКО, рисковите тегла на експозициите в съвкупността се сумират, като се изключват „n-1“ на брой експозиции, като сумата от очакваните загуби, умножени по 12,5, плюс размера на рисково претеглените експозиции, не трябва да превишават номиналната стойност на защитата, предоставена от кредитния дериват, умножен по 12,5. Изключените от сумирането „n-1“ на брой експозиции се определят въз основа на това, че те включват тези експозиции, всяка от които води до по-нисък размер на рисково претеглената експозиция в сравнение с рисково претегления размер на всяка една от експозициите, участващи в сумирането. Рисково тегло от 1 250 % се прилага по отношение на позициите в съвкупност, за които институцията не може да определи рисковите тегла по вътрешнорейтинговия подход.
9. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на това как институциите да отчитат факторите, посочени в параграф 5, втора алинея, при определянето на рисковите тегла на експозициите по специализирано кредитиране.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 154
Размери на рисково претеглените експозиции на дребно
1. Рисково претеглените размери на експозициите на дребно се изчисляват по следните формули:
където рисковото тегло (RW) се определя като:
i)
ако PD = 1, т.е. за експозициите, по които е имало неизпълнение, RW е;
;
където ELBE е най-добрата оценка на институцията за размера на загубата от експозицията в неизпълнение, изчислена в съответствие с член 181, параграф 1, буква з);
ii)
ако 0 PD 1, т.е. за всяка възможна стойност за PD, различна от тази по подточка i)
където
N(x)
=
кумулативната функция на разпределение за стандартна нормална случайна променлива (т.е. вероятността една нормална случайна променлива със средна стойност нула и дисперсия единица да бъде по-малка или равна на x);
G(Z)
=
обратната на кумулативната функция на разпределение за стандартна нормална случайна променлива (т.е. стойността x, за която N(x) е равна на z);
R
=
коефициент на корелация, определен като
2. Размерът на рисково претеглените експозиции за всяка експозиция към МСП, съгласно посоченото в член 147, параграф 5, който отговаря на изискванията, посочени в членове 202 и 217, може да бъде изчислен съгласно член 153, параграф 3.
3. За експозициите на дребно, обезпечени с недвижими имоти, корелационен коефициент (R) 0,15 замества числото, получено съгласно корелационната формула в параграф 1.
4. За квалифицирани револвиращи експозиции на дребно в съответствие с букви а)-д) корелационен коефициент (R) 0,04 замества числото, получено съгласно корелационната формула в параграф 1.
За да бъдат определени като квалифицирани револвиращи експозиции на дребно, експозициите трябва да отговарят на следните условия:
а)
експозициите са към физически лица;
б)
експозициите са револвиращи, необезпечени и дотолкова, доколкото не се теглят незабавно и безусловно, те са отменяеми от страна на институцията. В този контекст револвиращите експозиции се определят като такива, при които е позволен плаващ размер на неизплатените от клиентите салда, въз основа на техните решения да вземат и погасяват до граница, установена от институцията. Неусвоените поети задължения могат да се считат за безусловно отменяеми, ако условията им позволяват на институцията да ги отменя до пълния допустим размер съгласно законодателството за защита на потребителите и друго свързано законодателство;
в)
максималната експозиция към отделно физическо лице в подпортфейла е 100 000 евро или по-малко;
г)
употребата на корелационния коефициент по настоящия параграф е ограничена до портфейли, показали ниска променливост на процента на загуби в сравнение със средното ниво на процента на загуба, особено в обхвата на ниските стойности на PD;
д)
третирането като квалифицирани револвиращи експозиции на дребно е в съответствие с базисните рискови характеристики на подпортфейла.
Чрез дерогация от буква б) изискването за необезпеченост не се прилага по отношение на обезпечените кредитни улеснения, свързани със сметката, по която се получава заплатата. В този случай възстановените от обезпечението суми не се вземат предвид при оценката на LGD.
Компетентните органи правят преглед на относителната променливост на процентите на загуба за всичките портфейли от квалифицирани револвиращи експозиции на дребно, както и на целия портфейл квалифицирани револвиращи експозиции на дребно, и споделят информация относно типичните характеристики на процентите на загуба при квалифицирани револвиращи експозиции на дребно за различните държави членки.
5. За да бъдат третирани като вземания на дребно, закупените вземания трябва отговарят на изискванията, предвидени в член 184, и на следните условия:
а)
институцията е закупила вземанията от несвързани трети лица продавачи и нейната експозиция към длъжника по вземанията не обхваща експозиции, които са пряко или непряко породени от самата нея;
б)
закупените вземания се генерират на базата на пряка сделка при справедливи пазарни условия между продавача и длъжника като независими един от друг лица. Като такива, вземанията между дружества и вземанията, предмет на контрасметки между дружества, които купуват и продават помежду си, са неприемливи;
в)
институцията купувач има вземане към всички постъпления по закупените вземания или пропорционално участие в постъпленията; и
г)
портфейлът на закупените вземания е достатъчно диверсифициран.
6. За закупените вземания, възстановяемите отбиви при покупки, обезпеченията или частичните гаранции, осигуряващи защита срещу първа загуба от неизпълнение, загуби от разсейване, или и срещу двете, могат да бъдат третирани като позиции за първа по ред загуба съгласно рамката за секюритизация по вътрешнорейтинговия подход.
7. За хибридни портфейли от закупени вземания на дребно, при които институциите купувач не могат да отделят експозициите, обезпечени с недвижими имоти, и квалифицираните револвиращи експозиции на дребно от останалите експозиции на дребно, се прилага функцията за претегляне на рисковете на експозициите на дребно, с която се установяват най-високи капиталови изисквания за този вид експозиции.
Член 155
Размери на рисково претеглените експозиции в капиталови инструменти
1. Институциите определят размера на рисково претеглените експозиции в капиталови инструменти, с изключение на тези, приспаднати в съответствие с втора част или получили 250 % рисково тегло в съответствие с член 48 съгласно подходите, посочени в параграфи 2, 3 и 4 от настоящия член. Дадена институция може да прилага различни подходи към различни капиталови портфейли, когато самата тя използва различни подходи за целите на вътрешното управление на риска. Когато институцията използва различни подходи, изборът на подхода PD/LGD или на подхода на вътрешните модели трябва да е последователен, включително във времето и по отношение на подхода, използван за вътрешното управление на риска при съответните експозиции в капиталови инструменти, и не се определя от съображения, свързани с регулаторен арбитраж.
Институциите могат да третират експозициите в капиталови инструменти на предприятия за спомагателни услуги съгласно третирането на другите активи, които нямат характер на кредитни задължения.
2. При подхода за опростено определяне на рисковите тегла размерът на рисково претеглените експозиции се изчислява съгласно формулата:
където:
Рисково тегло (RW)= 190 % за експозиции в непублични капиталови инструменти, държани в достатъчно добре диверсифицирани портфейли;
Рисково тегло (RW)= 290 % за експозиции в търгувани на борсов пазар капиталови инструменти.
Рисково тегло (RW)= 370 % за всички останали експозиции в капиталови инструменти.
Допустимо е къси директни позиции и дериватни инструменти, държани в банков портфейл, да се нетират срещу дълги позиции в същите отделни ценни книжа, при условие че тези инструменти са изрично предназначени за хеджиране на специфични експозиции в капиталови инструменти и че осигуряват хеджиране най-малко за още една година. Другите къси позиции се третират като дълги позиции, като към абсолютната стойност на всяка позиция се прилага съответното рисково тегло. При позициите с несъвпадащи падежи се прилага същият подход като към експозициите към предприятия, изложен в член 162, параграф 5.
Институциите могат да признават кредитна защита с гаранции, получена по експозиция в капиталови инструменти в съответствие с методите, определени в глава 4.
3. Съгласно подхода PD/LGD размерите на рисково претеглените експозиции се изчисляват по формулите в член 153, параграф 1. Ако институциите нямат достатъчна информация за използването на определението за неизпълнение, установено в член 178, рисковите тегла се умножават по претеглящ коефициент 1,5.
На нивото на отделната експозиция сборът от размера на очакваната загуба, умножен по 12,5, и размера на рисково претеглената експозиция, не трябва да превишава стойността на експозицията, умножена по 12,5.
Институциите могат да признават кредитна защита с гаранции, получена по експозиция в капиталови инструменти, в съответствие с методите, определени в глава 4. Това е обект на прилагане на LGD в размер на 90 % върху експозицията към доставчика на хеджирането. За експозиции в непублични капиталови инструменти, държани в достатъчно добре диверсифицирани портфейли, може да се прилага LGD в размер на 65 %. За тези цели параметърът M е пет години.
4. При подхода на вътрешните модели размерът на рисково претеглените експозиции е равен на потенциалната загуба по експозициите в капиталови инструменти на институцията, която се изчислява чрез вътрешни модели за стойност под риск при използване на 99-процентов едностранен доверителен интервал за разликата между реализираните тримесечни доходности и съответния безрисков лихвен процент, изчислен въз основа на извадка за достатъчно дълъг период, и която се умножава по 12,5. Размерът на рисково претеглените експозиции на равнище портфейл от капиталови инструменти не трябва да е по-малък от общите суми на:
а)
размерите на рисково претеглените експозиции, изисквани съгласно подхода PD/LGD; и
б)
съответните размери на очаквана загуба, умножени по 12,5.
Сумите, посочени в букви а) и б), се изчисляват въз основа на стойностите на PD, определени в член 165, параграф 1, и съответните стойности на LGD, определени в член 165, параграф 2.
Институциите могат да признават кредитна защита с гаранции, получена по позиция в капиталови инструменти.
Член 156
Размери на рисково претеглените експозиции по други активи, които нямат характер на кредитни задължения
Размерите на рисково претеглените експозиции по други активи, които нямат характер на кредитни задължения, се изчисляват в съответствие със следната формула:
,
с изключение на:
а)
паричните наличности и еквивалентните парични позиции, както и злато под формата на кюлчета в собствен трезор или друг депозитар дотолкова, доколкото са покрити със задължения в злато на кюлчета - в този случай рисковото тегло е 0 %;
б)
случаите, когато експозицията е остатъчна стойност на активи, отдадени на лизинг - в който случай рисковото тегло се изчислява по следния начин:
където t е по-голямото число измежду 1 и закръгления до цяло число брой на оставащите години по лизинговия договор.
Подраздел 3
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции за риска от разсейване при закупени вземания
Член 157
Размери на рисково претеглените експозиции за риска от разсейване при закупени вземания
1. Институциите изчисляват размерите на рисково претеглените експозиции към риска от разсейване за закупени вземания към предприятия и на дребно по формулата в член 153, параграф 1.
2. Институциите определят стойността на входящите параметри PD и LGD в съответствие с раздел 4.
3. Институциите определят стойността на експозицията в съответствие с раздел 5.
4. За целите на настоящия член стойността на М е 1 година.
5. Компетентните органи освобождават институцията от изчисляване и признаване на размерите на рисково претеглените експозиции за риска от разсейване на вида експозиции, произтичащи от закупени вземания към предприятия или на дребно, ако тя е убедила компетентния орган, че рискът от разсейване за тази институция е несъществен за този вид експозиции.
Раздел 3
Размер на очакваната загуба
Член 158
Третиране по видове експозиции
1. Изчислението на размера на очакваната загуба се основава на същите входящи данни за PD, LGD и стойността на всяка експозиция, които се използват за изчислението на рисково претеглените размери на експозициите в съответствие с член 151.
2. Размерът на очакваната загуба за секюритизираните експозиции се изчислява в съответствие с глава 5.
3. Размерът на очакваната загуба за експозиции, спадащи към класа „други активи, които нямат характер на кредитни задължения“, посочени в член 147, параграф 2, буква ж), е нула.
4. Размерът на очакваната загуба за експозиции в дялове или акции в ПКИ, посочени в член 152, се изчисляват в съответствие с изложените в този член методи.
5. Очакваната загуба (EL) и размерът на очакваната загуба от експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки и експозициите на дребно се изчисляват съгласно следните формули:
Размер на очакваната загуба= EL умножена по стойността на експозицията.
За експозиции в неизпълнение (PD =100 %), когато институциите използват собствени оценки за LGD, EL е равна на ELBE, т.е. най-добрата оценка на институцията за очакваната загуба от експозицията в неизпълнение съгласно член 181, параграф 1, буква з).
За експозиции, които подлежат на третирането, изложено в член 153, параграф 3, EL е 0 %.
6. Стойностите на EL за експозиции по специализирано кредитиране, където институциите използват методите, изложени в член 153, параграф 5, за определяне на рисковите тегла, се определят съгласно таблица 2.
Таблица 2
Остатъчен матуритет
Категория 1
Категория 2
Категория 3
Категория 4
Категория 5
Под 2,5 години
0 %
0,4 %
2,8 %
8 %
50 %
2,5 години или повече
0,4 %
0,8 %
2,8 %
8 %
50 %
7. Размерът на очакваната загуба за експозиции в капиталови инструменти, където размерите на рисково претеглените експозиции се изчисляват съгласно подхода за опростено определяне на рисковите тегла, се изчислява съгласно следната формула:
Стойностите на EL са следните:
Очаквана загуба (EL)= 0,8 % от стойността на експозициите в непублични капиталови инструменти, държани в достатъчно добре диверсифицирани портфейли;
Очаквана загуба (EL)= 0,8 % за експозиции в търгувани на борсов пазар капиталови инструменти;
Очаквана загуба (EL)= 2,4 % за всички останали експозиции в капиталови инструменти.
8. Очакваната загуба и размерът на очакваната загуба за експозиции в капиталови инструменти, където размерите на рисково претеглените експозиции се изчисляват съгласно подхода PD/LGD, се определят чрез следните формули:
9. Размерът на очакваната загуба за експозиции в капиталови инструменти е нула, когато размерът на рисково претеглените експозиции се изчислява съгласно подхода на вътрешните модели.
10. Размерът на очакваната загуба за риск от разсейване при закупени вземания се изчислява съгласно следната формула:
Член 159
Третиране на размера на очакваната загуба
Институциите приспадат размера на очакваната загуба, изчислен в съответствие с член 158, параграфи 5, 6 и 10, от осъществените във връзка с тези експозиции корекции за общ и специфичен кредитен риск и допълнителни корекции на стойността в съответствие с членове 34 и 110, както и други корекции на собствения капитал. Отбивите върху балансови експозиции, които в момента на закупуване са в неизпълнение в съответствие с член 166, параграф 1, се третират като корекции за специфичен кредитен риск. Корекциите за специфичен кредитен риск по експозиции в неизпълнение не се използват за покриване на размера на очакваната загуба по други експозиции. Размерът на очакваната загуба за секюритизирани експозиции, както и корекциите за общ и специфичен кредитен риск, свързани с тези експозиции, не се включват в това изчисление.
Раздел 4
PD, LGD и падеж
Подраздел 1
Експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки
Член 160
Вероятност от неизпълнение (PD)
1. Стойността на PD за експозиции към предприятие или институция е най-малко 0,03 %.
2. За закупени вземания към предприятия, по отношение на които институцията не може да определи PD, или определената от институцията PD не съответства на изискванията, изложени в раздел 6, PD за тези експозиции се определя съгласно следните методи:
а)
за първостепенни вземания по закупени вземания към предприятия параметърът PD е равен на оценката на институциите на EL, разделен на параметъра LGD за тези вземания;
б)
за подчинени вземания по закупени вземания към предприятия параметърът PD е равен на оценката на институцията на EL;
в)
институцията, която съгласно член 143 е получила разрешение от компетентния орган да използва собствени оценки за параметъра LGD за експозиции към предприятия и която може да разграничи по надежден според компетентния орган начин оценката си за EL на съставящите я параметри PD и LGD за тези вземания, може да използва получената вследствие на това разграничаване оценка на PD.
3. Стойността на параметъра PD за длъжници в неизпълнение е 100 %.
4. В съответствие с глава 4 институциите могат да вземат предвид наличието в параметъра PD на кредитна защита с гаранции. Освен от доставчиците на защита, посочени в член 201, параграф 1, буква ж), рискът от разсейване може да бъде поет и от продавача на закупените вземания, ако са изпълнени следните условия:
а)
предприятието има присъдена кредитна оценка от АВКО, която е определена от ЕБО като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество според правилата за рисковото претегляне на експозициите към предприятия съгласно глава 2;
б)
предприятието, когато институциите изчисляват размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба съгласно вътрешнорейтинговия подход, няма присъдена кредитна оценка от призната АВКО и според вътрешната оценка има PD, равностойна на тази, съответстваща на кредитните оценки от АВКО, определени от ЕБО като съответстващи на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество според правилата за рисковото претегляне на експозициите към предприятия съгласно глава 2.
5. Институциите, използващи собствени оценки на LGD, могат да признаят кредитна защита с гаранции, като коригират PD при спазване на разпоредбите на член 161, параграф 3.
6. За риск от разсейване на закупени вземания към предприятия стойността на параметъра PD се определя като равна на направената от институцията оценка на EL от риска от разсейване. Институцията, която съгласно член 143 е получила разрешение от компетентния орган да използва собствени оценки за параметъра LGD за експозиции към предприятия и може да раздели по надежден според компетентния орган начин оценката си за EL от риска от разсейване за закупените вземания към предприятия на съставящите я параметри PD и LGD, може да използва получената вследствие на това разграничаване оценка на PD. В съответствие с глава 4 институциите могат да признаят наличието в параметъра PD на кредитна защита с гаранции. Освен от доставчиците на защита, посочени в член 201, параграф 1, буква ж), рискът от разсейване може да бъде поет и от продавача на закупените вземания, при условие че изложените в параграф 4 условия са изпълнени.
7. Чрез дерогация от член 201, параграф 1, буква ж) са допустими и предприятията, които отговарят на изложените в параграф 4 условия.
Институцията, получила съгласно член 143 разрешение от компетентния орган да използва собствени оценки за параметъра LGD за риска от разсейване на закупени вземания към предприятия, може да признае наличието на кредитна защита с гаранции, като коригира параметъра PD при спазване на разпоредбите на член 161, параграф 3.
Член 161
Загуба при неизпълнение (LGD)
1. Институциите използват следните стойности на LGD:
а)
за първостепенни необезпечени с приемливи обезпечения експозиции: 45 %;
б)
за подчинени необезпечени с приемливи обезпечения експозиции: 75 %;
в)
институциите могат да отчетат наличието на обезпечена кредитна защита или защита с гаранции в LGD в съответствие с глава 4;
г)
за покрити облигации, допустими за третиране, предвидено в член 129, параграфи 4 или 5, може да бъде присъдена стойност на LGD от 11,25 %;
д)
за закупени първостепенни експозиции по вземания към предприятия, при които институцията не може да определи PD или определената от институцията PD не съответства на изискванията, изложени в раздел 6: 45 %;
е)
за закупени подчинени експозиции по вземания към предприятия, при които институцията не може да определи PD или определената от институцията PD не съответства на изискванията, изложени в раздел 6: 100 %;
ж)
за риск от разсейване на закупени вземания към предприятия: 75 %.
2. По отношение на риска от разсейване и риска от неизпълнение, ако съгласно член 143 институцията е получила разрешение от компетентния орган да използва собствени оценки за параметъра LGD за експозиции към предприятия и може да раздели по надежден според компетентния орган начин оценката си за очакваната загуба за закупените вземания към предприятия на съставящите я параметри PD и LGD, може да се използва оценката на LGD за закупените вземания към предприятия.
3. Ако съгласно член 143 институцията е получила разрешение от компетентния орган да използва собствени оценки на LGD за експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки, кредитната защита с гаранции може да бъде призната чрез коригирането на параметрите PD или LGD, при условие че са изпълнени изискванията, посочени в раздел 6, и след получено разрешение от компетентните органи. Дадена институция не присъжда коригирани стойности за PD или LGD на гарантирани експозиции, при които коригираното рисково тегло би било по-ниско от сравнима пряка експозиция към гаранта.
4. За целите на предприятията, посочени в член 153, параграф 3, стойността на параметъра LGD за сравнима пряка експозиция към доставчик на защита е равна на стойността на параметъра LGD, присъдена на нехеджирано улеснение към гаранта или на нехеджирано улеснение към длъжника, в зависимост от това дали, в случай на едновременно неизпълнение на гаранта и длъжника по време на периода на хеджираната сделка, наличните доказателства и структурата на гаранцията показват, че размерът на възстановените суми зависи от финансовото състояние съответно на гаранта или длъжника.
Член 162
Падеж
1. Институциите, които не са получили разрешение да използват собствени оценки за параметъра LGD и собствени конверсионни коефициенти за експозиции към предприятия, институции или централни правителства и централни банки, определят падежа (M) на експозициите, породени от репо сделки или сделки за предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, на 0,5 години, а M за всички останали експозиции - на 2,5 години.
Като друга възможност компетентните органи решават като част от посоченото в член 143 разрешение дали институцията може да използва падежа (M) за всяка една от посочените в параграф 2 експозиции.
2. Институциите, получили съгласно член 143 разрешение от компетентния орган да използват собствени оценки за LGD и собствени конверсионни коефициенти за експозиции към предприятия, институции или централни правителства и централни банки, изчисляват стойността на M за всяка една от тези експозиции, както е изложено в букви а)-д) от настоящия параграф и при спазване на параграфи 3-5 от настоящия параграф. M не надхвърля пет години, освен в случаите по член 384, параграф 1, когато посоченият там М се използва:
а)
за инструменти, свързани с планирани парични потоци, M се изчислява съгласно следната формула:
където CFt представлява паричните потоци (главници, лихви и такси), дължими съгласно договора от длъжника през периода t;
б)
за деривати, предмет на рамкови споразумения за нетиране, стойността на М е равна на среднопретегления остатъчен матуритет на експозицията, но не по-малко от 1 година, като за претеглянето се използват условният размер на експозициите;
в)
за експозиции, породени от напълно или почти напълно обезпечени сделки с дериватни инструменти,изброени в приложение II, както и за експозициите по напълно или почти напълно обезпечени маржин заемни сделки, обект на рамкови споразумения за нетиране, M е среднопретегленият остатъчен срок до падежа на сделките, но не по-малко от 10 дни;
г)
за репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, предмет на рамкови споразумения за нетиране, стойността на М е равна на среднопретегления остатъчен срок до падежа на сделките, но не по-малко от 5 дни. За претеглянето на остатъчния срок до падежа се използва условната стойност на всяка сделка;
д)
ако съгласно член 143 институцията е получила разрешение от компетентния орган да използва собствени оценки за параметъра PD за закупени вземания към предприятия, стойността на параметъра M за усвоените суми се приравнява към среднопретегления падеж на експозицията към закупените вземания, където М е не по-малко от 90 дни. Същата стойност на параметъра М се използва и по отношение на неусвоените части от даден ангажимент за покупка, при условие че този ангажимент съдържа ефективни ограничителни клаузи, предпоставки за предсрочна амортизация или други договорени условия, които предпазват институцията купувач от значително влошаване на качеството на бъдещите вземания, които институцията се е ангажирала да изкупи в рамките на определения срок. При отсъствие на такива ефективни защити параметърът M за неусвоените суми се изчислява като сбор от първоначалния срок на най-отдалеченото във времето потенциално вземане съгласно условията по ангажимента за покупка и остатъчния срок до падежа на този ангажимент, като стойността на M е не по-малко от 90 дни;
е)
за всички други инструменти, които не са посочени в настоящия параграф, или когато дадена институция не е в състояние да изчисли M в съответствие с изложеното в буква а), падежът M е равен на максималния срок (в години), в рамките на който длъжникът може да изпълни напълно своите договорни задължения, но не по-малко от 1 година;
ж)
институциите, които за изчисляване на стойностите на експозициите използват изложения в глава 6, раздел 6 метод на вътрешните модели, изчисляват параметъра M за експозициите, за които те прилагат този метод и за които най-дългосрочният матуритет по договор в нетиращата съвкупност е по-дълъг от една година, съгласно следната формула:
където:
=
фиктивна променлива, чиято стойност през бъдещия период tk е равна на 0, ако tk 1 година, и на 1, ако tk ≤ 1.
=
очакваната експозиция през бъдещия период tk;
=
действителната очаквана експозиция през бъдещия период tk;
=
безрисковият дисконтиращ множител за бъдещия период tk;
;
з)
институция, която използва вътрешен модел за изчисляване на едностранна корекция на кредитната оценка (ККО), може след получаването на разрешение от компетентните органи да използва като стойност на параметъра М ефективната кредитна дюрация, изчислена посредством вътрешен модел.
При спазване на условията по параграф 2 за нетиращите съвкупности, при които всички договори имат първоначален матуритет под една година, се прилага формулата по буква а);
и)
за институциите, които за изчисляване на стойностите на експозициите използват изложения в глава 6, раздел 6 метод на вътрешните модели и са получили разрешение да използват вътрешен модел за специфичен риск, свързан с търгуваните дългови позиции в съответствие с трета част, дял IV, глава 5, стойността на М е равна на 1 в изложената в член 153, параграф 1 формула, при условие че институцията може да удостовери пред компетентните органи, че нейният вътрешен модел за свързания с търгуваните дългови позиции специфичен риск, прилаган съгласно член 383, отчита влиянието на рейтингова миграция;
й)
за целите на член 153, параграф 3 M е ефективният падеж на кредитната защита, но не по-малко от 1 година.
3. Когато документацията изисква ежедневно допълване до минималния размер на обезпечението и ежедневна преоценка на експозицията и обхваща разпоредби, които позволяват незабавната реализация или нетиране на обезпечението в случай на неизпълнение или неплащане на дължимите средства за попълване на маржин депозита, стойността на M е най-малко един ден за:
а)
напълно или почти напълно обезпечени дериватни инструменти, изброени в приложение II;
б)
напълно или почти напълно обезпечени маржин заемни сделки;
в)
репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки.
Освен това за квалифицирани краткосрочни експозиции, които не са част от текущото финансиране, предоставяно от институцията на длъжника, стойността на M е най-малко един ден. Квалифицираните краткосрочни експозиции включват:
а)
експозиции към институции, породени вследствие на сетълмента на валутни задължения;
б)
самоликвидиращи се краткосрочни операции по търговско финансиране, свързани с обмена на стоки или услуги, с остатъчен срок до падежа до една година, посочени в член 4, параграф 1, точка 80;
в)
експозиции, породени вследствие на сетълмента при покупка и продажба на ценни книжа в рамките на обичайния срок на доставка или два работни дни;
г)
експозиции, породени вследствие на паричен сетълмент при електронни преводи и сетълмент на електронни платежни операции и предплатени разходи, включително овърдрафти, възникнали вследствие на неуспешни сделки, ненадхвърлящи малък, твърдо договорен брой работни дни.
4. По отношение на експозициите към разположените на територията на Съюза предприятия, чиито консолидирани продажби и консолидирани активи не надхвърлят 500 милиона евро, институциите могат да не прилагат параграф 2, а да определят последователно М според посоченото в параграф 1. Институциите могат да заменят размера на общите активи от 500 милиона евро на 1 милиард евро за тези предприятия, които преди всичко притежават и отдават под наем неспекулативно жилищни имоти.
5. Падежните несъответствия се третират съгласно посоченото в глава 4.
Подраздел 2
Експозиции на дребно
Член 163
Вероятност от неизпълнение (PD)
1. PD за дадена експозиция е най-малко 0,03 %.
2. PD на длъжници или, когато се използва подходът на задължение, на експозиции в неизпълнение е 100 %.
3. Стойността на параметъра PD за риск от разсейване при закупени вземания е равна на оценката на EL за риск от разсейване. Ако дадена институция е в състояние да раздели по надежден според компетентния орган начин оценката си за очакваната загуба за риска от разсейване при закупени вземания на съставящите я параметри PD и LGD, може да бъде използвана оценката за PD.
4. При спазване на член 164, параграф 2 може да бъде взета предвид кредитна защита с гаранции чрез коригирането на PD. Освен от доставчиците на защита, посочени в член 201, параграф 1, буква ж), рискът от разсейване може да бъде поет и от продавача на закупените вземания, ако са изпълнени изложените в член 160, параграф 4 условия.
Член 164
Загуба при неизпълнение (LGD)
1. Институциите представят собствени оценки на LGD, при условие че са изпълнени изискванията, посочени в раздел 6, и компетентните органи са дали разрешение в съответствие с член 143. За риск от разсейване при закупени вземания се използва стойност на параметъра LGD от 75 %. Ако дадена институция е в състояние по надежден начин да раздели своята оценка на очакваната загуба за риск от разсейване при закупени вземания на съставящите я параметри PD и LGD, тя може да използва собствената си оценка на LGD.
2. При коригирането на оценките за PD и LGD като приемлива може да бъде призната кредитна защита с гаранции по отношение на отделни експозиции или група от експозиции, при условие че са спазени изискванията, посочени в член 183, параграфи 1, 2 и 3, и е получено разрешение от страна на компетентните органи. Дадена институция не присъжда коригирани стойности за PD или LGD на гарантирани експозиции, при които коригираното рисково тегло би било по-ниско от сравнима пряка експозиция към гаранта.
3. За целите на член 154, параграф 2 стойността на параметъра LGD за сравнима пряка експозиция към доставчика на защита, посочен в член 153, параграф 3, е равна на стойността на параметъра LGD, присъдена на нехеджирано улеснение към гаранта или на нехеджирано улеснение към длъжника, в зависимост от това дали, в случай на едновременно неизпълнение на гаранта и длъжника по време на периода на хеджираната сделка, наличните доказателства и структурата на гаранцията показват, че размерът на възстановените суми зависи от финансовото състояние на гаранта или съответно на длъжника.
4. За всички обезпечени с жилищни имоти експозиции на дребно, които не се ползват от гаранции на централни правителства, средно претеглената по експозиции LGD е не по-ниска от 10 %.
За всички обезпечени с търговски недвижими имоти експозиции на дребно, които не се ползват от гаранции на централни правителства, средно претеглената по експозиции LGD е не по-ниска от 15 %.
5. Въз основа на събраните съгласно член 101 данни и като отчитат прогнозите за бъдещото развитие на пазара на недвижими имоти и всякакви други значими показатели, компетентните органи оценяват периодично и поне веднъж годишно дали минималните стойности за LGD по параграф 4 от настоящия член са подходящи за експозиции, обезпечени с жилищни или търговски недвижими имоти, разположени на тяхна територия. Компетентните органи могат, ако е целесъобразно от гледна точка на финансовата стабилност, да определят по-високи минимални стойности на средно претеглената по експозициите LGD за експозиции, обезпечени с имоти, разположени на тяхна територия.
Компетентните органи уведомяват ЕБО за всякакви промени в минималните стойности за LGD, въведени от тях в съответствие с първа алинея, а ЕБО публикува тези стойности за LGD.
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията, които компетентните органи вземат под внимание при определянето на по-високи минимални стойности за LGD.
ЕБО представя тези проекти на регулаторни технически стандарти на Комисията до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме регулаторните технически стандарти, посочени в първа алинея, в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
7. Институциите на една държава членка прилагат по-високите минимални стойности за LGD, определени от компетентните органи на друга държава членка, за експозиции, обезпечени с имоти, разположени в другата държава членка.
Подраздел 3
Прилагане на метода PD/LGD по отношение на експозиции в капиталови инструменти
Член 165
Прилагане на метода PD/LGD по отношение на експозиции в капиталови инструменти
1. PD се определя съгласно методите за експозиции към предприятия.
Прилагат се следните минимални стойности на параметъра PD:
а)
0,09 % за експозиции в търгувани на борсов пазар капиталови инструменти, при които инвестицията е част от дългосрочно взаимоотношение с клиент;
б)
0,09 % за експозиции в извънборсово търгувани капиталови инструменти, където доходността на инвестициите се базира на редовни и периодични парични потоци, които не представляват капиталови печалби;
в)
0,40 % за експозиции в търгувани на борсов пазар капиталови инструменти, включително други къси позиции, както е посочено в член 155, параграф 2;
г)
1,25 % за всички други експозиции в капиталови инструменти, включително други къси позиции, както е посочено в член 155, параграф 2.
2. За експозиции в непублични капиталови инструменти, включени в достатъчно добре диверсифицирани портфейли, може да се определи стойност на параметъра LGD от 65 %. За всички останали експозиции стойността на параметъра LGD се определя на 90 %.
3. Стойността на M за всички експозиции е пет години.
Раздел 5
Стойност на експозицията
Член 166
Експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки и експозиции на дребно
1. Освен ако не е указано друго, стойността на балансовите експозиции е счетоводната стойност, определена без да се отчитат извършените корекции за кредитен риск.
Това правило важи и за активите, закупени на цена, различна от дължимата сума.
За закупените активи разликата между дължимата сума и счетоводната стойност, отчетена в баланса на институциите при закупуването на актива след прилагането на съответните корекции за специфичен кредитен риск, е показана като отбив, ако дължимата сума е по-голяма, и премия, ако тя е по-малка.
2. Когато институциите използват рамкови споразумения за нетиране за репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, стойността на експозицията се изчислява в съответствие с глава 4 или 6.
3. За изчисляването на стойността на експозицията в случай на балансово нетиране между отпуснати заеми и приети влогове институциите прилагат методите, определени в глава 4.
4. Стойността на експозицията при лизинг e равна на сконтираните минимални лизингови вноски. Минималните лизингови вноски обхващат плащанията през периода на лизинга, които лизингополучателят е длъжен или може да бъде задължен да прави, и всяка изгодна опция за покупка (т.е. опция, чието упражняване е достатъчно сигурно). Ако от страна, различна от лизингополучателя, може да се изисква да извърши плащане, свързано с остатъчната стойност на отдадения на лизинг актив, и това задължение за плащане отговаря на съвкупността от условията по член 201 относно признаването на доставчици на защита, както и на изискванията за признаване на други видове гаранции, предвидени в член 213, задължението за плащане може да бъде признато за кредитна защита с гаранции в съответствие с глава 4.
5. По отношение на договорите, изброени в приложение II, стойността на експозицията се определя съгласно методите, изложени в глава 6, като направените корекции за кредитен риск не биват отчитани.
6. При изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции на закупени вземания стойността на експозицията е стойността, определена в съответствие с параграф 1, намалена с капиталовите изисквания за риск от разсейване преди редуцирането на кредитния риск.
7. Когато дадена експозиция е под формата на ценни книжа или стоки, продадени, заложени или предоставени в заем по репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, транзакции с удължен сетълмент или маржин заемни сделки, стойността на експозицията е равна на стойността на ценните книжа или стоките, определени в съответствие с член 24. Когато се използва разширеният метод за финансово обезпечение, изложен в член 223, стойността на експозицията се увеличава с размера на корекцията за променливост, приложима за тези ценни книжа или стоки, според посоченото в същия член. Стойността на експозицията за репо сделките, сделките за предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, транзакциите с удължен сетълмент и маржин заемните сделки може да бъде определена в съответствие с глава 6 или член 220, параграф 2.
8. Стойността на посочените по-долу експозиции се изчислява като размерът на неусвоената част от поетия от институцията ангажимент се умножава по конверсионен коефициент. Институциите използват следните конверсионни коефициенти в съответствие с член 151, параграф 8 за експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки:
а)
конверсионен коефициент от 0 % се прилага по отношение на кредитни линии, които са безусловно отменяеми по всяко време от институцията без предизвестие или които ефективно позволяват автоматично прекратяване на ангажимента при влошаване на кредитоспособността на кредитополучателя. За да приложат конверсионен коефициент от 0 %, институциите активно следят финансовото състояние на длъжника, като системата им за вътрешен контрол им позволява незабавно да забележат всяко влошаване на кредитното качество на длъжника. Неусвоените кредитни линии могат да се считат за безусловно отменяеми, когато условията по договора позволяват на институцията да се откаже от ангажимента си до максималния размер, допустим съгласно законодателството за защита на потребителите и друго приложимо законодателство;
б)
по отношение на краткосрочни акредитиви, породени в резултат от движението на стоки, институцията емитент и потвърждаващата институция прилагат конверсионен коефициент от 20 %;
в)
конверсионен коефициент от 0 % се прилага по отношение на неусвоени ангажименти по закупени револвиращи вземания, при условие че тези ангажименти подлежат на безусловно прекратяване или дават възможност на институцията да ги прекрати автоматично по всяко време и без предизвестие. За да приложат конверсионен коефициент от 0 %, институциите активно следят финансовото състояние на длъжника, като системата им за вътрешен контрол им дава възможност незабавно да забележат всяко влошаване на кредитното качество на длъжника;
г)
конверсионен коефициент от 75 % се прилага по отношение на други кредитни линии, улеснения за емитиране на ценни книжа (NIF) и револвиращи улеснения за поемане на емисии от ценни книжа (RUF);
д)
институциите, които отговарят на изискванията за използването на собствени оценки за конверсионни коефициенти, както е посочено в раздел 6, могат да използват свои собствени оценки за конверсионни коефициенти за различните видове продукти, посочени в букви а)-г), след получаването на разрешение от компетентните органи.
9. Когато даден ангажимент се отнася до продължаването на друг ангажимент, се използва по-ниският от двата конверсионни коефициента, приложими за съответните индивидуални ангажименти.
10. За всички задбалансови позиции, които не са посочени в параграфи 1-8, стойността на експозицията представлява следния дял от нейната стойност:
а)
100 %, ако позицията е високорискова;
б)
50 %, ако позицията е среднорискова;
в)
20 %, ако позицията е среднорискова/нискорискова;
г)
0 %, ако позицията е нискорискова.
За целите на настоящия параграф задбалансовите позиции се отнасят към рисковите категории, посочени в приложение I.
Член 167
Експозиции в капиталови инструменти
1. Стойността на експозициите в капиталови инструменти представлява счетоводната стойност, която остава след прилагането на съответните корекции за специфичен кредитен риск.
2. Стойността на задбалансовите експозиции в капиталови инструменти представлява тяхната номинална стойност, намалена със съответните корекции за специфичен кредитен риск за въпросната експозиция.
Член 168
Други активи, които нямат характер на кредитни задължения
Стойността на експозициите по други активи, които нямат характер на кредитни задължения, представлява счетоводната стойност, която остава след прилагането съответните корекции за специфичен кредитен риск.
Раздел 6
Изисквания за вътрешнорейтинговия подход
Подраздел 1
Рейтингови системи
Член 169
Общи принципи
1. Ако дадена институция използва повече от една рейтингова система, основанието за отнасянето на даден длъжник или сделка към дадена рейтингова система се документира и прилага по начин, който отразява по подходящ начин нивото на риска.
2. Критериите и процедурите за отнасянето към определена рейтингова система се преглеждат периодично, за да се определи дали са все още подходящи за текущия портфейл и външните условия.
3. Когато дадена институция използва директни оценки на рисковите параметри за отделните длъжници или експозиции, те могат да се разглеждат като оценки, представляващи степени от непрекъсната рейтингова скала.
Член 170
Структура на рейтинговите системи
1. Структурата на рейтинговите системи за експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки трябва да отговаря на следните изисквания:
а)
рейтинговата система е съобразена с рисковите характеристики на длъжника и сделката;
б)
рейтинговата система съдържа рейтингова скала на длъжника, която дава изключително количествена оценка на риска от неизпълнение на длъжника. Рейтинговата скала на длъжника има най-малко 7 категории за редовни длъжници и една категория за длъжници в неизпълнение;
в)
институцията документира връзката между категориите, разделящи длъжниците според съответното ниво на риска от неизпълнение, и използваните критерии за разграничаване на отделните нива на риска от неизпълнение;
г)
институциите с портфейли, съсредоточени в определен пазарен сегмент и диапазон на риск от неизпълнение, обособяват достатъчно категории длъжници в рамките на този диапазон с цел избягване на неоснователна концентрация на длъжници в рамките на определена рискова категория. Значителна концентрация на длъжници в рамките на определена рискова категория е подкрепена с убедителни емпирични данни, удостоверяващи, че категорията на длъжниците обхваща сравнително тесен интервал на параметъра PD и че нивото на риска от неизпълнение при всички длъжници в категорията попада в този интервал;
д)
за да разрешат компетентните органи използването на собствени оценки на параметъра LGD при изчисляването на капиталовите изисквания, рейтинговата система съдържа отделна рейтингова скала, която отразява изключително характеристиките на сделките по отношение на параметъра LGD. Определението за рискова категория включва описание на начина, по който експозициите се отнасят към категорията и критериите, използвани за разграничаване на отделните нива на риск по категории;
е)
значителни концентрации на сделки в рамките на определена рискова категория са подкрепени с убедителни емпирични данни, удостоверяващи, че рисковата категория обхваща допустимо тесен интервал на параметъра LGD и че съответно нивото на риска по всички експозиции в рисковата категория попада в този интервал.
2. Институциите, използващи посочените в член 153, параграф 5 методи за определяне на рисковите тегла за експозиции по специализирано кредитиране, се освобождават от изискването да имат рейтингова скала за длъжника, която дава изключително количествена оценка на риска в случай на неизпълнение от страна на длъжника по тези експозиции. По отношение на тези експозиции въпросните институции предвиждат най-малко четири категории за редовни длъжници и поне една категория за длъжници в неизпълнение.
3. Структурата на рейтинговите системи за експозициите на дребно отговаря на следните изисквания:
а)
рейтинговите системи вземат предвид както риска на длъжника, така и на сделката, и отразяват всичките им съществени характеристики;
б)
степента на разграничаване на риска осигурява достатъчен брой експозиции в определена категория или група, за да позволи целесъобразно количествено измерване и потвърждаване на характеристиките за загуба по категории или групи. При разпределението на експозициите и длъжниците в категории или групи се избягват прекомерните концентрации;
в)
процесът на отнасяне на експозициите по рискови категории или групи гарантира целесъобразно разграничаване на риска, предвижда групиране на достатъчно еднородни експозиции и позволява точно и последователно измерване на характеристиките на загубата по рискови категории или рейтингови групи. За закупени вземания групирането отразява практиките на кредитиране на продавача и разнородността на клиентите му.
4. Когато отнасят експозициите по категории или групи, институциите вземат предвид следните рискови фактори:
а)
рискови характеристики на длъжника;
б)
рискови характеристики на сделката, включително видове продукти или обезпечения, или и двете. Институциите обръщат специално внимание на случаите, при които няколко експозиции имат едно и също обезпечение;
в)
наличие на просрочие, освен ако институцията не удостовери пред компетентните органи, че просрочието не е съществен рисков фактор за експозицията.
Член 171
Отнасяне към категории или групи
1. Институцията разполага със специални определения, процедури и критерии за отнасяне на експозициите по рискови категории или групи в рейтинговата система, които отговарят на следните изисквания:
а)
определенията за категория или група и критериите са достатъчно подробни, за да позволят на лицата, отговорни за присъждане на рейтинг, последователно да отнасят длъжниците или сделките със сходни рискови характеристики към една и съща категория или група. Това се прилага последователно за всички видове дейности, структурни звена и географски райони;
б)
документирането на рейтинговия процес позволява на трети лица да разберат и възпроизведат отнасянето на експозициите към категории или групи и да оценят дали това отнасяне към категории или групи е уместно;
в)
критериите също са в съответствие с вътрешните стандарти за кредитиране на институцията, както и с нейната политика за третиране на проблемни длъжници или сделки.
2. При отнасяне на длъжниците и сделките по категории или групи институцията взема предвид цялата приложима информация. Информацията е актуална и позволява на институцията да прогнозира бъдещото състояние на експозицията. Ако институцията разполага с ограничена информация, тя прилага по-консервативен подход при отнасяне на експозициите към длъжника или на сделките по рисковите категории или групи. Ако при присъждането на вътрешния рейтинг институцията използва като основен фактор външен рейтинг, тя се уверява, че е взето предвид и наличието на друга приложима информация.
Член 172
Отнасяне на експозиции
1. За експозициите към предприятия, институции, централни правителства и централни банки и за експозициите в капиталови инструменти, когато институцията използва подхода PD/LGD, посочен в член 155, параграф 3, отнасянето на експозициите се извършва в съответствие със следните принципи:
а)
в процеса подобряване на кредита всеки длъжник бива отнесен към съответна категория длъжници;
б)
за експозициите, за които институциите са получили разрешение от компетентния орган да използват собствени оценки за LGD и конверсионни коефициенти съгласно член 43, в процеса по одобряване на кредита всяка експозиция бива отнесена към определена рискова категория;
в)
институциите, използващи предвидените в член 153, параграф 5 методи за определяне на рисковите тегла на експозиции по специализирано кредитиране, отнасят всяка от тези експозиции към определена категория в съответствие с член 170, параграф 2;
г)
за всяко отделно юридическо лице, към което институцията има експозиция, се присъжда отделен рейтинг. Институцията разполага с подходящи политики във връзка с третирането на индивидуалните клиенти длъжници и групи от свързани клиенти;
д)
отделни експозиции към един и същ длъжник се отнасят в една и съща рискова категория длъжници независимо от различията в естеството на всяка отделна сделка. По изключение обаче отделните експозиции към един и същ длъжник могат да се отнесат към няколко категории, когато:
i)
съществува държавен трансферен риск, който зависи от това дали експозициите са деноминирани в местна или в чуждестранна валута;
ii)
третирането на свързаните гаранции към дадена експозиция може да бъде отразено в коригираното отнасяне към дадена рискова категория на длъжника;
iii)
законодателството, свързано със защитата на потребителите, опазването на банковата тайна или друго законодателство забранява обмена на данни, отнасящи се до клиента.
2. При експозициите на дребно в рамките на процеса по одобряване на кредити всяка експозиция бива отнесена към определена категория или група.
3. При отнасяне на експозициите към категория или група институциите документират ситуациите, при които въз основа на експертно мнение могат да не се съобразяват с входящи или изходящи данни от процеса по отнасяне, и с отговорните служители, одобрили тези изключения. Институциите документират тези изключения и отбелязват отговорните служители. Институциите анализират последващото състояние на експозициите, чиито отнасяния са били обект на изключение. Този анализ обхваща оценка на последващото състояние на експозициите, чийто рейтинг е бил обект на изключение от страна на конкретно лице, като се вземат под внимание всичките отговорни служители.
Член 173
Надеждност на процеса на отнасянето по категории и групи
1. За експозициите към предприятия, институции, централни правителства и централни банки и за експозициите в капиталови инструменти, когато институцията използва подхода PD/LGD, посочен в член 155, параграф 3, при процеса на отнасянето на експозициите се спазват следните изисквания за надеждност:
а)
процесът на отнасяне на експозициите и неговата периодична проверка биват извършвани и одобрявани от независимо лице, което няма пряка изгода от решенията за отпускане на кредити;
б)
институциите правят преглед на резултатите от процеса на отнасяне най-малко един път годишно и внасят корекции, когато резултатът от прегледа не дава основания за запазване на извършеното отнасяне по категории и групи. Високорисковите длъжници и проблемните експозиции подлежат на по-чест преглед. Институциите започват нов процес по отнасяне, ако е налице нова съществена информация за длъжника или експозицията;
в)
институцията изгражда ефективен процес за получаване и актуализиране на съответната информация относно характеристиките на длъжника, които влияят върху параметъра PD, и относно характеристиките на сделката, които влияят върху параметъра LGD или върху конверсионните коефициенти.
2. По отношение на експозициите на дребно институцията прави преглед най-малко веднъж годишно на отнасянето на длъжниците и сделките по категории и групи и внася корекции, когато резултатът от прегледа не дава основания за запазване на извършеното отнасяне по категории и групи, или преразглежда характеристиките на загубите и състоянието на неизпълнение за всяка набелязана рискова група, което е приложимо. Също най-малко веднъж годишно институцията извършва преглед чрез представителна извадка на състоянието на индивидуалните експозиции в рамките на всяка група, за да се увери дали тези експозиции продължават да са отнесени към правилната група, и внася корекции, когато резултатът от прегледа не дава основания за запазване на извършеното отнасяне по категории и групи.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за методологиите, които компетентните органи да използват при оценката на надеждността на процеса на отнасянето и периодичната и независима оценка на рисковете.
До 31 декември 2014 г. ЕБО предоставя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 174
Използване на модели
Ако институцията използва статистически модели и други автоматизирани методи за отнасяне на експозиции към длъжници или сделки към категория или група, се спазват следните изисквания:
а)
моделът трябва да има добра прогностична способност и да не води до изкривяване при изчисляване на капиталовите изисквания. Входящите променливи формират надеждна и ефективна база за прогнозните резултати. Моделът не трябва да показва съществени отклонения;
б)
институцията трябва да поддържа процес за проверка на входящите данни в модела, който обхваща оценка на тяхната точност, пълнота и адекватност;
в)
използваните при изграждането на модела данни трябва да са представителни за съвкупността от действителните длъжници или експозиции на институцията;
г)
институцията трябва да разполага с редовен периодичен процес на утвърждаване на модела, който включва наблюдение на резултатите и стабилността на модела; преглед на спецификациите на модела; и сравняване на резултатите от модела с настъпилите събития;
д)
в допълнение към статистическия модел институцията трябва да използва експертно мнение и проверка на отнасянето по категории и групи въз основа на модела и се уверява, че моделите биват използвани целесъобразно. Процедурата по проверка има за цел откриване и ограничаване на грешки, свързани със слабостите на модела. В експертното мнение се взема под внимание цялата приложима информация, която не е обхваната от модела. Институцията трябва да документира съчетаното използване на експертното мнение и резултатите от модела.
Член 175
Документиране на рейтинговите системи
1. Институциите документират структурата и функционалните характеристики на своите рейтингови системи. Документацията удостоверява спазването на изискванията в настоящия раздел и обхваща теми, които включват разграничаване на портфейлите, критерии за присъждане на рейтинги, отговорности на лицата, които определят рейтинга на длъжници и експозиции, честота на прегледа на присъдените рейтинги и контрол на процеса по присъждане на рейтинга от страна на ръководството.
2. Институцията документира обосновката и анализите, подкрепящи избора ѝ на критерии за присъждане на рейтинг. Институцията документира всички значими промени в процеса по присъждане на рейтинг, като документацията позволява да бъдат установени промените, направени в процеса по присъждане на рейтинг след последния преглед от компетентните органи. Документират се и организацията и процесът по присъждане на рейтинги и структурата на вътрешния контрол.
3. Институциите документират използваните от тях специални определения за неизпълнение и загуба и осигуряват съответствието им с определенията, изложени в настоящия регламент.
4. Когато институцията използва статистически модели в процеса по присъждане на рейтинг, тя документира методологията си. Документираният материал:
а)
дава подробно описание на теоретичните принципи, допусканията и математическите и емпиричните основи на отнасянето на оценките към категории, отделни длъжници, експозиции или групи, както и източниците на данни, използвани за оценка на модела;
б)
установява изчерпателен статистически процес, включително тестове с използване на данни извън обхванатия времеви период и извън извадката, за утвърждаване на модела;
в)
посочва обстоятелствата, при които моделът не работи ефективно.
5. Институцията удостоверява пред компетентния орган, че изискванията на настоящия член са спазени, когато институцията е получила дадена рейтингова система или модел, използван в рамките на системата, от трето лице продавач и продавачът отказва или ограничава достъпа на институцията до информацията, свързана с методологията на рейтинговата система или модел, или до базисните данни, използвани за разработването на методологията или модела, под претекст, че тази информация е защитена от право на собственост.
Член 176
Поддържане на база данни
1. Институциите събират и съхраняват данни относно елементите на вътрешните им рейтинги съгласно изискванията на част 8.
2. За експозициите към предприятия, институции, централни правителства и централни банки и за експозиции в капиталови инструменти, когато институцията използва подхода PD/LGD, посочен в член 155, параграф 3, институциите събират и съхраняват:
а)
изчерпателни исторически данни за рейтингите на длъжниците и признатите гаранти;
б)
датите, на които са присъдени рейтингите;
в)
основните данни и методологията, използвани за присъждане на рейтинг;
г)
лицето, отговорно за присъдените рейтинги;
д)
идентификация на длъжниците и експозициите, които са били в неизпълнение;
е)
датата на възникване и обстоятелствата, обусловили неизпълнението;
ж)
данни за параметъра PD и действителните нива на неизпълнение за рейтинговите категории и миграцията между тях.
3. Институциите, които не използват собствени оценки за параметъра LGD и конверсионни коефициенти, събират и съхраняват данни, позволяващи съпоставяне между действителните нива на LGD и стойностите, посочени в член 161, параграф 1, както и между постигнатите конверсионни коефициенти и стойностите, посочени в член 166, параграф 8.
4. Институциите, използващи собствени оценки за параметъра LGD и конверсионни коефициенти, събират и съхраняват:
а)
изчерпателни исторически данни за рейтингите на сделките, оценките за параметъра LGD и конверсионните коефициенти, свързани с всяка рейтингова скала;
б)
датите, на които са присъдени рейтингите и са изготвени оценките;
в)
основните данни и методологията, използвана за определяне на рейтинга на сделките, оценките за параметъра LGD и конверсионните коефициенти;
г)
данни за лицето, което е присъдило рейтинга на сделката, и за лицето, което е изготвило оценка на параметъра LGD и конверсионен коефициент;
д)
данни за прогнозните и реализиралите се стойности за параметъра LGD, както и за конверсионните коефициенти, отнасящи се за всяка експозиция в неизпълнение;
е)
за институциите, които отчитат чрез параметъра LGD ефектите от гаранции и кредитни деривати при редуциране на кредитния риск - данни за параметъра LGD на експозицията преди и след оценката на ефектите на дадена гаранция или кредитен дериват;
ж)
данни за компонентите на загубата за всяка експозиция в неизпълнение.
5. За експозициите на дребно институциите събират и съхраняват:
а)
данни, използвани в процеса на отнасяне на експозициите по рискови категории или групи;
б)
данни за оценките на параметрите PD, LGD и конверсионните коефициенти, отнасящи се до категориите или групите експозиции;
в)
идентификация на длъжниците и експозициите, които са били в неизпълнение;
г)
за експозиции в неизпълнение - данни за категориите или групите, в които са били отнесени експозициите в годината, предшестваща неизпълнението, както и данни за реализиралите се стойности на параметъра LGD и конверсионните коефициенти;
д)
данни за нивата на загуба при квалифицираните револвиращи експозиции на дребно.
Член 177
Използване на стрес тестове за оценка на капиталовата адекватност
1. Институцията трябва да разполага с надеждни процедури за провеждане на стрес тестове, използвани при оценка на капиталовата ѝ адекватност. Стрес тестовете включват набелязване на възможни събития или бъдещи промени в икономическите условия, които биха оказали неблагоприятен ефект върху кредитните експозиции на институцията, и оценка на способността на институцията да устои на такива промени.
2. Институцията редовно провежда стрес тест по отношение на кредитния риск, за да оцени ефекта от определени конкретни условия върху общите капиталови изисквания за кредитен риск. Тестът се подбира от институцията и подлежи на надзорен преглед. Тестът е обоснован и оценява ефекта при сценарии, предвиждащи значителна, но реалистична рецесия. Институцията оценява потенциалната миграция на експозициите между рейтингови класове при прилагането на сценарии за стрес тестове. Портфейлите, подложени на стрес, обхващат възможно най-голяма част от общата експозиция на институцията.
3. Като част от метода за прилагане на стрес тестове институциите, които използват третирането, посочено в член 153, параграф 3, отчитат и ефекта от влошаване на кредитното качество на доставчиците на защита и особено последствията, когато предоставящата защита страна престане да отговаря на критериите за признаване.
Подраздел 2
Количествено измерване на риска
Член 178
Неизпълнение на длъжник
1. Счита се, че е настъпило неизпълнение по отношение на определен длъжник, когато са изпълнени следните две условия или поне едно от тях:
а)
институцията счита, че е малко вероятно длъжникът да изплати изцяло своите кредитни задължения към нея, към нейното предприятие майка или към някое от дъщерните ѝ предприятия, без да се предприемат действия от страна на институцията, като например по реализиране на обезпечение;
б)
длъжникът е в просрочие от повече от 90 дни по съществена част от кредитното си задължение към институцията, нейното предприятие майка или някое от дъщерните ѝ предприятия. В класа експозиции на дребно, както и експозиции към субекти от публичния сектор, компетентните органи могат да заменят срока от 90 дни със срок от 180 дни за експозиции, обезпечени с жилищен имот или търговски недвижим имот на МСП. Срокът от 180 дни не се прилага за целите на член 127.
За експозиции на дребно институциите могат да прилагат определението за неизпълнение в първа алинея, букви а) и б) на равнището на отделно кредитно улеснение, но не и по отношение на общите задължения на кредитополучателя.
2. За целите на параграф 1, буква б) се прилага следното:
а)
за овърдрафти дните на просрочие започват да текат, когато длъжникът е нарушил договорения лимит, банката е намалила договорения лимит до размер, по-малък от усвоените от длъжника суми, или длъжникът е изтеглил значителна сума без одобряване от банката;
б)
за целите на буква а) „договорен лимит“ представлява всеки определен от институцията кредитен лимит, за който длъжникът е бил информиран от институцията;
в)
за кредитни карти дните за просрочие започват да текат от датата за плащане на минимално изискуемата вноска;
г)
значимостта на просрочено кредитно задължение се оценява спрямо установен от компетентните органи праг. Този праг съответства на равнището на риск, считано за разумно от компетентния орган;
д)
институциите трябва да разполагат с документирани политики по отношение на преброяването на дните на просрочие, по-специално по отношение на продължаването и удължаването на срока на улесненията, изменения или разсрочване, подновяване и нетиране на съществуващите сметки. Тези политики се прилагат последователно във времето и са в съответствие с вътрешното управление на риска и процедурите за вземане на решения на институцията.
3. За целите на параграф 1, буква а) елементите, които се приемат като признаци за настъпване на неизпълнение, включват следните събития:
а)
институцията е спряла текущото начисляване на лихви;
б)
институцията извършва специфична кредитна корекция вследствие на констатирано съществено влошаване на кредитното качество, настъпило след като институцията е поела експозицията;
в)
институцията продава кредитното задължение със съществена икономическа загуба във връзка с кредита;
г)
институцията е съгласна да приеме принудително преструктуриране на кредитното задължение, което е вероятно да доведе до намаление на размера на финансовото задължение посредством съществено опрощаване или отлагане на плащането на главница, лихви или, където е приложимо, на такси. При експозициите в капиталови инструменти, оценени чрез подхода PD/LGD, това включва и принудителното преструктуриране на самия капиталов инструмент;
д)
институцията е поискала откриване на процедура за обявяване на длъжника в несъстоятелност или на подобна процедура във връзка с кредитно задължение на длъжника към нея, предприятието майка или някое от нейните дъщерни предприятия;
е)
длъжникът е поискал или е обявен в несъстоятелност или е потърсил друга подобна защита и това би довело до забавяне на погасяването или до неизпълнение на кредитното задължение към институцията, предприятието майка или някое от нейните дъщерни предприятия.
4. Институциите, използващи външни данни, които сами по себе си не са съвместими с установеното в параграф 1 определение за неизпълнение, правят подходящи корекции с оглед постигане на общо съответствие с определението за неизпълнение.
5. Ако институцията прецени, че по отношение на експозиция в неизпълнение вече не съществуват предпоставки за продължаването на неизпълнението, институцията може да присъди рейтинг на длъжника или сделката, съответстващ на редовна експозиция. Ако впоследствие се установи, че е налице обстоятелство за прилагане на определението за неизпълнение, се счита, че е настъпило ново неизпълнение.
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията, при които компетентните органи определят прага по параграф 2, буква г).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
7. ЕБО издава насоки за прилагането на настоящия член. Тези насоки се приемат съгласно член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 179
Общи изисквания за оценяване на параметрите
1. При количествено изразяване на рисковите параметри, свързани с рейтинговите категории или групи, институциите прилагат следните изисквания:
а)
собствените оценки на институцията за рисковите параметри PD, LGD, EL и конверсионните коефициенти обхващат всички съществени данни, информация и методи. Оценките се извеждат от историческия опит и емпиричните факти и не се базират единствено на експертно мнение. Оценките са достоверни, интуитивни и се базират на съществените фактори, определящи рисковите параметри. При ограничена информация институцията прилага по-консервативен подход;
б)
институцията е в състояние да предостави разбивка на реализираните си загуби по отношение на честотата на неизпълнение, LGD, конверсионния коефициент или загубата, когато се използват оценки на параметъра EL, разграничавайки факторите, които тя е счела за определящи стойността на съответните рискови параметри. Оценките на институцията са представителни за дългосрочен период;
в)
вземат се предвид всички промени в практиката по кредитиране или процеса на възстановяване на дължимите суми през периодите на наблюдение, посочени в член 180, параграф 1, буква з) и параграф 2, буква д), член 181, параграф 1, буква й) и параграф 2 и член 182, параграфи 2 и 3. Оценките на институцията отразяват последиците от техническия напредък и новите данни и друга налична информация. Институциите преразглеждат оценките си при появата на нова информация, но не по-рядко от веднъж годишно;
г)
извадката от експозиции, представени в използваните за оценяването данни, стандартите за кредитиране, използвани при изготвянето на данните, и другите имащи отношение характеристики са сравними с тези на експозициите и стандартите на институцията. Икономическите или пазарните условия, които обуславят данните, отразяват текущата и очаквана пазарна среда. Броят на експозициите в извадката и периодът на данните, използван за количественото измерване, са достатъчни, за да гарантират на институцията точност и устойчивост на нейните оценки;
д)
за закупените вземания оценките отразяват цялата относима информация, която е на разположение на институцията купувач, във връзка с качеството на базисните вземания, включително данни за подобни групи, предоставени от продавача, от институцията купувач или от външни източници. Институцията купувач оценява достоверността на информацията, получена от продавача;
е)
институцията коригира оценките с определена степен на консервативност по отношение на очаквания диапазон от грешки при изчисленията. Когато методите и използваната информация не бъдат счетени за достатъчно удовлетворителни и очакваният диапазон от грешки е по-голям,степента консерватизъм е по-голяма.
Когато институциите използват различни оценки за изчисляване на рисковите тегла и за вътрешни цели, те са документирани и обосновани. Ако институциите могат да удостоверят пред компетентните органи, че за данните, събрани преди 1 януари 2007 г., са извършени необходимите корекции за постигане на общо съответствие с посоченото в член 178 определение за неизпълнение или с характеристиките на загуба, компетентните органи могат да позволят на институциите известна гъвкавост при прилагането на изискваните стандарти за данните.
2. Ако институцията използва групирани данни, отнасящи се до други институции, се спазват следните изисквания:
а)
рейтинговите системи и критериите на другите институции в групата са подобни на нейните системи и критерии;
б)
групата е представителна за портфейла, за който са използвани групираните данни;
в)
при своите оценки институцията използва групираните данни последователно във времето;
г)
институцията остава отговорна за надеждността на рейтинговите си системи;
д)
институцията поддържа достатъчно добро разбиране за рейтинговите си системи, включително способността да осъществява ефективно наблюдение и одитиране на рейтинговия процес.
Член 180
Специални изисквания за оценката на параметъра PD
1. При количествено изразяване на рисковите параметри, свързани с рейтинговите категории или групи, институциите прилагат следните специални изисквания за оценката на параметъра PD при експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки и за експозициите в капиталови инструменти, когато институцията използва подхода PD/LGD, посочен в член 155, параграф 3:
а)
институциите изчисляват оценката на параметъра PD за всяка категория длъжници въз основа на дългосрочните усреднени стойности на годишния процент на неизпълнение. При оценките на параметъра PD по отношение на длъжници с висока степен на задлъжнялост или на длъжници, чиито активи са основно обект на търговия, се отчита състоянието на базисните активи в периоди на висока променливост;
б)
за закупени вземания към предприятия институциите могат да оценяват параметъра EL по категории длъжници въз основа на дългосрочни усреднени стойности на годишния процент на неизпълнение;
в)
ако институцията определя дългосрочните усреднени стойности на оценките на параметрите PD и LGD за закупени вземания към предприятия въз основа на оценката за EL, както и очаквани стойности за PD или LGD, процесът на оценка на общите загуби съответства на общите стандарти за оценяване на параметрите PD и LGD, изложени в настоящата част, и полученият резултат е в съответствие с концепцията за LGD, изложена в член 181, параграф 1, буква а);
г)
институциите използват техниките за оценка на параметъра PD само в комбинация с допълващ анализ. При комбиниране на резултатите от отделните подходи и при извършването на корекции, продиктувани от технически и информационни ограничения, институциите отчитат важността на съображенията от експертните оценки;
д)
когато за оценката на PD институцията използва вътрешни данни за неизпълнение, оценките отразяват правилата за кредитиране и различията в рейтинговата система, обуславяща данните и текущата рейтингова система. Когато правилата за кредитиране или рейтинговите системи са се променили, институцията прилага по-голяма степен на консервативност в своята оценка на PD;
е)
когато институцията отнася или разпределя вътрешните си рискови категории по скалата, използвана от АВКО или от подобни организации, и след това съотнася установените за категориите на външната организация нива на неизпълнение към категориите на институцията, съотнасянето по категории се основава на съпоставяне на вътрешните рейтингови критерии с критериите, използвани от външната организация, както и на сравняване на вътрешните и външните рейтинги за едни и същи длъжници. При подхода за съотнасянето на рейтингите или в изходните данни трябва се избягват субективност и непоследователност. Критериите на външната организация, използвани при количествената оценка, засягат само риска от неизпълнение, без да се вземат предвид характеристиките на сделката. Извършеният от институцията анализ включва сравнение на използваните определения за неизпълнение според изискванията по член 178. Институцията документира основните принципи на съотнасянето;
ж)
когато институцията използва прогностични статистически модели за нивата на неизпълнение, е разрешено тя да оценява параметъра PD като непретеглена средна стойност на оценките за вероятността от неизпълнение за отделните длъжници в дадена рискова категория. Когато за тази цел институцията използва моделите за оценяване на вероятността от неизпълнение, се прилагат посочените в член 174 стандарти;
з)
независимо от това дали за своите оценки на PD институцията използва външни, вътрешни или групирани източници на данни, или комбинация измежду тези три вида, продължителността на използвания исторически период на наблюдение е най-малко пет години за поне един източник. Ако наличният период на наблюдение за някой източник на данни е по-дълъг и тези данни са подходящи, се използва този по-дълъг период. Изискването по настоящата буква се прилага също и към подхода PD/LGD за капиталови инструменти. След получаване на разрешение от компетентните органи институциите, които не са получили разрешение от компетентните органи съгласно член 143 да използват собствени оценки на LGD или конверсионни коефициенти, могат при прилагането на вътрешнорейтингов подход да използват подходящи данни, обхващащи период от две години. Всяка година периодът, който трябва да бъде обхванат, се увеличава с по една година, докато подходящите данни обхванат период от пет години.
2. За експозиции на дребно се прилагат следните изисквания:
а)
институциите изчисляват оценката за PD за всяка категория или група от длъжници въз основа на дългосрочните усреднени стойности на годишния процент на неизпълнение;
б)
оценките за PD могат също да бъдат изведени от оценката на общите загуби и подходящите оценки на LGD;
в)
като първичен източник на информация за оценяването на признаците за загуба институциите използват вътрешните данни за отнасянето на експозициите към категории или групи. Институциите могат да използват външни данни (включително групирани данни) или статистически модели за количествени оценки, при наличие и на двете следни тесни връзки:
i)
между използвания от институцията процес на отнасяне на експозициите към категории или групи и процеса, използван от външния източник на данни; и
ii)
между вътрешния рисков профил на институцията и състава на външните данни;
г)
ако институцията установява дългосрочните усреднени стойности на оценките на параметрите PD и LGD за експозиции на дребно въз основа на оценката на общите загуби, както и на подходящата оценка на параметрите PD или LGD, процесът за оценяване на общите загуби трябва да отговаря на общите стандарти за оценяването на PD и LGD, изложени в настоящата част, и резултатът трябва да е в съответствие с концепцията за LGD, изложена в член 181, параграф 1, буква а).
д)
независимо от това дали за своите оценки на характеристиките за загуба институцията използва външни, вътрешни или групирани източници на данни, или комбинация измежду тези три вида, продължителността на използвания исторически период на наблюдение е най-малко пет години за поне един източник. Ако наличният период на наблюдение за някой източник на данни е по-дълъг и тези данни са подходящи, се използва този по-дълъг период. Не е необходимо институцията да придава еднаква важност на историческите данни, ако по-актуалните данни позволяват по-добро прогнозиране на процентите на загуба. След получаването на разрешение от компетентните органи институциите могат да използват, когато прилагат вътрешнорейтингов подход, подходящи данни, обхващащи период от две години. Периодът, който трябва да бъде обхванат, се увеличава всяка година с по една година, докато подходящите данни обхванат период от пет години.
е)
институциите набелязват и анализират очакваните промени на рисковите параметри по време на живота на кредитните експозиции (сезонни ефекти).
За закупени вземания на дребно институциите могат да използват външни и вътрешни данни за сравнение. Институциите използват всички подходящи източници на данни като база за сравнение.
3. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
условията, съгласно които компетентните органи могат да предоставят разрешенията, посочени в параграф 1, буква з) и параграф 2, буква д);
б)
методологиите, съгласно които компетентните органи оценяват методологията на институцията за оценяване на PD съгласно член 143.
До 31 декември 2014 г. ЕБО предоставя на Комисията тези проектите на регулаторни технически стандарти.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 181
Специални изисквания относно използването на собствени LGD оценки
1. При количествено изразяване на рисковите параметри, свързани с рейтинговите категории или групи, институциите прилагат следните специални изисквания относно използването на собствени оценки на LGD:
а)
институции изчисляват параметъра LGD по категории или групи сделки въз основа на усреднените реализирани стойности на LGD по категории или групи сделки, ката използват всички наблюдавани неизпълнения в използваните данни (среднопретеглени неизпълнения);
б)
институциите използват оценки за LGD, характерни за период на икономически спад, ако те са по-консервативни от дългосрочните усреднени стойности. При условие че рейтинговата система се очаква да предоставя относително постоянни във времето реализирани стойности на параметъра LGD по категории или групи, институциите правят корекции на оценките си за параметрите на риска по категории или групи за ограничаване на влиянието на икономическия спад върху капитала;
в)
институцията взема предвид степента на зависимост между риска, свързан с длъжника, и този, свързан с обезпечението или предоставящото го лице. Случаите, при които е налице съществена степен на зависимост, се разглеждат по-консервативно;
г)
валутните несъответствия между базисното задължение и обезпечението се третират по-консервативно в оценката на институцията на параметъра LGD;
д)
когато оценките на LGD отчитат наличието на обезпечение, тези оценки не се основават единствено на очакваната пазарна стойност на обезпечението. В оценките на LGD се отчитат последиците от потенциалната невъзможност на институциите за бързо разпореждане с обезпечението и неговата реализация;
е)
когато оценките на LGD отчитат наличието на обезпечение, институциите установят вътрешни правила за управление на обезпеченията, правна сигурност и управление на риска съгласно изискванията, изложени в глава 4, раздел 3;
ж)
когато институцията отчита обезпечението при определяне на стойността на експозицията за кредитен риск към контрагента съгласно глава 6, раздел 5 или 6, сумата, която се очаква да бъде реализирана от обезпечението, не се взема предвид при оценката на параметъра LGD;
з)
в особения случай на експозиции, които вече са в неизпълнение, институцията използва сумата на своите най-достоверни оценки за очаквана загуба за всяка експозиция, вземайки предвид текущите икономически обстоятелства, състоянието на експозицията и оценката на институцията за ръста на загубите вследствие на възможни допълнителни неочаквани загуби през периода на изпълнение, т.е. между датата на неизпълнение и окончателното погасяване на експозицията;
и)
когато неплатените допълнителни начисления за забава биват включени в отчета за доходите на институцията, те се добавят към оценката на институцията за размера на експозицията и загубата;
й)
за експозициите към предприятия, институции, централни правителства и централни банки оценките на параметъра LGD се основават на данни за най-малко пет години, като след прилагането периодът всяка година се увеличава с по една година до достигането на най-малко седем години за поне един от източниците. Ако наличният период на наблюдение е по-дълъг за някой източник и данните са подходящи, се използва този по-дълъг период.
2. По отношение на експозициите на дребно институциите могат:
а)
да определят оценките за LGD въз основа на реализираните загуби и съответните оценки на параметъра PD;
б)
да отразят бъдещите усвоявания или в конверсионните си коефициенти, или в своите оценки за LGD;
в)
да използват външни и вътрешни референтни данни за оценяване на параметъра LGD за закупени вземания към непрофесионални клиенти.
По отношение на експозициите на дребно оценките на LGD се основават на данни за най-малко пет години. Институцията не е необходимо да придава еднаква важност на исторически данни, ако по-актуалните данни позволяват по-добро прогнозиране на процентите на загуба. След получаването на разрешение от компетентните органи институциите могат да използват, когато прилагат вътрешнорейтингов подход, подходящи данни, обхващащи период от две години. Всяка година периодът, който трябва да бъде обхванат, се увеличава с по една година, докато подходящите данни обхванат период от пет години.
3. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
естеството, остротата и продължителността на посочения в параграф 1 икономически спад;
б)
условията, според които компетентният орган може да разреши на институция, използваща вътрешнорейтингов подход, да използва съгласно параграф 3 подходящи данни, обхващащи период от две години.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 182
Специални изисквания за собствени оценки на конверсионните коефициенти
1. При количествено изразяване на рисковите параметри, свързани с рейтинговите категории или групи, институциите прилагат следните специални изисквания за собствените оценки на конверсионните коефициенти:
а)
институциите оценяват конверсионните коефициенти по категории или групи сделки на базата на усреднените реализирани стойности на конверсионните коефициенти по отделни категории или групи сделки, като използват среднопретеглените неизпълнения, произтичащи от наблюдаваните неизпълнения в използваните данни;
б)
институциите използват оценки на конверсионните коефициенти, подходящи за период на икономически спад, ако те са по-консервативни от дългосрочните усреднени стойности. Когато се очаква рейтинговата система да дава относително постоянни във времето стойности на конверсионните коефициенти по категории или групи, институциите правят корекции на оценките на рисковите параметри по категории или групи за ограничаване на влиянието на икономическия спад върху капитала;
в)
оценките на институциите на конверсионните коефициенти отразяват потенциалния размер на допълнително усвоените от длъжника суми до възникване на неизпълнението и след него. Оценката на конверсионните коефициенти съдържа по-висока степен на консервативност, когато може основателно да се очаква по-силна положителна корелация между честотата на неизпълненията и величината на конверсионния коефициент;
г)
при установяване на конверсионните коефициенти институциите отчитат конкретните си политики и стратегии, приети по отношение на наблюдението на клиентските сметки и обработката на плащанията. Институциите също вземат предвид способността и намерението си да предотвратяват бъдещи усвоявания на суми при обстоятелства, близки до тези при неизпълнение, като нарушение на договорни ограничения или други технически събития на неизпълнение;
д)
институциите разполагат с подходящи системи и процедури за наблюдение на сумите по сделките, относителния дял на усвоените суми по ангажименти и промените в усвоените суми по длъжници и категории. Институциите са в състояние ежедневно да следят неусвоените салда;
е)
ако институциите използват различни оценки на конверсионните коефициенти за изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции и за вътрешни цели, това се документира и обосновава.
2. За експозициите към предприятия, институции, централни правителства и централни банки оценките на конверсионните коефициенти се основават на данни за най-малко пет години, като след прилагането периодът всяка година се увеличава с по една година до достигането на най-малко седем години за поне един от източниците. Ако наличният период на наблюдение е по-дълъг за някой източник и данните са подходящи, се използва този по-дълъг период.
3. За експозициите на дребно институциите могат да отразят бъдещите усвоявания или в конверсионните си коефициенти, или в своите оценки за LGD.
По отношение на експозициите на дребно оценките на конверсионните коефициенти се основават на данни за най-малко пет години. Чрез дерогация от параграф 1, буква а) институцията не е необходимо да придава еднаква важност на исторически данни, ако по-новите данни са по-подходящи за прогнозиране на усвояванията. След получаването на разрешение от компетентните органи институциите могат да използват, когато прилагат вътрешнорейтингов подход, подходящи данни, обхващащи период от две години. Всяка година периодът, който трябва да бъде обхванат, се увеличава с по една година, докато подходящите данни обхванат период от пет години.
4. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
естеството, остротата и продължителността на посочения в параграф 1 икономически спад;
б)
условията, според които компетентният орган може да разреши на институцията при първоначално прилагане на вътрешнорейтингов подход да използва подходящи данни, обхващащи период от две години.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 183
Изисквания за оценка на ефекта от използването на гаранции и кредитни деривати за експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки, когато се използват собствени оценки на LGD, и за експозиции на дребно
1. По отношение на признатите гаранти и гаранции се прилагат следните изисквания:
а)
институциите имат ясно определени критерии за видовете гаранти, които те признават при изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции;
б)
за признатите гаранти се прилагат същите правила като тези за длъжниците по членове 171, 172 и 173;
в)
гаранцията се изготвя в писмена форма, тя е неотменяема от страна на гаранта, валидна до пълното изпълнение на задължението (в рамките на размера и срока на гаранцията) и правно допустима в юрисдикция, където са притежаваните от гаранта активи, предмет на гаранцията. Условни гаранции, предвиждащи условия, при които гарантът не може да бъде задължен да изпълни задължението си, могат да бъдат признати след получаване на разрешение от компетентните органи. Критериите за отнасяне отчитат по подходящ начин всяко потенциално намаляване на ефекта за редуциране на риска.
2. Институцията разполага с ясно определени критерии за промяна на категории, групите, оценките на параметъра LGD и при вземания на дребно и приемливи закупени вземания с процедура за разпределяне на експозициите по категории или групи, за да бъде отразено влиянието на гаранциите върху изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции. Тези критерии отговарят на изискванията, изложени в членове 171, 172 и 173.
Критериите са правдоподобни и интуитивни. Те отразяват способността и намерението на гаранта да изпълни задължението си, вероятния момент на плащанията от страна на гаранта, степента на взаимозависимост между способността на гаранта за изпълнение на гаранцията и способността на длъжника да изплати задължението, както и размера на остатъчния риск от длъжника.
3. Изискванията за гаранциите по настоящия член се прилагат и за кредитните деривати с едно референтно лице. При несъответствие между базисното задължение и референтното задължение по кредитен дериват или между базисното задължение и задължението, използвано да се определи дали е настъпило кредитно събитие, се прилагат изискванията, предвидени в член 216, параграф 2. За експозициите на дребно и приемливите закупени вземания, настоящият параграф се прилага и за процеса на разпределяне на експозициите по категории или групи.
Критериите отчитат структурата на плащанията по кредитния дериват и оценяват консервативно тяхното влияние върху размера и моментите на възстановяване на суми. Институцията отчита до каква степен се запазват други форми на остатъчния риск.
4. Изискванията, посочени в параграфи 1-3, не се прилагат за гаранции, предоставени от институции, централни правителства и централни банки и предприятия, които отговарят на изискванията, предвидени в член 201, параграф 1, буква ж), ако институцията е получила разрешение за прилагане на стандартизиран подход за експозициите към такива субекти съгласно членове 148 и 150. В този случай се прилагат изискванията по глава 4.
5. За гаранциите, покриващи експозиции на дребно, изискванията, посочени в параграфи 1, 2 и 3, се прилагат както за отнасянето на експозициите към категории или групи, така и за оценяването на PD.
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията, съгласно които компетентните органи могат да разрешат признаването на условни гаранции.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 184
Изисквания относно закупените вземания
1. При количествено изразяване на рисковите параметри, свързани с рейтинговите категории или групи за закупени вземания, институциите гарантират, че посочените в параграфи 2-6 условия са изпълнени.
2. Структурата на сделката гарантира, че при всички предвидими обстоятелства институцията е действителен собственик и контролира всички парични постъпления по вземанията. Когато длъжникът извършва директни плащания към продавача или към обслужващото лице, институцията периодично проверява дали плащанията се прехвърлят изцяло и съгласно договорните условия. Институциите разполагат с процедури, осигуряващи защита на правото им на собственост по отношение на вземанията и паричните постъпления при несъстоятелност, както и защита срещу съдебно оспорване на правата им, което може съществено да възпрепятства събирането, погасяването или прехвърлянето на вземанията, или запазването на контрола върху паричните постъпления.
3. Институцията следи качеството на закупените вземания и финансовото състояние на продавача и обслужващото лице. Следното се прилага:
а)
институцията оценява зависимостта на качеството на закупените вземания от финансовото състояние на продавача и обслужващото лице и разполага с вътрешни политики и процедури, осигуряващи подходяща защита срещу непредвидени обстоятелства, включително определяне на вътрешен рисков рейтинг за всеки продавач и обслужващо лице;
б)
институцията разполага с ясни и ефективни политики и процедури за избор на продавач и обслужващо лице. Институцията или нейният агент извършват периодичен преглед на отчетите, изготвени от продавачите и обслужващите лица, за проверка на точността на тези отчети, установяване на измами, оперативни слабости, както и качествена проверка на кредитната политика на продавача и правилата на обслужващото лице за събиране на вземания. Констатациите от тези прегледи се документират;
в)
институцията оценява характеристиките на пуловете от закупени вземания, включително свръхавансите, историята на просрочията към продавача, необслужваните задължения и провизиите за тях, условията на плащане и възможността за прихващания срещу насрещни вземания;
г)
институцията разполага с ефективни политики и процедури за наблюдение на концентрацията в общата експозиция към отделен длъжник в групата и между отделните групи закупени вземания;
д)
институцията прави необходимото да получи своевременно от обслужващото лице достатъчно подробни данни за падежната структура и разсейването на вземанията, за да осигури съответствие с критериите ѝ за изкупуване на вземания и отпускане на аванси, и разполага с ефективни способи за наблюдение и потвърждение на условията на продавача за продажба и ефекта от разсейване.
4. Институцията разполага със системи и процедури за ранно разпознаване на влошаването на финансовото състояние на продавача и качеството на закупените вземания и за проактивно решаване на възникващите проблеми. По-специално, институцията разполага с ясни и ефективни политики, процедури и информационни системи за наблюдение на нарушенията на договорни клаузи и ясни и ефективни политики и процедури за предприемане на правни действия и уреждане на проблемни закупени вземания.
5. Институцията разполага с ясни и ефективни политики и процедури, уреждащи контрола върху закупените вземания, заемите и паричните наличности. По-специално, вътрешните политики в писмен вид определят всички съществени елементи на програмите за изкупуване на вземания, включително размера на авансовите плащания, приемливите обезпечения, изискуемата документация, лимитите за концентрация и управлението на паричните постъпления. Тези елементи отчитат надлежно всички присъщи и съществени фактори, включително финансовото състояние на продавача и обслужващото лице, концентрациите на риск и тенденциите в качеството на закупените вземания и клиентите на продавача; вътрешните системи позволяват авансово плащане единствено при представяне на определената документация и съответното обезпечение.
6. Институцията разполага с ефективен вътрешен процес за оценка на спазването на всички вътрешни политики и процедури. Процесът включва периодичен одит на всички критични фази в програмата на институцията за изкупуване на вземания, потвърждение за разграничението в задълженията, от една страна, за оценяване на продавача и на обслужващото лице и оценяване на длъжника, а от друга, за оценяване на продавача и обслужващото лице и задълженията за целеви одит, както и за оценка на операциите на бек офиса, като се обръща особено внимание на квалификацията и опита на персонала, както и на поддържащите автоматизирани системи.
Подраздел 3
Утвърждаване на вътрешни оценки
Член 185
Утвърждаване на вътрешни оценки
Институциите утвърждават своите вътрешни оценки при спазване на следните изисквания:
а)
институциите разполагат с надеждни системи за утвърждаване на точността и последователността на рейтинговите системи, процедурите и оценката на всички съответни рискови параметри. Вътрешният процес на утвърждаване позволява на институцията да изготви последователна и съдържателна оценка на резултатите от системите за присъждане на вътрешни рейтинги и оценяване на риска;
б)
институциите периодично сравняват реализираните нива на неизпълнение с очакваните стойности на параметъра PD за всяка рискова категория и, когато тези нива са извън очакваното допустимо отклонение за определена категория, институциите целенасочено анализират причините за това отклонение. Институциите, които използват собствени оценки за параметъра LGD и конверсионните коефициенти, също извършват аналогичен анализ на тези оценки. При тези сравнения се използват исторически данни за възможно най-дълги времеви периоди. Институцията документира методите и данните, използвани при тези сравнения. Този анализ и документацията се актуализират поне веднъж годишно;
в)
институциите използват и други инструменти за количествено утвърждаване и сравнения с подходящи външни източници на данни. Анализът се базира на данни, които са подходящи за портфейла, като те се актуализират периодично и обхващат подходящ период на наблюдение. Вътрешните оценки на институциите за резултатите на рейтинговите системи се базират на възможно най-дълъг времеви период;
г)
използваните методи и данни за количествено утвърждаване са последователни във времето. Промените в методите и данните (източници на данни и обхванати периоди), използвани при оценяването и утвърждаването, се документират;
д)
когато използват собствени оценки за очакваните загуби, институциите разполагат с надеждни вътрешни стандарти за случаите, при които отклоненията на реализираните от очакваните стойности за PD, LGD, конверсионни коефициенти и общи загуби са достатъчно значителни, за да поставят под съмнение надеждността на оценките. Тези стандарти вземат предвид стопанския цикъл и сходната системна променливост в нивата на неизпълнение. Когато реализираните стойности продължават да са по-високи от очакваните, институциите завишават оценките, за да отразят историческите данни за неизпълненията и загубите.
Подраздел 4
Изисквания относно експозициите в капиталови инструменти при подхода на вътрешните модели
Член 186
Капиталови изисквания и количествено измерване на риска
При изчисляването на капиталовите изисквания институциите спазват следните стандарти:
а)
оценката на потенциалната загуба е устойчива спрямо настъпване на неблагоприятни пазарни промени, оказващи влияние върху дългосрочния рисков профил на инвестициите на институцията. Използваните данни при установяването на разпределението на доходността отразяват най-дългия извадков период, за който има налични и съдържателни данни за представянето на рисковия профил на конкретните експозиции в капиталови инструменти на институцията. Използваните данни трябва да са достатъчни, за да осигурят консервативни, статистически надеждни и устойчиви оценки за загубите, които не се базират единствено на субективна или експертна оценка. Заложените шокове осигуряват консервативна оценка на потенциалните загуби за съответния дългосрочен пазарен или стопански цикъл. За получаване на достатъчно реалистични и консервативни резултати от модела институцията комбинира емпиричния анализ на наличните данни с корекции, обусловени от различни фактори. При изграждане на моделите за стойност под риск (VaR) за измерване на потенциалните тримесечни загуби институциите могат да използват тримесечни данни или по-краткосрочни данни, преобразувани в тримесечен еквивалент чрез подходящ аналитичен метод, подкрепен от емпирични доказателства и добре развит и документиран процес на обмисляне и анализ. Този подход се прилага консервативно и последователно във времето. Когато наличните подходящи данни са ограничени, институцията прилага по-висока степен на консервативност;
б)
използваните модели обхващат в подходяща степен всичките съществени рискове, свързани с доходността на капиталовите инструменти, включително общия пазарен риск и специфичния риск на капиталовите експозиции от портфейла на институцията. Вътрешните модели обясняват по подходящ начин историческите колебания в цените, обхващат както величината, така и промените в състава на потенциалните концентрации, и са устойчиви в неблагоприятна пазарна среда. Съвкупността от рисковите експозиции, представени в използваните при оценяването данни, съответства в голяма степен или е поне сравнима с експозициите в капиталови инструменти на институцията;
в)
вътрешният модел съответства на рисковия профил и структурата на капиталовия портфейл на институцията. Когато институцията притежава значителни позиции, при които се наблюдава съществена нелинейна зависимост, вътрешните модели се разработват така, че да обхващат в подходяща степен рисковете, свързани с такива инструменти;
г)
съотнасянето на отделните позиции към техни аналози, пазарни индекси и рискови фактори е правдоподобно, интуитивно и теоретично надеждно;
д)
институциите удостоверяват чрез емпиричен анализ уместността на рисковите фактори, включително способността им да обхващат както общия, така и специфичния риск;
е)
при оценките на променливостта на доходността на експозициите в капиталови инструменти се използват подходящи и налични данни, информация и методи. Използват се проверени от независимо лице вътрешни данни или данни от външни източници, включително групирани данни;
ж)
въвеждат се стриктни и изчерпателни процедури за провеждане на стрес тестове.
Член 187
Процес и контролни механизми за управление на риска
При разработването и използването на вътрешни модели за определяне на капиталовите изисквания институциите установяват политики, процедури и контролни механизми за обезпечаване на надеждността на модела и моделиращия процес. Тези политики, процедури и контролни механизми включват следното:
а)
пълно интегриране на вътрешния модел в цялостните управленски информационни системи на институцията и в управлението на капиталовите позиции в банковия портфейл. Вътрешните модели се интегрират изцяло в инфраструктурата на институцията за управление на риска, ако се използват специално за измерване и оценяване на доходността на капиталовия портфейл, включително коригираните спрямо риска резултати, за разпределяне на икономическия капитал по експозиции в капиталови инструменти и за оценяване на общата капиталова адекватност и процеса по управление на инвестициите;
б)
установени управленски системи, процедури и контролни функции, обезпечаващи периодичен и независим преглед на всички елементи на процеса по вътрешно моделиране, включително одобрението на промени в моделите, преглед на входящите данни и резултатите на модела, като например пряка проверка на изчисленията на риска. Тези прегледи оценяват точността, пълнотата и уместността на входящите данни и резултатите на модела и се концентрират както върху откриването, така и върху ограничаването на потенциални грешки, дължащи се на известните слабости, както и установяване на нови слабости на модела. Такива прегледи могат да се извършват от независимо вътрешно звено или от независимо външно трето лице;
в)
подходящи системи и процедури за наблюдение на инвестиционните лимити и на рисковите експозиции в капиталови инструменти;
г)
отговарящи за проектирането и внедряването на модела звена, които да са функционално независими от звената, отговорни за управлението на отделните инвестиции;
д)
подходяща квалификация на лицата, отговорни за отделните аспекти на процеса по моделиране. Ръководството осигурява достатъчен брой квалифицирани и компетентни служители за функцията на моделиране.
Член 188
Утвърждаване и документиране
Институциите трябва да разполагат с надеждни системи за утвърждаване на точността и последователността на своите вътрешни модели и процеси на моделиране. Всички съществени елементи на вътрешните модели и процесите на моделиране и утвърждаване се документират.
При утвърждаването и документирането на вътрешните модели и процесите на моделиране на институциите се спазват следните изисквания:
а)
институциите използват вътрешна процедура по утвърждаване, за да оценят по последователен и съдържателен начин резултатите от своите вътрешни модели и процедури;
б)
използваните методи и данни за количествено утвърждаване са последователни във времето. Промените в методите за оценка и утвърждаване (източници на данни и обхванати периоди) се документират;
в)
институциите периодично сравняват действителната доходност на капиталовите инструменти, изчислена на базата на реализирани и нереализирани печалби и загуби, със съответните резултати от модела. При тези сравнения се използват исторически данни за възможно най-дълги времеви периоди. Институцията документира методите и данните, използвани при тези сравнения. Този анализ и документацията се актуализират поне веднъж годишно;
г)
институциите използват други инструменти за количествено утвърждаване и сравнения с външни източници на данни. Анализът се базира на данни, които са подходящи за портфейла, като те се актуализират периодично и обхващат подходящ период на наблюдение. Вътрешните оценки на институциите за резултатите от използването на моделите се базират на възможно най-дълъг времеви период;
д)
институциите разполагат с надеждни вътрешни стандарти за справяне със ситуации, при които сравнението между реализираните и предвидените чрез моделите стойности на доходността на капиталовите инструменти поставя под съмнение състоятелността на оценките или на самите модели. Тези стандарти отчитат стопанския цикъл и сходните системни колебания в доходността на капиталовите инструменти. Всички корекции, направени на вътрешни модели в резултат на прегледите на моделите, биват документирани и съгласувани със стандартите за преглед на моделите на институцията;
е)
вътрешният модел и процесът на моделиране се документират, включително и отговорностите на лицата, включени в процесите по моделиране, както и процедурите за преглед и одобрение на модела.
Подраздел 5
Вътрешно управление и надзор
Член 189
Корпоративно управление
1. Всички съществени аспекти на рейтинговия процес и процедурите по оценяване се одобряват от ръководния орган или от определен от него комитет, както и от висшето ръководство на институцията. Тези страни притежават основни познания за рейтинговите системи на институцията и подробно разбиране на свързаните с тях управленски отчети.
2. Висшето ръководство спазва следните изисквания:
а)
уведомява ръководния орган или определения от него комитет за съществените промени или изключения от установените политики, които оказват съществено влияние върху функционирането на рейтинговите системи на институцията;
б)
познава подробно структурата и функционирането на рейтинговите системи;
в)
гарантира постоянно, че рейтинговите системи работят правилно;
Висшето ръководство бива редовно информирано от звената за контрол на кредитния риск относно резултатите от рейтинговия процес, нуждаещите се от подобрение области и действията за отстраняване на вече установените слабости.
3. Анализът на профила на кредитния риск на институцията, базиран на вътрешни рейтинги, е основна част от управленските отчети, представяни на тези участници. Отчетите включват най-малко рисковия профил, миграцията между рисковите категории, оценките на съответните рискови параметри по категории и сравнение на реализираните с очакваните нива на неизпълнение и, когато се използват собствени оценки - на реализираните LGD и реализираните конверсионни коефициенти спрямо очакванията и резултатите от направените стрес тестове. Периодичността на докладване се определя от значимостта, вида и получателя на информацията.
Член 190
Контрол на кредитния риск
1. Звеното за контрол на кредитния риск е независимо от звената, ръководещи или изпълняващи функциите по създаване или подновяване на експозиции, и се отчита пряко на висшето ръководство. Звеното за контрол на кредитния риск отговаря за разработването или подбора, въвеждането, контрола и функционирането на рейтинговите системи. То редовно изготвя и анализира отчети за резултатите от рейтинговите системи.
2. Отговорностите на звеното/звената за контрол на кредитния риск включват:
а)
тестване и наблюдение на категории и групи;
б)
изготвяне и анализ на обобщаващи отчети от рейтинговите системи на институцията;
в)
въвеждане на процедури за проверка на последователното прилагане на определенията за категории и групи по структурни звена и географски райони;
г)
преглед и документиране на промените в рейтинговия процес, включително и на причините за промените;
д)
преглед на прогностичната способност на рейтинговите критерии. Промените в рейтинговия процес, критериите или индивидуалните рейтингови параметри се документират и съхраняват;
е)
активно участие в разработването или избирането, въвеждането и утвърждаването на моделите, използвани в рейтинговия процес;
ж)
контрол и надзор върху моделите, използвани в рейтинговия процес;
з)
постоянен преглед и промени на моделите, използвани в рейтинговия процес.
3. Институциите, използващи групирани данни в съответствие с член 179, параграф 2, могат да възлагат на външни подизпълнители следните задачи:
а)
изготвяне на информация по отношение на тестването и наблюдението на категориите и групите;
б)
изготвяне на обобщаващи отчети от рейтинговите системи на институцията;
в)
изготвяне на информация във връзка с прегледа на рейтинговите критерии за оценка на тяхната текуща прогностична способност;
г)
документиране на промените в рейтинговия процес, критериите или индивидуалните рейтингови параметри;
д)
изготвяне на информация по отношение на постоянния преглед и промените на моделите, използвани в рейтинговия процес.
4. Институциите, които се възползват от посоченото в параграф 3, гарантират, че компетентните органи имат достъп до цялата съответна информация, предоставяна от третото лице с цел проверка на спазването на изисквания, както и че компетентните органи могат да извършват проверки на място в същата степен като в институцията.
Член 191
Вътрешен одит
Специализираната служба за вътрешен одит или друго сходно независимо звено за одит извършва поне веднъж годишно преглед на дейността на институцията и на нейните рейтингови системи, включително дейността по кредитиране и оценка на параметрите PD, LGD, EL и конверсионните коефициенти. Прегледът обхваща и спазването на всички приложими изисквания.
ГЛАВА 4
Редуциране на кредитен риск
Раздел 1
Определения и общи изисквания
Член 192
Определения
За целите на настоящата глава се прилагат следните определения:
1)
„кредитираща институция“ означава институцията, която има въпросната експозиция;
2)
„обезпечена кредитна сделка“ означава сделка, пораждаща обезпечена със залог експозиция, която не съдържа клауза, даваща на институцията правото да получава поне веднъж дневно залог по маржин сметка;
3)
„сделка, обусловена от капиталовия пазар“ означава сделка, пораждаща обезпечена със залог експозиция, която съдържа клауза, даваща на институцията правото да получава поне веднъж дневно залог по маржин сметка;
4)
„базово ПКИ“ означава ПКИ, в чиито акции или дялове е инвестирало друго ПКИ.
Член 193
Принципи за признаване на ефекта от техниките за редуциране на кредитния риск
1. Никоя експозиция, по отношение на която институцията е постигнала редуциране на кредитния риск, не може да генерира по-голяма по размер рисково претеглена експозиция или очаквана загуба от експозиция, която не е била обект на редуциране на кредитния риск, но иначе е идентична.
2. Когато кредитната защита е била вече отчетена съгласно глава 2 или глава 3, в зависимост от случая, в размера на рисково претеглените експозиции, институциите не вземат предвид въпросната кредитната защита при изчисленията по настоящата глава.
3. Когато са изпълнени разпоредбите по раздели 2 и 3, институциите могат да променят изчисленията на размера на рисково претеглените експозиции по стандартизирания подход и изчисленията на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба по вътрешнорейтинговия подход в съответствие с разпоредбите по раздели 4, 5 и 6.
4. Институциите третират като обезпечение паричните средства, ценните книжа или стоките, закупени, взети в заем или получени по репо сделка или сделките за предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки.
5. Когато институцията, изчисляваща размерите на рисково претеглените експозиции по стандартизирания подход, има повече от една форма на редуциране на кредитен риск, обхващащ една експозиция, тя изпълнява всяко едно от следните условия:
а)
разделя експозицията на части, покрити от всеки вид инструмент за редуциране на кредитния риск;
б)
изчислява размера на рисково претеглената експозиция отделно за всяка част по буква а) в съответствие с разпоредбите на глава 2 и на настоящата глава.
6. Когато институцията, изчисляваща размерите на рисково претеглените експозиции по стандартизирания подход, покрива една експозиция с кредитната защита, предоставена от един доставчик на защита, и въпросната защита има различни падежи, тя изпълнява всяко едно от следните условия:
а)
разделя експозицията на части, покрити от всеки инструмент за редуциране на кредитния риск;
б)
изчислява размера на рисково претеглената експозиция отделно за всяка част по буква а) в съответствие с разпоредбите на глава 2 и на настоящата глава.
Член 194
Принципи относно приемливостта на техниките за редуциране на кредитния риск
1. Използваната техника за предоставяне на кредитна защита заедно с предприетите действия и стъпки, както и политиките и процедурите, прилагани от кредитиращата институция, са такива, че водят до споразумения за кредитна защита, които са правно валидни и изпълними във всички съответни юрисдикции.
По искане на компетентния орган кредитиращата институция предоставя най-актуалната версия на независимото писмено мотивирано правно становище или становища, въз основа на което(ито) тя е установила дали споразумението или споразуменията ѝ за кредитна защита отговоря(т) на предвиденото в първа алинея условие.
2. Кредитиращата институция предприема всички целесъобразни стъпки, за да осигури ефективността на споразуменията за кредитна защита и да се справи с рисковете, свързани с тези споразумения.
3. Институциите могат да отчетат наличието на обезпечена кредитна защита при изчисляването на ефекта от редуцирането на кредитния риск, когато активите, на които разчитат за тази защита отговарят едновременно на следните две условия:
а)
те са включени в списъка на приемливите активи, посочени в членове 197-200, в зависимост от случая;
б)
те са достатъчно ликвидни и тяхната стойност във времето е достатъчно стабилна, за да се осигури подходящо ниво на сигурност по отношение на постигнатата кредитна защита, като се отчита използваният подход за изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции и степента на признаване на защитата.
4. Институциите могат да отчетат наличието на обезпечена кредитна защита при изчисляването на ефекта от редуциране на риска само когато кредитиращата институция има право своевременно да ликвидира или да задържи активите, които осигуряват защитата в случай на неизпълнение, неплатежоспособност или несъстоятелност - или друго кредитно събитие, изложено в документацията по сделката - на длъжника и, когато е приложимо, на попечителя, държател на обезпечението. Степента на корелационна зависимост между стойността на активите, на които се разчита за осигуряване на защита, и кредитното качество на длъжника не е твърде висока.
5. При кредитна защита с гаранции доставчикът на защита се счита за приемлив само когато доставчикът на защита е включен в списъка с приемливи доставчици на защита, посочен в член 201 или 202, в зависимост от случая.
6. При кредитна защита с гаранции споразумението за защита се счита за приемливо само когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
то е включено в списъка на приемливите споразумения за защита, посочени в член 203 и член 204, параграф 1;
б)
то е правно валидно и изпълнимо в съответните юрисдикции, с което се постига подходящо ниво на сигурност на кредитната защита след отчитане на използвания подход за изчисляване на размера на рисково претеглените активи и степента на признаване на защитата;
в)
доставчикът на защита изпълнява критериите, посочени в параграф 5.
7. Кредитната защита отговаря на изискванията, установени в раздел 3, както е приложимо.
8. Институцията е в състояние да докаже пред компетентните органи, че разполага с подходящи процедури за управление на рисковете, позволяващи ѝ да контролира рисковете, на които тя може да бъде изложена в резултат на осъществяването на практики за редуциране на кредитния риск.
9. Независимо от факта, че извършеното редуциране на кредитния риск е взето предвид за целите на изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции и когато е приложимо - на размера на очакваната загуба, институциите продължават да правят пълна оценка на кредитния риск на базисната експозиция и са в състояние да докажат изпълнението на това изискване пред компетентните органи. Само за целите на настоящия параграф при репо сделки и при сделки по предоставяне в заем на ценни книжа или по предоставяне/получаване в заем на стоки, за базисна експозиция се счита нетният размер на експозицията.
10. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти с цел определяне на това какво означава достатъчно ликвидни активи и кога стойностите на активите могат да се считат за достатъчно стабилни за целите на параграф 3.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 30 септември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Раздел 2
Приемливи методи за редуциране на кредитния риск
Подраздел 1
Обезпечена кредитна защита
Член 195
Балансово нетиране
Институциите могат да използват балансовото нетиране на взаимни вземания между самите себе си и свои контрагенти като приемлива форма на редуциране на кредитния риск.
Без да се засяга член 196, приемливостта е ограничена до взаимни парични салда между институцията и контрагента. Институциите могат да променят размера на рисково претеглените експозиции и по целесъобразност размера на очакваната загуба само за заемите и депозитите, които самите те са получили и които са предмет на балансово споразумение за нетиране.
Член 196
Рамкови споразумения за нетиране, обхващащи репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки или други сделки, обусловени от капиталовите пазари
Институциите, прилагащи определения в член 223 разширен метод за финансово обезпечение, могат да отчитат ефектите на двустранни договори за нетиране с контрагент, обхващащи репо сделки, сделки за предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки или други сделки, обусловени от капиталовите пазари. Без да се засяга член 299, в рамките на тези споразумения или сделки приетото обезпечение и получените в заем ценни книжа или стоки трябва да отговарят на изискванията за приемливост на обезпечението, установени в членове 197 и 198.
Член 197
Приемливост на обезпечението при всички подходи и методи
1. Институциите могат да използват следните активи като приемливо обезпечение при всички подходи и методи:
а)
парични влогове или приравнени на тях парични инструменти, държани от кредитиращата институция;
б)
емитирани от централни правителства или централни банки дългови ценни книжа с присъдена кредитна оценка от призната като приемлива за целите на глава 2 АВКО или агенция за експортно застраховане, която е определена от ЕБО като съответстваща на четвърта или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на експозиции към централни правителства и централни банки по глава 2;
в)
емитирани от институции дългови ценни книжа с присъдена кредитна оценка от АВКО, която е определена от ЕБО като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на експозиции към институции по глава 2;
г)
емитирани от други субекти дългови ценни книжа с присъдена кредитна оценка от АВКО, която е определена от ЕБО като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на експозиции към предприятия по глава 2;
д)
дългови ценни книжа с краткосрочна кредитна оценка от АВКО, която е определена от ЕБО като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на краткосрочни експозиции по глава 2;
е)
капиталови инструменти или конвертируеми облигации, включени в основен индекс;
ж)
злато;
з)
секюритизиращи позиции, които не са пресекюритизиращи, с външна кредитна оценка от АВКО, която е определена от ЕБО като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на секюритизирани експозиции, посочени в глава 5, раздел 3, подраздел 3.
2. За целите на параграф 1, буква б) „дългови ценни книжа, емитирани от централни правителства или централни банки“, включват:
а)
дългови ценни книжа, емитирани от регионални правителства или местни органи на власт, експозициите към които се третират като експозиции към централно правителство, под юрисдикцията на което са учредени съгласно член 115, параграф 2;
б)
дългови ценни книжа, емитирани от субекти от публичния сектор, които се разглеждат като експозиции към централни правителства в съответствие с член 116, параграф 4;
в)
дългови ценни книжа, емитирани от многостранни банки за развитие, на които е присъдено 0 % рисково тегло съгласно член 117, параграф 2;
г)
дългови ценни книжа, емитирани от международни организации, на които е присъдено 0 % рисково тегло съгласно член 118;
3. За целите на параграф 1, буква в) „дългови ценни книжа, емитирани от институции“, включват:
а)
дългови ценни книжа, емитирани от регионални правителства или местни органи на власт, различни от дълговите ценни книжа, посочени в параграф 2, буква а);
б)
дългови ценни книжа, емитирани от субекти от публичния сектор, експозициите към които се разглеждат съгласно член 116, параграфи 1 и 2;
в)
дългови ценни книжа, емитирани от многостранни банки за развитие, различни от тези, на които е присъдено 0 % рисково тегло съгласно член 117, параграф 2.
4. Институцията може да използва дългови ценни книжа, емитирани от други институции и неразполагащи с присъдена от АВКО кредитна оценка, като приемливо обезпечение, ако тези дългови ценни книжа отговарят на всеки един от следните критерии:
а)
те се котират на призната борса;
б)
те са квалифицирани като първостепенен дълг;
в)
всички останали рейтинговани емисии ценни книжа на институцията емитент от същия ранг имат присъдена от АВКО кредитна оценка, която е определена от ЕБО като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисковото претегляне на експозициите към институции или краткосрочни експозиции по глава 2;
г)
кредитиращата институция не разполага с информация, обуславяща присъждането на кредитна оценка, по-неблагоприятна от посочена в буква в);
д)
пазарната ликвидност на инструмента е достатъчна за тези цели.
5. Институциите могат да използват дялове или акции в ПКИ като приемливо обезпечение, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
за дяловете или акциите се определят ежедневни борсови котировки;
б)
ПКИ инвестират единствено в инструменти, които могат да бъдат признати по параграфи 1 и 2.
в)
ПКИ отговорят на условията по член 132, параграф 3).
Когато дадено ПКИ инвестира в акции или дялове на друго ПКИ, условията по първа алинея, букви а)-в) се прилагат по еднакъв начин спрямо всяко базисно ПКИ.
Ако ПКИ използва дериватни инструменти с цел хеджиране на разрешените инвестиции, това не е пречка за приемливостта на неговите дялове или акции като обезпечение.
6. За целите на параграф 5, когато ПКИ (наричан по-долу „първоначалното ПКИ“) или някое от неговите базисни ПКИ инвестира и в инструменти, различни от приемливите по параграфи 1 и 4, институциите могат да използват дяловете или акциите в това ПКИ като обезпечение до размер, равен на стойността на приемливите активи, държани от това ПКИ, като се допуска, че това ПКИ или някое от неговите базисни ПКИ е инвестирало в неприемливи активи до максималния допустим според техния инвестиционен мандат размер.
Когато базисно ПКИ има свои собствени базисни ПКИ, институциите могат да използват дяловете или акциите в първоначалното ПКИ като приемливо обезпечение, при условие че прилагат предвидената в първа алинея методология.
Когато неприемливите активи могат да имат отрицателна стойност поради задължения или условни задължения, произтичащи от собственост, институциите изпълняват всяко едно от следните условия:
а)
изчисляват общата стойност на неприемливите активи;
б)
когато получената по буква а) сума е отрицателна, те приспадат абсолютната стойност на тази сума от общата стойност на приемливите активи.
7. По отношение на параграф 1, букви б)-д), когато ценните книжа имат две кредитни оценки от АВКО, институциите прилагат по-малко благоприятната оценка. Когато ценните книжа имат повече от две кредитни оценки от АВКО, институциите прилагат двете най-благоприятни кредитни оценки. Ако двете най-благоприятни кредитни оценки се различават, институциите прилагат по-малко благоприятната от двете.
8. ЕОЦКП разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на:
а)
основните индекси, посочени в параграф 1, буква е) от настоящия член, в член 198, параграф 1, буква а), в член 224, параграфи 1 и 4 и в член 299, параграф 2, буква д);
б)
признатите борси, посочени в параграф 4, буква а) от настоящия член, член 198, параграф 1, буква а), член 224, параграфи 1 и 4, член 299, параграф 2, буква д), член 400, параграф 2, буква к), член 416, параграф 3, буква д), член 428, параграф 1, буква в) и част 3, точка 12 от приложение III, в съответствие с условията, установени в член 4, параграф 1, точка 72.
ЕОЦКП представя на Комисията проектите на технически стандарти за изпълнение до 31 декември 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1095/2010.
Член 198
Допълнителни критерии за приемливост на обезпечението при разширения метод за финансово обезпечение
1. Институцията, която използва разширения метод за финансово обезпечение по член 223, може, освен посочените в член 197 обезпечения, да използва и следните позиции като приемливо обезпечение:
а)
капиталови инструменти или конвертируеми облигации, които не са включени в основен индекс, но се търгуват на призната борса;
б)
дялове или акции в ПКИ, ако е изпълнено всяко едно от следните условия:
i)
за дяловете или акциите се определят ежедневни борсови котировки;
ii)
ПКИ инвестира единствено в инструменти, които могат да бъдат признати по член 197, параграфи 1 и 4, и в посочените в буква а) от настоящата алинея позиции.
Когато ПКИ инвестира в дялове или акции на друго ПКИ, условията по букви а) и б) от настоящия параграф се прилагат равнозначно и спрямо базовото ПКИ.
Ако ПКИ използва дериватни инструменти с цел хеджиране на разрешените инвестиции, това не е пречка за приемливостта на неговите дялове или акции като обезпечение.
2. Когато ПКИ или някое от неговите базисни ПКИ инвестира и в инструменти, различни от приемливите по член 197, параграфи 1 и 4, и в позициите, посочени в параграф 1, буква а), от настоящия член, институциите могат да използват дяловете или акциите в това ПКИ като обезпечение до размер, равен на стойността на приемливите активи, държани от това ПКИ, като се допуска, че това ПКИ или някое от неговите базисни ПКИ е инвестирало в неприемливи активи до максималния допустим според техния инвестиционен мандат размер.
Когато неприемливите активи могат да имат отрицателна стойност поради задължения или условни задължения, произтичащи от собственост, институциите изпълняват всяко едно от следните условия:
а)
изчисляват общата стойност на неприемливите активи;
б)
когато получената по буква а) сума е отрицателна, те приспадат абсолютната стойност на тази сума от общата стойност на приемливите активи.
Член 199
Допълнителна приемливост на обезпечения при вътрешнорейтинговия подход
1. Институцията, която изчислява рисково претегления размер на експозициите и размера на очакваната загуба по вътрешнорейтинговия подход, може освен посочените в членове 197 и 198 обезпечения да използва и следните форми на обезпечение:
а)
обезпечение с недвижими имоти в съответствие с параграфи 2, 3 и 4;
б)
вземания в съответствие с параграф 5;
в)
други обезпечения с физически активи в съответствие с параграфи 6 и 8;
г)
лизинг в съответствие с параграф 7.
2. Освен ако в член 124, параграф 2 не е предвидено друго, като приемливо обезпечение институциите могат да използват жилищни имоти, които са или ще бъдат обитавани или отдавани под наем от собственика или от ползвателя в случаите на фондове за лично инвестиране, както и търговски недвижими имоти, включително офиси и други търговски помещения, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
стойността на имотите не се влияе съществено от кредитното качество на длъжника. При определянето на съществеността на тази зависимост, институциите могат да игнорират случаите, когато стойността на имотите и състоянието на кредитополучателя са повлияни от чисто макроикономически фактори;
б)
рискът, свързан с кредитополучателя не се влияе съществено от промени в състоянието на базисния имот или проект, а от способността на длъжника да използва други източници за изплащане на задълженията си, т.е. погасяването на заема не зависи съществено от паричните постъпления, генерирани от базисния имот, служещ като обезпечение.
3. За експозициите, обезпечени с намиращи се на територията на държава членка жилищни имоти, институциите могат да се отклонят от параграф 2, буква б), когато компетентният орган на тази държава членка е публикувал доказателства за наличието на добре развит и отдавна установен пазар на жилищни имоти на тази територия, с проценти на загубите, които не превишават следните лимити:
а)
загубите, произтичащи от заеми, обезпечени с жилищни имоти до 80 % от пазарната стойност, или 80 % от ипотечната заемна стойност, освен ако съгласно член 124, параграф 2 не е предвидено друго, не превишават 0,3 % от текущия размер на заемите, обезпечени с жилищни имоти, за всяка отделна година;
б)
общите загуби, произтичащи от заеми, обезпечени с жилищни имоти, не превишават 0,5 % от текущия размер на заемите, обезпечени с жилищни имоти, за всяка отделна година.
Ако в дадена година не е спазено някое от условията, посочени в букви а) и б) от първа алинея, институциите не прилагат третирането, предвидено в тази алинея, докато през някоя от следващите години не бъдат удовлетворени и двете условия.
4. За търговски недвижим имот, намиращ се на територията на държава членка, институциите могат да се отклонят от параграф 2, буква б), когато компетентният орган на тази държава членка е публикувал доказателства за наличието на добре развит и отдавна установен пазар на търговски недвижими имоти на тази територия, с проценти на загубите, които да не превишават следните лимити:
а)
загубите, произтичащи от заеми, обезпечени с търговски недвижими имоти до 50 % от пазарната им стойност или 60 % от ипотечна заемна стойност, не превишават 0,3 % от текущия размер на заемите, обезпечени с търговски недвижими имоти, за всяка отделна година;
б)
общите загуби, произтичащи от заеми, обезпечени с търговски недвижими имоти, не превишават 0,5 % от текущия размер на заемите, обезпечени с търговски недвижими имоти, за всяка отделна година.
Ако в дадена година не е спазено някое от условията, посочени в първа алинея, букви а) и б), институциите не прилагат третирането, предвидено в тази алинея, докато през някоя от следващите години не бъдат удовлетворени и двете условия.
5. Институциите могат да използват като приемливо обезпечение вземания, свързани с търговска сделка или сделки с първоначален матуритет по-малък или равен на една година. Приемливите вземания не включват вземания, които са свързани със секюритизация, прехвърляне на риска към други лица или кредитни деривати, или суми дължими от взаимосвързани предприятия.
6. Компетентните органи разрешават на институцията да използва като приемливо обезпечение физически актив от вид, различен от посочените в параграфи 2, 3 и 4, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
съществуването на ликвидни пазари е доказано от чести сделки, като се взема предвид вида на активите, което позволява реализиране на обезпечението по бърз и икономически ефикасен начин. Изпълнението на това условие се проверява от институциите периодично и когато съществуват признаци за съществени промени в пазара;
б)
съществуват широко признати и обществено достъпни пазарни цени за обезпечението. Институциите могат да приемат пазарните цени за широко признати, ако те произтичат от надеждни източници на информация като например публични индекси и отразяват цените по осъществени при нормални условия сделки. Институциите могат да приемат пазарните цени за обществено достъпни, ако тези цени са лесно достъпни и биват оповестявани и предоставяни редовно и без неоснователни административни или финансови тежести;
в)
институцията анализира пазарните цени, времето и разходите, необходими за реализиране на обезпечението, както и реализираните от обезпечението постъпления;
г)
институцията доказва, че при над 10 % от всички случаи на реализиране за даден вид обезпечение получените постъпления не са под 70 % от стойността на обезпечението. Когато е налице съществена променливост на пазарните цени, институцията доказва пред компетентните органи, че направената от нея оценка на обезпечението е достатъчно консервативна.
Институциите документират изпълнението на условията, посочени в букви а)-г) от първа алинея и в член 210.
7. При спазване на разпоредбите на член 230, параграф 2, когато са изпълнени изложените в член 211 изисквания, експозициите, възникващи от сделките, с които дадена институция отдава на лизинг собственост на трето лице, могат да се третират по същия начин както заемите, обезпечени с вида на отдаваната на лизинг собственост.
8. ЕБО оповестява списък на видовете обезпечения с физически активи, за които институциите могат да приемат, че са изпълнени условията, посочени параграф 6, букви а) и б).
Член 200
Други форми на обезпечена кредитна защита
Като приемливо обезпечение институциите могат да използват следните други форми на обезпечена кредитна защита:
а)
парични депозити или приравнени на тях парични инструменти, които институция трета страна не държи на доверително управление, и заложени в полза на кредитиращата институция;
б)
животозастрахователни полици, заложени в полза на кредитиращата институция;
в)
инструменти, емитирани от институция трета страна, които при поискване ще бъдат обратно изкупени от тази институция.
Подраздел 2
Кредитна защита с гаранции
Член 201
Приемливост на доставчици на защита съгласно всички подходи
1. Институциите могат да използват следните страни като приемливи доставчици на кредитна защита с гаранции:
а)
централни правителства и централни банки;
б)
регионални правителства или местни органи на власт;
в)
многостранни банки за развитие;
г)
международни организации, експозициите към които са с присъдено 0 % рисково тегло съгласно член 117;
д)
субекти от публичния сектор, вземанията към които се третират в съответствие с член 116;
е)
институции и финансови институции, за които експозициите към финансови институции се третират като експозиции към институции съгласно член 119, параграф 5;
ж)
други предприятия, включително дружества майки, дъщерни предприятия и асоциирани предприятия, когато е изпълнено едно от следните условия:
i)
на тези предприятия е присъдена кредитна оценка от АВКО;
ii)
при институциите, изчисляващи размерите на рисково претеглените експозиции и на очакваната загуба по вътрешнорейтинговия подход, на тези предприятия не е присъдена кредитна оценка от призната АВКО, но имат вътрешна оценка от институцията.
з)
централни контрагенти.
2. При институциите, които изчисляват размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба по вътрешнорейтинговия подход, за приемлив доставчик на кредитна защита с гаранции се счита този гарант, на който институцията е присъдила вътрешна оценка в съответствие с разпоредбите на глава 3, раздел 6.
Компетентните органи публикуват и поддържат списъка на финансовите институции, които са приемливи доставчици на кредитна защита с гаранции, посочени в параграф 1, буква е), или водещите критерии за определяне на други такива приемливи доставчици на кредитна защита с гаранции, заедно с описание на приложимите пруденциални изисквания, и обменят своя списък с други компетентни органи в съответствие с член 117 от Директива 2013/36/ЕС.
Член 202
Приемливост на доставчици на защита при вътрешнорейтинговия подход, които отговарят на изискванията за третиране по член 153, параграф 3
Като приемливи доставчици на кредитна защита с гаранции, които отговарят на изискванията за третиране по член 153, параграф 3, институцията може да използва институции, застрахователни и презастрахователни предприятия и агенции за експортно застраховане, които отговарят на всяко едно от следните условия:
а)
те имат достатъчно опит в предоставянето на кредитна защита с гаранции;
б)
те са обект на регулации, еквивалентни на правилата, изложени в настоящия регламент, или към момента на предоставяне на кредитната защита са имали кредитна оценка, присъдена от призната АВКО, която е определена от ЕБО като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на експозиции към предприятия по глава 2;
в)
към момента на предоставяне на кредитната защита или за всеки последващ период, имат вътрешна оценка с вероятност от неизпълнение (PD), равностойна или по-ниска на тази, съответстваща на втора или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на експозиции към предприятия по глава 2;
г)
те имат вътрешна оценка с PD, равностойна на или по-ниска от тази, съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на експозиции към предприятия по глава 2.
За целите на настоящия член кредитната защита, предоставена от агенции за експортно застраховане, не се ползва от каквато и да е изрична контрагаранция от централно правителство.
Член 203
Приемливост на гаранции като кредитна защита с гаранции
Институциите могат да използват гаранции като приемлива кредитна защита с гаранции.
Подраздел 3
Видове деривати
Член 204
Приемливи видове кредитни деривати
1. Като приемлива кредитна защита институциите могат да използват следните видове кредитни деривати и инструменти, които могат да бъдат съставени от такива кредитни деривати или от кредитни деривати с подобен икономически ефект:
а)
суап за кредитно неизпълнение;
б)
суап за обща доходност;
в)
дългова ценна книга, обвързана със заеми към едно или няколко лица (credit linked notes), до размера на нейното парично покритие.
Кредитната защита не се признава, когато институцията е закупила суап за обща доходност и отчита нетните постъпления по сделката като нетен доход, но не отчита съответното намаление в стойността на покрития актив посредством намаление на справедливата стойност или посредством увеличение към резервите.
2. Когато институцията осъществява вътрешно хеджиране чрез кредитен дериват, кредитната защита бива призната за приемлива за целите на настоящата глава, ако кредитният риск, прехвърлен към търговския портфейл, се прехвърля на трето лице или лица.
Когато вътрешното хеджиране е осъществено в съответствие с разпоредбите на първа алинея и са изпълнени изискванията по настоящата глава, за изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба, институциите прилагат установените в раздели 4-6 правила, когато използват кредитна защита с гаранции.
Раздел 3
Изисквания
Подраздел 1
Обезпечена кредитна защита
Член 205
Изисквания относно балансовите споразумения за нетиране различни от рамкови споразумения за нетиране, посочени в член 206
Балансовите споразумения за нетиране, различни от рамкови споразумения за нетиране, посочени в член 206, се определят като приемлива форма на редуциране на кредитния риск, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
тези споразумения са правно валидни и изпълними във всички съответни юрисдикции, включително в случай на неплатежоспособност или несъстоятелност на контрагента;
б)
институциите могат във всеки един момент да определят активите и пасивите, които са предмет на тези споразумения;
в)
институциите постоянно следят и контролират рисковете, свързани с прекратяването на кредитната защита;
г)
институциите постоянно следят и контролират съответните експозиции на нетна база.
Член 206
Изисквания относно рамковите споразумения за нетиране, обхващащи репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, или други сделки, обусловени от капиталовите пазари
Рамковите споразумения за нетиране, обхващащи репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, или други сделки, обусловени от капиталовите пазари, се определят като приемлива форма на редуциране на кредитния риск, когато предоставеното в рамките на тези споразумения обезпечение отговаря на всички изисквания, установени в член 207, параграфи 2-4, и когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
споразуменията са правно валидни и изпълними във всички съответни юрисдикции, включително в случай на несъстоятелност или неплатежоспособност на контрагента;
б)
споразуменията дават на изправната страна правото да прекрати и приключи своевременно всички сделки по споразумението в случай на неизпълнение, включително в случай на несъстоятелност или неплатежоспособност на контрагента;
в)
споразуменията предоставят нетиране на печалбите и загубите по сделки, обхванати от споразумение, така че едната страна да дължи една нетна сума на другата страна.
Член 207
Изисквания към финансовите обезпечения
1. При всички подходи и методи финансовите обезпечения и златото се квалифицират като приемливо обезпечение, когато са изпълнени всички изисквания, посочени в параграфи 2 - 4.
2. Между кредитоспособността на длъжника и стойността на обезпечението не съществува съществена положителна корелация. Ако стойността на обезпечението се намали значително, това само по себе си не означава, че кредитоспособността на длъжника се е влошила значително. Ако кредитоспособността на длъжника достигне до критично ниски нива, това само по себе си не означава, че стойността на обезпечението е намаляла значително.
Ценните книжа, емитирани от длъжника или от субект от същата група, не се квалифицират като приемливо обезпечение. Независимо от това емитираните от длъжника покрити облигации, попадащи в рамките на член 129, се квалифицират като приемливо обезпечение, когато те са приети като обезпечение по репо сделки и са изпълнени изискванията, определени в първа алинея.
3. Институциите спазват договорните и нормативните изисквания във връзка с привеждането в сила на договорите за обезпечение и предприемат всички необходими стъпки за осигуряването на изпълнението на договорите съгласно закона, приложим към тяхното право върху обезпечението;
Институциите са извършили необходимия правен преглед, потвърждаващ изпълнимостта на договорите за обезпечение във всички съответни юрисдикции. Те извършват такъв повторен преглед, когато това е необходимо за запазване на изпълнимостта.
4. Институциите спазват всяко едно от следните оперативни изисквания:
а)
те документират надлежно договорите за обезпечение и разполагат с ясни и надеждни процедури за своевременното реализиране на обезпечението;
б)
те прилагат надеждни процедури и процеси за контрол на рисковете, свързани с използването на обезпеченията, включително рискове от неизпълнение или редуциране на размера на кредитната защита, рискове от неправилна оценка на обезпечението, рискове, свързани с прекратяването на кредитната защита, риск от концентрация, произтичащ от използването на обезпечението и взаимодействие с общия рисков профил на кредитната институция;
в)
те разполагат с документирани политики и практики относно вида и размера на приетите обезпечения;
г)
те изчисляват пазарната стойност на обезпечението и го преоценяват поне веднъж на всеки шест месеца и когато имат основания да смятат, че е настъпило значително намаление в пазарната му стойност;
д)
когато обезпечението се държи от трето лице, институциите предприемат необходимите действия, за да се уверят, че третото лице отчита обезпечението отделно от своите собствени активи;
е)
те гарантират, че се отделят достатъчно ресурси за нормалното действие на маржин споразуменията с контрагенти по извънборсови деривати и сделки за финансиране на ценни книжа, отчетено според своевременното извършване и точността на техните изходящи изисквания за допълване на маржин депозита и времето за реакция на входящи изисквания за допълване на маржин депозита;
ж)
те са въвели политики за управление на обезпеченията, посредством които контролират, наблюдават и отчитат:
i)
рисковете, на които маржин споразуменията ги излагат;
ii)
риска от концентрация при определени видове активи, служещи за обезпечение;
iii)
повторната употреба на обезпечението, включително потенциалните случаи на недостиг на ликвидност вследствие на повторна употреба на получените от контрагентите обезпечения;
iv)
отказ от права по обезпеченията, предоставени на контрагентите.
5. В допълнение към изпълнението на всички изисквания, посочени в параграфи 2-4, финансовото обезпечение се квалифицира като приемливо обезпечение съгласно опростения метод за финансово обезпечение, когато остатъчният матуритет на защитата е не по-малък от остатъчния матуритет на експозицията.
Член 208
Изисквания към обезпеченията с недвижими имоти
1. Недвижимата собственост се квалифицира като приемливо обезпечение само когато са изпълнени всички изисквания, посочени в параграфи 2-5.
2. Спазват се следните изисквания относно правната сигурност:
а)
ипотеката или съответните тежести подлежат на изпълнение във всички съответни юрисдикции към момента на сключването на кредитно споразумение и са своевременно и надлежно вписани;
б)
изпълнени са всички правни изисквания за учредяване на залога;
в)
споразумението за защитата и правният процес, който е залегнал в неговата основа, дават възможност на институцията да реализира стойността на защитата в разумен срок.
3. Спазват се следните изисквания по отношение на наблюдението на стойностите и оценката на имотите:
а)
институциите наблюдават стойността на недвижимата собственост периодично - за търговски недвижими имоти най-малко веднъж годишно, а за жилищна недвижима собственост веднъж на всеки три години. Институциите извършват по-често наблюдение, когато настъпват значителни промени в пазарните условия;
б)
оценката на имотите се преразглежда, когато информацията, с която разполагат институциите, показва, че стойността на им е спаднала значително спрямо общите пазарни цени, като прегледът се извършва от оценител, който притежава необходимата квалификация, умения и опит за извършване на оценка и който е независим от процеса по вземане на взимане на решения за отпускане на кредит. За заеми, превишаващи 3 милиона евро или 5 % от собствения капитал на институцията, оценката на недвижимата собственост подлежи на преглед от такъв оценител най-малко на всеки три години.
Институциите могат да използват статистически методи за проследяване на стойността на имотите и за установяване на собствеността, която трябва да бъде преоценена.
4. Институциите документират ясно приеманите от тях видове жилищния и търговски недвижими имоти, както и съответната си кредитна политика.
5. Институциите разполагат с процедури да проследяват дали имотите, приети като кредитна защита, са подходящо застраховани срещу риск от щети.
Член 209
Изисквания към вземанията
1. Вземанията се квалифицират като приемливо обезпечение, когато са изпълнени всички изисквания, посочени в параграфи 2 и 3.
2. Спазват се следните изисквания относно правната сигурност:
а)
правният механизъм, чрез който обезпечението е предоставено на кредитиращата институция, е надежден и ефективен и гарантира, че институцията има ясни права върху обезпечението, включително правото върху постъпленията от продажбата на обезпечението;
б)
институциите предприемат всички необходими стъпки за изпълнение на местните изисквания по отношение на изпълнимостта на правото върху обезпечението. Кредитиращата институция има първо по ред вземане върху обезпечението, въпреки че тези вземания могат да бъдат обект на вземания на привилегировани кредитори, предвидени в законови разпоредби;
в)
институциите са извършили необходимия правен преглед, потвърждаващ изпълнимостта на договорите за обезпечение във всички съответни юрисдикции;
г)
институциите документират надлежно своите договори за обезпечение и разполагат с ясни и надеждни процедури за своевременното събиране на обезпечението;
д)
институциите разполагат с процедури, които гарантират съблюдаването на всички правни условия, необходими за обявяване на неизпълнение от страна на кредитополучателя и своевременно събиране на обезпечението;
е)
при финансов запор или неизпълнение от страна на кредитополучателя институцията има законно право да продаде или преотстъпи вземанията на други лица без съгласието на длъжниците по вземанията.
3. Спазват се следните изисквания относно управлението на риска:
а)
институцията разполага с надежден процес за определяне на кредитния риск по вземанията. Този процес обхваща анализи на стопанската дейност и отрасъла на кредитополучателя, както и видовете клиенти, с които кредитополучателят има стопански отношения. Когато институцията разчита на своите кредитополучатели да проверят кредитния риск на клиентите, тя извършва преглед на кредитните практики на кредитополучателите, за да се увери в тяхната надеждност и правдоподобност;
б)
разликата между размера на експозицията и стойността на вземанията отразява всички необходими фактори, включително разходите по събирането, концентрацията в рамките на групата вземания, заложени от отделен кредитополучател, и потенциалния риск от концентрация в рамките на общите експозиции на институцията, извън риска, контролиран посредством общата методология на институцията. Институциите поддържат постоянен, съобразен с вземанията, процес на наблюдение. Те редовно проверяват и съответствието с ограничителните клаузи на заемите, с екологичните ограничения, както и с други правни изисквания;
в)
вземанията, заложени от даден кредитополучател, се диверсифицират и не са в неоправдана корелационна зависимост с кредитополучателя. Когато е налице съществена положителна корелационна зависимост, институциите отчитат съпътстващите рискове при определянето на маржовете за групата обезпечения като цяло;
г)
институциите не използват като приемлива кредитна защита вземанията към асоциирани на кредитополучателя лица, включително дъщерни предприятия и наети лица;
д)
институцията разполага с документиран процес за събиране на плащания по вземания в усложнена ситуация. Институциите разполагат с необходимите средства за събиране дори когато те обикновено разчитат на своите кредитополучатели за събирането.
Член 210
Изисквания към други обезпечения с физически активи
Обезпеченията с физически активи, различни от недвижима собственост, се квалифицират като приемливи обезпечения при вътрешнорейтинговия подход, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
договорът, съгласно който физическите активи биват предоставени на институцията като обезпечение, е правно валиден и изпълним във всички съответни юрисдикции и дава възможност на институцията да реализира стойността на обезщетението в разумен срок;
б)
приемливи са единствено първи залози или тежести върху обезпечението, като институцията има предимство пред всички други кредитори за реализираните постъпления от обезпечението, с единственото изключение на допустимите първи по ред вземания, посочени в член 209, параграф 2, буква б);
в)
институциите наблюдават стойността на обезпечението редовно и най-малко веднъж годишно. Институциите извършват по-често наблюдение, когато настъпват значителни промени в пазарните условия;
г)
договорът за заем съдържа подробни описания на обезпечението, както и подробни уточнения за начина и честотата на преоценката;
д)
институциите документират ясно в налични за проверка вътрешни кредитни политики и процедури видовете обезпечения с физически активи, които приемат, както и политиките и практиките, които те прилагат спрямо съответната сума за всеки вид обезпечение в зависимост от размера на експозицията;
е)
кредитните политики на институцията по отношение на структурата на сделката обхващат следните елементи:
i)
подходящи изисквания към обезпечението в зависимост от размера на експозицията;
ii)
способност за лесна реализация на обезпечението;
iii)
способност за обективното установяване на цената или пазарната стойност;
iv)
честотата, с която стойността може да бъде лесно реализирана, включително професионална преценка или оценка;
v)
променливост или приближение на променливостта на стойността на обезпечението.
ж)
при извършване на оценка и преоценка, институциите отчитат напълно всяко влошаване или излизане от употреба на обезпечението, като обръщат особено внимание на ефектите от изтеклото време върху обезпечение, което е зависимо от модните тенденции или сезона;
з)
институциите имат правото да извършват физическа проверка на обезпечението. Те също така разполагат с политики и процедури относно упражняването на правото си на физическа проверка;
и)
приетото като защита обезпечение е подходящо застраховано срещу щети, като институциите разполагат със съответните процедури за наблюдение.
Член 211
Изисквания за третиране на експозиции към лизинг като обезпечение
Институциите третират породените от лизингови сделки експозиции като обезпечени със залог според вида на отдадено на лизинг имущество, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
видът на отдаденото на лизинг имущество изпълнява условията, посочени в зависимост от случая в член 208 или 210, за квалифициране на обезпечението като приемливо;
б)
лизингодателят разполага с надежден процес за управление на риска по отношение на начина на ползване на отдаденото на лизинг имущество, неговото местонахождение, неговата възраст и планираната продължителност на неговото ползване, включително подходящо наблюдение на стойността на обезпечението;
в)
лизингодателят има право на собственост върху актива и може да упражнява правата си като собственик своевременно;
г)
когато това все още не е потвърдено при изчисляването на нивото на параметъра LGD, разликата между стойността на неамортизираната част и пазарната стойност на обезпечението не е толкова голяма, че да бъде надценено редуцирането на кредитния риск, отнасящо се до отдадените на лизинг активи.
Член 212
Изисквания към други форми на обезпечена кредитна защита
1. Паричните депозити и приравнените на тях парични инструменти, държани от институция трета страна, отговарят на условията за третирането съгласно член 232, параграф 1, когато са изпълнени всички от следните условия:
а)
вземането на кредитополучателя към институцията трета страна е публично заложено или преотстъпено на кредитиращата институция и този залог или преотстъпване са правно валидни и изпълними във всички съответни юрисдикции и са безусловни и необратими;
б)
институцията трета страна е уведомена за учредяването на залога или преотстъпването;
в)
в резултат от уведомлението институцията трета страна е в състояние да извърши плащанията единствено към кредитиращата институция или към други лица само след предварително съгласие на кредитиращата институция;
2. Животозастрахователни полици, заложени в полза на кредитиращата институция, се квалифицират като приемливо обезпечение, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
животозастрахователната полица е публично заложена или преотстъпена в полза на кредитиращата институция;
б)
застрахователното дружество, което е издало животозастрахователната полица, е уведомено за залога или преотстъпването на полицата и в резултат на това уведомление не може да изплаща суми по нея без предварителното съгласие на кредитиращата институция;
в)
кредитиращата институция има право да прекрати полицата и да получи своевременно откупната стойност в случай на неизпълнение от страна на кредитополучателя;
г)
кредитиращата институция е уведомена за всички случаи на неплащане по полицата от страна на титуляря на полицата;
д)
кредитната защита е предоставена за срока на погасяване на заема. Когато това не е възможно, защото застрахователното правоотношение се прекратява преди заемното правоотношение, институцията се уверява, че сумата, която ще се получи от застрахователния договор, служи като обезпечение до изтичане на срока за погасяване на заема;
е)
залогът или прехвърлянето са правно валидни и изпълними във всички съответни юрисдикции към момента на сключването на кредитното споразумение;
ж)
откупната стойност е обявена от дружеството, което е издало животозастрахователната полица, и е неснижаема по размер;
з)
при поискване откупната стойност подлежи на своевременно плащане от страна на дружеството, предоставящо животозастрахователната полица;
и)
откупната стойност не се изисква без предварителното съгласие на институцията;
й)
дружеството, което е издало животозастрахователната полица, попада в обхвата на разпоредбите на Директива 2009/138/ЕО или е обект на надзор от страна на компетентен орган на трета държава, прилагащ надзорни и регулаторни изисквания, които са най-малко равностойни на прилаганите в Съюза.
Подраздел 2
Кредитна защита с гаранции и дългови ценни книжа, обвързани със заеми
Член 213
Общи изисквания към гаранциите и кредитните деривати
1. В съответствие с член 214, параграф 1 кредитната защита, произтичаща от гаранция или кредитен дериват, се квалифицира като приемлива кредитна защита с гаранции, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
кредитната защита е пряка;
б)
степента на покритие от кредитната защита е ясно определена и неоспорима;
в)
договорът за кредитна защита не съдържа клаузи, чието изпълнение е извън прекия контрол на кредитора, така че да:
i)
позволи на доставчика на защитата да прекрати защитата едностранно;
ii)
повиши действителните разходи за защитата в резултат от влошаване кредитното качество на защитената експозиция;
iii)
попречи на доставчика на защитата да изпълни задължението за своевременно плащане, когато първоначалният длъжник не извърши някое от дължимите плащания в срок или когато лизинговият договор е изтекъл за целите на признаването на гарантираната остатъчна стойност съгласно член 134, параграф 7 и член 166, параграф 4;
iv)
позволи намаляване на срока на действие на кредитната защита от страна на доставчика на защита;
г)
договорът за кредитна защита е правно валиден и изпълним във всички съответни юрисдикции към момента на сключването на кредитното споразумение.
2. Институцията доказва пред компетентните органи, че е въвела системи за управление на потенциалната концентрация на риск, произтичаща от използването на гаранции и кредитни деривати. Институцията е в състояние да докаже пред компетентните органи начина, по който нейната стратегия относно използването на кредитни деривати и гаранции взаимодейства с управлението на цялостния рисков профил.
3. Институцията спазва договорните и нормативните изисквания във връзка с привеждането в сила на кредитната защита с гаранции и предприема всички необходими стъпки за осигуряването на нейната приложимост съгласно закона, регулиращ правото върху кредитната защита.
Институцията е провела необходимия правен преглед, потвърждаващ изпълнимостта на кредитната защита с гаранции във всички съответни юрисдикции. При необходимост тя провежда повторен преглед, за да осигури запазването на изпълнимостта.
Член 214
Държавни и други контрагаранции от публичния сектор
1. Институциите могат да третират експозициите, посочени в параграф 2, като защитени с гаранция от изброените във въпросния параграф субекти, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
контрагаранцията покрива всички елементи на кредитния риск по вземането;
б)
както първоначалната гаранция, така и контрагаранцията отговарят на изискванията за гаранциите, изложени в член 213 и член 215, параграф 1, с изключение на това, че контрагаранцията не е необходимо да бъде пряка;
в)
покритието е надеждно и липсват исторически доказателства, от които да личи, че покритието на контрагаранцията е с по-ниска ефективност от това на пряката гаранция, издадена от въпросното лице.
2. Предвиденото в параграф 1 третиране се прилага спрямо експозициите, обезпечени с гаранция, покрита с контрагаранция от един от следните субекти:
а)
централни правителства или централни банки;
б)
регионални правителства или местни органи на власт;
в)
субекти от публичния сектор, вземанията към които се третират като вземания към централни правителства в съответствие с член 116, параграф 4;
г)
многостранни банки за развитие или международни организации, получаващи 0 % рисково тегло съгласно съответно на член 117, параграф 2 и член 118;
д)
субекти от публичния сектор, вземанията към които се третират в съответствие с член 116, параграфи 1 и 2;
3. Институциите прилагат третирането, предвидено в параграф 1, и спрямо експозиция, която не е вторично гарантирана с издадена от посоченото в параграф 2 лице контрагаранция, ако контрагаранцията по експозицията е от своя страна пряко гарантирана от някой от посочените лица и условията, изброени в параграф 1, са изпълнени.
Член 215
Допълнителни изисквания към гаранциите
1. Гаранциите се квалифицират като приемлива кредитна защита с гаранции, когато е изпълнено всяко едно от следните условия, както и тези, изложени в член 213:
а)
при признато неизпълнение на контрагента или неплащане от негова страна кредитиращата институция има правото да изиска своевременно плащане от страна на гаранта на всички дължими суми по вземането, по отношение на което е предоставена защитата, като не е необходимо преди плащането от страна на гаранта кредитиращата институция да търси изпълнение от длъжника;
При кредитна защита с гаранции, покриваща жилищни ипотечни заеми, изискванията по член 213, параграф 1, буква в), подточка iii) и по първа алинея от настоящата буква, трябва да бъдат изпълнени само в рамките на 24 месеца;
б)
гаранцията е изрично документирано задължение, поето от гаранта;
в)
изпълнено е едно от следните условия:
i)
гаранцията покрива всички видове плащания, които се очаква да бъдат извършени от длъжника по отношение на претенцията;
ii)
когато определени видове плащания са изключени от гаранцията, кредитиращата институция коригира стойността на гаранцията, за да отрази ограниченото покритие.
2. При гаранции, предоставени в рамките на взаимни схеми за гарантиране или предоставени от изброените в член 214, параграф 2 субекти или насрещно гарантирани от тях, изискванията, определени в параграф 1, буква а) от настоящия член, се считат за удовлетворени, когато е изпълнено едно от следните условия:
а)
кредитиращата институция има правото своевременно да получи от гаранта предварително плащане, отговарящо на всяко едно от следните условия:
i)
то представлява надеждна оценка на размера на загубите, които е вероятно да бъдат понесени от кредитиращата институция, включително загуби, понесени от неплащане на лихви и други видове плащания, които кредитополучателят е задължен да извърши;
ii)
то е пропорционално на покритието на гаранцията;
б)
кредитиращата институция може да удостовери пред компетентните органи, че последиците от гаранцията, включително за покриване на загуби, понесени от неплащане на лихви и други видове плащания, които кредитополучателят е задължен да извърши, оправдават подобно третиране.
Член 216
Допълнителни изисквания към кредитните деривати
1. Кредитните деривати се квалифицират като приемлива кредитна защита с гаранции, когато е изпълнено всяко едно от следните условия, както и тези, изложени в член 213:
а)
кредитните събития, посочени в договора за кредитен дериват, включват:
i)
просрочване на дължими плащания по условията на базисното задължение, които са в сила по времето на такова неплащане, като гратисният период е равен на гратисния период на базисното задължение или по-кратък от него;
ii)
несъстоятелност, неплатежоспособност или невъзможност на длъжника да плати дължимите си задължения, неплащане на задълженията или писмена декларация за невъзможността му най-общо да плати задълженията си на датата на техния падеж, както и други подобни събития;
iii)
преструктуриране на базисното задължение, включително опрощаване или разсрочване на плащанията по главница, лихви или такси, което води до загуба от кредитно естество;
б)
при кредитни деривати, допускащи паричен сетълмент:
i)
институциите прилагат устойчив процес за надеждно оценяване на загубата;
ii)
съществува ясно определен период за получаване на оценка на базисното задължение след настъпване на кредитно събитие.
в)
когато за сетълмента по кредитен дериват се изисква правото и способността на купувача на защита да прехвърля базисното задължение към доставчика на защита, условията на базисното задължение предвиждат изискваното съгласие за подобни прехвърляния да не се отказва неоснователно;
г)
ясно определена е идентичността на страните, отговарящи за вземането на решението дали дадено кредитно събитие е настъпило;
д)
доставчикът на защита не е единствено отговорен за установяването на кредитното събитие;
е)
купувачът на защита има правото или възможността да уведоми доставчика на защита за настъпването на кредитно събитие.
Ако кредитните събития не включват преструктуриране на базисните задължения, както е описано в буква а), подточка iii), кредитната защита може все пак да бъде призната като приемлива в намален размер, както е посочено в член 233, параграф 2.
2. Несъответствие между базисното и референтното задължение по кредитен дериват или между базисното задължение и задължението, използвано с цел да се определи дали дадено кредитно събитие е настъпило, е приемливо само когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
референтното задължение или задължението, използвано с цел да се определи дали дадено кредитно събитие е настъпило, в зависимост от случая, е с равностоен или по-нисък ранг от базисното задължение;
б)
базисното задължение и референтното задължение или задължението, използвано с цел да се определи дали дадено кредитно събитие е настъпило, в зависимост от случая, са от един длъжник и са налице правно изпълними клаузи, уреждащи свързано неизпълнение или свързано предсрочно погасяване.
Член 217
Изисквания относно прилагане на третирането, изложено в член 153, параграф 3
1. За да бъде приемлива за третирането, изложено в член 153, параграф 3, кредитната защита, произтичаща от гаранция или кредитен дериват, трябва да отговаря на следните условия:
а)
базисното задължение е по една от следните експозиции:
i)
експозиция към предприятия, посочена в член 147, с изключение на застрахователни и презастрахователни предприятия;
ii)
експозиция към регионални правителства и местни органи на власт или субекти от публичния сектор, която не се третира като експозиция към централно правителство или централна банка в съответствие с член 147;
iii)
експозиция към МСП, класифицирана като експозиция на дребно в съответствие с член 147, параграф 5;
б)
длъжниците по базисните задължения не са членове на една и съща група с доставчика на защита;
в)
експозицията е хеджирана посредством някой от следните инструменти:
i)
кредитни деривати с гаранции, издадени върху задължения на едно лице, и гаранции, издадени върху задължения на едно лице;
ii)
кредитен дериват за първо неизпълнение;
iii)
кредитен дериват за n-то неизпълнение;
г)
кредитната защита отговаря на изискванията, изложени в членове 213, 215 и 216, в зависимост от случая;
д)
рисковото тегло, свързано с експозицията преди прилагането на третирането, предвидено в член 153, параграф 3, все още не е отчетено в никой от аспектите на кредитната защита;
е)
институцията има право и очаква да получи плащане от доставчика на защита, без да е необходимо предприемане на правни действия срещу контрагента във връзка с плащането. Доколкото е възможно, институцията предприема стъпки, за да се увери, че доставчикът на защита има намерение да плати незабавно в случай на настъпване на кредитно събитие;
ж)
закупената кредитна защита осигурява пълно покритие на хеджираната част от експозицията срещу загуби от кредитните събития, посочени в договора;
з)
възможността за прехвърляне на заемите, ценните книжа или условните задължения е правно осигурена, когато съгласно структурата на плащанията по кредитната защита сетълментът предполага физическо прехвърляне на базисното задължение;
и)
когато институцията възнамерява да достави задължение, различно от базисната експозиция, тя се уверява, че това задължение е достатъчно ликвидно и е способна да го закупи с цел доставка в съответствие с договора;
й)
редът и условията по споразуменията за кредитна защита са правно потвърдени в писмена форма както от доставчика, така и от институцията;
к)
институциите разполагат с процедури за установяване на възможна висока корелационна зависимост между платежоспособността на доставчика на защита и тази на длъжника по базисната експозиция, дължаща се на обща зависимост от рискови фактори, различни от систематичния;
л)
в случай на защита срещу риск от разсейване продавачът на закупени вземания и доставчикът на защита не са от една група.
2. За целите на параграф 1, буква в), подточка ii) институциите прилагат третирането, изложено в член 153, параграф 3, спрямо актива в съвкупността с най-ниския размер на рисково претеглена експозиция.
3. За целите на параграф 1, буква в), подточка iii) получената защита се разглежда по тази рамка само когато е била получена и призната защита от неизпълнение (n-1) или когато (n-1) от активите в съвкупността са вече в неизпълнение. В този случай институциите прилагат третирането, изложено в член 153, параграф 3, спрямо актива в съвкупността с най-ниския размер на рисково претеглена експозиция.
Раздел 4
Изчисляване на ефектите от редуцирането на кредитния риск
Подраздел 1
Обезпечена кредитна защита
Член 218
Дългови ценни книжа, обвързани със заеми
Инвестициите в обвързани със заеми дългови ценни книжа, емитирани от кредитиращата институция, могат да се третират като парично обезпечение при изчисляването на ефекта на обезпечената кредитна защита в съответствие с настоящия подраздел, при условие че суапът за кредитно неизпълнение, заложен в обвързаната със заеми дългова ценна книга, се квалифицира като приемлива кредитна защита с гаранции. За да се определи дали суапът за кредитно неизпълнение, заложен в обвързаната със заеми дългова ценна книга, се квалифицира като приемлива кредитна защита с гаранции, институцията може да счита, че изискването в член 194, параграф 6, буква в) е изпълнено.
Член 219
Балансово нетиране
Заемите и влоговете при кредитиращата институция, обект на балансово нетиране, се третират от тази институция като парично обезпечение при изчисляването на ефекта на обезпечената кредитна защита за тези заеми и влогове на кредитиращата институция, обект на балансово нетиране, които са в една и съща валута.
Член 220
Използване на подхода на надзорни корекции за променливост или подхода на собствените оценки на корекции за променливост при рамкови споразумения за нетиране
1. При изчисляването на „напълно коригираната стойност на експозицията“ (E*) за експозициите, които са обект на приемливо рамково споразумение за нетиране, обхващащо репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, или други сделки, обусловени от капиталовите пазари, институциите изчисляват корекциите за променливост, които трябва да бъдат приложени съгласно подхода на надзорни корекции за променливост или подхода на собствените оценки на корекции за променливост („подход на собствените оценки“), както е посочено в членове 223-226 относно разширения метод за финансово обезпечение.
При използването на подхода на собствените оценки се прилагат същите условия и изисквания, които се прилагат съгласно разширения метод за финансово обезпечение.
2. При изчисляването на параметъра E* институциите:
а)
изчисляват нетната позиция по всяка група ценни книжа или по всеки вид стока чрез изваждане на сумата по подточка ii) от сумата по подточка i):
i)
общата стойност по група ценни книжа или по един вид стоки, отдадени в заем, продадени или предоставени по рамковото споразумение за нетиране;
ii)
общата стойност по група ценни книжа или по един вид стоки, получени в заем, закупени или получени по рамковото споразумение за нетиране;
б)
изчисляват нетната позиция по всяка валута, различна от валутата на сетълмента на рамковото споразумение за нетиране, чрез изваждане на сумата по подточка ii) от сумата по подточка i):
i)
сумата от общата стойност на ценните книжа в тази валута, отдадени в заем, продадени или предоставени по рамковото споразумение за нетиране, и сумата на паричните средства в тази валута, отдадени в заем или прехвърлени по това споразумение;
ii)
сумата от общата стойност на ценните книжа в тази валута, получени в заем, закупени или получени по рамковото споразумение за нетиране, и сумата на паричните средства в тази валута, получени в заем или получени по това споразумение;
в)
прилагат корекцията за променливост, подходяща за дадена група от ценни книжа или касова позиция, към абсолютната стойност на положителната или отрицателната нетна позиция в ценни книжа по тази група;
г)
прилагат корекцията за променливост на валутния риск (fx) към нетната положителна или отрицателна позиция във всяка валута, различна от валутата на сетълмента на рамковото споразумение за нетиране.
3. Институциите изчисляват параметъра E* съгласно следната формула:
където:
Ei
=
стойността на всяка отделна експозиция i по споразумението, която би била приложена при липса на кредитна защита, когато институциите изчисляват размера на рисково претеглените експозиции съгласно стандартизирания подход или когато изчисляват размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба съгласно вътрешнорейтинговия подход;
Ci
=
стойността по всяка група ценни книжа или по всеки вид стоки, получени, взети в заем или закупени, или на паричните средства, получени или взети в заем по отношение на всяка експозиция i;
=
нетната позиция (положителна или отрицателна) за дадена група ценни книжа j;
=
нетната позиция (положителна или отрицателна) за дадена валута k, различна от валутата на сетълмента по споразумението, както е изчислена съгласно параграф 2, буква б);
=
корекцията за променливост, подходяща за определена група ценни книжа j;
=
корекцията за променливост за съответната чуждестранна валута k.
4. При изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба за репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, или други сделки, обусловени от капиталовите пазари, които са обект на рамкови споразумения за нетиране, институциите използват E*, изчислена съгласно параграф 3, като стойност на експозицията към контрагента, породена от сделки, обект на рамковото споразумение за нетиране за целите на член 113 при стандартизирания подход или глава 3 при вътрешнорейтинговия подход.
5. За целите на параграфи 2 и 3 „група ценни книжа“ означава ценни книжа, които са емитирани на една дата от един и същ емитент, имат еднакъв срок на падеж, обект са на едни и същи условия и имат еднакъв период на реализация, както е посочено в членове 224 и 225, в зависимост от случая.
Член 221
Използване на подхода на вътрешните модели за рамкови споразумения за нетиране
1. Като алтернатива на използването на подхода на надзорни корекции за променливост или подхода на собствените оценки при изчисляването на напълно коригираната стойност на експозицията (E*), получена в резултат от прилагането на приемливо рамково споразумение за нетиране, обхващащо репо сделки, сделки за предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, или други сделки, обусловени от капиталовите пазари, с изключение на сделките с деривати, институциите могат, след получаване на разрешение от компетентните органи, да използват подхода на вътрешните модели, който отчита ефектите на корелацията между позициите в ценни книжа, обект на рамковото споразумение за нетиране, както и ликвидността на съответните инструменти.
2. След получаване на разрешение от компетентните органи институциите могат също да използват и вътрешните си модели за маржин заемни сделки, ако сделките са обхванати от двустранно рамково споразумение за нетиране, което отговаря на изискванията, изложени в глава 6, раздел 7.
3. Институцията може да избере да използва подхода на вътрешните модели независимо от избора, който е направила между стандартизирания подход и вътрешнорейтинговия подход за изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции. Ако обаче институцията възнамерява да използва подхода на вътрешните модели, тя го прилага за всички контрагенти и ценни книжа, с изключение на несъществените портфейли, при които тя може да използва подхода на надзорните корекции за променливост или подхода на собствените оценки, както е предвидено в член 20.
Институциите, получили разрешение за използване на вътрешен модел за управление на риска по дял IV, глава 5, могат да използват подхода на вътрешните модели. Ако институцията не е получила такова разрешение, тя може все пак да кандидатства пред компетентните органи за разрешение, позволяващо използване на подхода на вътрешните модели за целите на настоящия член.
4. Компетентните органи разрешават на институцията да използва подхода на вътрешните модели само когато считат, че системата на институцията за управление на рискове, произтичащи от сделки, предмет на рамковото споразумение за нетиране, е концептуално надеждна и цялостно прилагана и когато са изпълнени следните стандарти за качество:
а)
вътрешният модел за оценка на риска, използван за изчисляването на потенциалната променливост на цените за сделките, е тясно интегриран в ежедневния процес по управлението на риска на институцията и служи като основа за отчитане на рисковите експозиции пред висшето ръководство на институцията;
б)
институцията разполага със звено за контрол на риска, което отговаря на всяко едно от следните изисквания:
i)
то е независимо от звената, участващи в търговската дейност, и се отчита пряко пред висшето ръководство;
ii)
то отговаря за разработването и внедряването на системата за управление на риска на институцията;
iii)
то изготвя и анализира ежедневни отчети за резултатите от модела за оценка на риска и предлага подходящи мерки за спазване на лимитите на позициите;
в)
ежедневните отчети, изготвяни от звеното за контрол на риска, се преглеждат от орган с правомощия за вземане на решения за намаляване на поетите позиции и на общата рискова експозиция;
г)
институцията разполага с достатъчно на брой квалифицирани служители за работа с усъвършенстваните модели в звеното за управление на риска;
д)
институцията е въвела процедури за наблюдение и гарантиране на спазването на документиран набор от вътрешни политики и контролни механизми за цялостното функциониране на системата за оценяване на риска;
е)
историческите резултати от моделите на институцията са доказано надеждни и измерват риска с приемлива точност, което се потвърждава от бек-тестове, използващи данни за най-малко една година;
ж)
институцията провежда периодично изчерпателни стрес тестове, резултатите от които се преглеждат от висшето ръководство и се отразяват при определяне на политиката и лимитите;
з)
като част от редовния си вътрешен одит институцията провежда независима проверка на системата си за измерване на риска. Този преглед обхваща дейностите на звената,участващи в търговската дейност, и на независимото звено за контрол на риска;
и)
поне веднъж годишно институцията осъществява преглед на системата си за управление на риска;
й)
вътрешният модел отговаря на изискванията, определени в член 292, параграфи 8 и 9 и в член 294.
5. За да обхване всички съществени ценови рискове, вътрешният модел на институцията за измерване на риска обхваща достатъчен брой рискови фактори.
Институциите могат да използват емпирични корелации в рамките на рисковите категории и между категориите, когато техните системи за измерване на корелациите са надеждни и цялостно прилагани.
6. Институциите, използващи подхода на вътрешните модели, изчисляват E* съгласно следната формула:
където:
Ei
=
стойността на всяка отделна експозиция i по споразумението, която би била приложена при липса на кредитна защита, когато институциите изчисляват размера на рисково претеглените експозиции съгласно стандартизирания подход или когато изчисляват размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба съгласно вътрешнорейтинговия подход;
Ci
=
стойността на получените в заем, закупени или получени парични средства или ценни книжа по отношение на всяка такава експозиция i.
При изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции чрез вътрешни модели институциите използват данните от модела към предишния работен ден.
7. При изчисляването на потенциалната промяна в стойността, посочена в параграф 6, се съблюдава всеки едно от следните правила:
а)
то се извършва най-малко веднъж на ден;
б)
то се базира на 99-процентов едностранен доверителен интервал;
в)
то се базира на петдневен период на реализация, с изключение на сделките, различни от репо сделки или сделки за предоставяне/получаване в заем на ценни книжа, при които се използва десетдневен период на реализация;
г)
то се базира на ефективен исторически период на наблюдение от най-малко една година, освен когато съществено увеличение в променливостта на цените налага по-къс период на наблюдение;
д)
множеството от използваните за изчислението данни се актуализира поне веднъж на всеки три месеца.
Когато институцията е сключила репо сделка, сделка по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, маржин заемна сделка или сходна сделка или нетираща съвкупност, която отговаря на изложените в член 285, параграфи 2, 3 и 4 критерии, минималният период на държане се привежда в съответствие с рисковия маржин период, който ще се прилага по тези параграфи, в комбинация с член 285, параграф 5.
8. При изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба за репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, или други сделки, обусловени от капиталовите пазари, които са предмет на рамкови споразумения за нетиране, институциите използват E*, изчислена съгласно параграф 6, като стойност на експозицията към контрагента, породена от сделки, предмет на рамковото споразумение за нетиране за целите на член 113 при стандартизирания подход или глава 3 при вътрешнорейтинговия подход.
9. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
какво представлява несъществен портфейл за целите на параграф 3;
б)
критериите, определящи дали вътрешният модел е надежден и цялостно прилаган за целите на параграфи 4 и 5 и рамковите споразумения за нетиране.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 222
Опростен метод за финансово обезпечение
1. Институциите могат да използват опростения метод за финансово обезпечение само когато те изчисляват размера на рисково претеглените експозиции съгласно стандартизирания подход. Институцията не използва нито опростения метод за финансовото обезпечение, нито разширения метод за финансово обезпечение освен за целите на член 148, параграф 1 и член 150, параграф 1. Институциите не прилагат това изключение избирателно с цел намаляване на капиталовите изисквания или с цел провеждане на регулаторен арбитраж.
2. Съгласно опростения метод за финансово обезпечение стойността на приемливото финансово обезпечение, присъдена от институциите, е равна на пазарната му стойност, определена в съответствие с член 207, параграф 4, буква г).
3. Институциите присъждат за тези части от стойностите на експозицията, които са обезпечени от пазарната стойност на приемливото обезпечение, рисковото тегло, което те биха определили съгласно глава 2, когато кредитиращата институция има пряка експозиция към инструмента на обезпечението. За тази цел стойността на експозицията на задбалансова позиция от изброените в приложение I е равна на 100 % от стойността на позицията, а не на стойността на експозицията, посочена в член 111, параграф 1.
Рисковото тегло на обезпечената част е най-малко 20 % с изключение на случаите, посочени в параграфи 4-6. За останалата част от стойността на експозицията институциите прилагат рисковото тегло, което те биха определили за необезпечена експозиция към контрагента по глава 2.
4. Институциите присъждат рисково тегло от 0 % за обезпечената част на експозицията, породена от репо сделки и сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа, които отговарят на критериите по член 227. Когато контрагентът по сделката не е основен пазарен участник, институциите присъждат рисково тегло от 10 %.
5. Институциите присъждат рисково тегло от 0 % за обезпечената част от стойността на определените съгласно глава 6 експозиции в дериватни инструменти, изброени в приложение II, които са предмет на ежедневна пазарна преоценка, обезпечени са с паричен депозит или подобен инструмент и валутата им съвпада с тази на обезпечението.
Институциите присъждат рисково тегло от 10 % за обезпечената част от стойността на експозициите, обезпечени с дългови ценни книжа, емитирани от централни правителства или централни банки, на които е присъдено нулево рисково тегло съгласно глава 2.
6. За сделките, които не са сред посочените в параграфи 4 и 5, институциите могат да присъждат 0 % рисково тегло, когато валутите на експозицията и обезпечението съвпадат и е изпълнено едно от следните условия:
а)
обезпечението е паричен депозит или подобен инструмент;
б)
обезпечението е под формата на дългови ценни книжа, емитирани от централни правителства или централни банки, на които може да бъде присъдено 0 % рисково тегло съгласно член 114, и пазарната му стойност е намалена с 20 %.
7. За целите на параграфи 5 и 6 дълговите ценни книжа, емитирани от централни правителства или централни банки, обхващат:
а)
дългови ценни книжа, емитирани от регионални правителства или местни органи на власт, експозициите в които се разглеждат като експозиции към централни правителства, под чиято юрисдикция са учредени съгласно член 115;
б)
дългови ценни книжа, емитирани от многостранни банки за развитие, на които е присъдено 0 % рисково тегло съгласно или по силата на член 117, параграф 2;
в)
дългови ценни книжа, емитирани от международни организации, на които е присъдено 0 % рисково тегло съгласно член 118;
г)
дългови ценни книжа, емитирани от субекти от публичния сектор, които се разглеждат като експозиции към централни правителства в съответствие с член 116, параграф 4.
Член 223
Разширен метод за финансово обезпечение
1. За да бъде отчетена променливостта на цените, при оценяването на финансово обезпечение за целите на разширения метод за финансово обезпечение, институциите прилагат корекции за променливост към пазарната стойност на обезпечението, както е посочено в членове 224-227.
Когато обезпечението е във валута, която е различна от тази на базисната експозиция, институциите добавят корекция за променливост на валутния курс към корекцията за променливост на обезпечението, както е предвидено в членове 224-227.
При сделки с извънборсови деривати, обхванати от споразумения за нетиране, признати от компетентните органи съгласно глава 6, при несъответствие между валутата на обезпечението и валутата на сетълмента институциите прилагат корекция за променливост, отразяваща променливостта на валутните курсове. Институциите прилагат една корекция за променливост независимо от броя на валутите по сделките, обхванати от споразумение за нетиране.
2. Когато изчисляват коригираната за променливост стойност на обезпечението (CVA), институциите трябва да вземат предвид следното:
където:
C
=
стойността на обезпечението;
HC
=
корекцията за променливост на обезпечението, изчислена съгласно членове 224 и 227;
Hfx
=
корекцията за променливост при валутно несъответствие, изчислена съгласно членове 224 и 227.
Институциите използват посочената в настоящия параграф формула при изчисляването на коригираната за променливост стойност на обезпечението за всички сделки, с изключение на тези, които са предмет на признати рамкови споразумения за нетиране, за които се прилагат посочените в членове 220 и 221 разпоредби.
3. Когато изчисляват коригираната за променливост стойност на експозицията (EVA), институциите трябва да вземат предвид следното:
където:
E
=
стойността на експозицията, както би била определена по глава 2 или по глава 3, в зависимост от случая, ако експозицията не е била обезпечена;
HE
=
корекцията за променливост на експозицията, изчислена съгласно членове 224 и 227.
При сделки с извънборсови деривати институциите изчисляват EVA по следния начин:
.
4. При изчисляването на E за целите на параграф 3 се прилага следното:
а)
за институциите, които изчисляват размера на рисково претеглените експозиции съгласно стандартизирания подход, стойността на експозицията на задбалансовите позиции, изброени в приложение I, е 100 % от стойността на тази позиция, а не стойността на експозицията, посочена в член 111, параграф 1;
б)
институциите, които изчисляват размера на рисково претеглените експозиции съгласно вътрешнорейтинговия подход, изчисляват стойността на експозицията на позициите, изброени в член 166, параграфи 8-10, като използват конверсионен коефициент от 100 %, а не конверсионните коефициенти или проценти, посочени в съответните параграфи.
5. Институциите изчисляват напълно коригираната стойност на експозицията (E*), отчитайки както променливостта, така и ефектите за редуциране на риска на обезпечението, по следния начин:
където:
EVA
=
коригираната за променливост стойност на експозицията, изчислена съгласно параграф 3;
CVAM
=
допълнително коригирана CVA за падежни несъответствия в съответствие с разпоредбите на раздел 5;
6. Институциите могат да изчисляват корекциите за променливост, като използват посочения в член 224 подход на надзорни корекции за променливост или посочения в член 225 подход на собствените оценки.
Институцията може да реши да използва подхода на надзорни корекции за променливост или подхода на собствените оценки независимо от избора, който е направила между стандартизирания подход и вътрешнорейтинговия подход за изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции.
Въпреки това, когато институцията възнамерява да използва подхода на собствените оценки, тя прилага този подход за всички видове инструменти, с изключение на несъществените портфейли, при които тя може да използва подхода на надзорните корекции за променливост.
7. Когато обезпечението се състои от няколко приемливи позиции, институциите изчисляват корекцията за променливост (H) по следния начин:
където:
ai
=
делът от стойността на дадена приемлива позиция i от общата стойност на обезпечението;
Hi
=
корекцията за променливост, приложима към приемливата позиция i.
Член 224
Надзорна корекция за променливост при разширения метод за финансово обезпечение
1. Корекциите за променливост, които биват прилагани съгласно подхода на надзорни корекции за променливост (при ежедневна преоценка), са посочени в таблици 1-4 от настоящия параграф.
КОРЕКЦИИ ЗА ПРОМЕНЛИВОСТ
Таблица 1
Степен на кредитно качество, определена за кредитната оценка на дълговата ценна книга
Остатъчен матуритет
Корекции за променливост за дългови ценни книжа, емитирани от субекти по член 197, параграф 1, буква б)
Корекции за променливост за дългови ценни книжа, емитирани от субекти по член 197, параграф 1, букви в) и г)
Корекции за променливост за секюритизиращи позиции, отговарящи на критериите по член 197, параграф 1, буква з)
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
1
≤ 1 година
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
1 ≤ 5 години
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
5 години
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
22,628
16
11,313
2-3
≤ 1 година
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
1 ≤ 5 години
4,243
3
2,121
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
5 години
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
33,942
24
16,970
4
≤ 1 година
21,213
15
10,607
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
1 ≤ 5 години
21,213
15
10,607
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
5 години
21,213
15
10,607
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Таблица 2
Степен на кредитно качество, определена за кредитната оценка на краткосрочна дългова ценна книга
Корекции за променливост за дългови ценни книжа, емитирани от субекти по член 197, параграф 1, буква б), с краткосрочна кредитна оценка
Корекции за променливост за дългови ценни книжа, емитирани от субекти по член 197, параграф 1, букви в) и г), с краткосрочна кредитна оценка
Корекции за променливост за секюритизиращи позиции, отговарящи на критериите по член 197, параграф 1, буква з)
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
1
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
2-3
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
Таблица 3
Други обезпечения или видове експозиции
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
Капиталови инструменти и конвертируеми облигации, включени в основен борсов индекс
21,213
15
10,607
Други капиталови инструменти или конвертируеми облигации, котирани на призната борса
35,355
25
17,678
Парични средства в брой
0
0
0
Позиции в злато
21,213
15
10,607
Таблица 4
Корекции за променливост при несъответствие на валутите
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
11,314
8
5,657
2. При изчисляването на корекциите за променливост в съответствие с параграф 1 се спазват следните условия:
а)
за обезпечени кредитни сделки периодът на реализация е 20 работни дни;
б)
за репо сделки, които не обхващат прехвърляне на стоки или гарантирани права, свързани с правото на собственост върху стоки, както и за сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа периодът на реализация е 5 работни дни;
в)
за други сделки, обусловени от капиталовите пазари, периодът на реализация е 10 работни дни.
При сделка или нетираща съвкупност, която отговаря на посочените в член 285, параграфи 2, 3 и 4 критерии, институциите привеждат минималния период на държане в съответствие с рисковия маржин период, който се прилага съгласно посочените параграфи.
3. В таблици 1-4 от параграф 1, както и в параграфи 4-6 степента на кредитното качество, с която се свързва кредитната оценка на дълговата ценна книга, е степента на кредитно качество, с помощта на която е определена кредитната оценка от ЕБО по глава 2.
За да се определи степента на кредитното качество, с която е свързана кредитната оценка на дълговата книга съгласно посоченото в първа алинея, се прилага и член 197, параграф 7.
4. За неприемливи ценни книжа или за стоки, предоставяни в заем или продавани по репо сделки или сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, корекцията за променливост е същата както за капиталови инструменти, невключени в основен борсов индекс, котирани на призната борса.
5. За приемливи дялове в ПКИ корекциите за променливост са среднопретеглените корекции за променливост, които биха били приложени към активите, в които фондът е инвестирал, като се има предвид периода на реализация на сделките, както е посочен в параграф 2.
Ако активите, в които фондът е инвестирал, не са известни на институцията, корекцията за променливост е най-високата корекция за променливост, която би била приложена към всеки един от активите, в които фондът има право да инвестира.
6. За дългови ценни книжа без присъден рейтинг, емитирани от институции и отговарящи на критериите за признаване по член 197, параграф 4, корекциите за променливост са същите като тези за ценни книжа, емитирани от институции или предприятия с външна кредитна оценка, съответстваща на втора или трета степен на кредитно качество.
Член 225
Собствени оценки на корекциите за променливост при разширения метод за финансово обезпечение
1. Компетентните органи разрешават на институциите да използват собствени оценки за променливост при изчисляването на корекциите за променливост, прилагани към обезпеченията и експозициите, когато институциите спазват изискванията, посочени в параграфи 2 и 3. Институции, получили разрешение да използват собствени оценки за променливост, не възобновят използването на останалите методи, освен поради обоснована причина и след разрешение от компетентните органи.
За дългови ценни книжа, които имат присъдена кредитна оценка от АВКО, равностойна или по-добра от инвестиционен рейтинг, институциите могат да изчисляват оценка на променливостта за всяка категория ценни книжа.
За дългови ценни книжа, които имат присъдена кредитна оценка от АВКО, по-неблагоприятна от инвестиционен рейтинг, както и за друго признато обезпечение, институциите изчисляват корекциите за променливост за всяка отделна позиция.
Институциите, използващи подхода на собствени оценки, оценяват променливостта на обезпечението или на несъответствието между валутите, без да вземат предвид корелационните зависимости между необезпечената експозиция, обезпечението или валутните курсове.
При определяне на съответните категории институциите вземат предвид вида на емитента на ценната книга, външната кредитна оценка на ценните книжа, техния остатъчен срок до падежа и модифицираната им дюрация. Оценките за променливост са представителни за ценните книжа, включени в съответната категория от институцията.
2. При изчисляването на корекциите за променливост се спазва всеки един от следните критерии:
а)
институциите извършват изчислението на базата на 99-процентов едностранен доверителен интервал;
б)
институциите извършват изчислението на базата на следните периоди на реализация:
i)
20 работни дни за обезпечени кредитни сделки;
ii)
5 работни дни за репо сделки, които не обхващат прехвърляне на стоки или гарантирани права, свързани с правото на собственост върху стоки, както и за сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа;
iii)
10 работни дни за други сделки, обусловени от капиталовите пазари;
в)
институциите могат да използват стойностите на корекциите за променливост, изчислени на базата на по-къси или по-дълги периоди на реализация, увеличени или намалени до периода за реализация,предвиден в буква б) по видове сделки, използвайки формулата за „корен квадратен от времето”:
където:
TM
=
съответният период на реализация;
HM
=
корекцията за променливост въз основа на период на реализация TM;
HN
=
корекцията за променливост въз основа на период на реализация TN.
г)
институциите вземат предвид неликвидността на активите с по-ниско качество. Те коригират периода на реализация в посока увеличение в случай на съмнения относно ликвидността на обезпечението. Те набелязват и случаите, при които историческите данни могат да не отразяват в достатъчна степен потенциалната променливост. В тези случаи се действа посредством сценарий при стрес;
д)
продължителността на историческия период на наблюдение, използван от институциите за изчисляване на корекциите за променливост, е най-малко една година. За институциите, които използват схема за претегляне или други методи за историческия период за наблюдение, ефективният период на наблюдение е най-малко една година. Компетентните органи могат също да изискат от институцията да изчислява корекциите си за променливост, използвайки по-кратък период на наблюдение, ако по тяхна преценка това е оправдано поради съществено увеличение в променливостта на цените.
е)
институциите актуализират наборите си от данни и изчисляването на корекциите за променливост най-малко веднъж на всеки три месеца. Те преразглеждат наборите си от данни при съществена промяна на пазарните цени.
3. Оценка на корекциите за променливост отговарят на всеки един от следните критерии за качество:
а)
институцията използва оценките на променливостта в ежедневния процес по управление на риска, включително по отношение на своите вътрешни лимити на експозициите;
б)
когато периодът на реализация, използван от институцията в рамките на ежедневния процес по управление на риска, е по-дълъг от този, предвиден в настоящия раздел за въпросния вид сделка, корекциите за променливост на институцията се завишават в съответствие с формулата за „корен квадратен от времето”, посочена в параграф 2, буква в);
в)
институцията разполага с установени процедури за наблюдение и осигуряване на спазването на документиран набор от политики и механизми за контрол за функционирането на системата за оценка на корекциите за променливост и за отразяване на тези оценки в нейния процес по управление на риска;
г)
в рамките на процедурите за вътрешен одит на институцията се извършва редовен независим преглед на системата на институцията за оценка на корекциите за променливост. Най-малко веднъж годишно се извършва преглед на цялостната система за оценка на корекциите за променливост и за интегриране на тези корекции в процеса по управление на риска на институцията. Този преглед включва най-малко следните елементи:
i)
отразяването на оценките на корекциите за променливост в ежедневния процес по управление на риска;
ii)
утвърждаването на всяка значителна промяна в процеса за оценка на корекциите за променливост;
iii)
проверката на последователността, актуалността и надеждността на източниците на данни, използвани при функционирането на системата за оценка на корекциите за променливост, включително независимостта на тези източници на данни;
iv)
точността и целесъобразността на допусканията за променливост.
Член 226
Завишаване на корекцията за променливост при разширения метод за финансово обезпечение
Корекциите за променливост, посочени в член 224, са корекциите за променливост, които институциите прилагат при ежедневна преоценка. Аналогично, когато институцията използва собствените си оценки на корекциите за променливост в съответствие с член 225, тя ги изчислява на първо място въз основа на ежедневната преоценка. Когато преоценката се извършва по-рядко от всеки ден, институциите прилагат по-големи корекции за променливост. Институциите ги изчисляват чрез завишаване на прилаганите при ежедневната преоценка корекции за променливост, използвайки следната формула за „корен квадратен от времето”:
където:
H
=
корекцията за променливост, която трябва да се приложи;
HM
=
корекцията за променливост при ежедневна преоценка;
NR
=
действителният брой работни дни между преоценките;
TM
=
периодът на реализация за въпросния вид сделка.
Член 227
Условия за прилагане на нулева корекция за променливост при разширения метод за финансово обезпечение
1. Във връзка с репо сделки и сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа, при които институцията използва подхода на надзорни корекции за променливост по член 224 или подхода на собствените оценки по член 225 и са изпълнени условията по параграф 2, букви а)-з), институциите могат вместо корекциите за променливост, изчислени по членове 224-226, да прилагат корекция за променливост от 0 %. Институциите, използващи посочения в член 221 подход на вътрешните модели, не прилагат предвиденото в настоящия член третиране.
2. Институциите могат да прилагат корекция за променливост от 0 %, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
както експозицията, така и обезпечението представляват парични средства или дългови ценни книжа, емитирани от централни правителства или централни банки по смисъла на член 197, параграф 1, буква б) и получаващи 0 % рисково тегло съгласно глава 2;
б)
както експозицията, така и обезпечението са деноминирани в една и съща валута;
в)
матуритетът на сделката не надвишава един работен ден или както експозицията, така и обезпечението са предмет на ежедневна преоценка по пазарни цени или ежедневно допълване до минималния размер на обезпечението;
г)
периодът от последната пазарна преоценка, преди неуспешното попълване на маржин сметката от страна на контрагента, до реализацията на обезпечението не надхвърля четири работни дни;
д)
сделката е уредена посредством система за сетълмент, предназначена за такъв вид сделки;
е)
споразумението или сделката са документирани съгласно общоприетите правила за репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на съответните ценни книжа;
ж)
сделката се урежда от документация, в която се посочва, че ако контрагентът не изпълни задължение да достави паричните средства или ценните книжа или не осигури изискуемия размер по маржин сметката, или е в неизпълнение по друг начин, тогава сделката може да се прекрати незабавно;
з)
компетентните органи считат контрагента по сделката за основен пазарен участник.
3. Основните пазарни участници, посочени в параграф 2, буква з), обхващат следните субекти:
а)
субектите, посочени в член 197, параграф 1, буква б), на експозициите към които се присъжда 0 % рисково тегло съгласно глава 2;
б)
институции;
в)
други финансови предприятия по смисъла на член 13, точка 25, букви б) и г) от Директива 2009/138/ЕО, на експозициите към които се присъжда рисково тегло от 20 % по стандартизирания подход или които, при условие че институциите изчисляват размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба по вътрешнорейтинговия подход, нямат присъдена кредитна оценка от призната АВКО, но имат присъден с вътрешен рейтинг от институцията.
г)
регулирани ПКИ, за които се прилагат изисквания за капиталова адекватност или ниво на ливъридж;
д)
регулирани пенсионни фондове;
е)
признати организации за клиринг.
Член 228
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба при разширения метод за финансово обезпечение
1. При стандартизирания подход институциите използват E*, изчислена съгласно член 223, параграф 5, като стойност на експозицията за целите на член 113. При задбалансовите позиции, посочени в приложение I, институциите използват E* като стойността, спрямо която се прилагат посочените в член 111, параграф 1 проценти, за да се получи стойността на експозицията.
2. При вътрешнорейтинговия подход институциите използват ефективната загуба при неизпълнение (LGD*) като LGD за целите на глава 3. Институциите изчисляват стойността на LGD* по следния начин:
където:
LGD
=
LGD, която би била приложена към експозицията съгласно глава 3, когато експозицията е необезпечена;
E
=
стойността на експозицията в съответствие с член 223, параграф 3;
E*
=
напълно коригираната стойност на експозицията в съответствие с член 223, параграф 5.
Член 229
Принципи на оценка за други приемливи обезпечения при вътрешнорейтинговия подход
1. При обезпечения с недвижими имоти обезпечението се оценява от независим оценител по пазарна или по-ниска от пазарната стойност. Институцията изисква от независимия оценител да документира пазарната стойност по прозрачен и ясен начин.
В тези държави членки, които са предвидили строги критерии за оценяването на ипотечната заемна стойност в законови и подзаконови нормативни разпоредби, имотите може вместо това да бъдат оценявани от независим оценител по стойност, по-ниска или равна на ипотечната заемна стойност. Институциите изискват от независимия оценител да не взема под внимание спекулативните елементи и да документира стойността по прозрачен и ясен начин при оценяването на ипотечната заемна стойност.
Стойността на обезпечението е пазарната стойност или ипотечната заемна стойност, намалена, когато е целесъобразно, с цел да се отразят резултатите от наблюдението, изисквано по член 208, параграф 3, и да се отчетат предишните вземания към имотите.
2. При вземания стойността на вземанията е размерът на вземането.
3. Институциите оценяват обезпеченията с физически активи, различни от недвижими имоти, по тяхната пазарна стойност. За целите на настоящия член „пазарна стойност“ е оценената сума, срещу която недвижимите имоти биха били прехвърлени на датата на оценката между желаещ купувач и желаещ продавач в сделка, при която те са достатъчно независими и равнопоставени.
Член 230
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба за друго признато обезпечение при вътрешнорейтинговия подход
1. Институциите използват LGD*, изчислена в съответствие с настоящия параграф и параграф 2, като LGD за целите на глава 3.
Когато съотношението между стойността на обезпечението (C) и стойността на експозицията (E) е под изискуемия праг на обезпеченост на експозицията (C*), както е посочено в таблица 5, стойностите на параметъра LGD* са тези стойности на LGD, предвидени в глава 3 за необезпечени експозиции към контрагента. За тази цел институциите изчисляват стойността на експозицията по позициите, изброени в член 166, параграфи 8-10, като използват конверсионен коефициент или процент в размер на 100 % вместо конверсионните коефициенти или проценти, посочени в съответните параграфи.
Когато съотношението между стойността на обезпечението и стойността на експозицията превишава втория, по-висок изискуем праг C**, посочен в таблица 5, стойностите на параметъра LGD* се определят съгласно таблица 5.
Когато изискваното ниво на обезпеченост C** не е постигнато по отношение на експозицията като цяло, институцията разглежда експозицията като две експозиции - първата, по отношение на която изискуемият праг на обезпеченост C** е постигнат, и остатъчна експозиция.
2. Приложимите стойности на параметъра LGD* и изискуемите прагове на обезпеченост за обезпечените части от експозицията са посочени в таблица 5 от настоящия параграф.
Таблица 5
Минимални стойности на параметъра LGD за обезпечените части от експозицията
LGD* за първостепенни експозиции
LGD* за подчинени експозиции
Минимален изискуем праг на обезпеченост на експозицията (C*)
Минимален изискуем праг на обезпеченост на експозицията (C**)
Вземания
35 %
65 %
0 %
125 %
Жилищни имоти/търговски недвижими имоти
35 %
65 %
30 %
140 %
Други обезпечения
40 %
70 %
30 %
140 %
3. Като алтернатива на предвиденото в параграфи 1 и 2 третиране и при спазване на член 124, параграф 2 институциите могат да определят рисково тегло от 50 % за частта от експозицията, която съобразно ограниченията, определени в член 125, параграф 2, буква г) и член 126, параграф 2, буква г), е напълно обезпечена с жилищни имоти или търговски недвижими имоти, намиращи се на територията на държава членка, ако са изпълнени всички условия по член 199, параграф 4.
Член 231
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба в случаите на смесени групи от обезпечения
1. Институцията изчислява стойността на LGD*, която тя използва като стойност на параметъра LGD за целите на глава 3, в съответствие с параграфи 2 и 3, когато са изпълнени следните две условия:
а)
институцията използва вътрешнорейтинговия подход за изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба;
б)
експозицията е обезпечена както с финансово, така и с друго приемливо обезпечение.
2. От институциите се изисква да разделят на части коригираната за променливост стойност на експозицията, получена чрез прилагането на корекцията за променливост, както е предвидено в член 223, параграф 5, така че да се получи част - покрита от приемливо финансово обезпечение, част - покрита с вземания, част - покрита с обезпечение с търговски недвижими имоти или с жилищни имоти, част - покрита с друго приемливо обезпечение, и необезпечена част, когато е приложимо.
3. Институциите изчисляват LGD* поотделно за всяка част от експозицията, получена по параграф 2, в съответствие със съответните разпоредби на настоящата глава.
Член 232
Други форми на обезпечена кредитна защита
1. Когато са изпълнени определените в член 212, параграф 1 условия, влогове при институции- трети страни могат да бъдат третирани като гаранции от институция- трета страна.
2. Когато са изпълнени определените в член 212, параграф 2 условия, институцията третира частта от експозицията, която е обезпечена с текущата откупна стойност по заложени в полза на кредитиращата институция животозастрахователни полици, по следния начин:
а)
когато за експозицията се прилага стандартизираният подход, тя бива рисково претеглена, като се използват посочените в параграф 3 рискови тегла;
б)
когато за експозицията се прилага вътрешнорейтинговият подход, а не собствените оценки за LGD на институцията, на нея се присъжда LGD в размер на 40 %.
В случай на валутно несъответствие институциите намаляват текущата откупна стойност съгласно член 233, параграф 3, като стойността на кредитната защита е текущата откупна стойност на животозастрахователната полица.
3. За целите на параграф 2, буква а) институциите присъждат следните рискови тегла въз основа на рисковото тегло, присъдено за първостепенна необезпечена експозиция към предприятието, което издава животозастрахователната полица:
а)
рисково тегло от 20 %, когато за първостепенната необезпечена експозиция към предприятието, което издава животозастрахователната полица, се присъжда рисково тегло от 20 %;
б)
рисково тегло от 35 %, когато за първостепенната необезпечена експозиция към предприятието, което издава животозастрахователната полица, се присъжда рисково тегло от 50 %;
в)
рисково тегло от 70 %, когато за първостепенната необезпечена експозиция към предприятието, което издава животозастрахователната полица, се присъжда рисково тегло от 100 %;
г)
рисково тегло от 150 %, когато за първостепенната необезпечена експозиция към предприятието, което издава животозастрахователната полица, се присъжда рисково тегло от 150 %.
4. Институциите могат да третират изкупуваните при поискване инструменти, които са приемливи по член 200, буква в), като гаранция от институцията емитент. Стойността на приемливата кредитна защита е, както следва:
а)
когато инструментът се изкупува обратно по номинална стойност - стойността на защитата е номиналната стойност;
б)
когато инструментът се изкупува обратно по пазарни цени - стойността на защитата е стойността на инструмента, оценен по същия начин както дълговите ценни книжа, които отговарят на условията в член 197, параграф 4.
Подраздел 2
Кредитна защита с гаранции
Член 233
Оценка
1. За целите на изчисляването на ефекта на кредитната защита с гаранции съгласно настоящия подраздел стойността на кредитната защита с гаранции (G) е сумата, която доставчикът на защита се е задължил да плати в случай на неизпълнение или неплащане от страна на длъжника или при настъпване на други определени кредитни събития.
2. При кредитни деривати, които не включват като кредитно събитие преструктуриране на базисното задължение, включително опрощаване или разсрочване на плащанията по главница, лихви или такси, водещо до загуби от кредитен характер, се прилага следното:
а)
когато сумата, която доставчикът на защита се е задължил да плати, не надвишава стойността на експозицията, институцията намалява стойността на изчислената по параграф 1 кредитна защита с 40 %;
б)
когато сумата, която доставчикът на защита се е задължил да плати, надвишава стойността на експозицията, стойността на кредитната защита не надвишава 60 % от стойността на експозицията.
3. В случай на несъвпадение между валутата на кредитната защита с гаранции и на експозицията институциите намаляват стойността на кредитната защита, като прилагат корекцията за променливост, както следва:
където:
G*
=
размерът на кредитната защита, коригиран за валутен риск;
G
=
номиналната стойност на кредитната защита;
Hfx
=
корекцията за променливост при несъответствие между валутата на кредитната защита и на базисното задължение, определена в съответствие с параграф 4.
При липсата на валутно несъответствие Hfx е нула.
4. При определяне на корекциите за променливост за несъответствие между валутите институциите прилагат период на реализация от 10 работни дни (при ежедневна преоценка), като могат да ги изчисляват въз основа на подхода на надзорни корекции за променливост или подхода на собствените оценки, изложени съответно в членове 224 и 225. Институциите завишават корекциите за променливост в съответствие с член 226.
Член 234
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба в случай на частична защита и отделни траншове
Когато институцията прехвърля част от риска по даден заем, разпределен в един или повече траншове, се прилагат изложените в глава 5 правила. Институциите могат да третират праговете на същественост на загубите, под които не се извършват плащания, като задържана от банката позиция срещу първоначални загуби и средство за прехвърляне на риска чрез отделни траншове.
Член 235
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции при стандартизирания подход
1. За целите на член 113, параграф 3 институциите изчисляват размера на рисково претеглените експозиции в съответствие със следната формула:
където:
E
=
стойността на експозицията съгласно член 111; за тази цел стойността на експозицията на изброените в приложение I задбалансови позиции е 100 % от тяхната стойност, а не стойността на експозицията, посочена в член 111, параграф 1;
GA
=
размерът на защитата срещу кредитен риск, изчислен съгласно член 233, параграф 3 (G*), и допълнително коригиран за падежни несъответствия съгласно предвиденото в раздел 5;
r
=
рисковото тегло на експозициите към длъжника, както е посочено в глава 2;
g
=
рисковото тегло на експозициите към доставчика на защита, както е посочено в глава 2.
2. Когато защитената стойност (GA) е по-малка от експозицията (E), институциите могат да прилагат описаната в параграф 1 формула само когато защитената и незащитената част на експозицията са равностойни по ранг.
3. Институциите могат да разширят третирането, предвидено в член 114, параграфи 4 и 5, към експозиции или части от експозиции, гарантирани от централно правителство или централна банка, когато гаранцията е деноминирана в националната валута на кредитополучателя и експозицията се финансира в тази валута.
Член 236
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба при вътрешнорейтинговия подход
1. За покритата част от стойността на експозицията (Е), определена въз основа на коригираната стойност на кредитната защита GA, вероятността от неизпълнение (PD) за целите на глава 3, раздел 4 може да бъде PD на доставчика на защитата или PD между тази на кредитополучателя и тази на гаранта, когато се счита, че не е оправдано пълно заместване. При подчинени експозиции и неподчинена защита с гаранции стойността на загубата при неизпълнение (LGD), която трябва да бъде приложена от институцията за целите на глава 3, раздел 4, може да бъде стойността, която съответства на първостепенни вземания.
2. За всяка непокрита част от стойността на експозицията (Е) PD е тази на кредитополучателя, а стойността на LGD е тази на базисната експозиция.
3. За целите на настоящия член GA е стойността на G*, изчислена съгласно член 233, параграф 3, и допълнително коригирана за падежни несъответствия, както е предвидено в раздел 5. Е е стойността на експозицията, определена съгласно глава 3, раздел 5. За тази цел институциите изчисляват стойността на експозицията по позициите, изброени в член 166, параграфи 8-10, като използват конверсионен коефициент или процент в размер на 100 % вместо конверсионните коефициенти или проценти, посочени в съответните параграфи.
Раздел 5
Падежни несъответствия
Член 237
Падежно несъответствие
1. За целите на изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции падежно несъответствие е налице, когато остатъчният срок до падеж на кредитната защита е по-малък от този на защитената експозиция. Когато остатъчният матуритет на защитата не надхвърля три месеца и матуритетът на защитата е по-малък от матуритета на базисната експозиция, въпросната защита не се класифицира като приемлива кредитна защита.
2. При несъответствие между падежите кредитната защита не се квалифицира като приемлива, когато е изпълнено едно от следните условия:
а)
първоначалният матуритет на защитата е под 1 година;
б)
експозицията е краткосрочна експозиция, която според компетентните органи подлежи по-скоро на еднодневна, а не на едногодишна долна граница по отношение на стойността на падежа (М) съгласно член 162, параграф 3.
Член 238
Падеж на кредитна защита
1. Ефективният падеж на базисното задължение, чиято продължителност е ограничена до най-много пет години, е максималното възможно оставащо време преди длъжникът да изпълни задълженията си по график. При спазване на параграф 2 матуритетът на кредитната защита е времето до най-ранната дата, на която защитата може да бъде или ще бъде прекратена.
2. Когато съществува опция, позволяваща на продавача на защита да прекрати защитата, институциите приемат, че матуритетът на защитата е времето до най-ранната дата, на която тази опция може да бъде упражнена. Когато съществува опция, позволяваща на купувача на защитата да прекрати защитата, и условията на договора при пораждането на защитата съдържат положителен стимул за институцията да поиска изпълнението на сделката преди договорния падеж, институцията приема за падеж на защитата времето до най-ранната дата, на която тази опция може да бъде упражнена; в противен случай институцията може да приеме, че подобна опция не оказва влияние върху падежа на защитата.
3. Когато няма пречка даден кредитен дериват да бъде прекратен преди изтичането на какъвто и да било гратисен период, изискван за настъпването на неизпълнение по базисното задължение в резултат на неплащане, институцията намалява матуритета на защитата с продължителността на гратисния период.
Член 239
Оценка на защитата
1. Когато при сделки, които са предмет на обезпечена кредитна защита съгласно опростения метод за финансово обезпечение, има несъответствие между падежа на експозицията и падежа на защитата, обезпечението не се квалифицира като призната обезпечена кредитна защита.
2. При сделки, които са предмет на обезпечена кредитна защита при разширения метод за финансово обезпечение, институциите отразяват падежа на кредитната защита и на експозицията в коригираната стойност на обезпечението съгласно следната формула:
където:
CVA
=
коригираната стойност за променливост на обезпечението, както е посочено в член 223, параграф 2, или размерът на експозицията, в зависимост от това коя от двете стойности е по-ниска;
t
=
броят на годините, оставащи до датата на падежа на кредитната защита, изчислен в съответствие с член 238, или стойността на T, в зависимост от това коя от двете стойности е по-ниска;
T
=
броят на годините, оставащи до датата на падежа на експозицията, изчислен в съответствие с член 238, или пет години, в зависимост от това коя от двете стойности е по-ниска;
t*
=
0.25.
Институциите използват CVAM като CVA, допълнително коригирана за падежно несъответствие, във формулата за изчисляване на напълно коригираната стойност на експозицията (E*), изложена в член 223, параграф 5.
3. При сделки, които са предмет на кредитна защита с гаранции, институциите отразяват падежа на кредитната защита и на експозицията в коригираната стойност на кредитната защита съгласно следната формула:
където:
GA
=
G*, коригиран за падежно несъответствие;
G*
=
размерът на защитата, коригиран за валутно несъответствие;
t
=
броят на годините, оставащи до датата на падежа на кредитната защита, изчислен в съответствие с член 238, или стойността на T, в зависимост от това коя от двете стойности е по-ниска;
T
=
броят на годините, оставащи до датата на падежа на експозицията, изчислен в съответствие с член 238, или пет години, в зависимост от това коя от двете стойности е по-ниска;
t*
=
0.25.
Институциите използват GA като стойността на защитата за целите на членове 233-236.
Раздел 6
Техники за редуциране на кредитния риск на съвкупност от експозиции
Член 240
Кредитни деривати за първо неизпълнение
Когато институцията получи кредитна защита за няколко експозиции, при условие че първото неизпълнение измежду експозициите задейства плащане и че това кредитно събитие прекратява договора, институцията може да промени изчислението на размера на рисково претеглената експозиция и по целесъобразност на размера на очакваната загуба за експозицията, което при липса на кредитна защита би довело до най-ниския размер на рисково претеглена експозиция, в съответствие с настоящата глава.
а)
за институциите, използващи стандартизирания подход, размерът на рисково претеглената експозиция е размерът, изчислен съгласно стандартизирания подход;
б)
за институциите, използващи вътрешнорейтинговия подход, размерът на рисково претеглената експозиция е сборът от рисково претеглената експозиция съгласно вътрешнорейтинговия подход и размера на очакваната загуба, умножен по 12,5.
Третирането,предвидено в настоящия член, се прилага само ако стойността на експозицията е по-малка или равна на стойността на кредитната защита.
Член 241
Кредитни деривати за n-то неизпълнение
Когато n-тото неизпълнение сред експозициите задейства плащане по кредитната защита, закупуващата защита институция може да признава защитата само за изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции и, в зависимост от случая, на размера на очакваната загуба, ако е получена защита и за неизпълнения от 1 до n-1 или когато вече са настъпили n-1 неизпълнения. В такива случаи институцията може да промени изчислението на размера на рисково претеглената експозиция и, в зависимост от случая, на размера на очакваната загуба за експозицията, което при липса на кредитна защита би довело до n-тия най-нисък размер на рисково претеглената експозиция в съответствие с настоящата глава. Институциите изчисляват n-тия най-нисък размер, както е посочено в член 240, букви а) и б).
Третирането, предвидено в настоящия член, се прилага само ако стойността на експозицията е по-малък или равен на стойността на кредитната защита.
Всички експозиции в съвкупността трябва да отговарят на изискванията, посочени в член 204, параграф 2 и член 216, параграф 1, буква г).
ГЛАВА 5
Секюритизация
Раздел 1
Определения
Член 242
Определения
За целите на настоящата глава се прилагат следните определения:
1)
„допълнителен спред“ означава разликата между брутните постъпления от такси и други подобни приходи, получени във връзка със секюритизираните експозиции и приложимите разходи по съответната секюритизация;
2)
„опция за пълно погасяване“ означава предвидена в договора възможност, позволяваща на инициатора на секюритизационна схема да изкупи обратно или да погаси всички секюритизиращи позиции преди пълното погасяване на базисните експозиции, когато остатъчният размер на базисните експозиции спадне под определено ниво;
3)
„ликвидно улеснение“ означава секюритизираща позиция, произтичаща от договорно споразумение за финансиране, която осигурява редовното изплащане на паричните потоци към инвеститорите;
4)
„KIRB“ означава сборът от 8 % от рисково претегления размер на експозициите, които биха били изчислени съгласно глава 3 по отношение на секюритизираните експозиции, ако те не бяха секюритизирани, и размера на очакваната загуба за тези експозиции, изчислен съгласно посочената глава;
5)
„рейтингов метод“ означава методът за изчисляване на рисково претегления размер на секюритизиращи позиции в съответствие с член 261;
6)
„метод на надзорната формула“ означава методът за изчисляване на рисково претегления размер на секюритизиращи позиции в съответствие с член 262;
7)
„нерейтингована позиция“ означава секюритизираща позиция, която няма призната кредитна оценка от АВКО, съгласно посоченото в раздел 4;
8)
„рейтингована позиция“ означава секюритизираща позиция, която има призната кредитна оценка от АВКО, съгласно посоченото в раздел 4;
9)
„програма за търговски книжа, покрити с активи“ означава схема за секюритизация, при която биват емитирани ценни книжа предимно под формата на търговски книжа с първоначален матуритет, равен или по-малък от една година;
10)
„традиционна секюритизация“ означава секюритизация, която включва икономическото прехвърляне на секюритизираните експозиции. Това се постига чрез прехвърляне на собствеността върху секюритизираните експозиции от институцията инициатор към дружество със специална цел - секюритизация, или чрез прехвърляне на риска към дружество със специална цел - секюритизация. Емитираните ценни книжа не представляват задължения за плащане от страна на институцията инициатор;
11)
„синтетична секюритизация“ означава секюритизация, при която прехвърлянето на риск се постига чрез използване на кредитни деривати или гаранции, а експозициите, които се секюритизират, остават експозиции на институцията инициатор;
12)
„револвираща експозиция“ означава експозиция, при която е позволено неизплатените от клиента салда да се променят в рамките на предварително установен лимит в зависимост от решенията на клиента за усвояване или погасяване;
13)
„револвираща секюритизация“ означава секюритизация, при която самата структура на секюритизацията револвира, като към групата експозиции се добавят експозиции или те се премахват от нея, независимо от това дали самите експозиции револвират;
14)
„клауза за предсрочна амортизация“ означава договорна клауза при секюритизация на револвиращи експозиции или револвираща секюритизация, която изисква в случай на настъпване на предварително договорени събития позициите на инвеститорите да бъдат изкупени обратно преди първоначално предвидения падеж на емитираните ценни книжа;
15)
„транш за първа загуба“ означава най-подчиненият транш, който е първият транш, понасящ загуби, възникнали по секюритизираните експозиции, като по този начин се осигурява защита за транша за втора загуба, и когато е приложимо, на траншовете от по-висок ранг.
Раздел 2
Признаване на прехвърляне на значителен риск
Член 243
Традиционна секюритизация
1. Институцията инициатор на традиционна секюритизация може да изключи секюритизираните експозиции от изчислението на рисково претегления размер на експозициите и размера на очакваната загуба, ако е изпълнено едно от следните две условия:
а)
значителен кредитен риск, свързан със секюритизираните експозиции, се счита за прехвърлен на трети лица;
б)
институцията инициатор прилага рисково тегло от 1 250 % спрямо всички секюритизиращи позиции, които тя задържа в тази секюритизация, или приспада тези секюритизиращи позиции от елементите на базовия собствен капитал от първи ред в съответствие с член 36, параграф 1, буква к).
2. Значителен кредитен риск се счита за прехвърлен в следните случаи:
а)
размерът на рисково претеглената експозиция на междинните траншове в секюритизацията, задържана от институцията инициатор в тази секюритизация, не надхвърля 50 % от размера на рисково претеглената експозиция на всички междинни траншове в тази секюритизация;
б)
когато в секюритизацията няма междинни траншове и инициаторът може да докаже, че стойността на секюритизиращите позиции, които биха подлежали на приспадане от базовия собствен капитал от първи ред или за които би било определено рисково тегло 1 250 %, надхвърля значително обоснованата оценка на очакваната загуба по секюритизираните експозиции, институцията инициатор задържа не повече от 20 % от стойността на секюритизиращите позиции, които биха подлежали на приспадане от базовия собствен капитал от първи ред или биха получили рисково тегло 1 250 %.
Когато възможното намаление на размера на рисково претеглените експозиции, което институцията инициатор би постигнала чрез тази секюритизация, не е оправдано от съразмерно прехвърляне на кредитен риск на трети лица, компетентните органи могат за всеки случай поотделно да преценят, че няма да се счита, че значителен кредитен риск е бил прехвърлен на трети лица.
3. За целите на параграф 2 междинните траншове в секюритизацията са секюритизиращи позиции, за които се прилага рисково тегло по-ниско от 1 250 % и които са по-подчинени спрямо първостепенната позиция в тази секюритизация и с по-нисък ранг спрямо всяка секюритизираща позиция в тази секюритизация, за която в съответствие с раздел 4 е присъдено:
а)
при секюритизираща позиция, за която се прилага раздел 3, подраздел 3 - първа степен кредитно качество;
б)
при секюритизираща позиция, за която се прилага раздел 3, подраздел 4 - първа или втора степен кредитно качество.
4. Като алтернатива на параграфи 2 и 3 компетентните органи разрешават на институциите инициатори да считат, че значителен кредитен риск е бил прехвърлен, когато институцията инициатор е в състояние да докаже за всеки случай на секюритизация, че намаляването на капиталовите изисквания, които инициаторът постига чрез секюритизация, е оправдано от съразмерно прехвърляне на кредитен риск на трети лица.
Разрешение получават само институциите, които отговарят на всяко едно от следните условия:
а)
институцията разполага с подходящи чувствителни към риска политики и методологии за оценка на прехвърлянето на риск;
б)
институцията е отчела всяко прехвърляне на кредитен риск на трети лица за целите на вътрешното за институцията управление на риска и за разпределението на вътрешния капитал.
5. В допълнение към изискванията, посочени в параграфи 1-4 както е приложимо, се изпълнява всяко едно от следните условия:
а)
документацията по секюритизацията отразява икономическата същност на сделката;
б)
институцията инициатор и нейните кредитори не могат да се разпореждат със секюритизираните експозиции, включително в случай на несъстоятелност или след назначаване на ликвидатор или квестор. Това обстоятелство се потвърждава от квалифицирано правно становище;
в)
емитираните ценни книжа не представляват задължения за плащане от страна на институцията инициатор;
г)
институцията инициатор не упражнява ефективен или непряк контрол върху прехвърлените експозиции. Счита се, че инициаторът е запазил ефективен контрол върху прехвърлените експозиции, ако той има право да изкупи обратно от поемателя прехвърлените по-рано експозиции, за да реализира произтичащите от тях доходи, или ако е задължен да поеме обратно прехвърления риск. Запазването на правата или задълженията за обслужването на експозициите от страна на институцията инициатор не представлява само по себе си непряк контрол върху експозициите;
д)
документацията по секюритизацията отговаря на всяко едно от следните условия:
i)
тя не съдържа клаузи, които в случаите, различни от предсрочна амортизация, изискват секюритизиращите позиции да бъдат подобрени от институцията инициатор, включително, но без да се ограничава до замяна на базисните кредитни експозиции или увеличаването на доходността, платима на инвеститорите в отговор на влошаване на кредитното качество на секюритизираните експозиции;
ii)
тя не съдържа клаузи, които предвиждат увеличаване на доходността, платима на държателите на позиции по секюритизацията в отговор на влошаване на кредитното качество на групата базисни експозиции;
iii)
в нея се уточнява, когато е приложимо, че всяко закупуване или обратно изкупуване на секюритизиращи позиции от инициатора или спонсора, което излиза извън договорните му задължения, представлява изключение и може да стане единствено в условията на равнопоставена сделка между две независими лица;
е)
когато е налице опция за пълно погасяване, тя също изпълнява следните условия:
i)
тя може да бъде упражнена по преценка на институцията инициатор;
ii)
тя може да бъде упражнена само когато остава неамортизирана 10 % или по-малко от първоначалната стойност на секюритизираните експозиции;
iii)
тя няма за цел избягване на разпределяне на загуби по позиции, притежаващи кредитни подобрения, или по други позиции, държани от инвеститорите, и не предоставя кредитно подобрение по друг начин.
6. Компетентните органи информират ЕБО относно конкретните случаи, посочени в параграф 2, когато възможното намаление на размера на рисково претеглените експозиции не е оправдано от съразмерно прехвърляне на кредитен риск на трети лица, и относно случаите, при които институциите прилагат параграф 4. ЕБО следи различните практики в тази област и издава насоки в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010. ЕБО прави преглед на изпълнението на тези насоки от държавите членки и до 31 декември 2017 г. предоставя на Комисията мнение по това дали е необходим обвързващ технически стандарт.
Член 244
Синтетична секюритизация
1. Институцията инициатор на синтетична секюритизация може да изчислява рисково претегления размер на експозициите и, когато е приложимо, размера на очакваните загуби за секюритизираните експозиции в съответствие с член 249, ако е изпълнено едно от следните условия:
а)
счита се, че значителен кредитен риск е бил прехвърлен към трети лица чрез обезпечена кредитна защита или чрез кредитна защита с гаранции;
б)
институцията инициатор прилага рисково тегло от 1 250 % спрямо всички секюритизиращи позиции, които задържа в тази секюритизация, или приспада тези секюритизиращи позиции от елементите на базовия собствен капитал от първи ред в съответствие с член 36, параграф 1, буква к).
2. Счита се, че значителен кредитен риск е прехвърлен, ако е изпълнено едно от следните условия:
а)
размерът на рисково претеглената експозиция на междинните траншове в секюритизацията, задържани от институцията инициатор в тази секюритизация, не надхвърля 50 % от размера на рисково претеглената експозиция на всички междинните траншове в тази секюритизацията;
б)
когато в секюритизацията няма междинни траншове и инициаторът може да докаже, че стойността на секюритизиращите позиции, които биха подлежали на приспадане от базовия собствен капитал от първи ред или за които би било определено рисково тегло 1 250 %, надхвърля значително обоснованата оценка на очакваната загуба по секюритизираните експозиции, институцията инициатор задържа не повече от 20 % от стойностите на секюритизираните позиции, които биха подлежали на приспадане от базовия собствен капитал от първи ред или биха получили рисково тегло 1 250 %;
в)
когато възможното намаление на размера на рисково претеглените експозиции, което институцията инициатор би постигнала чрез тази секюритизация, не е оправдано от съразмерно прехвърляне на кредитен риск на трети лица, компетентният орган може за всеки случай поотделно да прецени, че няма да се счита, че значителен кредитен риск е бил прехвърлен на трети лица.
3. За целите на параграф 2 междинните траншове в секюритизацията са секюритизиращи позиции, за които се прилага рисково тегло по-ниско от 1 250 % и които са по-подчинени спрямо първостепенната позиция в тази секюритизация и с по-нисък ранг спрямо всяка секюритизираща позиция в тази секюритизация, за която в съответствие с раздел 4 е присъдено:
а)
при секюритизираща позиция, за която се прилага раздел 3, подраздел 3 - първа степен кредитно качество;
б)
при секюритизираща позиция, за която се прилага раздел 3, подраздел 4 - първа или втора степен кредитно качество.
4. Като алтернатива на параграфи 2 и 3 компетентните органи разрешават на институциите инициатори да считат, че значителен кредитен риск е бил прехвърлен, когато институцията инициатор е в състояние да докаже за всеки случай на секюритизация, че намаляването на капиталовите изисквания, които инициаторът постига чрез секюритизация, е оправдано от съразмерно прехвърляне на кредитен риск на трети лица.
Разрешение получават само институциите, които отговарят на всяко едно от следните условия:
а)
институцията разполага с подходящи чувствителни към риска политики и методологии за оценка на прехвърлянето на риск;
б)
институцията е отчела всяко прехвърляне на кредитен риск на трети лица за целите на вътрешното за институцията управление на риска и за разпределението на вътрешния капитал.
5. В допълнение към изискванията, посочени в параграфи 1-4, както е приложимо, прехвърлянето отговаря на следните условия:
а)
документацията по секюритизацията отразява икономическата същност на сделката;
б)
кредитната защита, чрез която се прехвърля кредитният риск, отговаря на изискванията на член 247, параграф 2;
в)
инструментите, използвани за прехвърляне на кредитния риск, не съдържат клаузи или условия, които:
i)
установяват значими прагове на същественост, под които кредитната защита не се счита за изискуема в случай на настъпване на кредитно събитие;
ii)
позволяват прекратяване на защитата в случай на влошаване на кредитното качество на базисните експозиции;
iii)
изискват в случаите, различни от предсрочна амортизация, институцията инициатор да подобрява кредитното качество на позициите в секюритизацията;
iv)
предвиждат увеличаване на цената на кредитната защита на институцията или на доходността, платима на държателите на позиции в секюритизацията, в случай на влошаване на кредитното качество на групата базисни експозиции;
г)
получено е квалифицирано правно становище, което потвърждава изпълнимостта на кредитната защита във всички съответни юрисдикции;
д)
в документацията по секюритизацията е уточнено, че когато е приложимо, всяко закупуване или обратно изкупуване на секюритизиращи позиции от инициатора или спонсора, което излиза извън договорните му задължения, може да стане единствено в условията на равнопоставена сделка между две независими лица;
е)
когато е налице опция за пълно погасяване, тя съответства на всяко едно от следните условия:
i)
тя може да бъде упражнена по преценка на институцията инициатор;
ii)
тя може да бъде упражнена само когато остава неамортизирана 10 % или по-малко от първоначалната стойност на секюритизираните експозиции;
iii)
тя няма за цел избягване на разпределяне на загуби по позиции, притежаващи кредитни подобрения, или по други позиции, държани от инвеститорите, и да се предоставя кредитно подобрение по-друг начин.
6. Компетентните органи информират ЕБО относно конкретните случаи, посочени в параграф 2, когато възможното намаление на размера на рисково претеглените експозиции не е оправдано от съразмерно прехвърляне на кредитен риск на трети лица, и относно случаите, при които институциите прилагат параграф 4. ЕБО следи различните практики в тази област и издава насоки в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010. ЕБО прави преглед на изпълнението на тези насоки от държавите членки и до 31 декември 2017 г. предоставя на Комисията мнение по това дали е необходим обвързващ технически стандарт.
Раздел 3
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции
Подраздел 1
Принципи
Член 245
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции
1. Когато в съответствие с раздел 2 институцията инициатор е прехвърлила значителен кредитен риск, свързан със секюритизирани експозиции, въпросната институция може:
а)
при традиционна секюритизация да изключи експозициите, които тя е секюритизирала, от изчисленията на размера на рисково претеглените експозиции и, когато е приложимо, от размера на очакваната загуба;
б)
при синтетична секюритизация, да изчисли размера на рисково претеглените експозиции и, когато е приложимо, размера на очакваната загуба по отношение на секюритизираните експозиции в съответствие с членове 249 и 250.
2. Когато институцията инициатор е взела решение да прилага параграф 1, тя изчислява размера на рисково претеглените експозиции по настоящата глава за позициите, които тя може да държи в секюритизацията.
Когато институцията инициатор не е прехвърлила значителен кредитен риск или е взела решение да не прилага параграф 1, не е необходимо тя да изчислява размера на рисково претеглените експозиции за всяка позиция, която тя може да има във въпросната секюритизация, но продължава да включва секюритизираните експозиции в изчислението на размера на рисково претеглените експозиции, все едно че те не са били секюритизирани.
3. Когато има експозиция към различни траншове от една секюритизация, експозицията към всеки транш се третира като отделна секюритизираща позиция. Счита се, че доставчиците на кредитна защита по секюритизиращи позиции държат позиции в секюритизацията. Секюритизиращите позиции включват експозиции към секюритизация, произтичащи от лихвени или валутни дериватни договори.
4. Освен ако секюритизиращата позиция не е приспадната от елементите на базовия собствен капитал от първи ред в съответствие с член 36, параграф 1, буква к), размерът на рисково претеглената експозиция се включва в общия размер на рисково претеглените експозиции на институцията за целите на член 92, параграф 3.
5. Размерът на рисково претеглените експозиции на секюритизираща позиция се изчислява посредством прилагането на съответното общо рисково тегло към стойността на експозицията на позицията, изчислена в съответствие с член 246.
6. Общото рисково тегло се определя като сума от рисковото тегло, посочено в настоящата глава, и евентуалното допълнително рисково тегло в съответствие с член 407.
Член 246
Стойност на експозицията
1. Стойността на експозицията се изчислява, както следва:
а)
ако институцията изчислява размера на рисково претеглените експозиции съгласно подраздел 3, стойността на експозицията на дадена балансова секюритизираща позиция следва да бъде нейната отчетна стойност, след като са приложени съответните специфични корекции за кредитен риск, третирани в съответствие с член 110;
б)
ако институцията изчислява размера на рисково претеглените експозиции съгласно подраздел 4, стойността на експозицията на дадена балансова секюритизираща позиция следва да бъде нейната отчетна стойност, измерена без да бъдат отчитани направените корекции за кредитен риск, третирани в съответствие с член 110;
в)
ако институцията изчислява размера на рисково претеглените експозиции съгласно подраздел 3, стойността на експозицията на дадена задбалансова секюритизираща позиция е нейната номинална стойност, намалена с корекции за специфичен кредитен риск по въпросната секюритизираща позиция, умножена с посочения в настоящата глава конверсионен коефициент. Освен ако не е указано друго, конверсионният коефициент е 100 %;
г)
ако институцията изчислява размера на рисково претеглените експозиции съгласно подраздел 4, стойността на експозицията на дадена задбалансова секюритизираща позиция е нейната номинална стойност, умножена с посочения в настоящата глава конверсионен коефициент. Освен ако не е указано друго, конверсионният коефициент е 100 %;
д)
стойността на експозицията за кредитен риск от контрагента на дериватен инструмент, посочен в приложение II, се определя в съответствие с глава 6.
2. Когато институцията притежава две или повече припокриващи се позиции при секюритизация, институцията включва в изчислението на размера на рисково претеглените експозиции, до размера на припокриването, само позицията или частта от позиция, водеща до по-голям размер на рисково претеглените експозиции. Институцията може също да отчете такова припокриване между капиталовите изисквания за специфичен риск на позиции в търговския портфейл и капиталовите изисквания за секюритизиращите позиции в банковия портфейл, при условие че институцията може да изчисли и сравни капиталовите изисквания за съответните позиции. За целите на настоящия параграф припокриване е налице, когато позициите, напълно или частично, представляват експозиция към един риск, така че за размера на припокриването се установява една-единствена експозиция.
3. Когато член 268, буква в) се прилага за позициите в търговски книжа, покрити с активи, институцията може да използва рисковите тегла, определени за ликвидното улеснение, при изчисляването на размера на рисково претеглената експозиция за търговски книжа, покрити с активи, при условие че 100 % от емитираните по програмата търговски книжа, покрити с активи, са обхванати от това или от друго ликвидно улеснение и всички тези ликвидни улеснения се третират равностойно с търговските книжа, покрити с активи, така че те формират припокриващи се позиции.
Институцията уведомява компетентните органи, когато прилага това третиране.
Член 247
Признаване на редуциране на кредитен риск при секюритизиращи позиции
1. Дадена институция може да признае обезпечена кредитна защита или кредитна защита с гаранции, получена по отношение на дадена секюритизираща позиция, в съответствие с глава 4 и при спазване на изискванията, установени в настоящата глава и в глава 4.
Приемливата обезпечена кредитна защита се ограничава до финансовите обезпечения, които отговарят на изискванията на глава 2 за изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции, както е посочено в глава 4, като признаването зависи от спазването на съответните изисквания, установени в глава 4.
2. Приемливата кредитна защита с гаранции и доставчиците на кредитна защита с гаранции се ограничават до тези, които отговарят на условията по глава 4, като признаването зависи от спазването на съответните изисквания, установени в глава 4.
3. Чрез дерогация от параграф 2, приемливите доставчици на кредитна защита с гаранции, изброени в член 201, параграф 1, букви а)-з), с изключение на квалифицираните централни контрагенти, трябва да имат кредитна оценка от призната АВКО, която е определена като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно член 136 и е съответствала на втора или по-благоприятна степен към момента на първото признаване на кредитната защита. Институциите, които имат разрешение да прилагат вътрешнорейтинговия подход за пряка експозиция към доставчика на защита, могат да определят приемливостта по първото изречение, като сравнят вероятността от неизпълнение на доставчика на защита с вероятността от неизпълнение, съответстваща на посочените в член 136 степени на кредитното качество.
4. Чрез дерогация от параграф 2, дружества със специална цел - секюритизация, са приемливи доставчици на защита, ако притежават активи, които се квалифицират като приемливо финансово обезпечение и по отношение на които няма права или условни права от по-висок или равностоен ранг на условните права на институцията, която получава кредитна защита с гаранции, и са изпълнени всички изисквания за признаването на финансовите обезпечения по глава 4. В тези случаи GA (размерът на защитата, коригиран за валутни и падежни несъответствия съгласно разпоредбите по глава 4) се ограничава до коригираната за променливост пазарна стойност на тези активи и g (рисковото тегло на експозициите към доставчика на защитата, определено съгласно стандартизирания подход) се определя като среднопретегленото рисково тегло, което би било приложимо за тези активи като финансово обезпечение съгласно стандартизирания подход.
Член 248
Непряка подкрепа
1. Институцията спонсор или институцията инициатор, която по отношение на дадена секюритизация е приложила член 245, параграфи 1 и 2 при изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции или е продала инструменти от търговския си портфейл, в резултат на което от нея вече не се изисква да разполага със собствен капитал срещу риска от тези инструменти, не може да осигурява с оглед на намаляване на потенциалните или реални загуби на инвеститорите подкрепа на секюритизацията, която излиза извън договорните ѝ задължения. Не се смята, че дадена сделка осигурява подкрепа, ако тя е осъществена в условията на равнопоставена сделка между две независими лица и е взета предвид при оценката на значителното прехвърляне на риск. Независимо дали осигурява подкрепа, всяка такава сделка се съобщава на компетентните органи и отчита в процеса на разглеждане и разрешаване на кредити от страна на институцията. Когато преценява дали структурата на сделката не позволява осигуряване на подкрепа, институцията отчита по подходящ начин най-малко всеки един от следните критерии:
а)
цената на обратното изкупуване;
б)
капиталовата и ликвидната позиция на институцията преди и след обратното изкупуване;
в)
риска и доходността на секюритизираните експозиции;
г)
риска и доходността на секюритизиращите позиции;
д)
въздействието на подкрепата върху очакваните загуби, която инициаторът очаква да понесе в сравнение с инвеститорите.
2. В съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 ЕБО издава насоки за това какво представляват условията на равнопоставена сделка между две независими лица и кога структурата на сделката не позволява осигуряване на подкрепа.
3. Ако институция инициатор или институция спонсор не успее да изпълни изискванията на параграф 1 по отношение на дадена секюритизация, тази институция трябва да разполага със собствен капитал за покриване най-малко на всички секюритизирани експозиции, все едно че те не са били секюритизирани.
Подраздел 2
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции, секюритизирани при синтетична секюритизация, от страна на институцията инициатор
Член 249
Общо третиране
Когато са изпълнени условията по член 244, при изчисляването на рисково претегления размер на секюритизираните експозиции институцията инициатор на синтетична секюритизация използва в съответствие с условията на член 250 съответните методологии за изчисление, предвидени в настоящия раздел, а не предвидените в глава 2. За институциите, изчисляващи рисково претегления размер на експозициите и размера на очакваните загуби по глава 3, размерът на очакваната загуба по отношение на такива експозиции е нула.
Установените в първа алинея изисквания се прилагат за цялата група от експозиции, включени в секюритизацията. При спазване на член 250 институцията инициатор изчислява размера на рисково претеглените експозиции по отношение на всички траншове по секюритизацията в съответствие с разпоредбите на настоящия раздел, включително тези, за които институцията отчита редуциране на кредитния риск съгласно член 247, като рисковите тегла, които се прилагат спрямо такива позиции, могат да бъдат изменени в съответствие с глава 4 при спазване на предвидените в настоящата глава изисквания.
Член 250
Третиране на падежните несъответствия при синтетична секюритизация
При изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции в съответствие с член 249 се отчита всяко несъответствие между падежа на кредитната защита, което представлява транш, и посредством която се извършва прехвърляне на риск, и на секюритизираните експозиции, както следва:
а)
падежът на секюритизираните експозиции се определя на база експозицията с най-отдалечен във времето падеж, но не повече от пет години. Падежът на кредитната защита се определя съгласно глава 4;
б)
институцията инициатор не отчита наличието на падежни несъответствия при изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции за траншове, които в съответствие с настоящия раздел получават рисково тегло от 1 250 %. За всички останали траншове третирането на падежното несъответствие, предвидено в глава 4, се прилага съгласно следната формула:
където:
RW*
=
размерът на рисково претеглените експозиции за целите на член 92, параграф 3, буква а);
RWAss
=
размерът на рисково претеглените експозиции, който би бил използван, ако тези експозиции не са били секюритизирани, изчислен на пропорционална основа;
RWSP
=
размерът на рисково претеглените експозиции съгласно член 249, при условие че няма падежно несъответствие;
T
=
падежът на базисните експозиции, изразен в години;
t
=
падежът на кредитната защита, изразен в години;
t*
=
0,25.
Подраздел 3
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции при стандартизирания подход
Член 251
Рискови тегла
При спазване на изискванията по член 252 институцията изчислява размера на рисково претеглената експозиция на рейтингована секюритизираща или пресекюритизираща позиция, като прилага съответното рисково тегло към стойността на експозицията.
Приложимото рисково тегло, което съответства на кредитната оценка на позицията съгласно раздел 4, е посочено в таблица 1.
Таблица 1
Степен на кредитно качество
1
2
3
4 (само за кредитни оценки, различни от краткосрочни кредитни оценки)
всички други степени на кредитно качество
Секюритизиращи позиции
20 %
50 %
100 %
350 %
1 250 %
Пресекюритизиращи позиции
40 %
100 %
225 %
650 %
1 250 %
При спазване на членове 252-255 размерът на всяка рисково претеглена нерейтингована секюритизираща позиция се изчислява посредством прилагането на рисково тегло от 1 250 %.
Член 252
Институции инициатори и институции спонсори
За институция инициатор или институция спонсор размерът на рисково претеглените експозиции, изчислени по отношение на нейните секюритизиращи позиции във всяка отделна секюритизация, може да се сведе до размера на рисково претеглените експозиции, който обичайно би бил изчислен за секюритизираните експозиции, ако те не бяха секюритизирани, при прилагането на рисково тегло от 150 % спрямо:
а)
всички позиции, които понастоящем са в неизпълнение;
б)
всички позиции сред секюритизираните експозиции, които в съответствие с член 128 са свързани с особено висок риск.
Член 253
Третиране на нерейтинговани позиции
1. За целите на изчисляването на рисково претегления размер на нерейтингована секюритизираща позиция, институцията може да прилага среднопретегленото рисково тегло, което институция, държаща експозициите, би приложила към секюритизираните експозиции съгласно глава 2, умножено по коефициента на концентрация, посочен в параграф 2. За тази цел институцията във всеки един момент знае състава на групата секюритизирани експозиции.
2. Коефициентът на концентрация е равен на сумата от номиналните стойности на всичките траншове, разделена на сумата от номиналните размери на траншовете, подчинени или равностойни по ранг на транша, в който се държи позицията, включително въпросния транш. Полученото в резултат рисково тегло не трябва да е по-високо от 1 250 % или по-ниско от което и да било рисково тегло, приложимо спрямо транш с по-висок ранг, който е с присъдена кредитна оценка. Когато дадена институция не е в състояние да определи рисковите тегла, които биха били приложени към секюритизираните експозиции съгласно глава 2, към позицията се прилага рисково тегло в размер на 1 250 %.
Член 254
Третиране на секюритизиращи позиции, структурирани като траншове за втора или следващи по ред загуби в програми за търговски книжа, покрити с активи
Освен ако е налично по-благоприятно третиране на в случаите на нерейтинговани ликвидни улеснения съгласно член 255, институцията може да прилага за секюритизиращите позиции, които отговарят на следните условия, рисково тегло, което е по -високата от следните две стойности: 100 %, или най-високото от рисковите тегла, което институция, притежаваща експозициите, би приложила за всяка от секюритизираните експозиции по глава 2:
а)
секюритизиращата позиция е в транш, който по своята икономическа същност представлява позиция за втора или следващи по ред загуби в секюритизацията и траншът за първа загуба осигурява значително подобрение на кредитното качество на транша за втора загуба;
б)
качеството на секюритизиращата позиция е равностойно или по-благоприятно от трета степен на кредитно качество съгласно стандартизирания подход;
в)
секюритизиращата позиция се държи от институция, която не притежава позиция в транша за първа загуба.
Член 255
Третиране на нерейтинговани ликвидни улеснения
1. За определяне на стойността на експозицията, дадена институция може да приложи конверсионен коефициент от 50 % към номиналната стойност на нерейтинговано ликвидно улеснение, когато са изпълнени следните условия:
а)
документацията по ликвидното улеснение ясно посочва и ограничава обстоятелствата, при които ликвидното улеснение може да бъде използвано;
б)
усвояванията по ликвидното улеснение не могат да се използват за предоставяне на кредитна подкрепа чрез покриване на вече настъпили загуби по време на усвояването, и особено за осигуряване на ликвидност по отношение на експозиции в неизпълнение по време на усвояването или за придобиване на активи по по-висока от справедливата стойност;
в)
улеснението не се използва за осигуряване на постоянно или периодично финансиране на секюритизацията;
г)
погасяването на изтеглените суми по улеснението не е подчинено спрямо вземанията на инвеститорите, които не са вземания по лихвени или валутни дериватни договори, такси и други подобни плащания, като вземанията по улеснението не могат да бъдат отписвани, отлагани или разсрочвани;
д)
не е възможно улеснението да бъде усвоявано след изчерпването на всички приложими кредитни подобрения, подкрепящи ликвидното улеснение;
е)
ликвидното улеснение съдържа клауза, която намалява автоматично сумата, която може да бъде изтеглена, с размера на експозициите в неизпълнение, където „неизпълнение“ има значението по глава 3, или където групата секюритизирани експозиции се състои от рейтинговани инструменти, ликвидното улеснение се прекратява, когато средното кредитно качество на групата се понижи под инвестиционен рейтинг.
Приложимото рисково тегло е най-високото рисково тегло, което би се приложило за всяка от секюритизираните експозиции по глава 2 от институция, държаща експозициите.
2. За да се определи стойността на експозицията на улеснения във вид на парични аванси, може да бъде приложен конверсионен коефициент от 0 % към номиналната стойност на ликвидно улеснение, което е безусловно отменяемо, при условие че са изпълнени условията, посочени в параграф 1, и погасяванията на усвоени суми от улеснението са с първостепенен ранг спрямо останалите претенции към паричните потоци, произтичащи от секюритизираните експозиции.
Член 256
Допълнителни капиталови изисквания при секюритизация на револвиращи експозиции с предвидена клауза за предсрочна амортизация
1. При наличие на секюритизация на револвиращи експозиции, за които е приложима клауза за предсрочна амортизация, институцията инициатор изчислява в съответствие с настоящия член допълнителен рисково претеглен размер на експозицията във връзка с вероятността нивата на кредитния риск, на който е изложена, да нараснат след прилагането на клаузата за предсрочна амортизация.
2. Институцията изчислява рисково претегления размер по отношение на сумата от стойностите на експозициите от участието на инициатора и участието на инвеститорите.
За секюритизационни структури, където секюритизираните експозиции обхващат револвиращи и нереволвиращи експозиции, институцията инициатор прилага третирането, предвидено в параграфи 3-6, към частта от групата от базисни експозиции, съдържаща револвиращи експозиции.
Стойността на експозицията на участието на инициатора представлява стойността на експозицията на онази номинална част от съвкупността от усвоени суми, препродадени в секюритизация, която, съотнесена към размера на общата съвкупност, препродадена в структурата, определя частта на паричните потоци, генерирани от събраните суми по главниците и лихвите и други свързани суми, които не са предназначени за извършване на плащания към тези, които имат секюритизиращи позиции в секюритизацията. Участието на инициатора не е подчинено спрямо участието на инвеститорите. Стойността на експозицията на участието на инвеститорите е стойността на експозицията на оставащата номинална част от съвкупността от усвоени суми.
Размерът на рисково претеглената експозиция по отношение на стойността на експозицията на участието на инициатора се изчислява пропорционално на експозицията към секюритизирани експозиции, все едно че те не са били секюритизирани.
3. От изчисляването на допълнителен рисково претеглен размер на експозицията по параграф 1 се освобождават инициаторите на следните видове секюритизации:
а)
секюритизациите на револвиращи експозиции, при които инвеститорите остават напълно изложени на всички бъдещи усвоявания от кредитополучателите, така че рискът по базисните експозиции не се поема обратно от институцията инициатор дори след настъпването на предсрочна амортизация;
б)
секюритизациите, при които клаузата за предсрочна амортизация се задейства единствено от събития, които не са свързани с риска и доходността на секюритизираните активи или на институцията инициатор като например съществени промени в данъчните закони или наредби.
4. За институцията инициатор, изчисляваща допълнителен рисково претеглен размер на експозицията в съответствие с параграф 1, сумата на рисково претегления размер на експозициите по отношение на позициите ѝ в участието на инвеститорите и сумата на рисково претеглените експозиции, изчислени съгласно параграф 1, не превишават по-голямото от:
а)
размера на рисково претеглената експозиция, изчислен по отношение на нейните позиции в участието на инвеститорите;
б)
размера на рисково претеглената експозиция, който би бил изчислен по отношение на секюритизираните експозиции от институция, притежаваща експозициите, ако експозициите не бяха секюритизирани, до размера на участието на инвеститорите.
Приспадането на нетни печалби, ако има такива, произтичащи от капитализиране на бъдещ доход, изисквано по член 32, параграф 1, не участва при изчисляването на максималния размер, посочен в предходната алинея.
5. Рисково претегленият размер на експозициите, който се изчислява в съответствие с параграф 1, се установява, като се умножи стойността на експозицията на участието на инвеститорите по произведението на съответния конверсионен коефициент, посочен в параграфи 6-9, и среднопретегленото рисково тегло, което би било приложимо за секюритизираните експозиции, ако експозициите не бяха секюритизирани.
Клаузата за предсрочна амортизация се разглежда като контролирана, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
институцията инициатор разполага с подходящи планове за управление на капитала и ликвидността, обезпечаващи достатъчно собствен капитал и ликвидност при възникване на събитие, водещо до предсрочна амортизация;
б)
през целия период на трансакцията има пропорционално разделяне между участието на инициатора и участието на инвеститора на плащанията по лихви и главници, разходи, загуби и възстановени суми на базата на салдото на неизплатените вземания в един или повече референтни момента през всеки месец;
в)
периодът на амортизация е достатъчно дълъг, така че 90 % от началния размер на дълга (участието на инициатора и на инвеститорите) се очаква до края на периода да бъде погасен или да изпадне в неизпълнение;
г)
скоростта на погасяването не превишава тази, която би била постигната при линейната амортизация за периода, посочен в буква в).
6. В случай на секюритизация с клауза за предсрочна амортизация на експозиции на дребно, които са неусвоени и безусловно отменяеми без предварително уведомление, където предпоставка за предприемане на предсрочната амортизация е спадането на осреднения за три месеца допълнителен спред до определено ниво, институциите сравняват осреднения за три месеца допълнителен спред с размера на посоченото в клаузата ниво на задържане на допълнителния спред.
Когато секюритизацията не изисква да се определя изрично нивото на задържане на допълнителния спред, нивото на задържане се приема за 4,5 процентни пункта по-високо от нивото на допълнителния спред, при който се предприема предсрочна амортизация.
Конверсионният коефициент, който се прилага, се определя от нивото на действителния тримесечен среден допълнителен спред съгласно таблица 2.
Таблица 2
Секюритизация с клауза за контролирана предсрочна амортизация
Секюритизация с клауза за неконтролирана предсрочна амортизация
Осреднен тримесечен допълнителен спред
Конверсионен коефициент
Конверсионен коефициент
Над ниво A
0 %
0 %
Ниво A
1 %
5 %
Ниво B
2 %
15 %
Ниво C
10 %
50 %
Ниво D
20 %
100 %
Ниво E
40 %
100 %
където:
а)
„ниво A“ означава нива на допълнителен спред по-ниски от 133,33 % от нивото на задържане на допълнителния спред, но не по-ниски от 100 % от това ниво на задържане;
б)
„ниво B“ означава нива на допълнителен спред по-ниски от 100 % от нивото на задържане на допълнителния спред, но не по-ниски от 75 % от това ниво на задържане;
в)
„ниво C“ означава нива на допълнителен спред по-ниски от 75 % от нивото на задържане на допълнителния спред, но не по-ниски от 50 % от това ниво на задържане;
г)
„ниво D“ означава нива на допълнителен спред по-ниски от 50 % от нивото на задържане на допълнителния спред, но не по-ниски от 25 % от това ниво на задържане;
д)
„ниво E“ означава нива на допълнителен спред по-ниски от 25 % от нивото на задържане на допълнителния спред.
7. В случаи на секюритизация с клауза за предсрочна амортизация на експозиции към на дребно, които са неусвоени и безусловно отменяеми без предварително уведомяване и където предсрочната амортизация се предприема на основание на числена стойност, различна от осреднения тримесечен допълнителен спред, след получено разрешение от компетентните органи институциите могат да прилагат третиране с, което е приблизително същото като това по параграф 6, за да определят посочения конверсионен коефициент. Компетентният орган дава разрешение, ако са изпълнени следните условия:
а)
това третиране е по-подходящо, защото институцията може да установи количествен показател, който по отношение на числената стойност, задействаща предсрочната амортизация, е равностоен на нивото на задържане на допълнителния спред;
б)
това третиране води до оценка на риска, свързана с вероятността нивата на кредитния риск, на който е изложена институцията, да нараснат след прилагането на клаузата за предсрочна амортизация, която е също толкова благоразумна колкото изчислената по параграф 6.
8. Спрямо всички други схеми на секюритизация, съдържащи клауза за контролирана предсрочна амортизация на револвиращите експозиции, се прилага конверсионен коефициент от 90 %.
9. Спрямо всички други схеми на секюритизация, съдържащи клауза за неконтролирана предсрочна амортизация на револвиращите експозиции, се прилага конверсионен коефициент от 100 %.
Член 257
Редуциране на кредитен риск за секюритизиращи позиции, за които се прилага стандартизираният подход
Когато е получена кредитна защита спрямо дадена секюритизираща позиция, изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции може да се измени в съответствие с глава 4.
Член 258
Намаление на размера на рисково претеглените експозиции
Когато на секюритизиращата позиция е присъдено рисково тегло от 1 250 %, институциите могат, в съответствие с член 36, параграф 1, буква к), да приспаднат от базовия собствен капитал от първи ред стойността на експозицията на тази позиция като алтернатива на включването на позицията в изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции. За тази цел изчислението на стойността на експозицията може да отразява признатата обезпечена кредитна защита по начин, който съответства на член 257.
Когато институцията инициатор прилага въпросната алтернатива, тя може да извади сумата, приспадната в съответствие с член 36, параграф 1, буква к), умножена по 12,5, от сумата, определена в член 252 като рисково претегления размер на експозицията, който би бил изчислен обичайно за секюритизираните експозиции, ако те не бяха секюритизирани.
Подраздел 4
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции при вътрешнорейтинговия подход
Член 259
Йерархия на методите
1. Институциите използват методите в съответствие със следната йерархия:
а)
спрямо позициите с присъдена оценка или такива, за които може да се използва подразбираща се оценка, за изчисляване на размера на рисково претеглената експозиция се прилага рейтинговият подход, изложен в член 261;
б)
спрямо нерейтингованите позиции институцията може да използва изложения в член 262 метод на надзорната формула, при който тя може да изготвя оценки на PD и, когато е приложимо, на стойността на експозицията и на LGD, които се използват в метода на надзорната формула, в съответствие с изискванията за оценка на тези параметри съгласно вътрешнорейтинговия подход по раздел 3. Институция, която не е инициатор, може да използва метода на надзорната формула само с предварителното разрешение на компетентните органи, което се предоставя само ако институцията отговаря на предвидените в първото изречение от настоящата буква условия;
в)
като алтернатива на буква б) и само за позиции без рейтинг, произтичащи от програми за търговски книжа, покрити с активи, институцията може да използва посочения в параграф 4 подход на вътрешна оценка, ако компетентните органи са дали съответното разрешение;
г)
във всички останали случаи секюритизиращите позиции без рейтинг получават рисково тегло от 1 250 %;
д)
независимо от буква г) и след предварително разрешение от компетентните органи, институцията може да изчисли рисковото тегло за позиция без рейтинг в програма за търговски книжа, покрити с активи, съгласно член 253 или член 254, ако позицията без рейтинг не представлява търговски книжа и попада в приложното поле на подхода на вътрешна оценка, за който е поискано разрешение. Съвкупната стойност на експозициите, за които се прилага това изключение, не трябва да е съществена и при всички случаи да е по-малка от 10 % от съвкупната стойност на експозициите, третирани от институцията в съответствие с подхода на вътрешна оценка. Институцията спира да прилага това, ако бъде отказано разрешението за съответния подход за вътрешна оценка.
2. За да може да използва рейтинги по подразбиране, институцията присъжда на позиция без рейтинг кредитна оценка по подразбиране, еквивалентна на кредитната оценка на референтна позиция от най-висок ранг с рейтинг, подчинена във всяко отношение на въпросната секюритизираща позиция без рейтинг и отговаряща на всяко едно от следните условия:
а)
референтните позиции трябва във всяко отношение да бъдат подчинени на секюритизираща позиция без рейтинг;
б)
матуритетът на референтните позиции е еднакъв на или по-голям от матуритета на въпросната позиция без рейтинг;
в)
всеки рейтинг по подразбиране се актуализира периодично с цел отразяване промените в кредитните оценки на референтните позиции.
3. Компетентните органи разрешават на институциите да използват посочения в параграф 4 „подход на вътрешна оценка“, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
позициите в търговски книжа, емитирани по програмата за търговски книжа, покрити с активи, са позиции с рейтинг;
б)
вътрешната оценка на кредитното качество на позицията отразява общодостъпната методология за оценка, прилагана от една или повече АВКО, за определянето на рейтинга на ценни книжа, покрити от такъв вид секюритизиращи експозиции;
в)
АВКО, чиято методология се използва съгласно изискванията на буква б), включват тези АВКО, които са присъдили външен рейтинг на търговските книжа, емитирани по програма за търговски книжа, покрити с активи. Количествените параметри като например стрес факторите, използвани за отнасяне на позициите към дадено кредитно качество, са поне толкова консервативни, колкото критериите, използвани при съответната методология за оценка, прилагана от въпросните АВКО;
г)
при разработване на своята методология за вътрешна оценка институцията отчита съответните публикувани рейтингови методологии на АВКО, които присъждат рейтинги на търговски книжа, емитирани по програмата за търговски книжа, покрити с активи. Това отчитане се документира от институцията и редовно се актуализира, както е посочено в буква ж);
д)
методологията на институцията за вътрешна оценка включва рейтингови класове. Трябва да има съответствие между тези рейтингови класове и кредитните оценки на АВКО. Това съответствие изрично се документира;
е)
методологията за вътрешна оценка се използва в процесите на институцията за вътрешно управление на риска, включително в процедурите по вземане на управленски решения, управленските информационни системи и процеса за разпределение на вътрешния капитал;
ж)
периодично се извършва преглед на процеса на вътрешна оценка и на качеството на вътрешните оценки на кредитното качество на експозициите на институцията по програма за търговски книжа, покрити с активи, от страна на вътрешни или външни одитори, АВКО или вътрешните функции на институцията за преглед на кредитния портфейл или за управление на риска. Ако вътрешният одит, функциите на институцията за преглед на кредитния портфейл или за управление на риска извършват прегледа, тези функции са независими от дейностите, свързани с програмата за търговски книжа, покрити с активи, както и от дейността по взаимоотношения с клиенти;
з)
институцията следи резултатите от вътрешните рейтинги във времето, за да прецени качеството на методологията си за вътрешна оценка, и при необходимост внася корекции в тази методология, когато рискът и доходността на експозициите редовно се отклоняват от това, което се очаква от съответните вътрешните рейтинги;
и)
програмата за търговски книжа, покрити с активи, съдържа стандарти за емитиране под формата на кредитни и инвестиционни указания. При вземането на решение за закупуване на даден актив администраторът на програмата за търговски книжа, покрити с активи, отчита вида на закупувания актив, вида и паричната стойност на експозицията, породена от предоставените ликвидни улеснения и кредитни подобрения, разпределението на загубите, правната и икономическа необвързаност на прехвърлените активи със субекта, продаващ активите. Извършва се кредитен анализ на рисковия профил на продавача на актива, включващ анализ на предходните и очакваните бъдещи финансови резултати, настоящо позициониране на пазара, очаквана бъдеща конкурентоспособност, ливъридж, парични потоци, лихвено покритие и рейтинг на дълга. Освен това се извършва преглед на правилата на продавача за кредитиране, способността за обслужване и процедурите по събиране на вземанията;
й)
стандартите за емитиране на програмата за търговски книжа, покрити с активи, установяват минимални критерии, на които трябва да отговарят активите, които в частност:
i)
изключват закупуването на активи, които са със значително просрочие или в неизпълнение;
ii)
ограничават свръхконцентрация към отделни длъжници или по географски области;
iii)
ограничават максималния падеж на закупуваните активи;
к)
програмата за търговски книжа, покрити с активи, съдържа политики и процедури за събиране на вземания, отчитащи оперативния капацитет и кредитното качество на обслужващото дружество. Програмата за търговски книжа, покрити с активи, предвижда редуциране на рисковете, свързани с резултатите от дейността на продавача или обслужващото лице, посредством различни методи като например механизми за реагиране, базирани на актуалното кредитно качество, които не биха позволили нежелано смесване на средства;
л)
оценката на общата очаквана загуба на групата от активи, която програмата за търговски книжа, покрити с активи, разглежда за закупуване, отчита всички източници на потенциален риск, включително кредитен риск и риск от разсейване. Ако размерът на предоставеното от продавача кредитно подобрение се базира единствено на размера на загубите от кредитен характер, се създават отделен резерв за покриване на риска от разсейване, когато този риск е съществен за конкретната група от експозиции. Освен това при определяне на размера на изискваното подобрение програмата анализира историческа информация от последните няколко години, включително за загуби, просрочия, случаите на разсейване и заменяемостта на вземанията;
м)
програмата за търговски ценни книжа, покрити с активи, включва определени структурни елементи при закупуването на експозиции, включително механизми за прекратяване на програмата, с цел редуциране на потенциалното влошаване на кредитното качество на базисния портфейл.
4. При подхода на вътрешна оценка институцията отнася позиция без рейтинг към един от рейтинговите класове, посочени в параграф 3, буква д). Позицията получава същия рейтинг въз основа на кредитните оценки, съответстващи на този рейтингов клас, както е изложено в параграф 3, буква д). Когато в началото на секюритизацията този производен рейтинг е на ниво инвестиционен рейтинг или по-добро, той се счита за еквивалентен на признатата кредитна оценка, присъдена от АВКО, за целите на изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции.
5. Институциите, които са получили разрешение да използват подхода на вътрешна оценка, не възобновят използването на други методи, освен ако не е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
институцията е удостоверила по удовлетворителен за компетентния орган начин, че има сериозни основания да го направи;
б)
институцията е получила предварително разрешение от компетентния орган.
Член 260
Максимален размер на рисково претеглените експозиции
Институция инициатор, институция спонсор или други институции, които могат да изчислят стойността на коефициента KIRB, могат да ограничат размерите на рисково претеглените експозиции, изчислени във връзка с позициите им в секюритизация, до това, което би дало като резултат капиталовото изискване по член 92, параграф 3, равно на сумата от 8 % от размера на рисково претеглените експозиции, които биха се получили, ако секюритизираните активи не бяха секюритизирани и представляваха в балансова позиция на институцията, плюс размера на съответната очакваната загуба.
Член 261
Рейтингов метод
1. При рейтинговия метод институцията изчислява рисково претегления размер на рейтингована секюритизираща или пресекюритизираща позиция, като прилага съответното рисково тегло към стойността на експозицията и умножава получения резултат по 1,06.
Приложимото рисково тегло, което съответства на кредитната оценка на позицията съгласно раздел 4, е посочено в таблица 4.
Таблица 4
Степен на кредитно качество
Секюритизиращи позиции
Пресекюритизиращи позиции
Кредитни оценки, които не са краткосрочни
Краткосрочни кредитни оценки
A
B
C
D
E
1
1
7 %
12 %
20 %
20 %
30 %
2
8 %
15 %
25 %
25 %
40 %
3
10 %
18 %
35 %
35 %
50 %
4
2
12 %
20 %
40 %
65 %
5
20 %
35 %
60 %
100 %
6
35 %
50 %
100 %
150 %
7
3
60 %
75 %
150 %
225 %
8
100 %
200 %
350 %
9
250 %
300 %
500 %
10
425 %
500 %
650 %
11
650 %
750 %
850 %
всички други и без рейтинг
1 250 %
Рисковите тегла в колона C на таблица 4 се прилагат, ако секюритизиращата позиция не е пресекюритизираща позиция и ако ефективният брой на секюритизираните експозиции е по-малък от шест.
За останалата част от секюритизиращите позиции, които не са пресекюритизиращи позиции, се прилагат рисковите тегла в колона B, освен ако позицията е в най-първостепенния транш на дадена секюритизация, когато се прилагат рисковите тегла в колона A.
За пресекюритизиращите позиции се прилагат рисковите тегла в колона E, освен ако пресекюритизиращата позиция е в най-първостепенния транш на пресекюритизацията и никоя от базисните експозиции не представлява сама по себе си пресекюритизираща експозиция, когато се прилагат рисковите тегла в колона D.
Когато се определя дали даден транш е първостепенен, не се изисква да се вземат предвид сумите, дължими по лихвени или валутни дериватни договори, дължими такси или други подобни плащания.
При изчисляването на ефективния брой на секюритизираните експозиции няколко на брой експозиции към един длъжник се третират като една експозиция. Ефективният брой на експозициите се изчислява, като:
където EADi представлява сумата от стойностите на всички експозиции към i-ия длъжник. Ако е известен делът от портфейла, съответстващ на най-голямата експозиция C1, институцията може да изчисли N като 1/C1.
2. Редуцирането на кредитния риск по секюритизиращите позиции може да бъде признато съгласно член 264, параграфи 1 и 4, ако бъдат спазени посочените в член 247 условия.
Член 262
Метод на надзорната формула
1. При метода на надзорната формула рисковото тегло на секюритизираща позиция се изчислява по следния начин, като то не може да бъде по-малко от 20 % за пресекюритизиращи позиции и 7 % за всички други секюритизиращи позиции:
където:
S[x] =
x,
когато x ≤ K IRBR
,
когато x K IRBR
където:
τ= 1 000;
ω= 20;
Beta [x; a, b]= функцията на бета разпределението с параметри а и b за съответната стойност на x;
T= относителният дял на транша, в който се съдържа позицията, измерен като съотношение на а) номиналния размер на транша към б) сумата на номиналните размери на експозициите, които са били секюритизирани. За дериватните инструменти, изброени в приложение II, вместо условния размер се използва сборът от текущата разменна стойност и потенциалната бъдеща кредитна експозиция, изчислена в съответствие с глава 6;
KIRBR = съотношението на а) KIRB към б) сумата на стойностите на експозициите, които са били секюритизирани, представено като десетична дроб;
L= нивото на кредитно подобрение, измерено като съотношение между номиналния размер на всички траншове, подчинени на транша, в който се държи позицията, и сумата на номиналните размери на експозициите, които са били секюритизирани. Капитализираният бъдещ доход не участва в изчислението на L. Сумите, дължими от контрагенти по посочените в приложение II дериватни инструменти, които представляват траншове, подчинени на въпросния транш, може да се измерват по тяхната текуща разменна стойност,без потенциалната бъдеща кредитна експозиция, при изчисляването на нивото на кредитното подобрение;
N= ефективният брой на експозициите, изчислен съгласно член 261. В случаите на пресекюритизация институцията разглежда броя на секюритизиращите експозиции в групата, а не броя на базисните експозиции в първоначалните групи, от които произхождат базисните секюритизиращи експозиции;
ELGD= средно претеглената според експозициите загуба при неизпълнение, изчислена по следния начин:
където:
LGDi = средната стойност на параметъра LGD, свързан с всички експозиции на i-тия пореден длъжник, където LGD се определя съгласно глава 3. В случаите на пресекюритизация прилаганата за секюритизиращите позиции стойност на параметъра LGD е 100 %. Когато при секюритизация рисковете от неизпълнение и разсейване за закупени вземания се третират в съвкупност, стойността на параметъра LGDi се изчислява като средно претеглена от приложимата стойност на параметъра LGD за кредитен риск и стойност от 75 % за параметъра LGD за риск от разсейване. Използваните тегла са изчислените поотделно капиталови изисквания за кредитен риск и съответно риск от разсейване.
2. Когато номиналната стойност на най-голямата секюритизирана експозиция C1 не превишава 3 % от сумата на номиналните стойности на секюритизираните експозиции, за целите на метода на надзорната формула институцията може да използва стойност на параметъра LGD от 50 % в случаите на секюритизации, които не представляват пресекюритизации, а N се определя съгласно една от следните две формули:
където:
Cm
=
съотношението между сумата на номиналните стойности на m-те най-големи експозиции и сумата на номиналните стойности на секюритизираните експозиции. Нивото на m може да бъде определено от институцията.
За секюритизации, при които всички секюритизирани експозиции представляват на практика експозиции на дребно, с разрешение от компетентния орган институциите могат да използват метода на надзорната формула, прилагайки опростяванията h=0 и ν=0, при условие че ефективният брой на експозициите не е малък и че експозициите не са силно концентрирани.
3. Компетентните органи информират ЕБО относно случаите, при които институциите прилагат параграф 2. ЕБО следи различните практики в тази област и издава насоки в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
4. Редуцирането на кредитния риск по секюритизиращите позиции може да се признае съгласно член 264, параграфи 2-4, ако се спазят посочените в член 247 условия.
Член 263
Ликвидни улеснения
1. За да се определи стойността на експозицията на секюритизираща позиция без рейтинг във вид на улеснения под формата на парични аванси, може да се прилага конверсионен коефициент от 0 % към номиналната стойност на ликвидното улеснение, което отговаря на посочените в член 255, параграф 2 условия.
2. Когато за институцията не е възможно да изчисли рисково претегления размер на секюритизираните експозиции, все едно че те не са били секюритизирани, институцията може, по изключение и ако получи разрешение от компетентните органи, временно да прилага определения в параграф 3 метод за изчисляване на рисково претегления размер на секюритизиращи позиции без рейтинг във вид на ликвидни улеснения, които отговарят на условията по член 255, параграф 1. Институциите уведомяват компетентните органи относно прилагането на първо изречение, заедно със съответните обосновка и предвидения срок на прилагане.
Изчисляването на размера на рисково претеглената експозиция по принцип се смята за невъзможно, ако институцията не прилага рейтинг по подразбиране, подхода на вътрешна оценка и подхода на надзорната формула.
3. Най-високото рисково тегло, което би било приложимо по глава 2 за секюритизираните експозиции, ако те не бяха секюритизирани, може да бъде приложено спрямо секюритизиращата позиция, представлявана от ликвидно улеснение, което отговаря на условията по член 255, параграф 1. За определяне на стойността на експозицията на тази позиция се прилага конверсионен коефициент от 100 %.
Член 264
Редуциране на кредитен риск за секюритизиращи позиции, за които се прилага вътрешнорейтинговият подход
1. Когато размерът на рисково претеглената експозиция се изчислява посредством използването на рейтинговия метод, стойността на експозицията или рисковото тегло за дадена секюритизираща позиция, по отношение на която е получена кредитна защита, могат да бъдат променени в съответствие с разпоредбите на глава 4, както те се прилагат за изчисляването на размера на рисково претеглената експозиция по глава 2.
2. При пълна кредитна защита, когато размерът на рисково претеглената експозиция се изчислява посредством използването на метода на надзорната формула, се прилагат следните изисквания:
а)
институцията определя „ефективното рисково тегло“ на позицията. Тя прави това като разделя рисково претегления размер на позицията на стойността на позицията и умножи резултата по 100;
б)
при обезпечена кредитна защита рисково претегления размер на секюритизиращата позиция се изчислява, като се умножи рисково претегленият размер на позицията, коригиран с размера на обезпечената кредитна защита (E*), изчислен съгласно глава 4, за изчисляване на размера на рисково претеглената експозиция по глава 2, приемайки размера на секюритизиращата позиция за E, по ефективното рисково тегло;
в)
при кредитна защита с гаранции рисково претегления размерна секюритизиращата позиция се изчислява, като се умножи размерът на защитата, коригиран за валутно несъответствие и падежно несъответствие (GA) в съответствие с разпоредбите на глава 4, с рисковото тегло на доставчика на защитата; така полученото произведение се добавя към произведението, което се получава при умножаването на разликата между секюритизиращата позиция и GA, по ефективното рисково тегло.
3. При частична кредитна защита, когато размерът на рисково претеглената експозиция се изчислява посредством използването на метода на надзорната формула, се прилагат следните изисквания:
а)
ако редуцирането на кредитния риск покрива на пропорционална основа първата загуба или загуби в секюритизиращата позиция, институцията може да приложи параграф 2;
б)
в останалите случаи институцията третира секюритизиращата позиция като две или повече позиции, като за непокрита част се счита позицията с по-ниско кредитно качество. За да се изчисли рисково претегления размер на тази позиция, се прилагат разпоредбите на член 262, при условие че T се коригира на e* в случаите на обезпечена кредитна защита, и на T-g в случаите на кредитна защита с гаранции, където e* обозначава съотношението на E* към общата номинална стойност на базисната съвкупност, а E* е коригираният размер на експозицията на секюритизиращата позиция, изчислен в съответствие с разпоредбите на глава 4, както те се прилагат за изчисляването на размера на рисково претеглената експозиция съгласно глава 2, приемайки размера на секюритизиращата позиция за Е; и g е съотношението на номиналната стойност на кредитната защита, коригирана за валутно и падежно несъответствие в съответствие с разпоредбите на глава 4, към сумата на секюритизираните експозиции. При кредитна защита с гаранции рисковото тегло на доставчика на защитата се прилага към тази част от позицията, която не попада в коригираната стойност на T.
4. Когато при кредитна защита с гаранции компетентните органи са разрешили на институцията да изчислява размера на рисково претеглените експозиции за подобни преки експозиции към доставчика на защитата в съответствие с глава 3, рисковото тегло g за експозициите към доставчика на защитата съгласно член 235 се определя, както е с посоченото в глава 3.
Член 265
Допълнителни капиталови изисквания при секюритизация на револвиращи експозиции с предвидена клауза за предсрочна амортизация
1. В допълнение към размера на рисково претеглените експозиции, изчислен по отношение на секюритизиращите ѝ позиции, институцията инициатор изчислява размера на рисково претеглените експозиции съгласно изложената в член 256 методология, когато продава револвиращи експозиции чрез секюритизация, която съдържа клауза за предсрочна амортизация.
2. Чрез дерогация от член 256 стойността на експозицията на участието на инициатора е сумата от следните елементи:
а)
стойността на експозицията на онази номинална част от съвкупността от усвоени суми, продадени чрез секюритизация, която съотнесена към размера на общата съвкупност, продадена в структурата, определя частта на паричните потоци, генерирани от събраните суми по главниците и лихвите и други свързани суми, които не са предназначени за извършване на плащания към тези, които притежават секюритизиращи позиции в секюритизацията;
б)
стойността на експозициите на онази част от съвкупността от неусвоени суми по кредитните линии, чиито усвоени суми са били продадени чрез секюритизация, която като дял от общия размер на тези неусвоени суми съответства на дела на стойността на експозицията, разгледана в буква а), от стойността на експозицията на съвкупността от усвоени суми, продадени чрез секюритизацията.
Участието на инициатора не е подчинено спрямо участието на инвеститорите.
Стойността на експозицията на участието на инвеститорите е стойността на експозицията на номиналната част на съвкупността от усвоени суми, невключени в буква а), плюс стойността на експозицията на онази част от съвкупността от неусвоени суми по кредитни линии, усвоените суми по които са продадени в секюритизацията, невключена в буква б).
3. Размерът на рисково претеглената експозиция по отношение на стойността на експозицията на участието на инициатора съгласно параграф 2, буква а) се изчислява като пропорционална експозиция към секюритизираните усвоени експозиции,все едно че те не са били секюритизирани, и като пропорционална експозиция към неусвоените суми по кредитните линии, усвоените суми по които са продадени чрез секюритизация.
Член 266
Намаления в размера на рисково претеглените експозиции
1. Рисково претегления размер на дадена секюритизираща позиция, на която е присъдено рисково тегло от 1 250 %, може да бъде намален с умножения по 12,5 размер на специфичните корекции за кредитен риск, третирани в съответствие с член 110, направени от институцията по отношение на секюритизираните експозиции. Доколкото за тази цел се отчитат специфични кредитни корекции, същите не се отчитат за целите на изчислението, посочено в член 159.
2. Рисково претегления размер на дадена секюритизираща позиция може да бъде намален с умножения по 12,5 размер на специфичните корекции за кредитен риск, третирани в съответствие с член 110, направени от институцията по отношение на тази позиция.
3. Както е предвидено в член 36, параграф 1, буква к), по отношение на секюритизираща позиция, за която се прилага рисково тегло от 1 250 %, институциите могат, като алтернатива на включването на позицията в изчисленията си на размера на рисково претеглените експозиции, да приспаднат от собствения си капитал рисково претегления размер на позицията при спазване на следните условия:
а)
стойността на експозицията на позицията може да се изключи от размера на рисково претеглените експозиции, като се отчетат и намаленията, направени в съответствие с параграфи 1 и 2;
б)
изчисляването на стойността на експозицията може да отрази призната обезпечена защита, по начин който е в съответствие с методологията по членове 247 и 264;
в)
когато за изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции се използва методът на надзорната формула и L KIRBR и [L+T] KIRBR, позицията може да се третира като две позиции с L равно на KIRBR за позицията с по-висок ранг.
4. Когато институцията прилага предвидената в параграф 3 възможност, тя може от посочената в член 260 сума да извади сумата, приспадната съгласно въпросния параграф, умножена по 12,5, до която стойност се ограничава рисково претегления размер на позициите й в секюритизацията.
Раздел 4
Външни кредитни оценки
Член 267
Използване на кредитните оценки на АВКО
При определянето на рисковото тегло на дадена секюритизираща позиция институциите могат да използват кредитните оценки само когато те са били присъдени или са били одобрени от АВКО в съответствие с Регламент (ЕО) № 1060/2009.
Член 268
Изисквания към кредитните оценки на АВКО
За целите на изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции съгласно раздел 3 институциите използват кредитната оценка на АВКО само когато са изпълнени следните условия:
а)
не съществува несъответствие между видовете плащания, отразени в кредитната оценка, и видовете плащания, на които кредитната институция има право по договора, пораждащ въпросната секюритизираща позиция;
б)
АВКО оповестява анализа на загубите и на паричните потоци, както и на чувствителността на рейтингите към промени в основните допускания, използвани при определянето на рейтингите, включително риска и доходността на групата от активи, както и кредитните оценки, процедури, методологии, допускания и ключовите елементи, които стоят в основата на оценките в съответствие с Регламент (ЕО) № 1060/2009. Информацията, която се предоставя единствено на ограничен брой лица, не се счита за оповестена. Кредитните оценки се включват в миграционната таблица на АВКО;
в)
кредитната оценка не се базира изцяло или частично на подкрепа с гаранции, предоставена от самата институция. В този случай при изчисляването на размера на рисковопретеглените експозиции съгласно раздел 3 институцията разглежда съответната позиция като такъв без рейтинг.
АВКО поема ангажимент да оповести и изясни начина, по който риска и доходността на групата от активи влияе върху въпросната кредитна оценка.
Член 269
Използване на кредитните оценки
1. Институцията може да избере една или повече АВКО, чиито кредитни оценки да се използват при изчисляването на размера на нейните рисково претеглени експозиции по настоящата глава („избрана АВКО“).
2. По отношение на своите секюритизиращи позиции институцията използва кредитните оценки последователно, а не избирателно, като се ръководи от следните принципи:
а)
институцията не може да използва кредитните оценки, присъдени от дадена АВКО за нейните позиции в някои траншове, и кредитни оценки на друга АВКО за позициите ѝ в други траншове по същата секюритизация, независимо дали те са били оценени от първата АВКО;
б)
когато дадена позиция има две кредитни оценки от избрани АВКО, институцията използва по-малко благоприятната кредитна оценка;
в)
когато дадена позиция има повече от две кредитни оценки от избрани АВКО, се използват двете най-благоприятни кредитни оценки. Когато двете най-благоприятни кредитни оценки са различни, се използва по-малко благоприятната от двете;
г)
институцията не изисква активно оттеглянето на по-неблагоприятни рейтинги.
3. Когато кредитната защита, отговаряща на условията по глава 4, е предоставена пряко на дружество със специална цел - секюритизация, и защитата е отразена в кредитната оценка на позицията от избрана АВКО, може да се използва рисковото тегло, свързано с тази кредитна оценка. Когато защитата не отговаря на условията по глава 4, кредитната оценка не се признава. Когато кредитната защита е предоставена пряко на друга секюритизираща позиция, а не на самото дружество със специална цел - секюритизация, кредитната оценка не се признава.
Член 270
Съотнасяне
ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение с цел за всички АВКО да бъде установено кои от посочените в настоящата глава степени на кредитно качество отговарят на съответните кредитни оценки на определенаАВКО. Съотнасянето трябва да е обективно и последователно и да се извършва в съответствие със следните принципи:
а)
ЕБО прави разграничение между съответните степени на риск, изразени чрез всяка кредитна оценка;
б)
ЕБО отчита количествени фактори, като например проценти на неизпълнение и/или на загуба, както и историческите данни за представянето на кредитните оценки на всяка АВКО за различни класове активи;
в)
ЕБО разглежда качествени фактори, като например разнообразието от сделки, оценявани от АВКО, нейната методология и значението на кредитните ѝ оценки, по-специално дали са основани на очакваната загуба или на първата парична загуба и на своевременното изплащане на лихвите или на евентуалното изплащане на лихвите;
г)
ЕБО се стреми да гарантира, че за секюритизиращи позиции, за които въз основа на кредитните оценки на АВКО се прилага едно и също рисково тегло, се прилагат еквивалентни степени на кредитен риск. При необходимост ЕБО разглежда възможността за промяна на съотнасянето на дадена степен на кредитно качество спрямо конкретна кредитна оценка.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 юли 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ГЛАВА 6
Кредитен риск от контрагента
Раздел 1
Определения
Член 271
Определяне на стойността на експозицията
1. Институцията определя стойността на експозицията на дериватните инструменти, изброени в приложение II, в съответствие с настоящата глава.
2. Институцията може да определя стойността на експозицията на репо сделки, сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, транзакции с удължен сетълмент и маржин заемни сделки в съответствие с настоящата глава, вместо да се прилага глава 4.
Член 272
Определения
За целите на настоящата глава и на дял VI от настоящата част се прилагат следните определения:
Общи понятия
1)
„кредитен риск от контрагента“ или „CCR“ означава рискът контрагентът по определена сделка да изпадне в неизпълнение преди окончателния сетълмент на паричните потоци по сделката;
Видове сделки
2)
„транзакции с удължен сетълмент“ означава трансакции, при които контрагентът поема задължение да достави ценна книга, стока или сума в чуждестранна валута срещу парични средства, други финансови инструменти или стоки - или обратно - на договорно определена дата на сетълмент или доставка, която е по-късна от пазарно установения срок за подобен вид сделки или е пет работни дни след датата, на която институцията е сключила сделката, което от двете настъпи по-рано;
3)
„маржин заемни сделки“ означава сделки, при които институцията предоставя кредит във връзка с покупката, продажбата, държането или търгуването на ценни книжа. Маржин заемните сделки не включват други заеми, които са подсигурени чрез обезпечение във вид на ценни книжа;
Нетираща съвкупност, хеджиращи съвкупности и свързани с тях понятия
4)
„нетираща съвкупност“ означава група от сделки между институцията и един контрагент, които са предмет на правно изпълнимо двустранно споразумение за нетиране, което е признато по раздел 7 и глава 4.
Всяка сделка, която не е предмет на правно изпълнимо двустранно споразумение за нетиране, което е признато по раздел 7, се разглежда като отделна нетираща съвкупност за целите на настоящата глава.
Съгласно метода на вътрешните модели изложен в раздел 6, всички нетиращи съвкупности с един контрагент могат да се третират като една нетираща съвкупност, ако симулираните отрицателни пазарни стойности на отделните нетиращи съвкупности са получили стойност 0 в оценката на очакваната експозиция (наричана по-долу „ЕЕ“).
5)
„рискова позиция“ означава стойността на риска, която се определя за дадена трансакция съгласно стандартизирания метод, изложен в раздел 5, по предварително определен алгоритъм;
6)
„хеджираща съвкупност“ означава група от рискови позиции, произтичащи от трансакциите в рамките на една нетираща съвкупност, като за определянето на стойността на експозицията по изложения в раздел 5 стандартизиран метод е използван единствено балансът на тези рискови позиции;
7)
„маржин споразумение“ означава споразумение или клаузи от споразумение, съгласно които даден контрагент трябва да предостави обезпечение на втори контрагент, когато експозицията на втория контрагент към първия надхвърли определено равнище;
8)
„маржин праг“ означава най-големият размер на определена експозиция, след достигането на който едната от страните има правото да изиска допълнително обезщетение;
9)
„рисков маржин период“ означава периодът от последната размяна на обезпечение по определена нетираща съвкупност от сделки с изпаднал в неизпълнение контрагент, до момента в който експозицията към контрагента са ликвидира и остатъчният пазарен риск се хеджира отново;
10)
„ефективен падеж по метода на вътрешните модели за нетираща съвкупност с падеж над една година“ означава съотношението между размера на очакваната експозиция при отчитане на пълната продължителност на трансакциите от нетиращата съвкупност, дисконтиран с безрисковия лихвен процент, и размера на очакваната експозиция за една година от нетиращото множество, дисконтиран с безрисковия лихвен процент;
Ефективният падеж може да бъде коригиран, така че да отразява риска от подновяване, чрез заместване на очакваната експозиция с ефективната очаквана експозиция при прогнозен хоризонт под една година;
11)
„кръстосано нетиране на продукти“ означава включването на трансакции с различни категории продукти в една нетираща съвкупност в съответствие с правилата за кръстосано нетиране на продукти, изложени в настоящата глава;
12)
„текуща пазарна стойност“ (наричана по-долу „CMV“) за целите на раздел 5 означава нетната пазарна стойност на портфейл от сделки в рамките на нетираща съвкупност, като за изчисляването на CMV се използват както положителните, така и отрицателните пазарни стойности;
Разпределения
13)
„разпределение на пазарните стойности“ е прогнозата на вероятностното разпределение на нетните пазарни стойности към определена бъдеща дата (прогнозен хоризонт) на сделки от една нетираща съвкупност въз основа на реализируемата пазарна стойност на тези сделки към датата на прогнозата;
14)
„разпределение на експозициите“ означава прогнозата на вероятностното разпределение на пазарните стойности, получено след заместване на отрицателните нетни пазарни стойности от прогнозата с нулеви стойности;
15)
„риск-неутрално разпределение“ означава разпределение на пазарните стойности или експозициите за бъдещ период от време, изчислено с помощта на производни пазарни величини, като например производна променливост;
16)
„действително разпределение“ означава разпределение на пазарните стойности или експозициите за бъдещ период от време, като разпределението се изчислява въз основа на исторически или реализирани стойности, като например стойностите на променливостта, изчислени с помощта на минали промени на цени или лихви;
Измерване и корекция на експозициите
17)
„текуща експозиция“ означава положителната пазарна стойност на сделка или портфейл от сделки, включени в нетираща съвкупност с контрагент, която ще бъде загубена при неизпълнение от страна на контрагента, като се приема, че при производство по несъстоятелност или по ликвидация възстановимата стойност на тези сделки ще бъде нулева;
18)
„върхова експозиция“ означава висок процентил на разпределението на експозициите към определена бъдеща дата преди датата на падежа на най-дългосрочната сделка в нетиращата съвкупност;
19)
„очаквана експозиция“ (наричана по-долу „ЕЕ“) означава средната стойност на разпределението на експозициите към определена бъдеща дата преди падежа на най-дългосрочната сделка в нетиращата съвкупност;
20)
„ефективна очаквана експозиция към определена дата“ (по-долу „ефективна ЕЕ“) означава максималната стойност на очакваната експозиция за тази или предходна дата. Като алтернатива, тя може да бъде определена за конкретна дата като най-голямата очаквана експозиция на тази дата или като ефективната очаквана експозиция на която е да било предходна дата;
21)
„очаквана положителна експозиция“ (наричана по-долу „EPE“) означава среднопретеглените във времето очаквани експозиции, като теглата представляват делът на целия времеви интервал, през който съществува отделната очаквана експозиция.
При изчисляването на капиталовото изискване институциите правят осредняване за първата година, а когато падежът на всички договори, включени в нетиращата съвкупност, настъпва преди изтичането на една година, осредняване се извършва за времевия интервал до настъпването на падежа на най-дългосрочния договор в нетиращата съвкупност;
22)
„ефективна очаквана положителна експозиция“ (наричана по-долу „ефективна EPE“) означава среднопретеглената ефективна очаквана експозиция през първата година на нетиращата съвкупност или, когато падежът на всички договори, включени в нетиращата съвкупност, настъпва преди изтичането на годината, осредняване се извършва за времевия период на най-дългосрочния договор в нетиращата съвкупност, като теглата представляват делът на целия времеви интервал, през който съществува отделната очаквана експозиция;
Рискове, свързани с CCR
23)
„риск от подновяване“ означава сумата, с която е подценена EPE, поради продължаващото сключване на сделки със съответния контрагент.
Допълнителната експозиция, създадена от тези бъдещи сделки, не се включва в изчислението на EPE;
24)
„контрагент“ за целите на раздел 7 означава всяко юридическо или физическо лице, което участва в споразумение за нетиране и притежава необходимата за целта договорна правоспособност;
25)
„договорно споразумение за кръстосано нетиране на продукти“ означава двустранно договорно споразумение между институция и контрагент, с което се създава единично правно задължение (базирано на нетирането на обхванатите сделки), обхващащо всички двустранни генерални споразумения и сделки, принадлежащи към включените в споразумението различни продуктови категории;
За целите на настоящото определение „различни продуктови категории“ означава:
а)
репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки;
б)
маржин заемни сделки;
в)
договори, изброени в приложение II;
26)
„платежно рамо“ означава плащане, договорено в сделка с извънборсов дериватен инструмент с линеен рисков профил, който предвижда размяна на финансов инструмент срещу плащане.
При сделки, които предвиждат размяна на едно плащане срещу друго, тези две платежни рамена обхващат договорно установените брутни плащания, включително условната стойност по сделката.
Раздел 2
Методи за изчисляване на стойността на експозицията
Член 273
Методи за изчисляване на стойността на експозицията
1. Институциите определят стойността на експозицията за изброените в приложение II договори въз основа на един от методите, посочени в раздели 3-6 в съответствие с настоящия член.
Институциите, които не отговарят на условията за третирането, изложено в член 94, не използват метода, посочен в раздел 4. За определяне на стойността на експозицията за договорите, изброени в приложение II, точка 3, институциите не използват метода, посочен в раздел 4. Институциите могат да използват непрекъснато в комбинация методите, изложени в раздели 3-6 в рамките на дадена група. Отделните институции не използват в комбинация методите, изложени в раздели 3-6, непрекъснато, но имат право да използват в комбинация изложените в раздели 3 и 5 методи, когато един от тях е използван за посочените в член 282, параграф 6 случаи.
2. Ако компетентните органи са дали разрешение в съответствие с член 283, параграфи 1 и 2, институцията може да определи стойността на експозицията за следните позиции, прилагайки изложения в раздел 6 метод на вътрешните модели:
а)
договори, изброени в приложение II;
б)
репо сделки;
в)
сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки;
г)
маржин заемни сделки;
д)
транзакции с удължен сетълмент.
3. Когато институцията придобие защита чрез кредитен дериват срещу експозиция от банковия портфейл или срещу експозиция към риск от контрагента, тя може да изчисли своите капиталови изисквания за хеджираната експозиция в съответствие с едно от следните:
а)
членове 233-236;
б)
в съответствие с член 153, параграф 3 или член 183, когато е получено разрешение в съответствие с член 143.
Стойността на експозицията за CCR за тези кредитни деривати е нула, освен ако институцията не прилага подхода по член 299, параграф 2, буква з), подточка ii).
4. Независимо от параграф 3 институцията може да избере да включва по един и същ начин за целите на изчисляването на капиталовите изисквания за кредитен риск от контрагента всички кредитни деривати, невключени в търговския портфейл и закупени като защита срещу експозиция от банковия портфейл или срещу експозиция към кредитен риск от контрагента, когато кредитната защита се признава съгласно настоящия регламент.
5. Когато продаваните от институцията суапове за кредитно неизпълнение се третират от нея като кредитна защита, предоставена от въпросната институция, и подлежат на капиталови изисквания за кредитен риск на базисния инструмент върху цялата главница, за целите на CCR стойността на тяхната експозиция в банковия портфейл е нула.
6. Съгласно всички методи, изложени в раздели 3-6, стойността на експозицията за даден контрагент е равна на сбора от стойностите на експозициите, изчислени за всяка нетираща съвкупност от сделки с този контрагент.
За даден контрагент стойността на експозицията за дадена нетираща съвкупност от изброените в приложение II извънборсови дериватни инструменти, изчислена в съответствие с настоящата глава, е по-голямата от следните стойности: нула и разликата между сумата от стойностите на експозициите във всички нетиращи съвкупности от сделки с контрагента и сумата на CVA за въпросния контрагент, която е призната от институцията като извършени обезценки. Корекциите на кредитната оценка се изчисляват, без да се вземат предвид балансиращите корекции на стойността на дебита на собствения кредитен риск на дружеството, които вече са били изключени от собствения капитал съгласно член 33, параграф 1, буква в).
7. Институциите определят стойността на породените от транзакции с удължен сетълмент експозиции, чрез който и да било от методите, посочени в раздели 3-6, независимо от метода, който институцията е избрала за третирането на сделки с извънборсови деривати, репо сделки, сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки и маржин заемни сделки. При изчисляване на капиталовите изисквания за транзакции с удължен сетълмент, институцията, която използва изложения в глава 3 подход, може да присъжда рискови тегла в съответствие с подхода, предвиден в глава 2, постоянно и независимо от това доколко съществени са тези позиции.
8. По отношение на методите, изложени в раздели 3 и 4, институцията приема последователна методика за определяне на условния размер на различните видове продукти и гарантира, че условният размер, който трябва да се вземе предвид, осигурява подходящо покритие на свързания с договора риск. Когато договорът предвижда мултиплициране на паричните потоци, институцията коригира условната сума, за да отчете последиците от мултиплицирането върху структурата на риска по този договор.
По отношение на методите, изложени в раздели 3-6, институциите третират сделките с установен специфичен утежняващ риск в съответствие с член 291, параграфи 2, 4, 5 и 6, в зависимост от случая.
Раздел 3
Метод на пазарната оценка
Член 274
Метод на пазарната оценка
1. За да определят текущата разменна стойност на всички договори с положителни стойности, институциите определят текущите пазарни стойности по договорите.
2. За да определят потенциалната бъдеща кредитна експозиция, институциите умножават условните стойности или съответно базисните стойности по коефициентите, посочени в таблица 1, в съответствие със следните принципи:
а)
договори, които не попадат в една от петте категории, посочени в таблица 1, се третират като договори за стоки, различни от благородни метали;
б)
за договори, при които главницата се разменя повече от веднъж, коефициентите се умножава по броя на оставащите плащания, които все още трябва да бъдат направени съгласно договора;
в)
за договори, при които остатъчната експозиция се преизчислява на предварително зададени дати на плащане и условията по които се коригират така, че пазарната стойност на договора да бъде нула на тези дати, остатъчният матуритет е времето до следващата дата на корекция. При лихвени договори, отговарящи на тези условия и с общ остатъчен матуритет над една година, коефициентът е не по-малък от 0,5 %.
Таблица 1
Остатъчен матуритет
Лихвени договори
Валутни договори и договори за злато
Договори за капиталови инструменти
Договори за благородни метали, с изключение на злато
Договори за стоки, различни от благородни метали
1 година или по-малко
0 %
1 %
6 %
7 %
10 %
Над 1 година, но не повече от 5 години
0,5 %
5 %
8 %
7 %
12 %
Над 5 години
1,5 %
7,5 %
10 %
8 %
15 %
3. По отношение на договорите за стоки, различни от злато, които са посочени в приложение II, точка 3, вместо коефициентите в таблица 1 институцията може да прилага коефициентите в таблица 2, при условие че за тези договори институцията прилага посочения в член 361 разширен подход на падежната стълбица.
Таблица 2
Остатъчен матуритет
Благородни метали
(с изключение на злато)
Неблагородни метали
Селскостопански продукти
(нетрайни продукти)
Други, включително енергийни продукти
1 година или по-малко
2 %
2,5 %
3 %
4 %
Над 1 година, но не повече от 5 години
5 %
4 %
5 %
6 %
Над 5 години
7,5 %
8 %
9 %
10 %
4. Стойността на експозицията е сборът от текущата разменна стойност и потенциалната бъдеща кредитна експозиция.
Раздел 4
Метод на първоначалната експозиция
Член 275
Метод на първоначалната експозиция
1. Стойността на експозицията е условният размер на всеки инструмент, умножен по заложените в таблица 3 коефициенти.
Таблица 3
Първоначален матуритет
Лихвени договори
Валутни договори и договори за злато
1 година или по-малко
0,5 %
2 %
Над 1 година, но не повече от 2 години
1 %
5 %
Допълнително начисление за всяка следваща година
1 %
3 %
2. За изчисляването на стойността на експозицията на лихвени договори институцията може да избере дали да използва първоначалния или остатъчния матуритет.
Раздел 5
Стандартизиран метод
Член 276
Стандартизиран метод
1. Институциите могат да използват стандартизирания метод само при изчисляването на стойност на експозиция за извънборсови деривати и за транзакции с удължен сетълмент.
2. При прилагането на стандартизирания метод институциите изчисляват стойността на експозицията отделно за всяка нетираща съвкупност, след отчитане на обезпеченията, по следния начин:
където:
CMV
=
текущата пазарна стойност, преди отчитане на обезпеченията, на портфейла от сделки с контрагент, включени в нетиращата съвкупност, като:
където:
CMVi
=
текущата пазарна стойност на сделка i;
CMC
=
текущата пазарна стойност на обезпеченията за тази нетираща съвкупност, като:
където
CMCl
=
текущата пазарна стойност на обезпечение l;
i
=
индекс на сделките;
l
=
индекс на обезпеченията;
j
=
индекс на категорията хеджираща съвкупност;
Хеджиращите съвкупности съответстват на рисковите фактори, за които рискови позиции с различни знаци могат да се нетират и измерването на експозицията да става посредством получената по този начин нетна позиция;
RPTij = рискова позиция от сделка i по отношение на хеджираща съвкупност j;
RPClj = рисковатa позиция от обезпечение l по отношение на хеджираща съвкупност j;
CCRMj = множителят на CCR от таблица 5 по отношение на хеджираща съвкупност j;
β= 1,4.
3. За целите на изчислението по параграф 2:
а)
приемливите обезпечения, получени от контрагента, имат положителен знак, а обезпеченията, дадени на контрагента, имат отрицателен знак;
б)
само обезпеченията, които са приемливи съгласно член 197, член 198 и член 299, параграф 2, буква г), се използват при стандартизирания метод;
в)
институцията може да пренебрегне лихвения риск, свързан с платежните рамена с остатъчен матуритет под една година;
г)
институцията може да третира сделки с две платежни рамена в една валута като една съвкупна сделка. Третирането на платежните рамена се прилага за съвкупната сделка.
Член 277
Сделки с линеен рисков профил
1. Институциите отнасят сделките с линеен рисков профил към рисковите позиции в съответствие със следните разпоредби:
а)
сделки с линеен рисков профил, използващи като базисен инструмент капиталови инструменти (включително индекси върху капиталови инструменти), злато, други благородни метали или други стоки, се отчитат като рискова позиция в съответния капиталов инструмент (или индекс върху капиталови инструменти) или стока и лихвена рискова позиция, съответстваща на платежното рамо;
б)
сделки с линеен рисков профил, използващи като базисен инструмент дългови инструменти, се отчитат като лихвена рискова позиция за дълговия инструмент и още една лихвена рискова позиция за платежното рамо;
в)
сделки с линеен рисков профил, които предвиждат размяната на едно плащане срещу друго, включително и валутни форуърди, се отчитат като лихвена рискова позиция за всяко от платежните рамена.
Когато при някоя от сделките, посочени в буква а), б) или в), платежното рамо или базисният дългов инструмент е в чужда валута, това платежно рамо или базисен инструмент се отчита като рискова позиция в тази валута.
2. За целите на параграф 1 размерът на дадена рискова позиция, произтичаща от сделка с линеен рисков профил, е ефективната условна стойност (пазарна цена, умножена по количеството) на базисните финансови инструменти или стоки, преобразувани чрез умножаване по съответния обменен курс в националната валута на институцията, с изключение на дълговите инструменти.
3. При дългови инструменти и при платежни рамена размерът на рисковата позиция е ефективната условна стойност на остатъчните брутни плащания (включително условната стойност), преизчислена в националната валута на държавата членка по произход и умножена съответно по модифицираната дюрация на дълговия инструмент или платежното рамо.
4. Размерът на дадена рискова позиция за суап за кредитно неизпълнение е условната стойност на референтния дългов инструмент, умножена по остатъчния матуритет на суапа за кредитно неизпълнение.
Член 278
Сделки с нелинеен рисков профил
1. Институциите определят размера на рисковите позиции за сделки с нелинеен рисков профил съгласно параграфите по-долу.
2. Размерът на рискова позиция от извънборсов дериват с нелинеен рисков профил, включително опции и суапции, чийто базисен инструмент не е дългов инструмент или платежно рамо, е равен на делта еквивалента на ефективната условна стойност на базисния финансов инструмент на сделката в съответствие в член 280, параграф 1.
3. Размерът на рисковите позиции от извънборсов дериват с нелинеен рисков профил, включително опции и суапции, чийто базисен инструмент е дългов инструмент или платежно рамо, е равен на делта еквивалента на ефективната условна стойност на финансовия инструмент или платежното рамо, умножен съответно по модифицираната дюрация на дълговия инструмент или на платежното рамо.
Член 279
Третиране на обезпеченията
За определяне на рисковите позиции институциите третират обезпеченията по следния начин:
а)
обезпечение, получено от контрагента, се третира като вземане от контрагента по дериватен договор (дълга позиция) с падеж на деня на определянето;
б)
предоставеното на контрагента обезпечение се третира като задължение към контрагента (къса позиция) с падеж на деня на определянето.
Член 280
Изчисляване на рисковите позиции
1. Институцията определя размера и знака на рисковите позиции по следния начин:
а)
за всички инструменти, които не са дългови:
i)
като ефективната условна стойност при сделка с линеен рисков профил;
ii)
като делта еквивалентната условна стойност,
, при сделка с нелинеен рисков профил,където:
Pref
=
цената на базисния инструмент в референтната валута;
V
=
стойността на финансовия инструмент (при опция стойността е цената на опцията);
P
=
цената на базисния инструмент, изразена в същата валута като V;
б)
за дългови инструменти и за платежните рамена на всички сделки:
i)
като ефективната условна стойност, умножена по модицифираната дюрация, при сделка с линеен рисков профил;
ii)
като делта еквивалентната условна стойност, умножена по модицифираната дюрация,
, при сделка с нелинеен рисков профил,където:
V
=
стойността на финансовия инструмент (при опция това е цената на опцията);
r
=
ниво на лихвения процент.
Ако V е деноминирана в различна от референтната валута, дериватът се преизчислява в референтната валута, като се умножи по съответния обменен курс.
2. Институциите групират рисковите позиции в хеджиращи съвкупности. За всяка хеджираща съвкупност се изчислява абсолютната стойност на сумата от получените рискови позиции. В резултат на това изчисление се получава нетната рискова позиция, която за целите на член 276, параграф 2 се изчислява, както следва:
Член 281
Лихвени рискови позиции
1. За изчисляване на лихвените рискови позиции институциите прилагат изложените по-долу разпоредби.
2. За лихвени рискови позиции, произтичащи от:
а)
парични влогове, получени от контрагента като обезпечение;
б)
платежни рамена;
в)
базисни дългови инструменти,
по отношение на които във всеки случай се прилага капиталово изискване от не повече от 1,60 % в съответствие с член 336, таблица 1, като институциите отнасят тези позиции към една от шестте хеджиращи съвкупности, изложени в таблица 4, за всяка отделна валута.
Таблица 4
Референтни лихвени проценти по ДЦК
Други референтни лихвени проценти
Матуритет
1 година
1 ≤ 5 години
5 години
1 година
1 ≤ 5 години
5 години
3. За лихвени рискови позиции от базисни дългови инструменти или от платежни рамена, при които лихвеният процент е обвързан с референтен лихвен процент, който отразява общото лихвено равнище на пазара, остатъчният матуритет е продължителността на времевия период до следващата промяна на лихвения процент. Във всички останали случаи се ползва остатъчният матуритет на базисния дългов инструмент, а при платежните рамена се ползва остатъчният срок на съответната сделка.
Член 282
Хеджиращи съвкупности
1. Институциите формират хеджиращи съвкупности в съответствие с параграфи 2-5.
2. Отделна хеджираща съвкупност се обособява за всеки емитент на референтен дългов инструмент, който е базисен за кредитен суап за неизпълнение.
При n-тото неизпълнение, кредитните суапове за неизпълнение, част от съвкупност от експозиции, се третират, както следва:
а)
размерът на рисковата позиция в референтен дългов инструмент, част от съвкупността от експозиции, която е базисна за n-тото неизпълнение на кредитни суапове за неизпълнение, представлява ефективната условна стойност на референтния дългов инструмент, умножена по модифицираната дюрация на деривата при n-тото неизпълнение по отношение на промяна в кредитния спред на референтния дългов инструмент;
б)
за всеки референтен дългов инструмент, част от съвкупността от експозиции, която е базисна при дадено n-то неизпълнение на кредитен суап за неизпълнение, се обособява отделна хеджираща съвкупност. Рисковите позиции, произтичащи от n-тото неизпълнение на различни кредитни суапове за неизпълнение, не се включват в една и съща хеджираща съвкупност;
в)
множителят на CCR, приложим за всяка хеджираща съвкупност, създадена за даден референтен дългов инструмент в дериват при n-тото неизпълнение, е равен на:
i)
0,3 % за референтен дългов инструмент с присъдена кредитна оценка от призната АВКО, съответстваща на степен за кредитно качество от 1 до 3;
ii)
0,6 % за останалите дългови инструменти.
3. За лихвени рискови позиции, произтичащи от:
а)
парични влогове, предоставени като обезпечение на контрагент, когато този контрагент няма собствени дългови инструменти с нисък специфичен риск;
б)
базисни дългови инструменти, към които се прилага капиталово изискване, по-голямо от 1,60 % в съответствие с член 336, таблица 1;
За всеки емитент има една хеджираща съвкупност.
Когато дадено платежно рамонаподобява такъв дългов инструмент, също се обособява една хеджираща съвкупност за всеки емитент на референтния дългов инструмент.
Институцията може да включва в една и съща хеджираща съвкупност рисковите позиции в дългови инструменти на определен емитент или в референтните дългови инструменти на същия емитент, които са равностойни на платежни рамена или са базисни инструменти по суапове за кредитно неизпълнение.
4. Само еднаквите или подобни базисни финансови инструменти, различни от дългови, се включват в една и съща хеджираща съвкупност. Във всички други случаи те се включват в отделни хеджиращи съвкупности.
За целите на настоящия параграф институциите определят дали базисните инструменти са подобни, в съответствие със следните принципи:
а)
по отношение на капиталовите инструменти - емитираните от един емитент капиталови инструменти представляват подобни базисни инструменти. Индексът върху капиталови инструменти се третира като отделен емитент;
б)
по отношение на благородните метали - активите в един и същ благороден метал представляват подобни базисни инструменти. Индексът върху благородни метали се третира като отделен благороден метал;
в)
по отношение на електроенергията - базисните инструменти са подобни, ако правата и задълженията за доставка на електроенергия се отнасят до един и същ период на върхово или невърхово натоварване в рамките на 24 часа;
г)
по отношение на стоките - активите в една и съща стока представляват подобни базисни инструменти. Индексът върху стоки се третира като отделна стока.
5. Множителите за CCR (наричани по-долу „CCRM“) за различните категории хеджиращи съвкупности са посочени в следната таблица:
Таблица 5
Категории хеджиращи съвкупности
Множител
1.
Лихвени позиции
0,2 %
2.
Лихви за рискови позиции, произтичащи от референтни дългови инструменти, които са базисни инструменти по суап за кредитно неизпълнение и за които капиталовото изискване по дял IV, глава 2, таблица 1 е по-малко или равно на 1,60 %.
0,3 %
3.
Лихви за рискови позиции, произтичащи от дългови инструменти или от референтни дългови инструменти, за които капиталовото изискване по дял IV, глава 2, таблица 1 е по-голямо от 1,60 %.
0,6 %
4.
Валутни позиции
2,5 %
5.
Позиции от инструменти за доставка на електроенергия
4 %
6.
Позиции в злато
5 %
7.
Позиции в капиталови инструменти
7 %
8.
Позиции в благородни метали (с изключение на злато)
8,5 %
9.
Позиции в други стоки (без благородни метали и електроенергия)
10 %
10.
Позиции в други базисни инструменти по извънборсови деривати, които не са включени в категориите по-горе
10 %
Базисните инструменти по извънборсови деривати, посочени в таблица 5, точка 10, се включват в отделни хеджиращи съвкупности за всяка категория базисни инструменти.
6. За сделки с нелинеен рисков профил или за платежни рамена и сделки с базисен актив дългов инструмент, за които институцията не може да определи делтата или модифицираната дюрация, с оценъчен модел, одобрен от компетентния орган за целите на определянето на капиталовите изисквания за пазарен риск, компетентният орган определя консервативно размера на рисковите позиции и приложимите CCRMj или изисква от институцията да използва определения в раздел 3 метод. Нетирането не се отчита (т.е. стойността на експозицията се определя при допускане за нетираща съвкупност, състояща се само от тази отделна сделка).
7. Институцията разполага с вътрешни процедури, чрез които да потвърди, че съответната сделка е обхваната от правно изпълним договор за нетиране, отговарящ на изискванията по раздел 7, преди сделката да бъде включена в определена хеджираща съвкупност.
8. Преди да признае влиянието на обезпеченията в своите изчисления, институцията, използваща обезпечения за редуциране на CCR, прилага вътрешни процедури, с които да потвърди, че обезпеченията съответстват на стандартите за правна сигурност по глава 4.
Раздел 6
Метод на вътрешните модели
Член 283
Разрешение за използване на метода на вътрешните модели
1. При условие че компетентните органи се уверят, че институцията е изпълнила посоченото в параграф 2 изискване, те разрешават на въпросната институция да използва метода на вътрешните модели (наричан по-долу „МВМ“) за изчисляване на стойността на експозицията за която и да е от следните сделки:
а)
сделки по член 273, параграф 2, буква а);
б)
сделки по член 273, параграф 2, букви б), в) и г);
в)
сделки по член 273, параграф 2, букви а)-г),
Когато на институцията е разрешено да използва МВМ за изчисляване на стойността на експозицията за която и да е от сделките, посочени в букви а)-в) от първа алинея, тя може също така да използва МВМ за сделките по член 273, параграф 2, буква д).
Независимо от член 273, параграф 1, трета алинея институцията може да реши да не прилага този метод към несъществени по размер и риск експозиции. В такъв случай институцията прилага към тези експозиции един от методите, посочени в раздели 3-5, когато са изпълнени съответните изисквания за всеки от методите.
2. Компетентните органи разрешават на институцията да използва МВМ за изчисленията, посочени в параграф 1, само ако институцията е удостоверила, че отговаря на изискванията, посочени в настоящия раздел, и компетентните органи са установили, че поддържаните от институцията системи за управление на CCR са надеждни и се прилагат правилно.
3. Компетентните органи могат да разрешат на институциите в рамките на определен период от време да въвеждат поетапно МВМ за различните видове сделки. През този период на поетапно въвеждане институциите могат да използват методите, установени в раздел 3 или раздел 5, по отношение на видовете сделки, за които те не използват МВМ.
4. За всички сделки с извънборсови деривати и транзакции с удължен сетълмент, за които институцията не е получила разрешение съгласно параграф 1 за използване на МВМ, институцията използва методите, посочени в раздел 3 или раздел 5.
Тези методи могат да бъдат използвани комбинирано и на непрекъсната основа в рамките на дадена група. В рамките на една институцията тези методи могат да бъдат използвани комбинирано само когато един от методите се използва в случаите, предвидени в член 282, параграф 6.
5. Институцията, която в съответствие с параграф 1 е получила разрешение да използва МВМ, не възобновява използването на методите, посочени в раздел 3 или раздел 5, освен ако не е получила съответното разрешение от компетентния орган. Компетентните органи дават такова разрешение, ако институцията е посочила основателна причина.
6. Ако институцията престане да изпълнява посочените в настоящия раздел изисквания, тя уведомява компетентния орган и предприема едно от следните действия:
а)
представя на компетентния орган план за своевременно достигане на изискванията;
б)
доказва пред компетентния орган, че въздействието на това неизпълнение е несъществено.
Член 284
Стойност на експозицията
1. Когато на институцията е разрешено в съответствие с член 283, параграф 1 да използва МВМ за изчисляване на стойността на експозицията на някои или на всички сделки, посочени в същия параграф, тя измерва стойността на експозицията на тези сделки на ниво нетираща съвкупност.
Моделът, използван за тази цел от институцията:
а)
определя прогнозното разпределение на промените в пазарната стойност на нетиращата съвкупност, дължащи се на съвместно изменение на съответните пазарни променливи, като например лихвени проценти и валутни курсове;
б)
изчислява стойността на експозицията за нетиращата съвкупност за всяка бъдеща дата въз основа на съвместното изменение на пазарните променливи.
2. С цел моделът да отчете ефекта от допълването до минималния размер на обезпечението, моделът на стойността на обезпечението отговаря на качествените и количествените изисквания и изискванията за данни по отношение на МВМ в съответствие с настоящия раздел, като в своето прогнозно разпределение на промените в пазарната стойност на нетиращата съвкупност институцията може да включи единствено приемливото финансово обезпечение, съгласно посоченото в членове 197 и 198, и в член 299, параграф 2, букви в) и г).
3. Капиталовото изискване за кредитен риск от контрагента по отношение на експозициите към CCR, спрямо които институцията прилага МВМ, е по-високата от следните стойности:
а)
капиталовото изискване за тези експозиции, изчислено на базата на ефективната EPE чрез използване на текущи пазарни данни;
б)
капиталовото изискване за тези експозиции, изчислено на базата на ефективната EPE чрез използване на единно последователно калибриране при стрес за всички експозиции към CCR, спрямо които се прилага МВМ.
4. Освен при контрагентите, които са определени като носители на специфичен утежняващ риск и попадат в обхвата на член 291, параграфи 4 и 5, институциите изчисляват стойността на експозицията като произведение на коефициента (α) по ефективната очаквана положителна експозиция:
където:
α
=
1,4, освен когато компетентните органи не изискват по-висока стойност на α или не разрешават на институциите да използват своите собствени оценки в съответствие с параграф 9;
Ефективната EPE се изчислява чрез оценяване на очакваната експозиция (EEt) като средната експозиция на бъдеща дата t, където средната стойност се изчислява на базата на възможните бъдещи стойности на съответните фактори на пазарен риск.
Моделът оценява EE към поредица от бъдещи дати t1, t2, t3 и т.н.
5. Ефективната EE се изчислява рекурсивно като:
където:
текущата дата е обозначена като t0;
ефективната EEt0 е равна на текущата експозиция.
6. Ефективната EPE е средната ефективна EE през първата година на бъдещата експозиция. Ако падежът на всички договори в нетиращата съвкупност е в рамките на по-малко от една година, EPE е средната ЕЕ до момента на настъпване на падежа на всички договори в нетиращата съвкупност. Ефективната EPE се изчислява като среднопретеглената стойност на ефективната ЕЕ:
където теглата дават възможност бъдещата експозиция да бъде изчислена към дати, които не са равномерно разположени във времето.
7. Институциите изчисляват EE или върховата експозиция въз основа на разпределение на експозициите, което отчита възможните отклонения от нормалното разпределение на експозициите.
8. Институцията може да използва изчисленото по модела разпределение, което е по-консервативно от произведението на α и ефективната EPE, изчислено за всеки контрагент в съответствие с формулата по параграф 4.
9. Независимо от параграф 4 компетентните органи могат да разрешат на институциите да използват своите собствени оценки за параметъра α, когато:
а)
α се равнява на съотношението на вътрешния капитал на базата на пълна симулация на експозицията към CCR при различните контрагенти (като числител) и вътрешния капитал на базата на EPE (като знаменател);
б)
EPE се използва в знаменателя при допускане, че е фиксирана остатъчна сума.
Когато е изчислен в съответствие с настоящия параграф, параметърът α е не по-малък от 1,2.
10. За да бъде определен параметърът α съгласно параграф 9, институцията гарантира, че числителят и знаменателят се изчисляват по начин, съвместим с методиката за моделиране, спецификациите на параметрите и състава на портфейлите. Използваният при определянето на параметъра α подход се основава на вътрешния капиталов подход на институцията, той е добре документиран и подлежи на независимо утвърждаване. Освен това институциите правят преглед на оценките си на α най-малко веднъж на тримесечие и по-често, когато съставът на портфейла се променя с времето. Институцията оценява също и свързания с модела риск.
11. Институцията доказва пред компетентния орган, че нейните вътрешни оценки на параметъра α отразяват в числителя съществени източници на зависимост на разпределението на пазарните стойности на сделките или портфейлите от сделки за различните контрагенти. Във вътрешните оценки на параметъра α е отчетена нееднородността на портфейлите.
12. При надзора на използването на оценките по параграф 9 компетентните органи вземат предвид значителното отклонение в оценките на α, което възниква поради възможността за неточно определяне, която се проявява при моделите, използвани за определяне на числителя, особено при наличието на изпъкналост.
13. Променливостта и корелациите на факторите на пазарния риск, използвани при съвместното моделиране на пазарния и кредитния риск, се определят, когато е уместно, в зависимост от кредитните рискови фактори с цел отразяване на потенциалното увеличаване на променливостта или корелациите при икономически спад.
Член 285
Стойност на експозицията за нетираща съвкупност, предмет на маржин споразумение
1. Ако нетиращата съвкупност е предмет на маржин споразумение и ежедневна пазарна оценка, институцията може да използва една от следните величини за определяне на EPE:
а)
ефективната EPE, без отчитане на обезпеченията, получени или предоставени по маржин споразумението, плюс всички предоставени на контрагента обезпечения, които не подлежат на ежедневна оценка и допълване до минималния размер на обезпечението или текущата експозиция;
б)
надбавка, която отразява очакваното увеличение на експозицията по време на рисковия маржин период плюс по-голямата от посочените по-долу експозиции:
i)
текущата експозиция, включително всички получени или предоставени в момента обезпечения, които не са изисквани или оспорвани;
ii)
най-голямата нетна експозиция, включително обезпеченията по маржин споразумението, която не би довела до изискване на обезпечението. Тази сума отразява всички приложими прагове, минимални размери на прехвърляеми средства, независими суми и първоначални маржове по маржин споразумението;
в)
ако при изчисляване на EE моделът отчита ефектите от допълване до минималния размер на обезпечението, след разрешение от компетентния орган институцията може да използва изчислената чрез модела ЕЕ пряко във формулата по член 284, параграф 5. Компетентните органи дават такова разрешение само ако потвърдят, че при изчисляването на ЕЕ моделът надлежно отчита ефектите от допълване до минималния размер на обезпечението.
За целите на буква б) институциите изчисляват добавката като очакваната положителна промяна на пазарната стойност на трансакциите по време на рисковия маржин период. Промените в стойността на обезпечението биват отразявани чрез използване на надзорните корекции за променливост в съответствие с глава 4, раздел 3 или чрез собствени оценки на корекциите за променливост по разширения метод за финансово обезпечение, като обаче по време на рисковия маржин период не се допускат плащания по обезпеченията. Минималната продължителност на рисковия маржин период е посочена в параграфи 2-5.
2. При сделките, за които се извършва ежедневно пазарна оценка и допълване до минималния размер на обезпечението, рисковият маржин период, използван за моделирането на стойността на експозицията при маржин споразуменията, е не по-кратък от:
а)
5 работни дни за нетиращите съвкупности, състоящи се единствено от репо сделки, сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки и маржин заемни сделки;
б)
10 работни дни за всички други нетиращи съвкупности.
3. Букви а) и б) от параграф 2 се прилагат при спазването на следните изключения:
а)
за всички нетиращи съвкупности, при които броят на сделките надвишава 5 000 във всеки един момент от тримесечието, рисковият маржин период за следващото тримесечие е не по-кратък от 20 работни дни. Това изключение не се прилага спрямо експозициите по търговско финансиране на институцията;
б)
за нетиращите съвкупности, съдържащи една или повече сделки, включващи неликвидно обезпечение или извънборсов дериват, които не могат да бъдат лесно подменени, рисковият маржин период не е по-кратък от 20 работни дни.
Институцията определя дали обезпечението е неликвидно или дали извънборсовите деривати не могат да бъдат лесно подменени при стресирани пазарни условия, които се характеризират с липсата на постоянно работещи пазари, на които контрагентът би получил в рамките на най-много два дни голям брой ценови котировки, без това да влияе на пазарните цени или цената да бъде формирана с пазарна отстъпка (при обезпеченията) или премия (при извънборсовите деривати).
Институцията преценява дали сделките или ценните книжа, които тя държи като обезпечение, са съсредоточени към даден контрагент и дали институцията би била в състояние да подмени тези сделки или ценни книжа, ако въпросният контрагент напусне неочаквано пазара.
4. Ако в рамките на непосредствено предшестващите две тримесечия институцията е участвала в повече от два спора по изисквания за допълване на маржин депозита към дадена нетираща съвкупност, които са продължили по-дълго от приложимия рисков маржин период по параграфи 2 и 3, през следващите две тримесечия институцията използва рисков маржин период, който е поне двойно по-дълъг от посочения в параграфи 2 и 3 период, за тази нетираща съвкупност.
5. Когато периодичността на допълването до минималния размер на обезпечението е N дни, рисковият маржин период е най-малко равен на периода, посочен в параграфи 2 и 3 (F), плюс N дни минус един ден. Т.е.:
6. Ако вътрешният модел включва ефекта от допълване до минималния размер на обезпечението при промени в пазарната стойност на нетиращата съвкупност, при изчисляването на стойността на експозициите за извънборсови деривати и сделки, финансирани чрез ценни книжа, институцията моделира обезпечение, различно от парични средства във валутата на самата експозиция, съвместно с експозицията.
7. Ако институцията не е в състояние да моделира обезпечението съвместно с експозицията, при изчисляването на стойността на експозициите за извънборсови деривати и сделки, финансирани чрез ценни книжа, тя не отчита ефект от обезпечение, различно от парични средства във валутата на самата експозиция, освен когато институцията не използва корекции за променливост, които отговарят на стандартите на разширения метод за финансово обезпечение със собствени оценки на корекциите за променливост, или стандартните данни за надзорни корекции за променливост в съответствие с глава 4.
8. Институцията, която използва МВМ, не може да отчита в своите модели ефекта от намаляване на стойността на експозицията вследствие на клаузи в споразумението за предоставяне на обезпечение, изискващи получаване на обезпечение при влошаване на кредитното качество на контрагента.
Член 286
Управление на CCR - политики, процедури и системи
1. Институцията установява и поддържа рамка за управление на CCR, състояща се от:
а)
политики, процеси и системи, осигуряващи установяването, измерването, управлението, одобрението и вътрешното отчитане на CCR;
б)
процедури, гарантиращи съблюдаването на тези политики, процеси и системи.
Тези политики, процеси и системи са концептуално издържани, прилагат се цялостно и биват документирани. Документацията съдържа обяснение на емпиричните техники, използвани за измерване на CCR.
2. Изискваната по параграф 1 рамка за управление на CCR отчита пазарните, ликвидните, правните и операционните рискове, които са свързани с CCR. Рамката конкретно гарантира, че институцията спазва следните принципи:
а)
тя не встъпва в стопански отношения с контрагент, без да оцени неговата кредитоспособност;
б)
тя надлежно отчита кредитния риск, възникващ преди и по време на сетълмента;
в)
тя управлява тези рискове по възможно най-всеобхватен начин на ниво отделен контрагент, обединявайки експозициите към CCR с другите кредитни експозиции, и на ниво предприятие.
3. Институцията, която използва МВМ, доказва пред компетентния орган, че при определяне на ликвидните рискове нейната рамка за управление на CCR отчита всеки един от следните елементи:
а)
евентуалните входящи изисквания за допълване на маржин депозита в контекста на обмена на вариационния маржин или на друг вид маржин обезпечение, например първоначален или независим маржин, при неблагоприятни пазарни сътресения;
б)
евентуалните искове за връщане на излишъка по обезпечението, предоставено от контрагентите;
в)
претенции, произтичащи от евентуално понижаване на собствената външна оценка на кредитното качество.
Институцията гарантира, че естеството и времевият хоризонт на повторно използване на обезпечението са в съответствие с необходимата ѝ ликвидност и не застрашават способността ѝ своевременно да предоставя или връща обезпечения.
4. Управителният орган и висшето ръководство на институцията участват активно и гарантират, че за управлението на CCR се отделят необходимите ресурси. В рамките на официална процедура висшето ръководство бива запознато с ограниченията и допусканията на използвания модел и влиянието на тези ограничения и допускания върху достоверността на изходните данни. Висшето ръководство бива също така осведомявано за несигурността на пазарната среда и оперативните проблеми, както и за отразяването им в модела.
5. Ежедневните отчети, изготвяни в съответствие с член 287, параграф 2, буква б) за експозициите на институцията към CCR, се преглеждат от членове на ръководството с достатъчен ранг и правомощия да разпоредят на отделни служители, управляващи или търгуващи с кредитни позиции, да намалят заетите позиции и да разпоредят намаление на цялостната експозиция на институцията към CCR.
6. Рамката за управление на CCR, която институцията е установила в съответствие с параграф 1, се ползва заедно с вътрешните кредитни ограничения и ограниченията за търгуване. Кредитните ограничения и ограниченията за търгуване са свързани с модела за измерване на риска на институцията по начин, който е предвидим във времето и който е добре разяснен на служителите, които управляват кредитни позиции или търгуват, както и на висшето ръководство. Институцията е въвела официална процедура за докладване на нарушенията на праговете на риска на съответно ръководно ниво.
7. Системата за измерване на CCR на институцията включва измерване на използваните кредитни линии през и в края на деня. Институцията измерва текущата експозиция със и без отчитане на обезпеченията. Институцията изчислява и наблюдава върхова експозиция или потенциална бъдеща експозиция на ниво портфейл и на ниво отделен контрагент при избран от нея доверителен интервал. Институцията отчита големите или концентрираните позиции, включително по групи свързани контрагенти, по отрасли и по пазари.
8. Институцията създава и поддържа редовно прилагана и изчерпателна програма за стрес тестове. Резултатите от стрес тестовете се преглеждат периодично, и най-малко веднъж на тримесечие от висшето ръководство, и се отразяват в политиките и лимитите за CCR, приети от ръководния орган или висшето ръководство. Ако стрес тестовете установят конкретна уязвимост при определени обстоятелства, институцията предприема незабавни мерки за справяне с тези рискове.
Член 287
Организационна структура на управлението на CCR
1. Институцията, която използва МВМ, създава и поддържа:
а)
звено за контрол на риска в съответствие с параграф 2;
б)
звено за управление на обезпеченията в съответствие с параграф 3.
2. Звеното за контрол на риска отговаря за разработването и прилагането на процеса по управление на CCR, включително първоначалното и текущо утвърждаване на модела, като изпълнява следните функции и отговаря на следните изисквания:
а)
отговаря за разработване и прилагане на системата за управление на CCR на институцията;
б)
изготвя ежедневни отчети и анализи на резултатите, получени чрез модела на институцията за измерване на риска. Анализите включват оценка на взаимовръзката между големината на експозициите към CCR и наличните лимити за търгуване;
в)
контролира целостта на входящите данни и изработва и анализира отчети относно резултатите, получени чрез модела на институцията за измерване на риска, включващи оценка на връзката между големината на рисковите експозиции и лимитите за кредитиране и търгуване;
г)
независимо е от звената, отговарящи за поемането, подновяването или търгуването на експозициите и не е обект на неправомерно въздействие;
д)
то разполага с подходящо квалифициран персонал;
е)
отчита се пряко на висшето ръководство на институцията;
ж)
дейността му е тясно свързана с процеса по ежедневно управление на кредитния риск на институцията;
з)
резултатите от дейността му са неразделна част от процеса на планиране, наблюдение и контрол на кредитния и общия рисков профил на институцията.
3. Звеното за управление на обезпеченията изпълнява следните задачи и функции:
а)
изчислява и изисква допълване на маржин депозита, разглежда спорове по изисквания за допълване на маржин депозита, както и ежедневно и точно докладва нивата на независимите суми, първоначалния маржин и вариационния маржин;
б)
контролира целостта на данните, използвани при изисквания за допълване на маржин депозита, и осигурява тяхното съответствие и редовното им съгласуване със съответните източници на данни в рамките на институцията;
в)
проследява степента на повторно използване на обезпечения и на всички изменения на правата на институцията по предоставените от нея обезпечения или във връзка с тях;
г)
докладва на съответното ниво на управление за видовете активи, служещи като обезпечение, които се използват повторно, и за условията на това повторно използване, включително инструмент, кредитно качество и падеж;
д)
проследява концентрацията по отделни видове активи, приети от институцията като обезпечение;
е)
редовно и най-малко веднъж на всяко тримесечие докладва пред висшето ръководство информация относно управлението на обезпеченията, включително информация за вида на получените и предоставените обезпечения, както и размера, продължителността и причините за спорове по изисквания за допълване на маржин депозита. При това вътрешно отчитане се отразяват и тенденциите в данните.
4. Висшето ръководство осигурява достатъчно средства на предвиденото в параграф 1, буква б) звено за управление на обезпеченията, за да гарантира, че чрез неговите системи се постига необходимото равнище на оперативна функционалност, което се измерва със своевременното и точно изискване от страна на институцията за допълване на маржин депозитите, както и със своевременното реагиране на институцията на изискванията на нейните контрагенти за допълване на маржин депозитите. Висшето ръководство гарантира, че звеното разполага с необходимия персонал, за да може дори и при тежки пазарни кризи да обработва своевременно изискванията и споровете и да даде възможност на институцията да ограничи броя на спорове, предизвикани от големи по обем трансакции.
Член 288
Преглед на системата за управление на CCR
Институцията редовно извършва независим преглед на системата за управление на CCR в рамките на процедурата си за вътрешен одит. Този преглед включва дейността на звената по контрол и управление на обезпеченията, установени по член 287, и по-специално обхваща най-малко следното:
а)
наличието на подходяща документация за системата и процеса за управление на CCR, изисквани съгласно член 286;
б)
организацията на звеното за контрола на CCR, изисквано съгласно член 287, параграф 1, буква а);
в)
организацията на звеното за управление на обезпеченията, изисквано съгласно член 287, параграф 1, буква б);
г)
включването на мерки в резултат на CCR в ежедневното управление на риска;
д)
процеса на одобрение на моделите на ценообразуване, съобразено с риска, и на системите за оценка, използвани от персонала на фронт-офиса и бек-офиса;
е)
утвърждаването на всички значими промени в процеса на измерване на CCR;
ж)
обхвата на CCR, отразен в модела за измерване на риска;
з)
целостта на управленската информационна система;
и)
точността и изчерпателността на данните за CCR;
й)
точното отразяване на правните условия по споразуменията за предоставяне на обезпечение и нетиране при определяне на стойността на експозициите;
к)
проверката на последователността, своевременността и надеждността на информационните източници, използвани за прилагане на вътрешните модели, както и на тяхната независимост;
л)
точността и уместността на допусканията за променливостта и корелационните коефициенти;
м)
точността на изчисленията, свързани с оценяването и преобразуването на риска;
н)
проверката на точността на модела чрез чести бек-тестове, съгласно посоченото по член 293, параграф 1, букви б)-д);
о)
съблюдаването на приложимите регулаторни изисквания от страна на звеното за контрол на CCR и звеното по управление на обезпеченията.
Член 289
Критерии за цялостно използване
1. Институциите гарантират, че разпределението на експозициите, генерирано от модела, който се използва за изчисляване на ефективната EPE, е неразделна част от ежедневния процес на институцията по управление на CCR и че резултатите от модела се отчитат при процеса на разрешаване на кредити, управление на CCR, вътрешно разпределение на капитала и корпоративно управление.
2. Институцията доказва пред компетентните органи, че най-малко една година преди да получи разрешение от компетентните органи да използва МВМ в съответствие с член 283, е използвала модел за изчисляване на разпределението на експозициите, въз основа на което се изчислява EPE, който като цяло отговаря на изложените в настоящия раздел изисквания.
3. Моделът, използван за генериране на разпределение на експозициите към CCR, е част от рамката за управление на CCR, изисквана съгласно член 286. Тази рамка включва измерване на използването на кредитните линии чрез сумиране на експозициите към CCR с други кредитни експозиции и вътрешно разпределение на капитала.
4. В допълнение към EPE институцията измерва и управлява текущи експозиции. Когато е уместно, институцията измерва текущата експозиция със и без отчитане на обезпеченията. Критериите за използване са изпълнени, ако институцията използва и други показатели за измерване на CCR, като например върховата експозиция, които се основават на разпределението на експозициите, генерирано от модела за изчисляване на EPE.
5. Институцията трябва да разполага със системен капацитет, даващ възможност очакваната експозиция да се оценява при необходимост ежедневно, освен ако институцията не докаже пред компетентните органи, че предвид характера на експозициите ѝ към CCR са оправдани по-редките изчисления. Институцията оценява EE в рамките на времеви профил на прогнозните хоризонти, който отразява адекватно времевата структура на бъдещите парични потоци и падежните дати на договорите, и по начин, който съответства на съществеността и състава на експозициите.
6. Експозицията се измерва, наблюдава и контролира за целия срок на договорите в нетиращата съвкупност, а не само в рамките на едногодишен хоризонт. Институцията разполага с процедури за установяване и контрол на рисковете от контрагенти, към които експозицията се увеличава след едногодишния хоризонт. Прогнозното увеличение на експозицията се отчита от модела за вътрешния капитал на институцията.
Член 290
Стрес тестове
1. Институцията трябва да разполага с цялостна програма за извършване на стрес тестове за CCR, която да се използва и при оценката на капиталовите изисквания за CCR и да е съобразена с изискванията по параграфи 2-10.
2. Чрез тази програма се установяват възможни събития или бъдещи промени в икономическите условия, които биха могли да имат неблагоприятно влияние върху кредитните експозиции на институцията, и се оценяват възможностите на институцията за противодействие на такива промени.
3. Получените резултати от стрес тестове се съпоставят с лимита за риск и се възприемат от институцията като част от процеса, установен по член 81 от Директива 2013/36/ЕС.
4. Програмата обхваща изцяло всички форми на кредитен риск от контрагента по сделките с и сумарните експозиции към отделните контрагенти, обхващащи период от време, позволяващ извършването на редовни стрес тестове.
5. В нея се предвижда най-малко веднъж месечно експозициите да бъдат подлагани на стрес тестове за основните фактори на пазарния риск като лихвени проценти, валутни котировки, капиталови инструменти, кредитни спредове и цени на стоки, по отношение на всички контрагенти на институцията, за да може институцията да установи и при необходимост да намали прекомерните концентрации в конкретни рискове, от заетата следваща пазара позиция. Стрес тестването на експозиции, включващо единичен фактор, множество фактори и рискове в резултат на заемането на позиция, без да е водеща посоката на пазара, и съвместното стрес тестване на експозиции и кредитоспособност, се извършват на нивото на CCR по отношение на отделен контрагент, група контрагенти и съвкупна институция.
6. Тя прилага най-малко веднъж на тримесечие сценарии за многофакторно стрес тестване и оценява съществените рискове в резултат на заемането на позиция, без да е водеща посоката на пазара, включващи експозиция по кривата на доходност и базисни рискове. Многофакторното стрес тестване включва най-малко следните сценарии, при които:
а)
са настъпили сериозни икономически или пазарни събития;
б)
общата пазарна ликвидност е намаляла значително;
в)
голям финансов посредник закрива позиции.
7. Сериозността на сътресенията при базисните рискови фактори, съответства на целите на стрес теста. Когато в рамките на стрес тестовете се оценява платежоспособността, сътресенията при базисните рискови фактори са достатъчно сериозни, за да пресъздадат историческа извънредна пазарна среда и извънредни, но реалистични пазарни условия на стрес. При стрес тестовете се оценява въздействието от подобни сътресения върху собствения капитал, капиталовите изисквания и печалбите. За целите на ежедневното наблюдение, хеджиране и управление на концентрациите по портфейла, в програмата се предвиждат сценарии с по-слабо въздействие и по-голяма вероятност.
8. В програмата се предвижда прилагане при необходимост на обратни стрес тестове, за да се набележат извънредни, но реалистични сценарии, които биха имали съществени неблагоприятни последствия. При обратните стрес тестове се отчита въздействието на съществената нелинейност в портфейла.
9. Резултатите от стрес тестовете по програмата се докладват редовно, поне веднъж на тримесечие, пред висшето ръководство. Докладите и анализът на резултатите обхващат най-значителните влияния на ниво контрагент за целия портфейл, съществените концентрации в сегменти от портфейла (по отрасъл или регион) и съответните специфични тенденции по портфейл и контрагент.
10. Висшето ръководство поема водеща роля при включването на стрес тестовете в рамката на управлението на риска и културата на институцията по отношение на рисковете и гарантира, че резултатите са смислени и се използват за управление на CCR. Резултатите от стрес тестовете на значителни експозиции се оценяват съгласно насоки за определяне на склонността на институцията към поемане на риск и при установяване на прекомерни или концентрирани рискове, на висшето ръководство се обръща внимание, за да ги обсъди и предприеме действия.
Член 291
Утежняващ риск
1. За целите на настоящия член:
а)
„общ утежняващ риск“ е рискът, възникващ при положителна корелация между вероятността от неизпълнение от контрагенти и факторите на общия пазарен риск;
б)
„специфичен утежняващ риск“ е рискът, възникващ при положителна корелация между бъдеща експозиция към конкретен контрагент и PD от страна на контрагента, произтичаща от естеството на сделките с този контрагент. Институцията се разглежда като изложена на специфичен утежняващ риск, ако бъдещата експозиция към конкретен контрагент се очаква да е голяма, когато вероятността от неизпълнение от страна на контрагента също е голяма.
2. Институцията надлежно взема под внимание експозиции, пораждащи значителни нива на общ и специфичен утежняващ риск.
3. За да установи съществуването на общ утежняващ риск, институцията разработва стрес тестове и анализи на сценарии, предвиждащи рискови фактори, които влияят неблагоприятно върху кредитоспособността на контрагента. В рамките на тези тестове се разглежда вероятността от настъпване на сериозни сътресения при изменение на взаимовръзката между рисковите фактори. Институцията следи общия утежняващ риск по продукти, по райони, по отрасли или по други категории, които имат отношение към нейната дейност.
4. Институцията разполага с процедури за установяване, наблюдение и контрол на случаите на специфичен утежняващ риск за всяко юридическо лице от началото на съответната сделка до окончателното ѝ уреждане.
5. Институциите изчисляват капиталовите изисквания за CCR във връзка със сделки, при които е установен специфичен утежняващ риск и при които съществува правно отношение между контрагента и емитента на базисния извънборсов дериват или на базисните сделки, съгласно посоченото в член 273, параграф 2, букви б), в) и г), в съответствие със следните принципи:
а)
инструментите, които съдържат специфичен утежняващ риск, не се включват в същата нетираща съвкупност като другите сделки с контрагента, и всеки от тях се третира като отделна нетираща съвкупност;
б)
във всяка такава отделна нетираща съвкупност стойността на експозицията за суапове за кредитно неизпълнение, издадени върху задължения на едно лице, е равна на пълния размер на очакваната загуба от стойността на оставащата справедлива стойност на базисните инструменти, като се допусне, че основният емитент е в производство по ликвидация;
в)
LGD за институциите, прилагащи изложения в глава 3 подход, се определя на 100 % за такива суапови операции;
г)
за институциите, използващи изложения в глава 2 подход, приложимото рисково тегло е равно на присъденото по необезпечена сделка;
д)
за всички останали сделки, които формират отделна нетираща съвкупност с едно референтно лице, изчисляването на стойността на експозицията отговаря на допускането за внезапно неизпълнение на тези базисни задължения, при които съществува правна връзка между емитента и контрагента. За сделки, които се отнасят до референтна съвкупност от лица или индекс, внезапното неизпълнение на съответните базисни задължения, при които съществува правна връзка между емитента и контрагента, се отчита, ако има съществено значение;
е)
доколкото се използват вече съществуващи изчисления за пазарен риск при определянето на капиталовите изисквания за допълнителния риск от неизпълнение и миграционния риск, посочени в дял IV, глава 5, раздел 4, които вече съдържат допускания за LGD, стойността на LGD в използваната формула е 100 %.
6. Институциите представят пред висшето ръководство и съответния комитет на ръководния орган редовни отчети за общите и специфичните утежняващи рискове и за действията, които се предприемат за тяхното управление.
Член 292
Цялостност на процеса по моделиране
1. Институциите гарантират целостта на процеса по моделиране, описан в член 284, като приемат най-малко следните мерки:
а)
моделът отразява своевременно, пълно и консервативно условията и обстоятелствата на сделките;
б)
тези условия включват най-малко условните стойности на договорите, датите на падеж, референтните активи, наличните споразумения за нетиране и маржин споразумения;
в)
условията и обстоятелствата се съхраняват в база данни, предмет на официален и периодичен одит;
г)
процесът по признаване на споразуменията за нетиране включва преглед от съответния правен отдел за потвърждаване на правната изпълнимост на нетирането по тях;
д)
изискваното по буква г) потвърждение се записва в посочената в буква в) база данни от независимо звено;
е)
въвеждането на условията и обстоятелствата на сделките в модела на EPE подлежи на вътрешен одит;
ж)
разработен е процес, чрез който се осигурява формално съответствие между модела и системите, съдържащи входните данни, и се извършва текуща проверка дали условията и обстоятелствата се отразяват правилно или поне консервативно при изчисляване на очакваната положителна експозиция.
2. Текущите пазарни данни се използват за определяне на текущите експозиции. Институцията може да калибрира своя модел на EPE, използвайки историческа пазарна информация или извлечени от пазарни данни за установяване на параметрите на базисните стохастични процеси като отклонение, променливост и корелация. Ако институцията използва исторически данни, те обхващат поне три години. Данните се актуализират най-малко на тримесечие, а при необходимост и по-често, за да се отразят пазарните условия.
За изчисляването на ефективната EPE чрез калибриране при стрес институцията калибрира ефективната EPE, като използва данни за период от три години, които включват стрес период спрямо спредовете за кредитно неизпълнение на нейните контрагенти, или извлечени от пазарни данни от такъв стрес период.
За тази цел институцията прилага изискванията по параграфи 3, 4 и 5.
3. Поне веднъж на тримесечие институцията удостоверява пред компетентните органи, че стрес периодът, използван за изчисленията по настоящия параграф, съвпада с периода на увеличен суап за кредитно неизпълнение или други кредитни спредове (например по заеми или корпоративни облигации) за представителна извадка на нейните контрагенти с търгувани кредитни спредове. Когато институцията не разполага с достатъчно данни за кредитния спред на контрагента, тя отнася този контрагент към специфични данни за кредитния спред по регион, вътрешен рейтинг и бизнес модел.
4. Моделът за определяне на EPE за всички контрагенти използва исторически или извлечени текущо данни, които включват данни от кредитен период при стрес, като използването им става по начин, съвместим с използвания метод за калибриране на модела на EPE по текущи данни.
5. За да се оцени ефективността на стрес калибрирането на ефективната EPE, институцията създава няколко сравнителни портфейла, които са уязвими спрямо основните рискови фактори, на които е изложена институцията. Експозициите по тези сравнителни портфейли се изчисляват, като се използва а) методика при стрес, основана на текущите пазарни стойности и примерни параметри, калибрирани спрямо стресирани пазарни условия; и б) експозицията, създадена през стрес периода, но като се прилага изложеният в настоящия раздел метод (пазарна стойност в края на стрес периода, стойности за променливост и корелация от стрес период от три години).
Компетентните органи изискват от институцията да адаптира стрес калибрирането, ако експозициите по тези сравнителни портфейли се отклоняват съществено една от друга.
6. Институцията подлага модела на процес по утвърждаване, който е ясно обособен в политиките и процедурите на институцията. Процесът по утвърждаване:
а)
определя необходимия вид тестове за осигуряване на целостта на модела и установява условията, при които допусканията на модела са нарушени и следователно могат да доведат до подценяване на очакваната положителна експозиция;
б)
включва преглед на изчерпателността на модела.
7. Институцията трябва да наблюдава присъщите рискове и да разполага с процеси за коригиране на своята оценка на ефективната EPE при значителни нива на тези рискове. В съответствие с настоящия параграф институцията:
а)
установява и управлява своите експозиции към специфичен утежняващ риск, посочен в член 291, параграф 1, буква б), и експозиции към общ утежняващ риск, посочен в член 291, параграф 1, буква а);
б)
периодично сравнява оценката за съответния размер на експозицията за едногодишен период с оценката, отчитаща цялата продължителност на експозицията, когато експозицията е с нарастващ рисков профил отвъд едногодишния хоризонт;
в)
периодично сравнява разменната стойност (текущата експозиция) и реализирания профил за експозиции с остатъчен матуритет под една година и съхранява данни, които биха позволили подобно сравнение.
8. Преди да включи в нетираща съвкупност съответната сделка, институцията прилага вътрешна процедура за потвърждаване, че тази сделка е обхваната от правно изпълним договор за нетиране, който отговоря на изискванията, посочени в раздел 7.
9. Преди да отчете влиянието на обезпеченията в своите изчисления, институцията, използваща обезпечения за намаляване на CCR, прилага вътрешна процедура, с която да потвърди, че обезпечението съответства на стандартите за правна сигурност, посочени в глава 4.
10. ЕБО следи различните практики в тази област и в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 изготвя насоки за прилагането на настоящия член.
Член 293
Изисквания към системата за управление на риска
1. Институцията трябва да спазва следните изисквания:
а)
спазва качествените изисквания, установени в част трета, дял IV, глава 5;
б)
провежда редовна програма за бек-тестове, сравнявайки реализираните стойности на риска със стойностите, генерирани от модела, както и хипотетични промени на базата на статични позиции с реализирани стойности;
в)
извършва първоначално утвърждаване и текущ периодичен преглед на модела за измерване на експозицията към CCR и на генерираните от него стойности на риска. Процесът на утвърждаване и прегледът са независими от процеса на разработване на модела;
г)
управителният орган и висшето ръководство участват в процеса на контрол на риска и гарантират предоставянето на необходимите ресурси за контрол на кредитния риск и на кредитния риск от контрагента. Във връзка с това ежедневните отчети, изготвяни от създаденото в съответствие с член 287, параграф 1, буква а) независимо звено за контрол на риска, се преглеждат от членове на ръководството с достатъчен ранг и правомощия да разпоредят на отделни служители, управляващи или търгуващи с кредитни позиции, да намалят заетите позиции и да разпоредят намаление на цялостната рискова експозиция на институцията;
д)
вътрешният модел на институцията за измерване на риска е част от ежедневния процес по управлението на риска на институцията;
е)
системата за измерване на риска се използва заедно с вътрешните лимити за търгуване и по експозиции. Във връзка с това лимитите по експозициите са свързани с модела за измерване на риска на институцията по последователен във времето начин, който е добре разяснен на служителите, управляващи или търгуващи с кредитни позиции, и на висшето ръководство;
ж)
институцията гарантира, че нейната система за управление на риска е надлежно документирана. По-специално тя поддържа документиран набор от вътрешни политики, контролни механизми и процедури във връзка с функционирането на системата за измерване на риска, както и мерки, гарантиращи спазването на тези политики;
з)
в рамките на вътрешния си одит институцията редовно осъществява независим преглед на системата за измерване на риска. Този преглед обхваща дейностите на звената, ангажирани в търговската дейност, и на независимото звено за контрол на риска. Прегледът на цялостния процес по управление на риска се провежда на редовни интервали (не по-рядко от веднъж годишно) и специално разглежда най-малко всяка една от точките, посочени в член 288;
и)
текущото утвърждаване на моделите за кредитен риск от контрагента, включително бек-тестването, подлежи на редовен преглед от членове на ръководството, разполагащи с достатъчно правомощия за предприемане на действия за отстраняване на слабостите в моделите.
2. Компетентните органи вземат под внимание доколко дадена институция отговаря на изискванията по параграф 1, когато определят равнището на параметъра α, установен в член 284, параграф 4. Само институциите, които отговарят изцяло на въпросните изисквания, имат право да прилагат минималния мултипликационен коефициент.
3. Институцията документира процеса по първоначално и текущо утвърждаване на модела на експозицията към CCR и изчисляването на генерираните от модела рискови стойности с ниво на детайлност, което би позволило на трети лица да пресъздадат съответните анализи и стойности на риска. В тази документация се определя честотата, с която ще се извършват анализите на бек-тестове и другите видове текущо утвърждаване, както и начинът, по който се извършва утвърждаването по отношение на информационните потоци, портфейлите и анализите, които се използват.
4. Институцията определя критериите, по които оценява моделите си за експозиция към CCR и моделите, които спомагат за изчисляване на експозицията, и поддържа писмена политика, която описва процедурата за установяване и отстраняване на неприемливите резултати.
5. Институцията определя как се изграждат представителните портфейли от сделки с контрагенти за целите на утвърждаването на модела на експозицията към CCR и генерираните от него стойности на риска.
6. При утвърждаването на модели за измерване на експозицията към CCR и на генерираните от тях стойности на риска, при които се получават прогнозни разпределения, се вземат предвид статистически данни, които не се базират единствено на прогнозното разпределение.
Член 294
Изисквания за утвърждаване
1. Като част от първоначалното и текущото утвърждаване на своя модел на експозицията към CCR и на генерираните от него стойности на риска институцията гарантира, че са изпълнени следните изисквания:
а)
институцията провежда бек-тестове, използвайки исторически данни за движението на факторите на пазарен риск преди получаването на разрешение от компетентните органи в съответствие с член 283, параграф 1. Бек-тестовете обхващат множество отделни прогнозни времеви хоризонти с минимална продължителност от една година, с различни дати на инициализиране и при широк набор от пазарни условия;
б)
институцията, прилагаща изложения в член 285, параграф 1, буква б) подход, утвърждава редовно своя модел с цел да провери дали реализираните текущи експозиции са в съответствие с прогнозите през всички маржин периоди в рамките на една година. Ако падежът на някои от сделките в нетиращата съвкупност е по-малък от една година и рисковите фактори на нетиращата съвкупност са с по-висока чувствителност при изключване на тези сделки, това бива отчетено при утвърждаването;
в)
институцията подлага на бек-тестове резултатите от своя модел на експозицията към CCR, генерираните от него стойности на риска и прогнозните фактори на пазарния риск. При обезпечените сделки разглежданият прогнозен времеви хоризонт обхваща сделките, отразяващи обичайните рискови маржин периоди, прилагани при обезпечената търговия или при маржин търговията;
г)
ако при утвърждаването на модела е посочено, че ефективната EPE е подценена, институцията предприема необходимите действия с цел отстраняване на неточностите на модела;
д)
институцията проверява ценовите модели, използвани при изчисляването на експозицията към CCR при определен сценарий на бъдещи шокови промени във факторите на пазарния риск, в рамките на процеса по първоначално и текущо утвърждаване на модела. Моделите за оценяване на опции вземат предвид нелинейността на стойността на опциите по отношение на факторите на пазарен риск;
е)
моделът на експозицията към CCR обхваща специфичната информация за всяка сделка, която е необходима за обобщаване на експозициите на ниво нетираща съвкупност. Институцията се уверява, че сделките са отнесени към подходящата нетираща съвкупност в рамките на модела;
ж)
моделът на експозицията към CCR обхваща специфична информация за всяка сделка с цел отразяване на ефекта от допълването до минималния размер на обезпечението. Той взема предвид както текущия размер на маржин депозита, така и размера на маржин обезпечението, което ще бъде прехвърляно между контрагентите в бъдеще. Този модел отчита естеството на маржин споразуменията (едностранни или двустранни), честотата на изискванията за допълване на маржин депозита, рисковия маржин период, минималния праг за необезпечените експозиции, които институцията е готова да приеме, и минималния размер на прехвърляемите средства. Моделът оценява пазарната промяната в стойността на обезпечението или прилага изискванията по глава 4;
з)
процесът по утвърждаването на модела включва постоянно, историческо бек-тестване на представителни портфейли от сделки с контрагенти. Институцията периодично подлага на такова бек-тестване редица представителни действителни или хипотетични портфейли от сделки с контрагенти. Тези представителни портфейли се избират въз основа на тяхната чувствителност към съществените рискови фактори и комбинациите от рисковите фактори, на които е изложена институцията;
и)
институцията извършва бек-тестване, с което се цели проверка на ключовите предположения на модела за изчисляване на експозицията към CCR и съответните стойности на риска, включително моделираната връзка между тенденциите при отделните рискови фактори и моделираната връзка между рисковите фактори;
й)
резултатите от моделите за изчисляване на експозицията към CCR и генерираните от тях стойности на риска са обект на подходящи процедури по бек-тестване. Програмата за бек-тестване е в състояние да установи неточностите в генерираните от модела на EPE стойности на риска;
к)
институцията утвърждава своите модели за изчисляване на експозицията към CCR и всички генерирани от тях стойности на риска във времеви хоризонти, съизмерими с падежа на сделките, за които експозицията е изчислена с използването на МВМ в съответствие с член 283;
л)
в рамките на процеса по текущо утвърждаване на модела институцията редовно подлага на проверка ценовите модели, използвани при изчисляването на експозицията от контрагента, спрямо подходящи независими сравнителни показатели;
м)
текущото утвърждаване на модела на експозицията към CCR на институцията и на съответните стойности на риска включва оценка на целесъобразността на текущите резултати;
н)
институцията определя честотата, с която биват актуализирани параметрите на модела на експозицията към CCR, в рамките на процеса по първоначално и текущо утвърждаване;
о)
при първоначалното и текущото утвърждаване на моделите за измерване на експозицията към CCR се определя дали са подходящи изчисленията на експозициите на ниво отделен контрагент и нетираща съвкупност.
2. След като е получено предварително разрешение от компетентните органи, при изчисляване на регулаторната стойност на експозицията за всеки контрагент може да се използва мярка, която е по-консервативна от произведението на параметъра α и ефективната EPE. Степента на относителна консервативност ще бъде определена при първоначалното одобрение от компетентните органи и при редовните надзорни прегледи на моделите на EPE. Институцията утвърждава редовно степента на консервативност. Текущото оценяване на резултатите на модела обхваща всички контрагенти, спрямо които се прилага моделът.
3. Ако бек-тестването покаже, че моделът не е достатъчно точен, компетентните органи отнемат разрешението за използването му или налагат подходящи мерки, за да гарантират бързото подобряване на модела.
Раздел 7
Договорно нетиране
Член 295
Признаване на договорното нетиране като намаляващо риска
В съответствие с член 298 институциите, отговарящи на изискванията по член 297, могат да третират като намаляващи риска единствено следните видове споразумения за нетиране, които са били признати от компетентните органи в съответствие с член 296:
а)
двустранни договори за новация между институцията и неин контрагент, съгласно които вземанията и задълженията между тях се окрупняват автоматично по такъв начин, че новацията установява една нетна сума всеки път, когато се прилага, така че да се създаде нов правно обвързващ договор, който заменя всички предходни договори и всички произтичащи от тях задължения между страните;
б)
други двустранни споразумения между институцията и неин контрагент;
в)
договорни споразумения за кръстосано нетиране на продукти за институциите, които са получили одобрение да използват изложения в раздел 6 метод за сделки, попадащи в неговия обхват. Компетентните органи докладват на ЕБО списъка с одобрени договорни споразумения за кръстосано нетиране на продукти.
Нетирането между сделки, сключени от различни юридически лица от една група, не се признава за целите на изчисляването на капиталовите изисквания.
Член 296
Признаване на договорни споразумения за нетиране
1. Компетентните органи признават договорните споразумения за нетиране единствено когато са изпълнени условията по параграф 2 и когато е приложимо - параграф 3.
2. Всички договорни споразумения за нетиране, използвани от институцията за определяне на стойността на експозиция в настоящата част, трябва да отговарят на следните условия:
а)
институцията е сключила договорно споразумение за нетиране със свой контрагент, с което се създава само едно правно задължение, обхващащо всички включени сделки, така че в случай на неизпълнение от страна на контрагента, институцията ще има правото да получи или задължението да плати единствено нетната сума от положителните и отрицателните пазарни стойности на отделните включени сделки;
б)
институцията е предоставила на компетентните органи писмени мотивирани правни становища, потвърждаващи, че в случай на правно оспорване на споразумението за нетиране, вземанията и задълженията на институцията биха били ограничени до сумата по буква а). Правното становище е съобразено с приложимото право:
i)
на юрисдикцията, в която е регистриран контрагентът;
ii)
в случаите, когато участва клон на предприятие, намиращ се в държава, различна от държавата, в която е регистрирано предприятието - на юрисдикцията, в която се намира клонът;
iii)
на юрисдикцията, чието право урежда отделните сделки, включени в споразумението за нетиране;
iv)
на юрисдикцията, чието право урежда договорите или споразуменията, необходими за изпълнение на договорното нетиране;
в)
кредитният риск към всеки контрагент е сумиран по начин, водещ до една от юридическа гледна точка експозиция, обхващаща сделките с всеки контрагент. Резултатът от това сумиране се използва при определянето на кредитните лимити и изискванията за вътрешен капитал;
г)
договорът не съдържа никакви клаузи, които при неизпълнение на контрагент да позволяват на изправната страна да извършва само ограничени плащания или да не извършва никакви плащания към неизправната страна, дори и в случаите, когато неизправната страна е кредитор по нетната сума (т.е. клауза, освобождаваща от задължения).
Ако някой от компетентните органи не е убеден в действителността и изпълнимостта на договорното нетиране съгласно правната уредба на всяка от посочените в буква б) юрисдикции, договорното споразумение за нетиране не се признава за намаляващо риска за никоя от страните по договора. Компетентните органи се информират взаимно за това.
3. Посочените в буква б) правни становища могат да бъдат изготвени по отношение на видове договорното нетиране. Договорните споразумения за кръстосано нетиране на продукти трябва да отговарят на следните допълнителни условия:
а)
нетната сума, посочена в параграф 2, буква а), е нетната сума на положителните и отрицателните крайни стойности на всички включени отделни двустранни рамкови споразумения и на положителните и отрицателните пазарни стойности на отделните сделки („нетна сума при кръстосано нетиране на продукти“);
б)
правните становища, посочени в параграф 2, буква б) разглеждат действителността и изпълнимостта на цялостното договорно споразумение за кръстосано нетиране на продукти съгласно неговите условия и влиянието на споразумението за нетиране върху основните клаузи на всички включени отделни двустранни рамкови споразумения.
Член 297
Задължения на институциите
1. Институцията установява и поддържа процедури, за да гарантира, че правната действителност и изпълнимост на нейното договорно нетиране се преразглежда съобразно промените в правната рамка на съответните юрисдикции, посочени в член 296, параграф 2, буква б).
2. Институцията поддържа архив на цялата документация, изисквана във връзка с нейното договорно нетиране.
3. Институцията отчита въздействието от нетирането в своята оценка на сумарната експозиция към кредитен риск на всеки контрагент и управлява кредитния риск от контрагентите, отчитайки това въздействие върху оценката.
4. При договорните споразумения за кръстосано нетиране на продукти, посочени в член 295, институцията прилага процедурите по член 296, параграф 2, буква в), за да провери дали по отношение на всяка сделка, която ще бъде включена в нетиращата съвкупност, съществува правно становище, посочено в член 296, параграф 2, буква б).
Като отчита договорното споразумение за кръстосано нетиране на продукти, институцията продължава да спазва изискванията за признаване на двустранно нетиране и изискванията по глава 4 за признаване на редуцирането на кредитния риск, ако е приложимо, по отношение на всяко включено отделно двустранно рамково споразумение и сделка.
Член 298
Ефекти от признаването на нетирането като намаляващо риска
1. Договорните споразумения за нетиране биват третирани по следния начин:
а)
нетиране за целите на раздели 5 и 6 се признава съгласно посоченото в тези раздели;
б)
при договори за новация могат да бъдат претеглени по-скоро установените по тези договори единични нетни суми, а не включените брутни суми.
Когато прилагат раздел 3, институциите могат да вземат предвид договора за новация при определяне на:
i)
текущата разменна стойност, посочена в член 274, параграф 1;
ii)
условните стойности по главницата или базисните стойности, посочени в член 274, параграф 2.
В приложение на раздел 4, при определянето на условната стойност, посочена в член 275, параграф 1, институциите могат да вземат предвид договора за новация за целите на изчисляването на условните стойности по главницата. В такъв случай институциите прилагат процентите от таблица 3.
в)
При други споразумения за нетиране институциите прилагат раздел 3 по следния начин:
i)
текущата разменна стойност, посочена в член 274, параграф 1, за договорите, включени в споразумение за нетиране, се получава, като се отчете действителната хипотетична нетна разменна стойност, която произтича от споразумението; когато нетирането поражда нетно задължение за институцията, изчисляваща нетната разменна стойност, текущата разменна стойност се изчислява като „0“;
ii)
размерът на потенциалната бъдеща кредитна експозиция, посочена в член 274, параграф 2, за всички договори, включени в споразумение за нетиране, се намалява в съответствие със следната формула:
където:
PCEred
=
намаленото число за потенциална бъдеща кредитна експозиция за всички договори с определен контрагент, включено в правно валидно двустранно споразумение за нетиране;
PCEgross
=
сборът на съставните части на потенциалната бъдеща кредитна експозиция за всички договори с определен контрагент, включени в правно действително двустранно споразумение за нетиране и изчислени посредством умножаване на условните стойности на главницата по тях с процентите, посочени в таблица 1;
NGR
=
коефициент нето/бруто, изчислен като частното от нетната разменна стойност за всички договори, включени в правно действително двустранно споразумение за нетиране с определен контрагент (числител), и брутната разменна стойност за всички договори, включени в правно действително двустранно споразумение за нетиране с този контрагент (знаменател).
2. При изчисляване на потенциалната бъдеща кредитна експозиция в съответствие с посочената в параграф 1 формула институциите могат да третират напълно съчетани договори, включени в споразумението за нетиране, като един договор с условна стойност по главницата, равна на нетните постъпления.
При прилагането на член 275, параграф 1 институциите могат да третират напълно съчетани договори, включени в споразумението за нетиране, като един договор с условна стойност по главницата, равна на нетните постъпления, като условните стойности по главницата се умножават по процентите от таблица 3.
За целите на настоящия параграф напълно съчетани договори са валутни форуърдни договори или подобни на тях, при които условната стойност по главницата е равна на паричните потоци, когато паричните потоци стават дължими на една и съща дата и са деноминирани изцяло в една и съща валута.
3. За всички други договори, включени в споразумение за нетиране, приложимите проценти могат да бъдат намалени съгласно посоченото в таблица 6:
Таблица 6
Първоначален матуритет
Лихвени договори
Валутни договори
1 година или по-малко
0,35 %
1,50 %
Над 1 година, но не повече от 2 години
0,75 %
3,75 %
Допълнително начисление за всяка следваща година
0,75 %
2,25 %
4. При лихвени договори институциите могат, със съгласието на компетентните органи, да изберат първоначалния или остатъчния матуритет.
Раздел 8
Позиции в търговския портфейл
Член 299
Позиции в търговския портфейл
1. За целите на прилагането на настоящия член приложение II съдържа препратка към дериватни инструменти за трансфер на кредитен риск, както е посочено в раздел В, точка 8 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО.
2. При изчисляване на размера на рисково претеглена експозиция за риск от контрагента по позиции в търговския портфейл институциите спазват следните принципи:
а)
при кредитни деривати - суап за обща доходност и суап за кредитно неизпълнение, за да се определи потенциалната бъдеща кредитна експозиция по посочения в раздел 3 метод, условната стойност на инструмента се умножава по следните проценти:
i)
5 %, когато референтното задължение е такова, че ако породи пряка експозиция на институцията, би представлявало квалифицирана позиция за целите на трета част, дял IV, глава 2;
ii)
10 %, когато референтното задължение е такова, че ако породи пряка експозиция на институцията, не би представлявало квалифицирана позиция за целите на трета част, дял IV, глава 2.
Институция, за която експозицията, възникваща от суап за кредитно неизпълнение, представлява дълга позиция в базисния инструмент, може да използва 0 % за потенциалната бъдеща кредитна експозиция, освен ако суапът за кредитно неизпълнение не подлежи на прекратяване поради неплатежоспособност на субекта, за който експозицията, възникваща от суапа, представлява къса позиция в базисния инструмент, дори и когато базисният инструмент не е в неизпълнение.
Когато кредитният дериват осигурява защита за n-то неизпълнение сред няколко базисни задължения, институцията определя кой от установените в първа алинея проценти се прилага, като се позовава на задължението с n-тото най-ниско кредитно качество, което, ако възникне за институцията, би представлявало квалифицирана позиция за целите на трета част, дял IV, глава 2;
б)
институциите не използват опростения метод за финансово обезпечение, установен в член 222, за признаване на ефекта от финансовото обезпечение;
в)
при репо сделки и сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, включени в търговския портфейл, институциите могат да признават като приемливо обезпечение всички финансови инструменти и стоки, които отговарят на изискванията за включване в търговския портфейл;
г)
при експозиции, произтичащи от извънборсови дериватни инструменти, включени в търговския портфейл, институциите могат да признават като приемливо обезпечение стоките, които отговарят на изискванията за включване в търговския портфейл;
д)
при изчисляване на корекциите за променливост, когато финансовите инструменти или стоки, които не са приемливи по глава 4, са предоставени в заем, продадени или предоставени, или са получени в заем, купени или получени като обезпечение или под друга форма в рамките на такава сделка, и институцията използва подхода на надзорни корекции за променливост по глава 4, раздел 3, институцията третира тези инструменти и стоки по същия начин като капиталови инструменти от неосновен индекс, търгувани на призната борса;
е)
когато институцията използва подхода на собствените оценки на корекциите за променливост съгласно глава 4, раздел 3 по отношение на финансови инструменти или стоки, които не са приемливи по глава 4, тя изчислява корекциите за променливост за всяка отделна позиция. Когато институцията е получила одобрение за използването на подхода на вътрешните модели, определен в глава 4, тя може да прилага този подход в търговския портфейл;
ж)
във връзка с признаването на рамкови споразумения за нетиране, обхващащи репо сделки, сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки или други сделки, обусловени от капиталовите пазари, институциите признават нетирането между позиции в търговския портфейл и банковия портфейл единствено когато нетираните сделки отговарят на следните условия:
i)
всички сделки се оценяват ежедневно по пазарни цени;
ii)
всички позиции, получени в заем, закупени или получени в резултат на сделките, могат да бъдат признати като приемливо финансово обезпечение съгласно глава 4, без да се прилагат букви в)-е) от настоящия параграф;
з)
когато кредитен дериват, включен в търговския портфейл, е част от вътрешно хеджиране и в съответствие с член 204 кредитната защита е призната съгласно настоящия регламент, институциите прилагат един от следните подходи:
i)
третират деривата по начин, който не отчита риска от контрагента, произтичащ от позицията в този кредитен дериват;
ii)
систематично включват в изчислението на капиталовите изисквания за кредитен риск от контрагента всички кредитни деривати, включени в търговския портфейл, които са част от вътрешно хеджиране или са закупени като защита срещу CCR, когато кредитната защита е призната за приемлива съгласно глава 4.
Раздел 9
Капиталови изисквания за експозиции към централен контрагент
Член 300
Определения
За целите на настоящия раздел се прилагат следните определения:
1)
„защитен от несъстоятелност“ при активи на клиент означава, че съществуват ефективни механизми, които гарантират, че тези активи няма да бъдат достъпни за кредиторите на ЦК или на клирингов член в случай на несъстоятелност съответно на този ЦК или клирингов член или че активите няма да бъдат на разположение на клиринговия член, за да покрие загубите, понесени от него вследствие на неизпълнение на клиент или клиенти, различни от клиентите, предоставили тези активи;
2)
„сделка, свързана с ЦК“ означава сделка или договор, посочен в член 301, параграф 1, между клиент и клирингов член, който е пряко свързан с договор или сделка, изброени в посочения параграф, между този клирингов член и ЦК;
3)
„клирингов член“ означава клирингов член по смисъла на член 2, точка 14 от Регламент (ЕС) № 648/2012;
4)
„клиент“ означава клиент по смисъла на член 2, точка 15 от Регламент (ЕС) № 648/2012 или предприятие, което е сключило непреки споразумения за клиринг с клирингов член, в съответствие с член 4, параграф 3 от посочения регламент.
Член 301
Материален обхват
1. Настоящият раздел се прилага за следните договори и сделки, доколкото те са в процес на осъществяване чрез ЦК:
а)
договорите, изброени в приложение II, и кредитни деривати;
б)
репо сделки;
в)
сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки;
г)
транзакции с удължен сетълмент;
д)
маржин заемни сделки.
2. Институциите могат да избират дали да прилагат едно от следните две третирания към изброените в параграф 1 договори и сделки в процес на осъществяване с КЦК:
а)
третирането на експозициите по търговско финансиране и експозициите от вноските към гаранционния фонд, предвидено в член 306, с изключение на третирането, предвидено съответно в параграф 1, буква б) от посочения член, и в член 307;
б)
третирането, предвидено в член 310.
3. Институциите прилагат третирането, предвидено в член 306, изключение на третирането, предвидено в параграф 1, буква а) от посочения член, и в член 309, в зависимост от случая, към изброените в параграф 1 от настоящия член договори и сделки в процес на осъществяване с неквалифициран ЦК.
Член 302
Наблюдение на експозиции към ЦК
1. Институциите наблюдават всичките си експозиции към ЦК и разработват процедури за редовното предоставяне на информация за тези експозиции на висшето ръководство и съответната комисия или комисии на ръководния орган.
2. Чрез подходящ сценариен анализ и стрес тестове институциите преценяват дали размерът на собствения капитал, държан срещу експозиции към ЦК, включително потенциални бъдещи кредитни експозиции, експозиции от вноски в гаранционен фонд и, когато институцията действа като клирингов член - експозиции, произтичащи от посочените в член 304 договорни споразумения, е адекватен спрямо произтичащите от тези експозиции рискове.
Член 303
Третиране на сделките на клиринговите членове и на клиентите
1. Когато институцията действа като клирингов член за собствените си нужди или като финансов посредник между клиент и ЦК, тя изчислява капиталовите изисквания за своите експозиции към ЦК в съответствие с член 301, параграфи 2 и 3.
2. Когато институцията изпълнява функциите на клирингов член и в това си качество действа като финансов посредник между клиент и ЦК, тя изчислява изискванията за собствен капитал за свързаните с ЦК сделки с клиента в съответствие с раздели 1-8 от настоящата глава, както е приложимо.
3. Когато институцията е клиент на клирингов член, тя изчислява изискванията за собствен капитал за свързаните с ЦК сделки с клиринговия член в съответствие с раздели 1-8 от настоящата глава, както е приложимо.
4. Като алтернатива на подхода, посочен в параграф 4, когато институцията е клиент, тя може да изчисли изискванията за собствен капитал за свързаните с ЦК сделки с клиринговия член в съответствие с член 305, параграф 2, при условие че са спазени следните две условия:
а)
свързаните с тези сделки позиции и активи на въпросната институция са разграничени и отделени по смисъла на член 39 от Регламент (ЕС) № 648/2012, както на ниво клирингов член, така и на ниво ЦК, от позициите и активите на клиринговия член и на останалите клиенти на въпросния клирингов член. В резултат на разделянето тези позиции и активи са защитени от несъстоятелност в случай на неизпълнение или неплатежоспособност на клиринговия член или на един или повече от останалите му клиенти;
б)
съответните закони, наредби, правила и договорни споразумения, приложими или обвързващи тази институция или ЦК, осигуряват в случай на неизпълнение или неплатежоспособност на клиринговия член прехвърлянето на позициите на институцията, свързани с тези договори и сделки, и на съответните обезпечения, към друг клирингов член в рамките на съответния рисков маржин период.
5. Когато институцията, действаща като клирингов член, сключи договорно споразумение с клиент на друг клирингов член, целящо да се гарантира на този клиент преносимостта на посочените в параграф 4, буква б) активи и позиции, въпросната институция може да придаде нулева стойност на експозицията към условното задължение, създадено по силата на въпросното договорно споразумение.
Член 304
Третиране на експозициите на клирингови членове към клиенти
1. Когато институцията изпълнява функциите на клирингов член и в това си качество действа като финансов посредник между клиент и ЦК, тя изчислява капиталовите изисквания за свързаните с ЦК сделки с клиента в съответствие с раздели 1-8 от настоящата глава и с трета част, дял VI, в зависимост от случая.
2. Когато институцията, действаща като клирингов член, сключи договорно споразумение с клиент на друг клирингов член, което улеснява, в съответствие с член 48, параграфи 5 и 6 от Регламент (ЕС) № 648/2012, прехвърлянето на позициите и обезпеченията, посочени в член 305, параграф 2, буква б) от настоящия регламент, за въпросния клиент, и това договорно споразумение поражда условно задължение за институцията, въпросната институция може да придаде нулева стойност на експозицията към това условно задължение.
3. Институция, действаща като клирингов член, може да приложи по-кратък рисков маржин период при изчисляване на капиталовото изискване за експозициите си към клиент по метода на вътрешните модели.Приложеният от институцията рисков маржин период не трябва да е по-кратък от 5 дни.
4. Институция, действаща като клирингов член, може да умножи своята експозиция при неизпълнение по скалар при изчисляване на капиталовото изискване за експозициите си към клиент по метода на пазарната оценка, стандартизирания метод или метода на първоначалната експозиция. Институцията може да използва следните скалари:
а)
0,71 за рисков маржин период от пет дни;
б)
0,77 за рисков маржин период от шест дни;
в)
0,84 за рисков маржин период от седем дни;
г)
0,89 за рисков маржин период от осем дни;
д)
0,95 за рисков маржин период от девет дни;
е)
1 за рисков маржин период от десет или повече дни.
5. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на рисковите маржин периоди, които могат да използват институциите за целите на параграфи 3 и 4.
При разработването на тези проекти на регулаторни технически стандарти ЕБО прилага следните принципи:
а)
той определя рисковите маржин периоди за всички видове договори и сделки, посочени в член 301, параграф 1;
б)
рисковите маржин периоди съгласно буква а) отразяват периода на закриване за посочените в тази буква договори и сделки.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 30 юни 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 305
Третиране на експозициите на клиенти
1. Когато институцията е клиент, тя изчислява капиталовите изисквания за свързаните с ЦК сделки със своя клирингов член в съответствие с други раздели 1- 8 от настоящата глава и с трета част, дял VI, в зависимост от случая.
2. Без да се засяга подходът, посочен в параграф 1, когато институцията е клиент, тя може да изчисли капиталовите изисквания за своите експозиции по търговско финансиране за свързаните с ЦК сделки със своя клирингов член в съответствие с член 306, при условие че са спазени всички посочени по-долу условия:
а)
свързаните с тези сделки позиции и активи на въпросната институция са разграничени и отделени както на ниво клирингов член, така и на ниво ЦК, от позициите и активите на клиринговия член и на останалите клиенти на въпросния клирингов член. В резултат на разграничението и отделянето тези позиции и активи са защитени от несъстоятелност в случай на неизпълнение или неплатежоспособност на клиринговия член или на един или повече от останалите му клиенти;
б)
законите, подзаконовите актове, правилата и договорните споразумения, приложими към или обвързващи тази институция или ЦК, улесняват прехвърлянето на позициите на клиента, свързани с тези договори и сделки, и на съответните обезпечения към друг клирингов член в рамките на приложимия рисков маржин период в случай на неизпълнение или неплатежоспособност на първоначалния клирингов член. При тези обстоятелства позициите и обезпеченията на клиента ще бъдат прехвърлени по пазарна стойност, освен ако клиентът не поиска да закрие позицията по пазарна стойност;
в)
институцията разполага с независимо писмено мотивирано правно становище, съгласно което в случай на правен спор съответните съдебни и административни органи биха стигнали до заключение, че клиентът няма да понесе загуби, произтичащи от неплатежоспособността на клиринговия му член или на който и да било от клиентите на този клирингов член, съгласно законите на юрисдикцията на институцията, нейния клирингов член и ЦК, правото, уреждащо сделките и договорите, на които институцията извършва клиринг чрез ЦК правото, уреждащо обезпечението, както и правото, уреждащо който и да било договор или споразумение, необходими, за да бъде изпълнено условието в буква б);
г)
ЦК е КЦК.
3. Без да се засягат условията по параграф 2, когато институция, която е клиент, не е защитена от загуби в случай на съвместно неизпълнение от страна на клиринговия член и друг клиент на клиринговия член, но са изпълнени всички други условия по параграф 2, клиентът може да изчисли капиталовите изисквания за своите експозиции по търговско финансиране за свързаните с ЦК сделки със своя клирингов член в съответствие с член 306, при условие че замени рисковото тегло от 2 % в параграф 1, буква а) от този член с рисково тегло от 4 %.
4. Когато институция, която е клиент, се ползва от услугите на ЦК чрез непреки споразумения за клиринг в съответствие с член 4, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 648/2012, тя може да приложи третирането, предвидено в параграф 2 или 3, само ако условията, предвидени във всеки параграф, са спазени на всяко ниво от веригата на посредниците.
Член 306
Капиталови изисквания за експозиции по търговско финансиране
1. Институцията прилага следното третиране за експозициите по търговско финансиране към ЦК:
а)
тя прилага рисково тегло от 2 % спрямо стойността на всичките си експозиции по търговско финансиране към КЦК;
б)
тя прилага рисковото тегло, използвано при стандартизирания подход към кредитния риск, както е определено в член 107, параграф 2, буква б), за всичките си експозиции по търговско финансиране към неквалифицирани ЦК;
в)
когато институцията действа като финансов посредник между клиент и ЦК и условията на свързаната с ЦК сделка предвиждат, че институцията не е задължена да възстанови на клиента каквито и да било загуби, произтичащи от промени в стойността на тази сделка в случай на неизпълнение от страна на ЦК. Стойността на експозицията за сделката с ЦК, съответстваща на тази свързана с ЦК сделка, е равна на нула.
2. Независимо от параграф 1, когато активите, заложени като обезпечение при ЦК или клирингов член, са защитени от несъстоятелност, в случай че ЦК, клиринговият член или един или няколко от останалите клиенти на клиринговия член изпадне в неплатежоспособност, институцията може да придаде нулева стойност на експозицията към CCR за тези активи.
3. Институцията изчислява стойностите на експозициите по търговско финансиране към ЦК в съответствие с раздели 1-8 от настоящата глава, зависимост от случая.
4. За целите на член 92, параграф 3 институцията изчислява размерите на рисково претеглените експозиции за своите експозиции по търговско финансиране към ЦК като сумата от стойностите на експозициите си по търговско финансиране към ЦК, изчислена в съответствие с параграфи 2 и 3 от настоящия член, умножена по определеното в съответствие с параграф 1 от настоящия член рисково тегло.
Член 307
Капиталови изисквания за предварителните вноски към гаранционен фонд на ЦК
Институцията, действаща като клирингов член, прилага следното третиране към експозициите, произтичащи от нейните вноски в гаранционния фонд на ЦК:
а)
изчислява капиталовото изискване за предварителните си вноски към гаранционния фонд на ЦЦК в съответствие с изложения в член 308 подход.
б)
изчислява капиталовото изискване за предварителните си вноски към гаранционния фонд на неквалифициран ЦК в съответствие с изложения в член 309 подход.
Член 308
Капиталови изисквания за предварителни вноски към гаранционния фонд на КЦК
1. Стойността на експозицията на предварителна вноска на дадена институция към гаранционния фонд на КЦК (DFi) е сумата, платена за доставените от тази институция активи, или пазарната им стойност, намалена със стойността на вноската, вече използвана от КЦК за поемане на неговите загуби, произтичащи от неизпълнението от страна на един или повече от клиринговите му членове.
2. Институцията изчислява капиталовите изисквания (Ki) за покриване на експозицията, произтичаща от нейната предварителна вноска (DFi), по следния начин:
където:
β
=
големината на коефициентът на концентрация, съобщен на институцията от ЦК;
N
=
броят на клиринговите членове, съобщен на институцията от ЦК;
DFCM
=
сумата на предварителните вноски на всички клирингови членове на ЦК , съобщена на институцията от ЦК;
KCM
=
сумата на капиталовите изисквания на всички клирингови членове на ЦК, изчислена в съответствие с приложимата формула по параграф 3 .
3. Институциите изчисляват KCM по следния начин:
а)
когато KCCP ≤ DFCCP, институцията използва следната формула:
;
б)
когато DFCCP KCCP ≤DF*, институцията използва следната формула:
;
в)
когато DF* KCCP, институцията използва следната формула:
където:
DFCCP
=
размерът на предварително предоставените на ЦК финансови средства, съобщен на институцията от ЦК;
KCCP
=
размерът на хипотетичният капитал на ЦК, съобщен на институцията от ЦК;
DF*
=
;
=
=
средната предварителна вноска, , съобщена на институцията от ЦК;
c1
=
капиталов коефициент, равен на
c2
=
капиталов коефициент, равен на 100 %;
μ
=
1,2.
4. Институцията изчислява размера на рисково претеглените експозиции, произтичащи от предварителна вноска на институцията за целите на член 92, параграф 3, като капиталовото изискване (Ki), определено в съответствие с параграф 2, бъде умножено по 12,5.
5. Когато KCCP е равно на нула, за целите на изчисленията по параграф 3 институциите придават на c1 стойност от 0,16 %.
Член 309
Капиталови изисквания за предварителни вноски към гаранционния фонд на неквалифициран ЦК и за вноските с гаранция към гаранционния фонд на неквалифициран ЦК
1. Институцията използва следната формула за изчисляване на капиталовото изискване (Ki) за експозициите, произтичащи от нейните предварителни вноски в гаранционния фонд на неквалифициран ЦК (DFi) и от вноските с гаранция (UCi) към такъв ЦК:
където c2·и μ са определените в член 308, параграф 3.
2. За целите на параграф 1 вноски с гаранция са вноските, които действаща като клирингов член институция е договорно обвързана да предостави на ЦК, след като той е изчерпал своя гаранционен фонд, за да покрие загубите от неизпълнението на един или повече клирингови членове.
3. Институцията изчислява размера на рисково претеглените експозиции, произтичащи от предварителна вноска на институцията за целите на член 92, параграф 3, като капиталовото изискване (Ki), определено в съответствие с параграф 1, бъде умножено по 12,5.
Член 310
Алтернативно изчисляване на капиталовото изискване за експозиции към квалифициран ЦК
Институцията използва следната формула за изчисляване на капиталовото изискване (Ki) за експозициите, произтичащи от експозициите ѝ по търговско финансиране, експозициите по търговско финансиране на нейния клиент (TEi) и предварителните вноски (DFi) в гаранционния фонд на КЦК:
Член 311
Изисквания за собствен капитал за експозиции към ЦК, които престават да отговарят на определени условия
1. Институцията прилага предвиденото в настоящия член третиране, когато е изпълнено едното или и двете следни условия:
а)
институцията е получила от ЦК уведомлението, изисквано по член 50б, буква й, подточка ii) от Регламент (ЕС) № 648/2012, че ЦК е преустановил изчисляването на KCCP;
б)
на институцията е станало известно - чрез публично съобщение или уведомление от компетентния орган на използвания от институцията ЦК или от самия ЦК - че ЦК вече не отговаря на условията за предоставяне на разрешение или признаване, в зависимост от случая.
2. Когато е изпълнено само предвиденото в параграф 1, буква а) условие, компетентният орган на институцията проверява поради какви причини ЦК е преустановил изчисляването на KCCP.
Когато компетентният орган прецени, че посочените в първа алинея причини са основателни, той може да разреши на институциите в своята държава членка да приложат предвиденото в член 310 третиране към експозициите си по търговско финансиране и вноските в гаранционния фонд на този ЦК. При предоставяне на такова разрешение, той разкрива основанията за решението си.
Когато компетентният орган прецени, че посочените в първа алинея причини не са основателни, всички институции в неговата държава членка прилагат третирането, предвидено в параграф 3, букви а)-г) от настоящия член, независимо от избраното от тях третиране в съответствие с член 301, параграф 2.
3. Когато е спазено условието, предвидено в параграф 1, буква б), независимо дали е спазено условието в буква а) от посочения параграф, в срок от три месеца след възникването на предвиденото в буква б) от същия параграф обстоятелство или в по-кратък срок, ако компетентният орган на институцията го изисква, институцията предприема следните действия по отношение на експозициите си към този ЦК:
а)
престава да прилага третирането, което е избрала в съответствие с член 301, параграф 2;
б)
прилага третирането, предвидено в член 306, параграф 1, буква б), към експозициите си по търговско финансиране към този ЦК;
в)
прилага предвиденото в член 309 третиране към предварителните си вноски в гаранционния фонд на този ЦК и към вноските си с гаранция в този ЦК;
г)
третира експозициите към този ЦК, различни от посочените в букви б) и в), като експозиции към предприятие в съответствие със стандартизирания подход за кредитен риск, установен в глава 2.
ДЯЛ III
КАПИТАЛОВИ ИЗИСКВАНИЯ ЗА ОПЕРАЦИОНЕН РИСК
ГЛАВА 1
Общи принципи относно използването на различните подходи
Член 312
Разрешаване и уведомяване
1. За да имат право да използват стандартизирания подход, в допълнение към общите стандарти за управление на риска по членове 74 и 85 от Директива 2013/36/ЕС институциите трябва да отговарят и на критериите по член 320. Институциите уведомяват компетентните органи, преди да използват стандартизирания подход.
Компетентните органи разрешават на институциите да използват алтернативен съответен индикатор за групите дейности „банкиране на дребно“ и „търговско банкиране“, когато са спазени условията по член 319, параграф 2 и член 320.
2. Компетентните органи разрешават на институциите да използват усъвършенствани подходи за измерване, основаващи се на собствените им системи за измерване на операционния риск, когато са спазени всички качествени и количествени критерии по членове 321 и 322 съответно и когато институциите спазват общите норми за управление на риска по членове 74 и 85 от Директива 2013/36/ЕСи дял VII, глава 3, раздел II от посочената директива.
Институциите искат разрешение от компетентните органи и когато желаят да въведат съществени допълнения и изменения в посочените усъвършенствани подходи за измерване. Компетентните органи дават разрешение само ако институциите ще продължат да спазват посочените в първата алинея критерии и след съществените допълнения и изменения.
3. Институциите уведомяват компетентните органи за всички изменения в техните модели на усъвършенствани подходи за измерване.
4. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
методологията за оценка, съгласно която компетентните органи разрешават на институциите да използват усъвършенствани подходи за измерване;
б)
условията, въз основа на които се преценява дали допълненията и измененията в усъвършенстваните подходи за измерване са съществени;
в)
условията, свързани с уведомяването по параграф 3.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 313
Преминаване към по-опростени подходи
1. Институциите, които използват стандартизирания подход, преминават към използване на подхода на базисния индикатор само ако са спазени условията по параграф 3.
2. Институциите, които използват усъвършенствани подходи за измерване, преминават към използване на стандартизирания подход или на подхода на базисния индикатор само ако са спазени условията по параграф 3.
3. Дадена институция може да премине към използването на по-опростен подход за измерване на операционния риск само когато е спазено всяко едно от следните условия:
а)
институцията е представила на компетентния орган убедителни доказателства, че използването на по-опростен подход не е предложено с цел намаляване на капиталовите изисквания, свързани с операционния риск на институцията, че то е необходимо с оглед на характера и сложността на институцията и че не би оказало съществено отрицателно въздействие върху платежоспособността на институцията или способността ѝ да управлява ефективно операционния риск;
б)
институцията е получила предварително разрешение от компетентния орган.
Член 314
Комбинирано използване на различни подходи
1. Институциите могат да използват комбинация от подходи, ако това им бъде разрешено от компетентните органи. Компетентните органи дават такова разрешение, когато са спазени изискванията по параграфи 2-4, в зависимост от случая.
2. Дадена институция може да използва усъвършенстван подход за измерване в комбинация с подхода на базисния индикатор или стандартизирания подход, ако е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
комбинацията от използваните от институцията подходи обхваща всичките ѝ операционни рискове, а компетентните органи са уверени, че използваната от институцията методология обхваща различни дейности, географски райони, правни структури или други съответни поделения на институцията, определени в рамките ѝ;
б)
критериите по член 320 и стандартите по членове 321 и 322 са изпълнени за тази част от дейностите, които са обхванати съответно от стандартизирания подход и от усъвършенстваните подходи за измерване.
3. За институциите, които желаят да използват усъвършенстван подход за измерване в комбинация с подхода на базисния индикатор или стандартизирания подход, компетентните органи налагат следните допълнителни условия за даване на разрешение:
а)
към датата на въвеждане на усъвършенствания подход за измерване значителна част от операционните рискове на институцията да бъдат обхванати от този подход;
б)
институцията да поеме ангажимент да прилага усъвършенствания подход за измерване за съществена част от операциите си в рамките на времеви график, представен на компетентните органи и одобрен от тях.
4. Дадена институция може да поиска от компетентния орган разрешение да използва комбинация от подхода на базисния индикатор и стандартизирания подход само в изключителни случаи като неотдавнашно придобиване на нова дейност, което може да изисква преходен период за прилагане на стандартизирания подход.
Компетентният орган дава такова разрешение само ако институцията е поела задължението да приложи стандартизирания подход в рамките на времеви график, представен на компетентния орган и одобрен от него.
5. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
условията, въз основа на които компетентните органи оценяват методологията по параграф 2, буква а);
б)
условията, въз основа на които компетентните органи решават дали да наложат допълнителни условия съгласно параграф 3.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2016 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ГЛАВА 2
Подход на базисния индикатор
Член 315
Капиталово изискване
1. Съгласно подхода на базисния индикатор капиталовото изискване за операционен риск е равно на 15 % от средната стойност за три години на съответния индикатор, съгласно предвиденото в член 316.
Институциите изчисляват средната стойност за три години на съответния индикатор въз основа на последните три дванадесетмесечни стойности в края на финансовата година. Когато няма одитирани данни, институциите могат да използват приблизителни бизнес оценки.
2. Когато институцията е осъществявала дейност по-малко от три години, тя може да използва приблизителни бизнес оценки при изчисляването на съответния индикатор, при условие че започне да използва исторически данни веднага щом станат достъпни.
3. Ако дадена институция може да докаже пред компетентния орган, че поради сливане, придобиване или освобождаване от субекти или дейности, използването на средната стойност за три години за изчисляване на съответния индикатор би довело до неточна оценка за капиталовото изискване за операционен риск, компетентният орган може да разреши на институцията да промени начина на изчисляване, така че да бъдат взети предвид подобни събития, като надлежно уведомява ЕБО за това. При такива обстоятелства компетентният орган може и по собствена инициатива да изиска от институцията да промени начина на изчисляване.
4. Когато за дадена година съответният индикатор е отрицателен или равен на нула, институциите не включват тази стойност при изчисляването на средната стойност за три години. Институциите изчисляват средната стойност за три години като сбор от положителните стойности, разделен на броя на положителните стойности.
Член 316
Съответен индикатор
1. За институциите, прилагащи счетоводните стандарти по Директива 86/635/ЕИО, въз основа на позициите от отчета за приходите и разходите на институциите съгласно член 27 от посочената директива, съответният индикатор е сборът на елементите, изброени в таблица 1 от настоящия параграф. Институциите включват в сбора всеки елемент с неговия положителен или отрицателен знак.
Таблица 1
1
Вземания по лихви и други подобни доходи
2.
Задължения по лихви и други подобни разходи
3.
Доход от акции и други ценни книжа с променлива/фиксирана доходност
4.
Вземания по комисиони и такси
5.
Задължения по комисиони и такси
6.
Нетна печалба или нетна загуба от финансови операции
7.
Други оперативни доходи
Институциите адаптират тези елементи, за да отразят следното:
а)
институциите изчисляват съответния индикатор преди приспадането на всякакви провизии и оперативни разходи. Институциите включват в оперативните разходи възнагражденията за външни услуги, предоставени от трети лица, които не са предприятие майка или дъщерно предприятие на институцията или дъщерно предприятие на предприятие майка, което е предприятие майка и на институцията. Институциите могат да използват разходите за външни услуги, предоставени от трети лица, за намаляване на съответния индикатор, ако разходите са извършени от предприятие, за което се прилагат разпоредбите на настоящия регламент или равностойни разпоредби;
б)
при изчисляването на съответния индикатор институциите не включват следните елементи:
i)
реализирани печалби/загуби от продажба на активи, включени в банковия портфейл;
ii)
доходи от извънредни или нерегулярни източници;
iii)
доходи от застрахователни обезщетения.
в)
когато преоценката на позициите от търговския портфейл е част от отчета за приходите и разходите, институциите могат да я включат. Когато институциите прилагат член 36, параграф 2 от Директива 86/635/ЕИО, те включват преоценката, отразена в отчета за приходите и разходите.
2. Когато институциите прилагат счетоводни стандарти, различни от установените с Директива 86/635/ЕИО, те изчисляват съответния индикатор на базата на данните, които най-добре отразяват определението по настоящия член.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, за определяне на методологията за изчисляване на съответния индикатор по параграф 2.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2017 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ГЛАВА 3
Стандартизиран подход
Член 317
Капиталово изискване
1. Съгласно стандартизирания подход институциите разделят дейностите си по групи, посочени в таблица 2 от параграф 4, и в съответствие с принципите по член 318.
2. Институциите изчисляват капиталовото изискване за операционен риск като средната стойност за три години на сбора на годишните капиталови изисквания за всички групи дейности съгласно таблица 2 от параграф 4. Годишното капиталово изискване за всяка група дейности е равно на произведението на съответстващия бета коефициент, посочен в таблицата, по частта от съответния индикатор, отговаряща на съответната група дейности.
3. За всяка година институциите могат да приспадат неограничено отрицателните капиталови изисквания, произтичащи от отрицателната част на съответния индикатор, от положителните капиталови изисквания по други групи дейности. Когато обаче съвкупното капиталово изискване за всички групи дейности през дадена година е отрицателно, институциите използват нулева стойност за числителя във формулата за съответната година.
4. Институциите изчисляват средната стойност за три години на сбора по параграф 2 въз основа на последните три дванадесетмесечни стойности в края на финансовата година. Когато няма одитирани данни, институциите могат да използват приблизителни бизнес оценки.
Ако дадена институция може да докаже пред компетентния орган, че поради сливане, придобиване или освобождаване от субекти или дейности, използването на средната стойност за три години за изчисляване на съответния индикатор би довело до неточна оценка за капиталовото изискване за операционен риск, компетентният орган може да разреши на институциите да променят начина на изчисляване, така че да бъдат взети предвид подобни събития, като надлежно уведомява ЕБО за това. При такива обстоятелства компетентният орган може и по собствена инициатива да изиска от институцията да промени начина на изчисляване.
Когато институцията е функционирала по-малко от три години, тя може да използва приблизителни бизнес оценки при изчисляването на съответния индикатор, при условие че започне да използва исторически данни веднага щом станат достъпни.
Таблица 2
Група дейности
Списък на дейностите
Процент
(бета коефициент)
Корпоративно финансиране
Поемане на емисии на финансови инструменти или предлагане за първоначална продажба на финансови инструменти при неотменяемо задължение
Услуги, свързани с поемането на емисии
Инвестиционни консултации
Консултации за предприятия относно капиталовата им структура, отрасловата им стратегия и свързани с това въпроси; консултации и услуги, свързани със сливания и купуване на предприятия
Инвестиционни проучвания и финансов анализ и други форми на общи препоръки по сделки с финансови инструменти
18 %
Търгуване и продажби
Търгуване за собствена сметка
Парично брокерство
Приемане и предаване на нареждания във връзка с един или повече финансови инструменти
Изпълнение на нареждания от името на клиенти
Предлагане за първоначална продажба на финансови инструменти без безусловно и неотменяемо задължение
Организиране на многостранни системи за търговия
18 %
Брокерство на дребно
(Дейности с отделни физически лица или с МСП, изпълняващи критериите на член 123 за класа експозиции на дребно)
Приемане и предаване на нареждания във връзка с един или повече финансови инструменти
Изпълнение на нареждания от името на клиенти
Предлагане за първоначална продажба на финансови инструменти без безусловно и неотменяемо задължение
12 %
Търговско банкиране
Приемане на депозити и други възстановими средства
Кредитиране
Финансов лизинг
Гаранции и ангажименти
15 %
Банкиране на дребно
(Дейности с отделни физически лица или с МСП, изпълняващи критериите на член 123 за класа експозиции на дребно)
Приемане на депозити и други възстановими средства
Кредитиране
Финансов лизинг
Гаранции и ангажименти
12 %
Плащания и сетълмент
Парични преводи
Издаване и администриране на средства за плащане
18 %
Агентски услуги
Съхранение и администриране на финансови инструменти за сметка на клиенти, включително попечителство и свързани с това услуги като управление на парични средства/обезпечения
15 %
Управление на активи
Управление на портфейли
Управление на ПКИПЦК
Други форми на управление на активи
12 %
Член 318
Принципи за разпределение по групи дейности
1. Институциите разработват и приемат в писмен вид конкретни политики и критерии за разпределение на съответния индикатор по съществуващите дейности и групи дейности в стандартизираната рамка по член 317. Те преглеждат и коригират тези политики и критерии по подходящ начин при въвеждане на нови или при промяна на вече съществуващи дейности и рискове.
2. Институциите спазват следните принципи за разпределянето на дейностите по групи:
а)
институциите разпределят всички дейности в съответните групи по изключващ повторенията и изчерпателен начин;
б)
институциите разпределят всяка дейност, която не може ясно да бъде съотнесена към определена група, но която е спомагателна спрямо друга дейност от рамката, към групата на дейността, която подпомага. Когато повече от една група дейности се подпомага от спомагателна дейност, институциите използват обективен критерий за съотнасяне;
в)
ако дадена дейност не може да бъде съотнесена към определена група, тогава институциите използват групата дейности с най-висок процент. Към същата група дейности се отнасят и всички свързани с тази дейност спомагателни дейности;
г)
институциите могат да използват методи за вътрешно ценообразуване за разпределянето на съответния индикатор между групите дейности. Разходите, които са извършени в дадена група дейности, но които се отнасят към друга група, могат да бъдат преразпределени към групата, към която се отнасят;
д)
съотнасянето на дейностите по групи за изчисляване на капиталовото изискване за операционен риск е в съответствие с категориите, използвани от институциите за кредитен и пазарен риск;
е)
висшето ръководство отговоря за политиката по съотнасяне на дейностите по групи под контрола на ръководния орган на институцията;
ж)
институциите подлагат процедурата по съотнасяне на дейностите по групи на независим преглед.
3. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на условията за прилагане на принципите на съотнасяне на дейностите по групи съгласно настоящия член.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 31 декември 2017 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 319
Алтернативен стандартизиран подход
1. Съгласно алтернативния стандартизиран подход за групите дейности „банкиране на дребно“ и „търговско банкиране“ институциите прилагат следното:
а)
съответният индикатор е нормализиран индикатор за дохода, равен на номиналния размер на заемите и авансите, умножен по 0,035;
б)
заемите и авансите се състоят от всички изтеглени суми в съответните кредитни портфейли. За групата дейности „търговско банкиране“ в номиналния размер на заемите и авансите институциите включват и ценните книжа, държани в банковия портфейл.
2. За да получи разрешение да използва алтернативния стандартизиран подход, институцията отговаря на всяко едно от следните условия:
а)
дейностите ѝ по банкиране на дребно или търговско банкиране генерират най-малко 90 % от доходите ѝ;
б)
значителен дял от дейностите ѝ по банкиране на дребно или търговско банкиране включва отпускането на заеми, свързани с висока вероятност от неизпълнение;
в)
алтернативният стандартизиран подход осигурява подходяща основа за изчисляване на капиталовото изискване за операционен риск.
Член 320
Критерии за стандартизирания подход
Критериите, посочени в член 312, параграф 1, първа алинея, са следните:
а)
институцията трябва да разполага с добре документирана система за оценка и управление на операционния риск, с ясно определени отговорности за тази система. Тя идентифицира експозициите си към операционен риск и проследява свързаните с операционния риск данни, включително за претърпени съществени загуби. Тази система се подлага на редовен независим преглед, осъществяван от вътрешен или външен орган, притежаващ необходимите знания за извършване на подобен преглед;
б)
системата на институцията за оценка на операционния риск е тясно интегрирана в нейните процеси за управление на риска. Нейните резултати са неразделна част от процеса за наблюдение и контрол на профила на операционния риск на институцията;
в)
институцията въвежда система за докладване до висшето ръководство, чрез която се предоставят доклади за операционния риск на съответните звена в институцията. Институцията трябва да разполага с процедури за предприемане на подходящи действия в зависимост от информацията в докладите за ръководството.
ГЛАВА 4
Усъвършенствани подходи за измерване
Член 321
Качествени критерии
Качествените критерии, посочени в член 312, параграф 2, са следните:
а)
вътрешната система на институцията за измерване на операционния риск е тясно интегрирана в ежедневните ѝ процеси за управление на риска;
б)
институцията разполага с независима функция за управление на операционния риск;
в)
институцията поддържа редовна отчетност за експозициите към операционен риск и събитията, водещи до загуба, и процедури за предприемане на целесъобразни корективни действия;
г)
системата за управление на риска на институцията е добре документирана. Институцията има рутинни процедури за осигуряване на спазването на изискванията, както и политики за отстраняване на нарушенията;
д)
институцията подлага своите процеси за управление на операционния риск и системите за измерването му на редовни прегледи, извършвани от вътрешни или външни одитори;
е)
процесите на институцията за вътрешно утвърждаване работят надеждно и ефективно;
ж)
информационните потоци и процесите, свързани със системата на институцията за измерване на риска, са прозрачни и достъпни.
Член 322
Количествени критерии
1. Количествените критерии, посочени в член 312, параграф 2, включват критериите, отнасящи се до процесите, вътрешните данни, външните данни, сценарийния анализ, стопанската среда и свързаните с вътрешния контрол фактори, предвидени съответно в параграфи 2-6.
2. Критериите, отнасящи се до процесите, са следните:
а)
институцията изчислява своето капиталово изискване като включващо очакваната и неочакваната загуба, освен ако очакваната загуба не е адекватно обхваната в техните вътрешни търговски практики. Измерването на операционния риск обхваща потенциалните сериозни случаи, свързани с „опашката“ на разпределението на загубите, като се постига стандарт за надеждност, съпоставим с 99,9-процентов доверителен интервал в рамките на едногодишен период;
б)
системата на институцията за измерване на операционния риск включва използването на вътрешни данни, външни данни, сценариен анализ и фактори, отразяващи стопанската среда, и системи за вътрешен контрол съгласно параграфи 3-6. Институцията разполага с добре документиран подход за претегляне на използването на тези четири елемента в цялостната си система за измерване на операционния риск;
в)
системата на институцията за измерване на риска обхваща основните рискови фактори, влияещи на формата на „опашката“ на очакваното разпределение на загубите;
г)
институцията може да признават зависимостите в загубите от операционен риск между отделни оценки за операционния риск само когато системите ѝ за измерване на зависимостите са надеждни, цялостно прилагани и отчитат несигурността, свързана с всякакви подобни оценки за зависимостите, особено в стрес периоди. Институцията потвърждават допусканията си за зависимостите чрез използване на подходящи количествени и качествени техники;
д)
системата на институцията за измерване на риска е вътрешно последователна и избягва повторното отчитане на количествени оценки или техники за редуциране на риска, признати в други области от настоящия регламент.
3. Критериите, отнасящи се до вътрешните данни, са следните:
а)
вътрешно създадените измерители за операционен риск на институцията се основават на минимален исторически период на наблюдение от пет години. Когато дадена институция прилага за първи път усъвършенстван подход за измерване, тя може да използва тригодишен исторически период на наблюдение;
б)
институцията е в състояние да разпредели своите вътрешни исторически данни за загубите по групите дейности, определени в член 317, и по видовете събития, определени в член 324, и да предостави тези данни на компетентните органи при поискване. При изключителни обстоятелства дадена институция може да разпредели водещите до загуби събития, които засягат цялата институция, в допълнителна група дейности, наречена „корпоративни позиции“. Институцията има документирани обективни критерии за разпределяне на загубите по посочените групи дейности и видове събития. Загубите от операционен риск, които са свързани с кредитния риск и в минали периоди са включвани във вътрешните бази данни за кредитен риск, се включват в базите данни за операционен риск и се класифицират отделно от институцията. Такива загуби не подлежат на изискване за покритие за операционен риск, при условие, че от институцията се изисква да продължи да ги третира като кредитен риск за целите на изчисляването на капиталовите изисквания. Институцията включва загубите от операционен риск, които са свързани с пазарни рискове, в обхвата на капиталовото изискване за операционен риск:
в)
вътрешните данни за загубите на институцията са изчерпателни, т.е. обхващат всички съществени дейности и експозиции от всички съответни подсистеми и географски райони. Институцията е в състояние да докаже, че всички невключени от нея дейности или експозиции, както поотделно, така и заедно, не биха имали съществено влияние върху цялостните оценки на риска. Институцията определя подходящи минимални прагове на загуба при събирането на вътрешни данни относно загубите;
г)
освен информация относно брутните размери на загубите институцията събира и информация за датата на събитието, за всички възстановявания на брутните загуби, както и описателна информация за факторите или причините за събитието, водещо до загуба;
д)
институцията прилага конкретни критерии за разпределяне на данните за загубите, възникнали вследствие на събитие в централизирано звено или дейност, обслужваща повече от една група дейности, както и на загубите от свързани във времето събития;
е)
институцията разполага с документирани процедури за оценка на текущата приложимостта на историческите данни за загуби, включително за тези случаи, при които може да се приложи субективна преценка, мащабиране или други корекции, степента до която тези корекции могат да бъдат използвани и кой е оправомощен да взема такива решения.
4. Критериите за приемливост, отнасящи се до външните данни, са следните:
а)
системата на институцията за измерване на операционния риск използва подходящи външни данни, особено когато има причина да се счита, че институцията е изложена на риск от редки, но потенциално тежки загуби. Институцията има систематична процедура за определяне на ситуациите, при които се използват външни данни, и на методологиите за включване на данните в нейната система за измерване;
б)
институцията редовно преглежда условията и практиките за използване на външни данни, документират ги и ги подлага на периодичен независим преглед.
5. Институцията използва и сценариен анализ от експерти, заедно с външните данни, за оценяване на експозицията си към особено неблагоприятни събития. С течение на времето институцията утвърждава и проверява повторно тези оценки, като ги сравнява с действителните загуби, за да гарантира тяхната основателност.
6. Критериите за приемливост, отнасящи се до стопанската среда, и свързаните с вътрешния контрол фактори, са следните:
а)
методологията на институцията за оценка на риска за цялата институция обхваща основните фактори на стопанската среда и основните свързани с вътрешния контрол фактори, които могат да променят профила ѝ във връзка с операционния риск;
б)
институцията обосновава избора си на всеки фактор като значим източник на риск въз основа на натрупания опит и на експертна преценка на засегнатите стопански области;
в)
институцията може да обоснове пред компетентните органи чувствителността на оценките на риска към промени във факторите и относителната тежест на различните фактори. Освен промените в риска, дължащи се на подобрение в механизмите за вътрешен контрол, системата на институцията за измерване на риска обхваща и потенциалното нарастване на риска поради повишаване на сложността на дейностите или поради нарасналия им обем;
г)
институцията документира системата си за измерване на риска и я подлага на независим преглед в рамките на институцията и от страна на компетентните органи. С течение на времето институцията утвърждава и извършват повторна оценка на процедурата и резултатите, като ги сравняват с действителните вътрешни загуби и съответните външни данни.
Член 323
Ефект на застраховането и други механизми за прехвърляне на риска
1. Компетентните органи разрешават на институциите да признават ефекта на застраховането при условията по параграфи 2-5 и други механизми за прехвърляне на риска, когато институцията може да докаже, че е постигнат забележим ефект по редуциране на риска.
2. Застрахователят е лицензиран да извършва застраховане или презастраховане и има присъдена оценка от АВКО за минимална способност за изплащане на обезщетения, отговаряща според ЕБО на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно разпоредбите за рисково претегляне на експозициите за институциите по дял II, глава 2.
3. Застраховката и застрахователната рамка на институцията отговарят на всяко едно от следните условия:
а)
застрахователната полица има първоначален срок, не по-малък от една година. За полиците с остатъчен срок под една година институцията прави подходящи процентни намаления, отразяващи намаляващия остатъчен срок на полицата, до пълно 100-процентно намаление за полиците с остатъчен срок от 90 дни или по-малко;
б)
застрахователната полица има минимален срок на предизвестие за прекратяване на договора от 90 дни;
в)
застрахователната полица не съдържа изключения или ограничения, свързани с надзорни действия, или, в случай на институция в несъстоятелност, които не позволяват на синдика или ликвидатора на институцията да възстановят понесените от институцията щети или разходи освен по отношение на събития, възникнали след откриване на производството по несъстоятелност или ликвидация на институцията. Покритието на застрахователната полица обаче може да изключва всякакви глоби, санкции или наказателни обезщетения, произтичащи от действия на компетентните органи;
г)
изчисленията за редуциране на риска отразяват застрахователното покритие по начин, който е прозрачен и съответстващ по отношение на действителната вероятност за възникване на загуби и последиците от тях, използвани при цялостното определяне на размера на капитала за операционен риск;
д)
застраховката се предоставя от трето лице. В случай на застраховане чрез каптивни или свързани дружества експозицията трябва да се прехвърли на независимо трето лице, което отговаря на критериите за допустимост по параграф 2;
е)
условията за признаване на застраховката са добре обосновани и документирани.
4. Методологията за признаване на застраховката отразява всеки един от следните елементи чрез дисконтиране или процентни намаления от размера на застраховката при признаването ѝ:
а)
остатъчният срок на застрахователната полица, когато той е под една година;
б)
условията за прекратяване на застрахователната полица, когато те са под една година;
в)
несигурността на плащанията, както и несъответствията на покритието по застрахователните полици.
5. Намалението на капиталовото изискване, произтичащо от признаването на застраховките и другите механизми за прехвърляне на риск, не превишава 20 % от капиталовото изискване за операционен риск преди признаването на техниките за редуциране на риска.
Член 324
Класификация на видовете събития, водещи до загуба
Водещите до загуба събития, посочени в член 322, параграф 3, буква б), са следните:
Таблица 3
Вид събитие
Определение
Вътрешни измами
Загуби, дължащи се на умишлени действия с цел измама, присвояване на собственост или заобикаляне на подзаконовите и законовите разпоредби или политиката на дружеството, с изключение на събития, свързани с многообразие/дискриминация, и които включват поне едно вътрешно лице.
Външни измами
Загуби, дължащи се на умишлени действия с цел измама, присвояване на собственост или заобикаляне на законовите разпоредби от трети лица.
Практики в областта на заетостта и безопасност на работното място
Загуби, възникващи от действия, които са в противоречие със законовите разпоредби или споразуменията в областта на заетостта, здравето или безопасността, от плащания по претенции за обезщетения при злополуки или от събития, свързани с многообразие/дискриминация
Клиенти, продуктови и търговски практики
Загуби, дължащи се на неспазване на професионалните задължения към определени клиенти - непредумишлено или поради небрежност (включително изисквания за доверителност и правилен подбор) или от естеството или характеристиките на продукта.
Повреди на физически активи
Загуби, възникващи от унищожаване или нанасяне на щети на физически активи от природни бедствия или други събития
Прекъсване на дейността и срив на системите
Загуби, възникващи от прекъсване на дейността или срив на системите.
Изпълнение, доставка и управление на процеси
Загуби, възникващи от неуспешна обработка на сделки или лошо управление на процеси и от отношения с търговски партньори и доставчици.
ДЯЛ IV
КАПИТАЛОВИ ИЗИСКВАНИЯ ЗА ПАЗАРЕН РИСК
ГЛАВА 1
Общи разпоредби
Член 325
Разпоредби за консолидираните изисквания
1. При спазване на параграф 2 и единствено за целите на изчисляването на нетните позиции и капиталовите изисквания съгласно настоящия дял на консолидирана основа институциите могат да използват позициите си в дадена институция или предприятие за компенсиране на позициите си в друга институция или предприятие.
2. Институциите могат да прилагат параграф 1 само с разрешението на компетентните органи, което се дава, ако е спазено всяко едно от следните условия:
а)
налице е задоволително разпределение на собствения капитал в рамките на групата;
б)
регулаторната, правната или договорната рамка, в която институциите извършват дейност, е такава, че гарантира взаимна финансова помощ в рамките на групата.
3. Когато има предприятия, намиращи се в трети държави, освен условията по параграф 2 се спазва и всяко едно от следните условия:
а)
тези предприятия са лицензирани в трета държава и отговарят на определението за кредитна институция или са признати инвестиционни посредници от трета държава;
б)
тези предприятия спазват на индивидуална основа капиталовите изисквания, които са равностойни на определените в настоящия регламент;
в)
не съществуват разпоредби в съответните трети държави, които биха могли да засегнат в значителна степен прехвърлянето на средства в рамките на групата.
ГЛАВА 2
Капиталови изисквания за позиционен риск
Раздел 1
Общи разпоредби и специални инструменти
Член 326
Капиталови изисквания за позиционен риск
Капиталовото изискване за позиционен риск за дадена институция е равно на сбора от капиталовите изисквания за общ и специфичен риск, свързан с позициите в дългови и капиталови инструменти. Секюритизиращите позиции в търговския портфейл се третират като дългови инструменти.
Член 327
Нетиране
1. Абсолютната стойност на превишението на дългите (късите) позиции на институцията над късите (дългите) позиции в еднакви капиталови, дългови и конвертируеми инструменти и идентични финансови фючърси, опции, варанти и покрити варанти е нетната позиция във всеки от тези различни инструменти. При изчисляването на нетната позиция позициите в дериватни инструменти се третират съгласно посоченото в членове 328-330. Държаните от институциите собствени дългови инструменти не се включват при изчисляването на капиталовите изисквания за специфичен риск по член 336.
2. Не се допуска нетиране между конвертируем инструмент и съчетана позиция в базисния инструмент, освен ако компетентните органи не приемат подход, при който се отчита вероятността конкретен конвертируем инструмент да се конвертира, или те не въведат капиталово изискване за покриване на всички загуби в резултат на конвертирането. ЕБО се уведомява за тези подходи или капиталови изисквания. ЕБО следи различните практики в тази област и издава насоки в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
3. Всички нетни позиции, независимо от техните знаци, се преизчисляват всекидневно в отчетната валута на съответната институция по текущия спот валутен курс преди сборуването им.
Член 328
Лихвени фючърси и форуърди
1. Лихвените фючърси, споразуменията за форуърдния курс (СФК) и форуърдните ангажименти за покупка или продажба на дългови инструменти се третират като комбинации от дълги и къси позиции. Така дълга позиция в лихвен фючърс се третира като комбинация от получен заем с падеж на датата на доставка по фючърсния договор и притежаване на актив със същия падеж като този на инструмента или условната позиция, която е базисна за съответния фючърсен договор. По същия начин продадено СФК се третира като дълга позиция с падеж, определян като датата на сетълмента, към която се добавя срокът на договора, и къса позиция, чийто падеж съвпада с датата на сетълмента. Както заемът, така и активът се включват в първата категория по таблица 1 от член 336 за изчисляване на капиталовото изискване за специфичен риск за лихвените фючърси и СФК. Форуърден ангажимент за покупка на дългов инструмент се третира като комбинация от получен заем с падеж на датата на доставка и дълга (спот) позиция в самия дългов инструмент. Заемът се включва в първата категория по таблица 1 от член 336 за целите на специфичния риск, а дълговият инструмент - в съответстващата му колона в същата таблица.
2. За целите на настоящия член „дълга позиция“ означава позиция, в която институцията е определила лихвения процент, който тя ще получи в определен бъдещ момент, а „къса позиция“ означава позиция, в която тя е определила лихвения процент, който тя ще изплати в определен бъдещ момент.
Член 329
Опции и варанти
1. Опциите и варантите върху лихвени проценти, дългови инструменти, капиталови инструменти, индекси върху капиталови инструменти, финансови фючърси, суапове и чуждестранни валути се третират като позиции, еквивалентни по стойност на размера на базисния инструмент, към който се отнася опцията, умножен по нейния делта коефициент за целите на настоящата глава. Тези позиции могат да се нетират срещу съчетани позиции в идентичните базисни ценни книжа или деривати. Използваният делта коефициент е този на съответната борса. За извънборсови опции или когато липсва делта коефициентът на съответната борса, след разрешение от компетентните органи, институцията може сама да изчисли този коефициент, като използва подходящ модел. Разрешение се дава, ако с модела правилно се оценява процентното изменение на стойността на опцията или варанта при малки промени в пазарната цена на базисния инструмент.
2. Освен делта риска институциите трябва да отразяват по подходящ начин и другите рискове, свързани с опциите, в капиталовите изисквания.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на набор от методи за отразяване на другите рискове освен делта риска в капиталовите изисквания съгласно параграф 2 по начин, който да бъде съразмерен спрямо мащаба и сложността на дейностите на институциите във връзка с опции и варанти.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2013 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме на посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
4. Преди влизането в сила на техническите стандарти, посочени в параграф 3, компетентните органи могат да продължат да прилагат съществуващите видове национално третиране, ако компетентните органи са прилагали тези видове третиране преди 31 декември 2013 г.
Член 330
Суапове
Суаповете се третират за целите на лихвения риск на същата основа като балансовите инструменти. Така лихвеният суап, по който институцията получава променлив лихвен процент и плаща фиксиран лихвен процент, се третира като равностоен на дълга позиция в инструмент с променлив лихвен процент със срок до падежа, равен на срока до следващото фиксиране на лихвата, и като къса позиция в инструмент с фиксиран лихвен процент със същия срок до падежа като този на самия суап.
Член 331
Лихвен риск във връзка с дериватни инструменти
1. Институциите, които изчисляват пазарната стойност и управляват лихвения риск на дериватните инструменти, обхванати от членове 328-330, въз основа на дисконтирани парични потоци, могат с разрешението на компетентните органи да използват модели на чувствителност за изчисление на позициите, посочени в тези членове, и да ги използват за всяка облигация, която се погасява през остатъчния си матуритет, а не чрез еднократно окончателно изплащане на главницата. Разрешение се дава, ако тези модели генерират позиции, които имат същата чувствителност към промените в лихвените проценти както базисните парични потоци. Тази чувствителност се оценява по отношение на независими промени в извадка от лихвени проценти за цялата крива на доходността, с поне един пункт на чувствителност за всеки от матуритетните интервали, включени в таблица 2 от член 339. Позициите се включват в изчислението на капиталовите изисквания за общ риск във връзка с дългови инструменти.
2. Институциите, които не използват моделите по параграф 1, могат да третират като напълно компенсиращи се всички позиции в дериватни инструменти по членове 328-330, които отговарят най-малко на следните условия:
а)
позициите са с една и съща стойност и в една и съща валута;
б)
референтните лихвени проценти (за позициите с променлив лихвен процент) или купони (за позициите с фиксиран лихвен процент) си съответстват в голяма степен;
в)
следващата дата на фиксиране на лихвения процент или - за позициите с фиксиран купон - остатъчният матуритет съответства на следните граници:
i)
по-малко от един месец: същия ден,
ii)
между един месец и една година: до седем дни,
iii)
над една година: до 30 дни.
Член 332
Кредитни деривати
1. Освен ако не е определено друго, при изчисляване на капиталовото изискване за общ и специфичен риск от лицето, което поема кредитния риск („продавачът на защита“), се използва условната стойност по договора за кредитен дериват. Независимо от първото изречение, институцията може да избере да замени условната стойност с условната стойност плюс нетната промяна на пазарната стойност на кредитния дериват от началото на търговията, като от гледна точка на продавача на защита нетното намаление е с отрицателен знак. За изчисляването на изискването за специфичен риск, освен за суаповете за обща доходност, се прилага матуритетът на договора за кредитен дериват вместо матуритета на задължението. Позициите се определят, както следва:
а)
суап за обща доходност създава дълга позиция в общия риск на референтното задължение и къса позиция в общия риск на държавна облигация с матуритет, равен на срока до следващото фиксиране на лихвения процент, на която се присъжда рисково тегло от 0 % по дял II, глава 2. Той също така създава дълга позиция в специфичния риск на референтното задължение;
б)
суап за кредитно неизпълнение не създава позиция за общ риск. За целите на специфичния риск институцията трябва да запише синтетична дълга позиция в задължение на референтното лице, освен ако дериватът не е с присъдена външна кредитна оценка и отговаря на условията за квалифицирана дългова позиция, като в този случай се записва дълга позиция в деривата. Ако по продукта са дължими плащания на премия или лихва, тези парични потоци трябва да бъдат представени като условни позиции в държавни облигации;
в)
дългова ценна книга, обвързана със заеми към едно лице, създава дълга позиция в общия риск на самата ценна книга като лихвен продукт. За целите на специфичния риск се създава синтетична дълга позиция в задължение на референтното лице. Допълнителна дълга позиция се създава към емитента на ценната книга. Когато дългова ценна книга, обвързана със заеми, има присъдена външна кредитна оценка и отговаря на условията за квалифицирана дългова позиция, е достатъчно да се запише една дълга позиция в специфичния риск на ценната книга;
г)
като допълнение към дълга позиция в специфичния риск на емитента на ценната книга, дългова ценна книга, обвързана със заеми към няколко лица, която осигурява пропорционална защита, създава позиция към всяко референтно лице, като общата номинална сума по договора се разпределя между позициите съгласно дела от общата номинална стойност, който отговаря на всяка експозиция към отделно референтно лице. Когато може да бъде избрано повече от едно задължение на референтно лице, задължението с най-високо рисково тегло определя специфичния риск;
д)
кредитен дериват за първо неизпълнение създава позиция в размер на условната стойност на задължението на всяко референтно лице. Ако размерът на максималното плащане по кредитно събитие е по-нисък от капиталовото изискване по метода в първото изречение от настоящата буква, този размер може да бъде приет като капиталово изискване за специфичен риск.
Кредитен дериват за n-то неизпълнение създава позиция за условния размер на задължението на всяко референтно лице с изключение на референтните лица n-1 с най-ниски капиталови изисквания за специфичен риск. Ако размерът на максималното плащане по кредитно събитие е по-нисък от капиталовото изискване по метода в първото изречение от настоящата буква, този размер може да бъде приет като капиталово изискване за специфичен риск.
Ако кредитен дериват за n-то неизпълнение има присъдена външна кредитна оценка, продавачът на защита изчислява капиталовото изискване за специфичен риск, като използва оценката на деривата и прилага съответните приложими секюритизиращи рискови тегла, когато това е приложимо.
2. За страната, която прехвърля кредитен риск („купувач на защита“), позициите се определят въз основа на огледалния принцип спрямо позициите на продавача на защита, освен в случая на дългова ценна книга, обвързана със заеми (която не води до създаване на къса позиция към емитента). При изчисляването на капиталовото изискване за купувача на защита се използва условната стойност на договора за кредитен дериват. Независимо от първото изречение, институцията може да избере да замени условната стойност с условната стойност плюс нетната промяна на пазарната стойност на кредитния дериват от началото на сделката, като от гледна точка на продавача на защита нетното намаление е с отрицателен знак. Ако в определен момент има опция за покупка в комбинация с повишение на цената, този момент се третира като падеж на защитата.
3. Кредитните деривати съгласно член 338, параграф 1 или параграф 3 се включват единствено при определянето на капиталовото изискване за специфичен риск съгласно член 338, параграф 4.
Член 333
Ценни книжа, продавани съгласно репо споразумение или отдавани назаем
Прехвърлящият ценни книжа или обезпечени права, свързани с правото на собственост върху ценни книжа, при репо споразумение и заемодателят при отдаване на ценни книжа в заем, включват тези ценни книжа при изчислението на изискването им за собствен капитал по настоящата глава, при условие че тези ценни книжа са позиции от търговския портфейл.
Раздел 2
Дългови инструменти
Член 334
Нетни позиции в дългови инструменти
Нетните позиции се класифицират в съответствие с валутата, в която са деноминирани, а капиталовите изисквания за общ и специфичен риск се изчисляват за всяка валута поотделно.
Подраздел 1
Специфичен риск
Член 335
Ограничение на капиталовото изискване за нетна позиция
Институцията може да наложи ограничение на капиталовото изискване за специфичен риск за нетна позиция в дългов инструмент, което да бъде равно на максималния размер на евентуалната загуба, свързана с риск от неизпълнение. За късите позиции това ограничение може да се изчисли като промяна в стойността, дължаща се на незабавно елиминиране на риска от неизпълнение за инструмента или базисните лица, когато е приложимо.
Член 336
Капиталово изискване за несекюритизиращи дългови инструменти
1. Институцията причислява нетните позиции от търговския си портфейл в инструменти, които не са секюритизиращи позиции, изчислени в съответствие с член 327, към съответните категории в таблица 1 въз основа на техния емитент или длъжник, вътрешната или външната кредитна оценка и остатъчния матуритет, като след това ги умножава по теглата, посочени в същата таблица. Тя събира своите претеглени позиции, получени от прилагането на настоящия член, независимо дали са дълги или къси, за да изчисли своето капиталово изискване за специфичен риск.
Таблица 1
Категории
Капиталово изискване за специфичен риск
Дългови ценни книжа, които биха получили рисково тегло 0 % съгласно стандартизирания подход за кредитен риск.
0 %
Дългови ценни книжа, които биха получили рисково тегло 20 % или 50 % съгласно стандартизирания подход за кредитен риск, и други квалифицирани позиции, определени в параграф 4.
0,25 % (остатъчен срок до окончателния матуритет до шест месеца включително)
1,00 % (остатъчен срок до окончателния матуритет над шест месеца и до 24 месеца включително)
1,60 % (остатъчен срок до матуритета над 24 месеца)
Дългови ценни книжа, които биха получили рисково тегло 100 % съгласно стандартизирания подход за кредитен риск.
8,00 %
Дългови ценни книжа, които биха получили рисково тегло 150 % съгласно стандартизирания подход за кредитен риск.
12,00 %
2. За да могат институциите, които прилагат вътрешнорейтинговия подход спрямо класа експозиции, към който спада емитентът на дълговия инструмент, да използват рисково тегло по стандартизирания подход за кредитен риск съгласно параграф 1, емитентът на експозицията има вътрешна оценка с параметър PD, равен или по-нисък от присъщия на съответната степен на кредитно качество съгласно стандартизирания подход.
3. Институциите могат да изчислят изискванията за специфичен риск за всички облигации, които получават рисково тегло 10 % съгласно третирането, предвидено в член 129, параграфи 4, 5 и 6, третирайки го като половината от приложимото капиталово изискване за специфичен риск за втората категория в таблица 1.
4. Други квалифицирани позиции са:
а)
дългите и късите позиции в активи, за които няма кредитна оценка от одобрена АВКО и които отговарят на всяко едно от следните условия:
i)
смятани са от съответната институция за достатъчно ликвидни;
ii)
инвестиционното им качество според преценката на институцията е поне равностойно на качеството на активите по таблица 1, втори ред;
iii)
търгувани са на поне един регулиран пазар в държава членка или на фондова борса в трета държава, при условие че тази борса е призната от компетентните органи на съответната държава членка;
б)
дългите и късите позиции в активи, емитирани от институции, за които се прилагат капиталовите изисквания по настоящия регламент, които са смятани от съответната институция за достатъчно ликвидни и чието инвестиционно качество според преценката на институцията е поне равностойно на качеството на активите по таблица 1, втори ред;
в)
ценните книжа, емитирани от институции, за които се счита, че имат кредитно качество, равностойно или по-високо от кредитното качество от втора степен съгласно стандартизирания подход за кредитен риск на експозициите към институции, и за които се прилагат надзорни и регулаторни разпоредби, съпоставими с тези по настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС
Институциите, които използват разпоредбите по буква а) или буква б), трябва да имат документирана методология, с чиято помощ преценяват дали активите отговарят на изискванията по посочените букви, и уведомят компетентните органи за тази методология.
Член 337
Капиталово изискване за секюритизиращи инструменти
1. По отношение на инструментите в търговския портфейл, които са секюритизиращи позиции, институцията претегля своите нетни позиции, изчислени в съответствие с член 327, параграф 1, със следните тегла:
а)
за секюритизиращи позиции, за които в банковия портфейл на същата институция би се прилагал стандартизираният подход за кредитен риск: 8 % от рисковото тегло съгласно стандартизирания подход по дял II, глава 5, раздел 3;
б)
за секюритизиращи позиции, за които в банковия портфейл на същата институция би се прилагал вътрешнорейтинговият подход: 8 % от рисковото тегло съгласно вътрешнорейтинговия подход по дял II, глава 5, раздел 3.
2. Изложеният в член 262 метод на надзорната формула може да бъде използван, когато институцията може да представи оценки на PD и, ако е приложимо, на стойността на експозицията и LGD, използвани при метода на надзорната формула, в съответствие с изискванията за оценка на тези параметри съгласно вътрешнорейтинговия подход по дял II, глава 3.
Институция, различна от институция инициатор, която би могла да прилага този метод за същата секюритизираща позиция в банковия си портфейл, може да го използва само с разрешението на компетентните органи, което се дава, ако институцията изпълнява условието по първа алинея
Оценките на PD и LGD като входящи данни по метода на надзорната формула могат да бъдат определени и въз основа на оценките, получени при прилагане на модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск от институция, на която е дадено разрешение да използва вътрешен модел за специфичен риск за дългови инструменти. Вторият вариант може да се използва само с разрешението на компетентните органи, което се дава, ако тези оценки отговарят на количествените изисквания за вътрешнорейтинговия подход по дял II, глава 3.
В съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 ЕБО издава указания за използването на оценки за PD иLGD като входящи данни, когато тези оценки се основават на модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск.
3. За секюритизиращите позиции, за които се изисква допълнително рисково тегло съгласно член 3407, се прилага тегло в размер на 8 % от общото рисково тегло.
С изключение на секюритизиращите позиции, третирани съгласно член 338, параграф 4, институцията събира своите претеглени позиции, получени от прилагането на настоящия член (независимо дали са дълги или къси), за да изчисли своето капиталово изискване за специфичен риск.
4. Чрез дерогация от параграф 3, втора алинея за преходния период до 31 декември 2014 г. институцията събира отделно своите претеглени нетни дълги позиции и своите претеглени нетни къси позиции. По-големият сбор представлява капиталовото изискване за специфичен риск. Институцията обаче отчита на всеки три месеца пред компетентния орган на държавата членка по произход общия размер на своите претеглени нетни дълги и нетни къси позиции, разпределени по видове базисни активи.
5. Когато институцията - инициатор на традиционна секюритизация, не отговаря на условията за прехвърляне на значителен риск по член 243, при изчислението на капиталовото изискване съгласно настоящия член, тя включва секюритизираните експозиции вместо секюритизиращите си позиции от тази секюритизация.
Когато институцията-инициатор на синтетична секюритизация, не отговаря на условията прехвърляне на значителен риск по член 244, при изчислението на капиталовото изискване съгласно настоящия член, тя включва секюритизираните експозиции от тази секюритизация, но не и получената за секюритизирания портфейл кредитна защита, ако има такава.
Член 338
Капиталови изисквания за портфейла за корелационно търгуване
1. Портфейлът за корелационно търгуване се състои от секюритизиращи позиции и кредитни деривати за n-то неизпълнение, които отговарят на всеки един от следните критерии:
а)
позициите не са нито пресекюритизиращи позиции, нито опции върху секюритизационен транш, нито каквито и да било други деривати по секюритизирани експозиции, които не предоставят пропорционален дял от приходите от секюритизационен транш;
б)
всички референтни инструменти са едно от следните:
i)
издадените върху задължения на едно лице инструменти, включително издадените върху задължения на едно лице кредитни деривати, за които съществува ликвиден двупосочен пазар;
ii)
обичайно търгувани индекси, базирани на тези референтни лица.
Приема се, че двупосочен пазар съществува, когато има независими добросъвестни предложения за покупка и продажба, така че в рамките на един ден може да бъде определена цена, достатъчно близка до последната продажна цена или до текущите добросъвестни конкурентни котировки за покупка и продажба, и на тази цена може да бъде извършен сетълмент за относително кратко време съобразно обичайната търговска практика.
2. Позиции, които се отнасят до някой от следните елементи, не са част от портфейла за корелационно търгуване:
а)
базисен актив, който може да бъде отнесен към класа експозиции „експозиции на дребно“ или към класа експозиции „експозиции, обезпечени с ипотека върху недвижим имот“ съгласно стандартизирания подход за кредитен риск в банковия портфейл на институцията;
б)
вземане от дружество със специална цел, обезпечено, пряко или косвено, с позиция, която сама по себе си не би отговаряла на изискванията за включване в портфейла за корелационно търгуване съгласно параграф 1 и настоящия параграф.
3. Институцията може да включи в портфейла за корелационно търгуване позиции, които не са нито секюритизиращи позиции, нито кредитни деривати за n-то неизпълнение, но които хеджират други позиции от този портфейл, при условие че за инструмента или базисните му инструменти съществува ликвиден двупосочен пазар, както е описано в параграф 1, последна алинея.
4. Институцията определя по-голямата от посочените по-долу суми като капиталовото изискване за специфичен риск на портфейла за корелационно търгуване:
а)
общото капиталово изискване за специфичен риск, което би било приложимо само за нетните дълги позиции от портфейла за корелационно търгуване;
б)
общото капиталово изискване за специфичен риск, което би било приложимо само за нетните къси позиции от портфейла за корелационно търгуване.
Подраздел 2
Общ риск
Член 339
Матуритетен подход за изчисляване на общия риск
1. С цел изчисляване на капиталовите изисквания за общ риск всички позиции се претеглят според своя матуритет съгласно параграф 2, за да се пресметне размерът на собствения капитал, необходим за покриването им. Това изискване се намалява, когато една претеглена позиция се държи заедно с противоположна претеглена позиция в рамките на същия матуритетен интервал. Намаление на изискването се извършва също така, когато противоположните претеглени позиции спадат към различни матуритетни интервали, като размерът на това намаление зависи едновременно от това дали двете позиции се числят към една и съща зона или не, както и от конкретните зони, към които се числят.
2. Институцията разпределя нетните си позиции в съответните матуритетни интервали в колона 2 или колона 3, в зависимост от случая, в таблица 2 от параграф 4. Тя прави това въз основа на остатъчния матуритет в случаите на инструменти с фиксиран лихвен процент и въз основа на срока до следващото определяне на лихвения процент в случаите на инструменти, по които лихвеният процент се променя преди окончателния матуритет. Тя също така прави разграничение между дългови инструменти с купон от 3 % или повече и тези с купон под 3 %, като по този начин ги включва в колона 2 или колона 3 на таблица 2. След това тя умножава всяка от позициите с теглото за съответния матуритетен интервал, посочено в колона 4 на таблица 2.
3. След това институцията изчислява сбора на претеглените дълги позиции и сбора на претеглените къси позиции във всеки матуритетен интервал. Частта на претеглените дълги позиции, която се съчетава с частта на претеглените къси позиции в даден матуритетен интервал, представлява съчетаната претеглена позиция в този матуритетен интервал, докато остатъчните дълги или къси позиции съставляват несъчетаната претеглена позиция за същия матуритетен интервал. След това се изчислява общият размер на съчетаните претеглени позиции във всички матуритетни интервали.
4. Институцията изчислява общите размери на несъчетаните претеглени дълги позиции за интервалите, включени във всяка от зоните в таблица 2, за да получи несъчетаната претеглена дълга позиция за всяка зона. По същия начин се изчислява сборът на несъчетаните претеглени къси позиции за всеки интервал в конкретна зона, за да се изчисли несъчетаната претеглена къса позиция за тази зона. Частта от несъчетаната претеглена дълга позиция за дадена зона, която се съчетава с несъчетаната претеглена къса позиция за същата зона, е съчетаната претеглена позиция за тази зона. Частта от несъчетаната претеглена дълга или несъчетаната претеглена къса позиция за зона, която не може да се съчетае по този начин, представлява несъчетаната претеглена позиция за тази зона.
Таблица 2
Зона
Матуритетен интервал
Тегло в (%)
Предполагаема промяна в лихвения процент (%)
Купон от 3 % или повече
Купон от по-малко от 3 %
I
0 ≤ 1 месец
0 ≤ 1 месец
0,00
-
1 ≤ 3 месеца
1 ≤ 3 месеца
0,20
1,00
3 ≤ 6 месеца
3 ≤ 6 месеца
0,40
1,00
6 ≤ 12 месеца
6 ≤ 12 месеца
0,70
1,00
II
1 ≤ 2 години
1,0 ≤ 1,9 години
1,25
0,90
2 ≤ 3 години
1,9 ≤ 2,8 години
1,75
0,80
3 ≤ 4 години
2,8 ≤ 3,6 години
2,25
0,75
III
4 ≤ 5 години
3,6 ≤ 4,3 години
2,75
0,75
5 ≤ 7 години
4,3 ≤ 5,7 години
3,25
0,70
7 ≤ 10 години
5,7 ≤ 7,3 години
3,75
0,65
10 ≤ 15 години
7,3 ≤ 9,3 години
4,50
0,60
15 ≤ 20 години
9,3 ≤ 10,6 години
5,25
0,60
20 години
10,6 ≤ 12,0 години
6,00
0,60
12,0 ≤ 20,0 години
8,00
0,60
20 години
12,50
0,60
5. Размерът на несъчетаната претеглена дълга или къса позиция в зона I, която се съчетава с несъчетаната претеглена къса или дълга позиция в зона II, представлява съчетаната претеглена позиция между зони I и II. Същото изчисление се прави за оставащата част от несъчетаната претеглена позиция в зона II и несъчетаната претеглена позиция в зона III, за да се изчисли съчетаната претеглена позиция между зона II и зона III.
6. Институцията може да обърне реда на изчисление по параграф 5, за да изчисли съчетаната претеглена позиция между зона II и зона III, преди да изчисли позицията между зона I и зона II.
7. Останалата част от несъчетаната претеглена позиция в зона I след това се съчетава с това, което е останало в зона III след съчетаването със зона II, за да се получи съчетаната претеглена позиция между зона I и зона III.
8. Остатъчните позиции след трите отделни изчисления за съчетаване по параграфи 5, 6 и 7 се събират.
9. Капиталовото изискване на институцията се изчислява като сбор от:
а)
10 % от сбора на съчетаните претеглени позиции във всички матуритетни интервали;
б)
40 % от съчетаната претеглена позиция в зона I;
в)
30 % от съчетаната претеглена позиция в зона II;
г)
30 % от съчетаната претеглена позиция в зона III;
д)
40 % от съчетаната претеглена позиция между зона I и зона II и между зона II и зона III;
е)
150 % от съчетаната претеглена позиция между зона I и зона III;
ж)
100 % от остатъчните несъчетани претеглени позиции.
Член 340
Дюрационен подход за изчисляване на общия риск
1. За изчисляването на капиталовото изискване за общ риск по дългови инструменти институциите могат да използват подход, който отразява дюрацията, вместо подхода по член 339, при условие че това се извършва последователно.
2. При дюрационния подход по параграф 1 институцията взема пазарната стойност на всеки дългов инструмент с фиксиран лихвен процент и на тази основа изчислява доходността му до падежа, която представлява вътрешната норма на дисконтиране за този инструмент. В случаите на инструменти с променлив лихвен процент институцията взема пазарната стойност на всеки инструмент и на тази основа изчислява доходността му, като допуска, че главницата е дължима при следващата промяна на лихвения процент.
3. След това институцията изчислява модифицираната дюрация на всеки дългов инструмент по следната формула:
където:
D
=
дюрацията, изчислена по следната формула:
където:
R
=
доходността до падежа;
Ct
=
паричният поток в момент t;
M
=
общият матуритет.
В изчислението на модифицираната дюрация се прави корекция за дълговите инструменти, при които има риск от предсрочно изплащане. ЕБО издава насоки за начина на прилагане на тези корекции в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
4. След това институцията отнася всеки дългов инструмент към съответната зона в таблица 3. Тя прави това въз основа на модифицираната дюрация за всеки инструмент.
Таблица 3
Зона
Модифицирана дюрация
(в години)
Предполагаема промяна на лихвения процент (в %)
I
0 ≤ 1,0
1,0
II
1,0 ≤ 3,6
0,85
III
3,6
0,7
5. След това институцията изчислява дюрационно претеглената позиция за всеки инструмент, като умножава пазарната му стойност по модифицираната дюрация и по предполагаемата промяна на лихвения процент за инструмент с конкретната модифицирана дюрация (вж. колона 3 от таблица 3).
6. Институцията изчислява дюрационно претеглените си дълги и къси позиции в рамките на всяка зона. Размерът на дюрационно претеглените дълги позиции, които са съчетани с дюрационно претеглените къси позиции в рамките на всяка зона, представлява съчетаната дюрационно претеглена позиция за тази зона.
След това институцията изчислява несъчетаните дюрационно претеглени позиции за всяка зона. После институцията следва процедурите, предвидени за несъчетаните претеглени позиции в член 339, параграфи 5-8.
7. След това капиталовото изискване на институцията се изчислява като сбор от следните:
а)
2 % от съчетаната дюрационно претеглена позиция за всяка зона;
б)
40 % от съчетаните дюрационно претеглени позиции между зони I и II и между зони II и III;
в)
150 % от съчетаната дюрационно претеглена позиция между зони I и III;
г)
100 % от остатъчните несъчетани дюрационно претеглени позиции.
Раздел 3
Капиталови инструменти
Член 341
Нетни позиции в капиталови инструменти
1. Институцията сборува поотделно всички свои нетни дълги позиции и всички свои нетни къси позиции в съответствие с член 327. Сборът от абсолютните стойности на двете числа представлява общата брутна позиция.
2. Институцията изчислява поотделно за всеки пазар разликата между сбора на нетните дълги позиции и нетните къси позиции. Сборът от абсолютните стойности на тези разлики представлява общата нетна позиция.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на понятието „пазар“, използвано в параграф 2.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 януари 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първата алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 342
Специфичен риск на капиталови инструменти
Институцията умножава общия размер на брутната си позиция по 8 %, за да изчисли своето капиталово изискване за специфичен риск.
Член 343
Общ риск на капиталови инструменти
Капиталовото изискване за общ риск е общият размер на нетната позиция на институцията, умножен по 8 %.
Член 344
Борсови индекси
1. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение, посочващи борсовите индекси, за които може да се ползват методите за третиране, предвидени в параграф 4, второ изречение.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 януари 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
2. Преди влизането в сила на техническите стандарти по параграф 1 институциите могат да продължат да прилагат третирането по параграфи 3 и 4, ако компетентните органи са прилагали този начин на третиране преди 1 януари 2014 г.
3. Фючърсите върху борсови индекси, делта претеглените еквиваленти на опциите при фючърсите върху борсови индекси и борсовите индекси, събирателно наричани „фючърси върху борсови индекси“, могат да бъдат разпределени по позиции във всеки от съставящите ги капиталови инструменти. Тези позиции могат да се третират като базисните позиции в съответните капиталови инструменти и могат да бъдат нетирани срещу противоположни позиции в самите базисни капиталови инструменти. Институциите уведомяват компетентния орган за начина, по който използват този метод на третиране.
4. Ако даден фючърс върху борсови индекси не е разпределен по базисните си позиции, той се третира като отделен капиталов инструмент. Въпреки това специфичният риск по такъв отделен капиталов инструмент може да не се взема предвид, ако съответният фючърс върху борсови индекси се търгува на борсата и представлява приложим и подходящо диверсифициран индекс.
Раздел 4
Поемане на емисии
Член 345
Намаляване на нетните позиции
1. При поемане на емисия на дългови и капиталови инструменти институцията може да използва описаната по-долу процедура за изчисляване на капиталовите изисквания. Първо, тя изчислява нетните си позиции чрез приспадане на поетите позиции, които са записани или препоети от трети лица въз основа на официални споразумения. След това институцията намалява нетните позиции с редуциращите коефициенти от таблица 4 и изчислява капиталовите изисквания, използвайки намалените поети позиции.
Таблица 4
работен ден 0:
100 %
работен ден 1:
90 %
работни дни 2 и 3:
75 %
работен ден 4:
50 %
работен ден 5:
25 %
след работен ден 5:
0 %.
За „работен ден 0“ се счита работният ден, в който институцията поема безусловно задължение да приеме определено количество ценни книжа по договорена цена.
2. Институцията уведомява компетентните органи, когато прилага начина на третиране по параграф 1.
Раздел 5
Капиталови изисквания за специфичен риск за позиции, хеджирани с кредитни деривати
Член 346
Признаване на хеджирането с кредитни деривати
1. Хеджирането с кредитни деривати се признава в съответствие с принципите, изложени в параграфи 2-6.
2. Институциите третират позицията в кредитен дериват като първото рамо на позицията, а хеджираната позиция със същата номинална или в съответните случаи условна стойност - като второто рамо на позицията.
3. Пълно признаване на защитата се дава, когато стойностите на двете рамена на позицията се изменят винаги в противоположни посоки и с приблизително един и същи размер. Такъв е случаят, когато:
а)
двете рамена на позицията се състоят от напълно идентични инструменти;
б)
дългата директна позиция е хеджирана със суап за обща доходност (или обратно) и има съвпадение между съответното задължение и базисната експозиция (тоест директната позиция). Матуритетът на суапа може да се различава от този на базисната експозиция.
В тези случаи капиталови изисквания за специфичен риск не се прилагат за нито едно от рамената на позицията.
4. Ще се прилага приспадане на 80 % от специфичния риск, когато стойностите на двете рамена се изменят винаги в противоположна посока и когато има съвпадение по отношение на референтното задължение, на матуритетите на референтното задължение и на кредитния дериват, както и на валутата на базисната експозиция. Освен това основните характеристики на договора за кредитен дериват не водят до промени в цената му, които съществено се различават от ценовите промени на касовата позиция. В случай че със сделката се прехвърля риск, приспадането на 80 % от специфичния риск ще се прилага към страната на сделката с по-високо капиталово изискване, а изискванията за специфичен риск на другата страна са нулеви.
5. Частично признаване извън случаите по параграфи 3 и 4 се дава в следните случаи:
а)
позицията попада в обхвата на параграф 3, буква б), но е налице несъответствие в активите между референтното задължение и базисната експозиция. Позициите обаче отговарят на следните изисквания:
i)
референтното задължение е със същия или по-нисък ранг спрямо базисното задължение;
ii)
базисното и референтното задължение имат един и същ длъжник, като имат правно задължителни клаузи във връзка със свързаното неизпълнение или свързаното предсрочно погасяване.
б)
позицията попада в обхвата на параграф 3, буква а) или параграф 4, но е налице валутно или падежно несъответствие между кредитната защита и базисния актив. Това валутно несъответствие се отразява в капиталовото изискване за валутен риск;
в)
позицията попада в обхвата на параграф 4, но е налице несъответствие в активите между касовата позиция и кредитния дериват. Базисният актив обаче се включва в задълженията (за доставка) в документацията по кредитния дериват.
За да се даде частично признаване, вместо да се събират капиталовите изисквания за специфичен риск за всяко от рамената на сделката, се прилага само по-високото от двете капиталови изисквания.
6. Във всички случаи извън обхвата на параграфи 3-5 се прилага капиталово изискване за специфичен риск отделно за двете рамена на позицията.
Член 347
Признаване на хеджирането с кредитни деривати за първо и n-то неизпълнение
В случая на кредитните деривати за първо неизпълнение и кредитните деривати за n-то неизпълнение се прилага следният начин на третиране за признаването, което трябва да се даде по член 346:
а)
когато дадена институция получава кредитна защита за няколко референтни лица - страни по кредитен дериват, при условие че първото неизпълнение измежду активите води до плащане и че с това кредитно събитие се прекратява договорът, институцията може да компенсира специфичния риск за референтното лице, за което съгласно таблица 1 от член 336 се прилага най-ниското изискване за специфичен риск измежду всички базисни референтни лица.
б)
когато n-тото неизпълнение сред експозициите доведе до плащане по кредитната защита, купувачът на защита може да компенсира специфичния риск само ако защитата е била получена и за неизпълненията от 1 до n-1 или когато вече са настъпили n-1 неизпълнения. В тези случаи описаната в буква а) методология за кредитни деривати за първо неизпълнение се следва, с подходящи изменения, и за продуктите за n-то неизпълнение.
Раздел 6
Капиталови изисквания за позиции в пки
Член 348
Капиталови изисквания за позиции в ПКИ
1. Без да се засягат други разпоредби в настоящия раздел, за позициите в ПКИ се прилага капиталово изискване за позиционен риск (включващ специфичния и общия риск) от 32 %. Без да се засяга член 353, заедно с промененото третиране на инвестициите в злато по член 352, параграф 4, и член 367, параграф 2, буква б), за позициите в ПКИ се прилага капиталово изискване за позиционен риск, включващо специфичния и общия риск, и за валутен риск в размер на 40 %.
2. Освен ако в член 350 не е предвидено друго, не се разрешава нетиране между базисните инвестиции на ПКИ и други позиции на институцията.
Член 349
Общи критерии за ПКИ
ПКИ отговаря на критериите за прилагане на подхода по член 350, ако е спазено всяко едно от следните условия:
а)
проспектът на ПКИ или равностоен документ съдържа всеки един от следните елементи:
i)
категориите активи, в които на ПКИ е разрешено да инвестира;
ii)
когато се прилагат лимити на инвестиране - относителните лимити и методологията за изчисляването им;
iii)
когато е разрешен ливъридж - максималното равнище на ливъридж;
iv)
когато е разрешено сключването на сделки с извънборсови финансови деривати или на репо сделки или предоставянето или получаването на ценни книжа в заем - политика за ограничаване на риска от контрагента по тези сделки;
б)
дейността на ПКИ се отчита чрез шестмесечни и годишни отчети, за да може да се извършва оценяване на активите, пасивите, приходите и дейността през съответния отчетен период;
в)
акциите или дяловете на ПКИ подлежат на обратно изкупуване с плащане в брой за сметка на активите на предприятието на ежедневна основа по искане на държателя им;
г)
инвестициите в ПКИ са отделени от активите на управляващото го дружество;
д)
налице е адекватна оценка на риска на ПКИ от страна на инвестиращата институция;
е)
ПКИ се управлява от лица, подлежащи на надзор в съответствие с Директива 2009/65/ЕО(или равностоен законодателен акт.
Член 350
Специални методи за ПКИ
1. Когато институцията получава ежедневно сведения за базисните инвестиции на ПКИ, тя може да проучва тези базисни инвестиции, за да изчислява капиталовите изисквания за позиционен риск, включващ специфичния и общия риск. Съгласно този подход позициите в ПКИ се разглеждат като позиции в базисните инвестиции на ПКИ. Допустимо е нетиране между позициите в базисните инвестиции на ПКИ и други позиции, държани от институцията, при условие, че тя притежава достатъчно количество акции или дялове, така че да е възможно обратно изкупуване или размяна срещу базисните инвестиции.
2. Институциите могат да изчисляват капиталовите изисквания за позиционен риск (включващ специфичния и общия риск) за позициите си в ПКИ, като допускат позиции, представляващи позициите, необходими за репликирането на състава и доходността на външно създадения индекс или фиксирана съвкупност от капиталови инструменти или дългови ценни книжа по буква а), при спазване на следните условия:
а)
целта на ПКИ е да копира състава и доходността на външно създаден индекс или фиксирана съвкупност от капиталови инструменти или дългови ценни книжа;
б)
минимален корелационен коефициент между дневните промени в цените на ПКИ и индекса или съвкупността от капиталови инструменти или дългови ценни книжа, които той отразява, е не по-малък от 0,9 и може да бъде надеждно изчислен за период от най-малко шест месеца.
3. Когато институцията не получава ежедневно сведения за базисните инвестиции на ПКИ, тя може да изчислява капиталовите изисквания за позиционен риск (включващ общия и специфичния риск) при спазване на следните условия:
а)
допуска се, че ПКИ първо инвестира в максимален размер според своите инвестиционни ограничения в класовете активи с най-високо капиталово изискване поотделно за общ риск и специфичен риск, а последващите си инвестиции извършва в низходящ ред до достигане на максималния общ лимит за инвестиране. Позицията в ПКИ ще се третира като пряко притежаване на поетата позиция;
б)
институциите отчитат максималната непряка експозиция, която биха могли да достигнат при заемане на позиции чрез ливъридж чрез ПКИ, когато изчисляват своето капиталово изискване поотделно за специфичен и общ риск, като увеличават пропорционално позицията в ПКИ до максималната експозиция към базисните инвестиционни позиции според инвестиционните ограничения на ПКИ;
в)
ако общото капиталово изискване за специфичен и общ риск съгласно настоящия параграф превишава посоченото в член 348, параграф 1, капиталовото изискване се ограничава до този размер.
4. Институциите могат да разчитат на следните трети лица за изчисляването и отчитането на капиталовите изисквания за позициите си в ПКИ по параграфи 1-4 съгласно методите, изложени по настоящата глава:
а)
депозитаря на ПКИ, ако ПКИ инвестира само в ценни книжа и депозира всичките си ценни книжа при този депозитар;
б)
за другите ПКИ - управляващото дружество на ПКИ, ако това дружество отговаря на критериите по член 132, параграф 3, буква а).
Точността на изчисленията се потвърждава от външен одитор.
ГЛАВА 3
Капиталови изисквания за валутен риск
Член 351
Минимум и претегляне във връзка с валутния риск
Ако сборът на общата нетна позиция на институцията в чуждестранна валута и на нетната позиция в злато, изчислен съгласно процедурата по член 352, включително за всички позиции в чуждестранна валута и в злато, за които капиталовите изисквания са изчислени чрез вътрешен модел, надхвърля 2 % от общия размер на собствения капитал, институцията изчислява капиталово изискване за валутен риск. Капиталовото изискване за валутен риск е равно на сбора на общата нетна позиция в чуждестранна валута и нетната позиция в злато (изразена в отчетната валута), умножен по 8 %.
Член 352
Изчисляване на общата нетна позиция в чуждестранна валута
1. Нетната открита позиция на институцията във всяка валута (включително в отчетната валута) и в злато се изчислява като сбор от следните елементи (положителни или отрицателни):
а)
нетната спот позиция (т.е. всички активи минус всички пасиви, включително начислената лихва, в съответната валута или съответно нетната спот позиция в злато);
б)
нетната форуърдна позиция (тоест всички суми, които трябва да бъдат получени, минус всички суми, които трябва да бъдат платени по форуърдни валутни сделки и форуърдни сделки за злато, включително валутни фючърси и фючърси върху злато, и главницата по валутни суапове, които не са включени в спот позицията);
в)
неотменяемите гаранции и подобни инструменти, които със сигурност ще станат изискуеми и най-вероятно са неотменяеми;
г)
нетната делта равностойност или основана на делта коефициент равностойност на всички валутни опции и опции върху злато;
д)
пазарната стойност на другите опции.
Използваният за целите на буква г) делта коефициент е този на съответната борса. За извънборсови опции или когато липсва делта коефициентът на съответната борса, след разрешение от компетентните органи институцията може сама да изчисли делта коефициента, като използва подходящ модел. Разрешение се дава, ако с модела правилно се оценява процентното изменение на стойността на опцията или варанта при малки промени в пазарната цена на базисния инструмент.
Институцията може да включи нетните бъдещи доходи или разходи, които още не са начислени, но вече са напълно хеджирани, ако прави това последователно.
Нетните позиции в съставните валути могат да бъдат разпределени от институцията до валутите, които ги съставляват, в съответствие с действащите квоти.
2. Всички позиции, които институцията съзнателно поема за хеджиране срещу неблагоприятния ефект от валутния курс върху показателите по член 92, параграф 1, могат да бъдат изключени от изчислението на нетните открити валутни позиции с разрешението на компетентните органи. Тези позиции са с нетърговски или структурен характер, а за всяка промяна в условията на изключването им се изисква отделно съгласие на компетентните органи. Същият начин на третиране при спазване на същите условия може да се прилага за позициите на институцията, които са свързани с елементи, които вече са приспаднати при изчислението на собствения капитал.
3. Институцията може да използва нетната настояща стойност при изчисляването на нетната си открита позиция във всяка валута и в злато, ако прилага този подход последователно.
4. Нетните къси и дълги позиции във всяка валута, различна от отчетната валута, и нетната дълга или къса позиция в злато се преизчисляват по спот курсовете в отчетната валута. След това те се събират поотделно, за да се получат съответно общите нетни къси позиции и общите нетни дълги позиции. По-големият от двата сбора представлява общата нетна позиция на институцията в чуждестранна валута.
5. Освен делта-риска институциите адекватно отразяват и другите рискове, свързани с опциите, в капиталовите изисквания.
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на набор от методи за отразяване на другите рискове освен делта риска в капиталовите изисквания по начин, който да бъде съразмерен спрямо мащаба и сложността на дейностите на институциите във връзка с опции.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2013 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Преди влизането в сила на техническите стандарти, посочени в първа алинея, компетентните органи могат да продължат да прилагат съществуващите видове национално третиране, ако вече са прилагали тези видове третиране преди 31 декември 2013 г.
Член 353
Валутен риск за позиции в ПКИ
1. За целите на член 352 по отношение на ПКИ се вземат предвид действителните позиции на ПКИ в чуждестранна валута.
2. Институциите могат да използват отчетността на следните трети лица във връзка с позициите в чуждестранна валута в ПКИ:
а)
депозитарната институция на ПКИ, при условие че ПКИ инвестира само в ценни книжа и депозира всички ценни книжа при тази депозитарна институция;
б)
за другите ПКИ - управляващото дружество на ПКИ, ако това дружество отговаря на критериите по член 132, параграф 3,буква а).
Коректността на изчисленията се потвърждава от външен одитор.
3. Ако институцията не разполага с достатъчно информация за валутните позиции на ПКИ, се приема, че инвестициите на ПКИ в чуждестранна валута са в максимално позволения размер съгласно инвестиционните им ограничения, а институциите при изчисление на своите капиталови изисквания за валутен риск за своите позиции в търговския портфейл вземат предвид максималната непряка експозиция, която биха могли да достигнат чрез поемане на позиции с ливъридж чрез ПКИ. Това се извършва чрез пропорционално увеличаване на позицията в ПКИ до максимално възможната експозиция към базисните инвестиции съгласно инвестиционните ограничения. Поетата позиция на ПКИ в чуждестранна валута се третира като отделна валута, подобно на третирането на инвестициите в злато, като към общата дълга позиция се добавя общата дълга открита валутна позиция, а общата къса позиция се добавя към общата къса открита валутна позиция, когато насоката на инвестициите на ПКИ е известна. Преди изчислението не се допуска нетиране между такива позиции.
Член 354
Валути с висока взаимосвързаност
1. Институциите могат да предвидят по-ниски капиталови изисквания за покриване на позициите си в приложимите валути с висока взаимосвързаност. Две валути се смятат за валути с висока взаимосвързаност само ако за възникването на загуба, изчислена на базата на всекидневните данни за валутния курс за предходните три или пет години и проявяваща се при еднакви и противоположни позиции в тези валути през следващите 10 работни дни, която възлиза на 4 % или по-малко от стойността на съответната съчетана позиция (оценена в отчетната валута), съществува вероятност от поне 99 %, когато се използва тригодишен период на наблюдение, и от 95 %, когато се използва петгодишен период на наблюдение. Капиталовото изискване за съчетаната позиция при две валути с висока взаимосвързаност е 4 %, умножено по стойността на съчетаната позиция.
2. При изчисляването на изискванията по настоящата глава институциите могат да не отчитат позициите във валути, за които има сключено правно обвързващо междуправителствено споразумение за ограничаване на измененията на курса спрямо други валути, обхванати от същото споразумение. Институциите изчисляват съчетаните си позиции по тези валути и прилагат за тях капиталово изискване, което е не по-малко от половината от максимално допустимото изменение, предвидено в съответното междуправителствено споразумение по отношение на съответните валути.
3. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение, в които се посочват валутите, за които може да се използва третирането по параграф 1.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 януари 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
4. Капиталовото изискване за съчетаните позиции във валутите на държавите членки, участващи във втория етап на икономическия и паричен съюз, може да бъде изчислено като 1,6 % от стойността на тези съчетани позиции.
5. Само несъчетаните позиции във валутите по настоящия член се включват в общата нетна открита позиция съгласно член 341, параграф 4.
6. Когато ежедневните данни за валутния курс за предходните три или пет години, при еднакви и противоположни позиции в две валути през следващите 10 работни дни, показват, че тези две валути се намират в перфектна положителна корелация и институцията във всеки един момент може да е изправена пред нулева разлика между цените „продава“ и „купува“ в съответните сделки, институцията може след изрично разрешение от компетентния орган да приложи капиталово изискване от 0 % до края на 2017 г.
ГЛАВА 4
капиталови изисквания за стоков риск
Член 355
Избор на метод във връзка със стоковия риск
При спазване на членове 356-358 институциите изчисляват капиталовото изискване за стоков риск по един от методите, изложени в член 359, 360 или 361.
Член 356
Спомагателна дейност във връзка със стоки
1. Институциите, които извършват спомагателна дейност със селскостопански продукти, могат да определят капиталовите изисквания за наличните си стоки към края на всяка година по отношение на следващата година, ако е спазено всяко едно от следните условия:
а)
по всяко време на годината институцията притежава за този риск собствен капитал, който е не по-нисък от средното капиталово изискване за този риск, предвидено чрез консервативен подход за следващата година;
б)
институцията извършва консервативна оценка на очакваната променливост за изчисления резултат по буква а);
в)
средното капиталово изискване за този риск не надхвърля 5 % от собствения капитал или 1 милион евро, а при отчитане на прогнозираната променливост по буква б) очакваният максимален размер на капиталовите изисквания не надхвърля 6,5 % от собствения капитал;
г)
институцията следи постоянно дали оценките, извършени съгласно букви а) и б), все още отразяват действителността.
2. Институцията уведомява компетентните органи за начина, по който използват варианта по параграф 1.
Член 357
Позиции в стоки
1. Всяка позиция в стоки или стокови деривати се изразява посредством стандартната мерна единица. Спот цената за всяка стока се изразява в отчетната валута.
2. Счита се, че позициите в злато или деривати върху злато са изложени на валутен риск, и с цел изчисление на стоковия риск те се третират съгласно глава 3 или 5, в зависимост от случая.
3. За целите на член 360, параграф 1, превишението на дългите позиции на институцията над късите позиции или обратно в една и съща стока и идентични стокови фючърси, опции и варанти е нейната нетна позиция във всяка стока. Дериватните инструменти се третират съгласно член 358 като позиции в базисната стока.
4. За изчисляването на дадена позиция в стока следните позиции се разглеждат като позиции в една и съща стока:
а)
позициите в различни подкатегории стоки в случаите, когато стоките от подкатегориите са взаимозаменяеми;
б)
позициите в подобни стоки, ако те са близки заместители и ако може ясно да се установи минимален корелационен коефициент от 0,9 между ценовите промени за период от най-малко една година.
Член 358
Специални инструменти
1. Стоковите фючърси и форуърдните ангажименти за покупка или продажба на отделни стоки се включват в системата за измерване като условни стойности, изразени в стандартната мерна единица, и им се определя матуритет според техния краен срок.
2. Стоковите суапове, при които едната част на сделката е по фиксирана цена, а другата - по текущата пазарна цена, се третират като поредица от позиции, равни на условната стойност по договора, като на всяко от плащанията по суапа съответства една позиция в съответния матуритетен интервал в член 359, параграф 1. Позициите са дълги, ако институцията плаща по фиксирана цена и получава по променлива цена, и къси, ако институцията получава по фиксирана цена и плаща по променлива цена. Стоковите суапове, при които частите на сделката са в различни стоки, трябва да се отчитат по съответните отчетни таблици съгласно подхода на матуритетната стълбица.
3. Опциите и варантите върху стоки или върху стокови деривати се третират като позиции, равни по стойност на размера на базисния актив, за който се отнася опцията, умножен по съответния делта коефициент за целите на настоящата глава. Тези позиции могат да се нетират срещу всички позиции в идентична базисна стока или стоков дериват. Използваният делта коефициент е този на съответната борса. За извънборсови опции или когато липсва делта коефициентът на съответната борса, след разрешение от компетентните органи институцията може сама да изчисли делта коефициента, като използва подходящ модел. Разрешение се дава, ако с модела правилно се оценява процентното изменение на стойността на опцията или варанта при малки промени в пазарната цена на базисния инструмент.
Освен делта-риска институциите адекватно отразяват и другите рискове, свързани с опциите, в капиталовите изисквания.
4. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на набор от методи за отразяване на другите рискове освен делта-риска в капиталовите изисквания по начин, който да бъде съразмерен спрямо мащаба и сложността на дейностите на институциите във връзка с опции.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2013 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Преди влизането в сила на техническите стандарти, посочени в първа алинея, компетентните органи могат да продължат да прилагат съществуващите видове национално третиране, ако вече са ги прилагали преди 31 декември 2013 г.
5. Институцията включва съответните стоки в изчислението на своето капиталово изискване за стоков риск в един от следните случаи:
а)
когато институцията е прехвърлителят на стоките или гарантираните права върху стоките при репо споразумение;
б)
когато институцията е заемодателят при споразумение за отдаване на стоки в заем.
Член 359
Подход на матуритетната стълбица
1. Институцията използва отделна матуритетна стълбица в съответствие с таблица 1 за всяка стока. Всяка позиция в тази стока се включва в подходящия матуритетен интервал. Стоките в наличност се включват в първия матуритетен интервал от 0 до 1 месец включително.
Таблица 1
Матуритетен интервал
(1)
Спред (в %)
(2)
0 ≤ 1 месец
1,50
1 ≤ 3 месеца
1,50
3 ≤ 6 месеца
1,50
6 ≤ 12 месеца
1,50
1 ≤ 2 години
1,50
2 ≤ 3 години
1,50
3 години
1,50
2. Следните позиции в една и съща стока могат да бъдат прихващани и включвани в подходящите матуритетни интервали в нетен размер:
а)
позиции в договори, чиито падежи са на една и съща дата;
б)
позиции в договори, чиито падежи се различават с не повече от 10 дни, ако договорите се търгуват на пазари, на които има ежедневни доставки.
3. След това институцията изчислява сбора на дългите позиции и сбора на късите позиции във всеки матуритетен интервал. Сборът на дългите позиции, които са съчетани с късите в даден матуритетен интервал, представлява съчетаната позиция в този интервал, а остатъчната дълга или къса позиция е несъчетаната позиция за същия интервал.
4. Частта от несъчетаната дълга позиция за даден матуритетен интервал, която е съчетана с несъчетаната къса позиция (или обратното) за следващия матуритетен интервал, е съчетаната позиция между двата матуритетни интервала. Частта на несъчетаната дълга или несъчетаната къса позиция, която не може да бъде съчетана по този начин, е несъчетаната позиция.
5. Капиталовите изисквания на институцията за всяка стока се изчисляват въз основа на съответната матуритетна стълбица като сбор от следното:
а)
сбора на съчетаните дълги и къси позиции, умножен по съответния спред от втората колона на таблица 1 за всеки падежен интервал и по спот цената на стоката;
б)
съчетаната позиция между два матуритетни интервала за всеки матуритетен интервал, в който се пренася несъчетана позиция, умножена по 0,6 % (коефициент на пренос) и по спот цената на стоката;
в)
остатъчните несъчетани позиции, умножени по 15 % (окончателен коефициент) и по спот цената на стоката.
6. Общото капиталово изискване на институцията за стоков риск се изчислява като сбор от капиталовите изисквания, изчислени за всяка стока в съответствие с параграф 5.
Член 360
Опростен подход
1. Капиталовото изискване на институцията за всяка стока се изчислява като сбор от:
а)
15 % от нетната позиция (дълга или къса), умножена по спот цената на стоката;
б)
3 % от брутната позиция (дълга плюс къса), умножена по спот цената на стоката.
2. Общото капиталово изискване на институцията за стоков риск се изчислява като сбор от капиталовите изисквания, изчислени за всяка стока съгласно параграф 1.
Член 361
Разширен подход на матуритетната стълбица
Институциите могат да използват минималния спред, минималния коефициент на пренос или минималния окончателен коефициент, изложени в таблица 2 по-долу, вместо посочените в член 359, при условие че институциите:
а)
осъществяват значителна търговия със стоки;
б)
имат подходящо диверсифициран портфейл от стоки;
в)
все още не са в състояние да използват вътрешни модели с цел изчисляване на капиталовото изискване за стоков риск.
Таблица 2
Благородни метали
(с изключение на злато)
Неблагородни метали
Селскостопански продукти
(нетрайни продукти)
Други, включително енергийни продукти
Спред (%)
1,0
1,2
1,5
1,5
Коефициент на пренос (%)
0,3
0,5
0,6
0,6
Окончателен коефициент (%)
8
10
12
15
Институциите уведомяват компетентните органи за начина, по който използват настоящия член, като представят и доказателство за усилията си да въведат вътрешен модел за изчисляване на капиталовото изискване за стоков риск.
ГЛАВА 5
Използване на вътрешни модели за изчисляване на капиталовите изисквания
Раздел 1
Разрешение и капиталови изисквания
Член 362
Специфичен и общ риск
За целите на настоящата глава позиционният риск по търгуван дългов или капиталов инструмент или по базиран на тях дериват може да бъде разделен на два компонента. Първият е неговият специфичен рисков компонент и включва риска от промяна в цената на инструмента в резултат на фактори, свързани с неговия емитент или - в случай на дериват - с емитента на базисния инструмент. Вторият компонент включва общия риск от промяна в цената на инструмента, дължаща се на промяна в равнището на лихвените проценти (в случай на търгуван дългов инструмент или дългов дериват) или на цялостно движение на пазара на капиталови инструменти, което не е свързано с конкретни характеристики на отделните ценни книжа (в случай на капиталов инструмент или капиталов дериват).
Член 363
Разрешение за използване на вътрешни модели
1. След като са се уверили, че институцията спазва съответните изисквания по раздели 2, 3 и 4, компетентните органи дават на институцията разрешение да изчислява своите капиталови изисквания за една или няколко от посочените по-долу категории рискове чрез вътрешни модели вместо или в комбинация с методите по глави 2-4:
а)
общ риск по капиталови инструменти;
б)
специфичен риск по капиталови инструменти;
в)
общ риск по дългови инструменти;
г)
специфичен риск по дългови инструменти;
д)
валутен риск;
е)
стоков риск.
2. За категориите рискове, за които на институцията не е дадено разрешение да използва вътрешни модели съгласно параграф 1, институцията продължава да изчислява капиталовите изисквания съответно по глави 2, 3 и 4. Разрешение от компетентните органи за използване на вътрешни модели се изисква за всяка категория риск и се предоставя само ако вътрешният модел обхваща съществена част от позициите на определена категория риск.
3. За съществените промени в използването на вътрешни модели, които институцията е получила разрешение да използва, разширяването на употребата им, особено чрез включване на допълнителни категории рискове, и първоначалното изчисление на стресираната стойност под риск съгласно член 365, параграф 2, се изисква отделно разрешение от компетентния орган.
Институциите уведомяват компетентните органи за всички други разширявания на употребата и промени в използването на тези вътрешни модели, които институцията е получила разрешение да използва.
4. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
условията, съгласно които се преценява дали разширенията и измененията в употребата на вътрешните модели са съществени;
б)
методологията за оценка, съгласно която компетентните органи разрешават на институциите да използват вътрешни модели.
в)
условията, при които обхванатата от вътрешния модел част от позициите в дадена рискова категория се счита за „съществена“, както е посочено в параграф 2.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 364
Капиталови изисквания при използването на вътрешни модели
1. Всяка институция, която използва вътрешен модел, освен капиталовите изисквания, изчислени съгласно глави 2, 3 и 4 за категориите рискове, за които не е получила разрешение да използва вътрешен модел, изпълнява и капиталови изисквания, изчислени като сбор от сумите по букви а) и б):
а)
по-високата измежду следните стойности:
i)
нейната стойност под риск за предходния ден, изчислена съгласно член 365, параграф 1 (VaRt-1);
ii)
средната величина на измерените дневни стойности под риск в съответствие с член 365, параграф 1 за всеки от предходните шестдесет работни дни (VaRavg), умножена по мултипликационния коефициент (mc) съгласно член 366;
б)
по-високата измежду следните стойности:
i)
последната известна стресирана стойност под риск, изчислена съгласно член 365, параграф 2 (sVaRt-1); и
ii)
средната величина на стресираните стойности под риск, изчислени по начина и с честотата, посочени в член 365, параграф 2, през предходните 60 работни дни (sVaRavg), умножена по мултипликационния коефициент (ms) съгласно член 366;
2. Институциите, които използват вътрешен модел за изчисляване на своето капиталово изискване за специфичен риск по дългови инструменти, спазват допълнително капиталово изискване, определено като сбор от сумите по букви а) и б) по-долу:
а)
капиталовото изискване, изчислено съгласно членове 337 и 338 за специфичния риск по секюритизиращи позиции и кредитни деривати за n-то неизпълнение в търговския портфейл, с изключение на включените в капиталовото изискване за специфичния риск по портфейла за корелационно търгуване съгласно раздел 5 и - в съответните случаи - капиталовото изискване за специфичен риск съгласно глава 2, раздел 6, за тези позиции в ПКИ, за които не са изпълнени нито условията по член 350, параграф 1, нито условията по член 350, параграф 2;
б)
по-високата измежду следните стойности:
i)
последната известна величина на показателя за риск за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск, изчислена съгласно раздел 3;
ii)
средната величина на този показател за предходните 12 седмици.
3. Институциите, които имат портфейл за корелационно търгуване, отговарящ на изискванията по член 338, параграфи 1-3, могат да спазват капиталово изискване въз основа на член 377 вместо член 338, параграф 4, изчислявано като по-високата измежду следните стойности:
а)
последната известна величина на показателя за риск за портфейла за корелационно търгуване, изчислен съгласно раздел 5;
б)
средната величина на тази стойност за предходните 12 седмици;
в)
8 % от капиталовото изискване, което съгласно член 338, параграф 4 би било определено към момента на изчисляване на последната величина на показателя за риск, посочен в буква а) за всички позиции, включени във вътрешния модел за портфейла за корелационно търгуване.
Раздел 2
Общи изисквания
Член 365
Изчисляване на стойността под риск и стресираната стойност под риск
1. При изчисляването на стойността под риск съгласно член 353 се спазват следните изисквания:
а)
стойността под риск се изчислява ежедневно;
б)
използва се 99-процентов едностранен доверителен интервал;
в)
използва се 10-дневен период на държане;
г)
използва се ефективен исторически период на наблюдение от най-малко една година, освен когато е оправдан по-кратък период на наблюдение поради значително рязко увеличение на променливостта на цените;
д)
множеството от данни се актуализира най-малко веднъж месечно.
Институцията може да използва стойности под риск, изчислени при използване на периоди на държане под 10 дни, които се приравняват към период от 10 дни с помощта на подходяща методология, която подлежи на периодичен преглед.
2. Освен това институцията изчислява най-малко веднъж седмично стресираната стойност под риск за текущия портфейл съгласно изискванията по параграф 1, като входящите данни за модела за изчисляване на стойността под риск се съобразяват с историческите данни от непрекъснат 12-месечен период на значителен финансов стрес, свързан с портфейла на институцията. Изборът на такива исторически данни се подлага на поне ежегоден преглед от институцията, която съобщава резултатите на компетентните органи. ЕБО следи различните практики на изчисляване на стресираната стойност под риск и издава насоки за тези практики в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 366
Регулаторни бек-тестове и мултипликационни коефициенти
1. Резултатите от изчисленията по член 365 се умножават по мултипликационните коефициенти (mc) и (ms).
2. Всеки един от мултипликационните коефициенти (mc) и (ms) представлява сбор от най-малко 3 и надбавка между 0 и 1 съгласно таблица 1. Надбавката зависи от броя на превишенията за последните 250 работни дни според данните от бек-тестовете на институцията, проведени по отношение на стойността под риск съгласно член 365, параграф 1.
Таблица 1
Брой превишения
Надбавка
По-малко от 5
0,00
5
0,40
6
0,50
7
0,65
8
0,75
9
0,85
10 или повече
1,00
3. Институциите броят превишения за деня въз основа на бек-тестове на хипотетичните и действителните промени в стойността на портфейла. Превишение е еднодневна промяна в стойността на портфейла, която надвишава съответната получена по модела на институцията еднодневна мярка за стойността под риск. С цел определяне на надбавката броят на превишенията се измерва поне веднъж на всяко тримесечие и се равнява на по-големия измежду броя на превишенията при хипотетичните и при действителните промени в стойността на портфейла.
Бек-тестването за хипотетични промени в стойността на портфейла се основава на сравнение между стойността на портфейла в края на деня и стойността му в края на следващия ден при допускане, че позициите са непроменени.
Бек-тестването за действителните промени в стойността на портфейла се основава на сравнение между стойността на портфейла в края на деня и стойността му в края на следващия ден, без таксите, комисионите и нетния доход от лихви.
4. В отделни случаи компетентните органи могат да ограничат надбавката до размера, който произтича от превишенията при хипотетични промени, когато броят на превишенията при действителните промени не произтича от недостатъци на вътрешния модел.
5. За да могат компетентните органи непрекъснато да следят дали мултипликационните коефициенти са подходящи, институциите своевременно, при всички случаи в срок от пет работни дни, уведомяват компетентните органи за превишенията, установени чрез програмите им за бек-тестване.
Член 367
Изисквания за измерване на риска
1. Всеки вътрешен модел, използван за изчисляване на капиталовите изисквания за позиционен риск, валутен риск и стоков риск, и всеки вътрешен модел, използван за корелационното търгуване, трябва да отговаря на всяко едно от следните изисквания:
а)
моделът обхваща точно всички съществени рискове;
б)
моделът отчита достатъчен брой рискови фактори в зависимост от степента на активност на институцията на съответните пазари. Когато рисков фактор е включен в модела за ценообразуване на институцията, но не е включен в модела за измерване на риска, институцията може да обоснове този пропуск по задоволителен за компетентните органи начин. Моделът за измерване на риска обхваща нелинейността на опциите и другите инструменти, както и корелационния риск и базисния риск. Когато се използват приближения за рисковите фактори, те се подкрепят от надеждни исторически данни за действителната държана позиция.
2. Всеки вътрешен модел, използван за изчисляване на капиталовите изисквания за позиционен риск, валутен риск или стоков риск, отговаря на всяко едно от следните изисквания:
а)
моделът включва набор от рискови фактори, съответстващи на лихвените проценти във всяка валута, в която институцията има балансови или задбалансови позиции, чувствителни към лихвените проценти. Институцията моделира кривите на доходността, като използва един от общоприетите подходи. За съществените експозиции към лихвен риск в основните валути и на основните пазари кривата на доходността се разделя на най-малко шест матуритетни интервала, за да обхване колебанията на променливостта на лихвените проценти по цялата крива на доходността. Моделът обхваща и риска от движения с непълна функционална зависимост между различните криви на доходност;
б)
моделът включва рисковите фактори, съответстващи на златото и на отделните чуждестранни валути, в които са деноминирани позициите на институцията. По отношение на ПКИ се вземат предвид действителните им валутни позиции. Институциите могат да използват отчетността на трето лице за позицията на ПКИ в чуждестранна валута, когато точността на тази отчетност е надлежно осигурена. Ако институцията няма сведения за валутните позиции на ПКИ, тази позиция се измерва и третира в съответствие с член 353, параграф 3;
в)
моделът използва отделен рисков фактор най-малко за всеки от капиталовите пазари, на които институцията държи значителни позиции;
г)
моделът използва отделен рисков фактор най-малко за всяка стока, в която институцията държи значителни позиции. Моделът трябва да обхваща и риска от движения с непълна функционална зависимост между подобни, но нееднакви стоки и експозицията към промените на форуърдните цени, възникващи от несъответствия на матуритетите. Той също така отчита пазарните характеристики, особено датите на доставка и възможността на търговците да закриват позиции;
д)
с вътрешния модел на институцията се оценява консервативно рискът от нисколиквидни позиции и позиции с ограничена ценова прозрачност посредством реалистични пазарни сценарии. Освен това вътрешният модел отговаря на минималните стандарти по отношение на данните. Приближенията са достатъчно консервативни и се използват само когато наличните данни са недостатъчни или не отразяват реалната променливост на позицията или портфейла.
3. Във всеки вътрешен модел, използван за целите на настоящата глава, институциите могат да използват емпирични зависимости в рамките на категориите рискове и между тях само ако подходът им за измерване на зависимостите е надежден и въведен изцяло.
Член 368
Качествени изисквания
1. Всеки вътрешен модел, използван за целите на настоящата глава, е надеждно разработен и обхваща всички операции на институцията, и по-специално, се спазва всяко едно от следните качествени изисквания:
а)
всеки вътрешен модел, използван за изчисляване на капиталовите изисквания за позиционен, валутен или стоков риск е добре интегриран в ежедневния процес на институцията по управление на риска и служи за основа на отчитането на рисковите експозиции пред висшето ръководство;
б)
институцията има звено за контрол на риска, което е независимо от звената, участващи в търговската дейност, и се отчита директно пред висшето ръководство. Това звено отговаря за разработването и прилагането на всеки вътрешен модел, използван за целите на настоящата глава. Звеното извършва първоначалното и текущото утвърждаване на всеки вътрешен модел, използван за целите на настоящата глава, като носи отговорност за цялостната система за управление на риска. Звеното ежедневно изготвя и анализира отчети за резултатите от прилагането на всички вътрешни модели, използвани за изчисляване на капиталовите изисквания за позиционен, валутен и стоков риск, и за необходимите мерки, които трябва да бъдат предприети по отношение на лимитите за търгуване;
в)
управителният орган и висшето ръководство на институцията участват активно в процеса по контрол на риска, а всекидневните отчети, изготвяни от звеното за контрол на риска, се преглеждат от лица на такова ниво в йерархията, което им дава достатъчно правомощия да налагат както намаляване на позициите, заемани от отделните търговци, така и намаляване на общата рискова експозиция на институцията;
г)
институцията разполага с достатъчно на брой служители, които имат умения за използването на усъвършенствани вътрешни модели в търговията, контрола на риска, одитирането и дейностите на звеното за отчитане на сделките (бек-офис), включително моделите, използвани за целите на настоящата глава;
д)
институцията има установени процедури за наблюдение и осигуряване на спазването на набор от документирани вътрешни правила и разпоредби за контрол във връзка с цялостното функциониране на вътрешните модели, включително моделите, използвани за целите на настоящата глава;
е)
за всеки вътрешен модел, използван за целите на настоящата глава, е доказано в практиката, че измерва рисковете с приемлива точност;
ж)
институцията периодично извършва стрес тестове, включително обратни стрес тестове, по определена стриктна програма, която обхваща всички вътрешни модели за целите на настоящата глава, а резултатите от тези стрес тестове се преглеждат от висшето ръководство и отразяват в политиката и лимитите, които то налага. В този процес по-специално се вземат предвид неликвидността на пазарите при стресирани пазарни условия, рискът от концентрация, рискът от еднопосочността на пазарите, събитийният риск и рискът от внезапно неизпълнение, нелинейността на продуктите, позициите в опции с висока отрицателна вътрешна стойност, позициите с прекъсване на цените и други рискове, които не могат да бъдат включени по подходящ начин във вътрешните модели. Приложените сътресения отразяват характера на портфейлите и времето, което би било необходимо за хеджиране или управление на рисковете при неблагоприятни пазарни условия;
з)
като част от процеса си на редовно вътрешно одитиране институцията извършва независим преглед на вътрешните си модели, включително на използваните за целите на настоящата глава модели.
2. Прегледът, посочен в параграф 1, буква з), включва както дейностите на търговските звена, така и звеното за независим контрол на риска. Най-малко веднъж годишно институцията извършва преглед на цялостния си процес на управление на риска. Прегледът обхваща следното:
а)
адекватността на документацията на системата и процеса на управление на риска и организацията на звеното за контрол на риска;
б)
отразяването на оценките на рисковете във всекидневното управление на риска и надеждността на управленската информационна система;
в)
процеса, използван от институцията за одобряване на моделите за ценообразуване въз основа на риска и системите за оценка, които се използват от служителите в звеното за сключване на сделките (фронт-офис) и в звеното за отчитане на сделките (бек-офис);
г)
обхвата на рисковете, включени в модела за измерване на риска, и утвърждаването на всички съществени промени в процеса на измерване на риска;
д)
точността и пълнотата на данните за позициите, точността и целесъобразността на допусканията за променливостта и корелационната зависимост, както и точността на оценките и изчисленията за чувствителността към риск;
е)
проверките, извършвани от институцията за оценка на последователността, навременността и надеждността на източниците на данни, използвани за вътрешните модели, включително независимостта на такива източници на данни;
ж)
проверките, извършвани от институцията за оценка на бек-тестовете, провеждани за оценка на точността на модела.
3. Тъй като техниките и най-добрите практики се променят, институциите прилагат новите техники и практики във всеки вътрешен модел, използван за целите на настоящата глава.
Член 369
Вътрешно утвърждаване
1. Институциите имат въведени процеси, осигуряващи надлежно утвърждаване на всичките им вътрешни модели, използвани за целите на настоящата глава, от страна на лица с подходяща квалификация, които не са свързани с процеса на разработване на моделите, за да се гарантира, че те са надеждно разработени и обхващат всички съществени рискове по подходящ начин. Утвърждаването се извършва при първоначалната разработка на вътрешния модел и при въвеждане на значителни изменения във вътрешния модел. Утвърждаването се извършва също така периодично, особено когато има значителни структурни промени на пазара или промени в състава на портфейла, които биха могли да доведат до неадекватност на вътрешния модел. Тъй като техниките и най-добрите практики за вътрешно утвърждаване се променят, институциите прилагат съответните нововъведения. Утвърждаването на вътрешния модел не се ограничава до бек-тестване, а също така включва поне следното:
а)
тестове с цел проверка дали допусканията, направени във вътрешния модел, са подходящи и не подценяват или надценяват риска;
б)
в допълнение към надзорните програми за бек-тестване институциите извършват свои собствени вътрешни тестове за утвърждаване на вътрешните модели, включващи бек-тестове и съответстващи на рисковете и структурата на портфейлите им;
в)
използване на хипотетични портфейли, за да се гарантира, че вътрешният модел е в състояние да отчита особени структурни характеристики, които биха могли да възникнат, като например съществен базисен риск и риск от концентрация.
2. Институцията извършва бек-тестове във връзка както с действителните, така и с хипотетичните изменения на стойността на портфейла.
Раздел 3
Особени изисквания във връзка с моделите за специфичен риск
Член 370
Изисквания във връзка с моделите за специфичен риск
Всеки вътрешен модел, използван за изчисляване на капиталовите изисквания за специфичен риск, както и всеки вътрешен модел за корелационно търгуване, отговаря на следните допълнителни изисквания:
а)
обяснява историческите промени на цените на активите в портфейла;
б)
обхваща концентрациите по отношение на размера и промените на състава на портфейла;
в)
устойчив e при неблагоприятни условия;
г)
утвърден e чрез бек-тестове, чиято цел е да се прецени дали специфичният риск е правилно обхванат. Ако институцията извършва такива бек-тестове въз основа на съответните подпортфейли, тези подпортфейли трябва да бъдат подбрани по последователен начин;
д)
отчита индивидуалния за институцията базисен риск, по-специално чувствителен е към съществените характерни различия между подобни, но нееднакви позиции;
е)
обхваща събитийния риск.
Член 371
Изключения от моделите за специфичен риск
1. Институцията може да избере да изключи от изчислението на изискването си за собствен капитал за специфичен риск, което извършва с помощта на вътрешен модел, онези позиции, за които изпълнява капиталовото изискване за специфичен риск съгласно член 332, параграф 1, буква д) или член 337, с изключение на позициите, спрямо които се прилага подходът, изложен в член 377.
2. Институцията може да не включва риска от неизпълнение и миграционния риск по търгуваните дългови инструменти в своя вътрешен модел, когато покрива тези рискове чрез изискванията по раздел 4.
Раздел 4
Вътрешен модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск
Член 372
Изискване за вътрешен модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск
Всяка институция, която използва вътрешен модел за изчисляване на изискванията си за собствен капитал за специфичен риск по търгувани дългови инструменти, разполага и с вътрешен модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск, за да обхваща риска от неизпълнение и миграционния риск по позициите от търговския си портфейл, които са допълнителни спрямо рисковете, обхванати от мярката за стойност под риск съгласно член 365, параграф 1. Институцията доказва, че нейният вътрешен модел отговаря на следните стандарти при допускане за постоянно равнище на риска, с корекции при необходимост с цел да се отрази въздействието на ликвидността, концентрациите, хеджирането и възможностите за избор:
а)
вътрешният модел осигурява смислена диференциация на рисковете и точни и последователни прогнозни оценки за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск;
б)
прогнозните оценки на вътрешния модел за потенциалните загуби играят съществена роля в управлението на риска от страна на институцията;
в)
пазарните данни и данните за позициите, използвани във вътрешния модел, са актуални и са предмет на подходяща оценка за качество;
г)
изискванията, изложени в член 367, параграф 3, член 368, член 369, параграф 1 и в член 370, букви б), в), д) и е) са изпълнени.
ЕБО публикува насоки относно изискванията, изложени в членове 373-376.
Член 373
Обхват на вътрешния модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск
Вътрешният модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск обхваща всички позиции, за които се прилага капиталово изискване за специфичен лихвен риск, включително за позициите, за които капиталовото изискване за специфичен риск е 0 % съгласно член 336, но не включва секюритизиращите позиции и кредитните деривати за n-то неизпълнение.
С разрешението на компетентните органи институцията може да избере да включи последователно всички котирани позиции в капиталови инструменти и всички дериватни позиции, базирани на допуснати за търговия капиталови инструменти. Разрешение се дава, ако включването на тези позиции и инструменти съответства на начина, по който институцията вътрешно измерва и управлява риска.
Член 374
Параметри на вътрешния модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск
1. Институциите използват вътрешния модел, за да изчислят величината на показател, с който се измерват загубите в резултат на неизпълнение, както и вътрешната или външната миграция на експозициите между рейтинговите класове при 99,9-процентов доверителен интервал за времеви хоризонт от една година. Институциите изчисляват величината на този показател най-малко веднъж седмично.
2. Корелационните допускания се подкрепят от анализ на обективни данни в надеждно разработена система. Вътрешният модел отразява по подходящ начин концентрациите по отношение на емитентите. Отразяват се също концентрациите, които могат да възникнат в рамките на един клас или в различни класове инструменти в условия на стрес.
3. Вътрешният модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск отразява въздействието на зависимостта между събитията на неизпълнение и събитията на миграция. Не се отразява въздействието на диверсифицирането между събитията на неизпълнение и на миграция, от една страна, и другите рискови фактори, от друга страна.
4. Вътрешният модел се основава на допускането за постоянно ниво на риск за едногодишен времеви хоризонт, което предполага, че отделните позиции или групи позиции в търговския портфейл, при които е настъпило неизпълнение или миграция през техния хоризонт на ликвидност, се ребалансират в края на своя хоризонт на ликвидност, за да се достигне първоначалното ниво на риск. Другият възможен вариант е институцията да използва последователно допускането за постоянна позиция за период от една година.
5. Хоризонтите на ликвидност се определят съгласно времето, необходимо за продажбата на позицията или за хеджиране на всички съответни съществени ценови рискове при пазарен стрес, като се отчита специално размерът на позицията. Хоризонтите на ликвидност отразяват действителната практика и опит по време на периоди както на системен или идиосинкратичен стрес. Хоризонтът на ликвидност се измерва съгласно консервативни допускания и е достатъчно дълъг, така че актът на продажбата или хеджирането сам по себе си да не повлияе съществено върху цената, по която биха се извършили продажбата или хеджирането.
6. Подходящият хоризонт на ликвидност за дадена позиция или група позиции не може да бъде по-кратък от три месеца.
7. При определяне на подходящия хоризонт на ликвидност за дадена позиция или група позиции се вземат предвид вътрешните правила на институцията, свързани с корекцията на стойността и управлението на нетъргуваните позиции. Когато дадена институция определя хоризонтите на ликвидност за групи позиции вместо за индивидуални позиции, критериите за определяне на групите позиции се определят по начин, който правилно отразява различията в ликвидността. Хоризонтите на ликвидност са по-големи за концентрираните позиции, което отразява по-дългия срок, необходим за реализацията на такива позиции. Хоризонтът на ликвидност за „лицето, опериращо секюритизационна схема“ отразява времето за натрупване, продажба и секюритизация на активите или за хеджиране на съществените рискове в условия на пазарен стрес.
Член 375
Признаване на хеджирането при прилагане на вътрешния модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск
1. Техники за хеджиране могат да бъдат включени във вътрешния модел на институцията за отчитане на допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск. Позициите могат да бъдат нетирани, когато дълги и къси позиции се отнасят до един и същ финансов инструмент. Ефектите от хеджирането или диверсификацията, свързани с дългите и късите позиции, включващи различни инструменти или различни ценни книжа на един длъжник, както и дългите и късите позиции към различни емитенти, могат да бъдат признати само чрез изрично моделиране на брутните дълги и къси позиции в различните инструменти. Институциите отчитат въздействието на съществените рискове, които могат да възникнат в интервала между падежа на хеджираните позиции и хоризонта на ликвидност, както и възможните съществени базисни рискове в стратегиите за хеджиране по продукти, ранг в капиталовата структура, вътрешен или външен рейтинг, падеж, година на емитиране и други разлики в инструментите. Институцията отразява хеджираната позиция само до степента, до която тя може да бъде поддържана, дори когато длъжникът наближава кредитно или друго събитие.
2. За позициите, които са хеджирани посредством динамични стратегии за хеджиране, ребалансирането на хеджираните позиции в рамките на хоризонта на ликвидност на хеджираната позиция може да бъде признато, при условие че институцията:
а)
избере да моделира последователно ребалансирането на хеджираната позиция за цялата съответна група позиции в търговския портфейл;
б)
докаже, че включването на резултатите от ребалансирането води до по-добро измерване на риска;
в)
докаже, че пазарите на използваните за хеджиране инструменти са достатъчно ликвидни, за да позволят такова ребалансиране дори в периоди на стрес. Всички остатъчни рискове, произтичащи от динамичните стратегии за хеджиране, трябва да бъдат отразени в капиталовото изискване.
Член 376
Специални изисквания за вътрешния модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск
1. Вътрешният модел за обхващане на допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск отразява нелинейното въздействие на опциите, структурираните кредитни деривати и другите позиции със съществено нелинейно поведение по отношение на промени в цените. Институцията надлежно отчита степента на моделен риск, присъщ на оценката и изготвянето на приблизителни оценки на ценовите рискове, свързани с такива продукти.
2. Вътрешният модел се основава на обективни и актуални данни.
3. Като част от независимия преглед и утвърждаването на вътрешните си модели, използвани за целите на настоящата глава, включително за целите на системата за измерване на риска, институцията по-конкретно извършва всичко посочено по-долу:
а)
потвърждава, че подходът на моделиране на зависимостите и ценовите промени е подходящ за нейния портфейл, включително изборът и теглата на факторите на системния риск;
б)
извършва различни стрес тестове, включително анализ на чувствителността и сценариен анализ, за да оцени количествената и качествената надеждност на вътрешния модел, особено по отношение на третирането на концентрациите. Тези тестове не се ограничават до различните събития, наблюдавани в миналото;
в)
извършва подходящо утвърждаване чрез количествени техники, включително подходящи сравнителни показатели за вътрешно моделиране.
4. Вътрешният модел отговаря на прилаганите от институцията вътрешни методи за управление на риска с цел установяване, измерване и управление на рисковете, свързани с търгуването.
5. Институциите документират вътрешните си модели, така че корелационните и другите допускания за модела да бъдат прозрачни за компетентните органи.
6. Вътрешният модел оценява консервативно риска от нисколиквидни позиции и от позиции с ограничена ценова прозрачност при реалистични пазарни сценарии. Освен това вътрешният модел отговаря на минималните стандарти по отношение на данните. Приближенията са достатъчно консервативни и могат да се използват само когато наличните данни са недостатъчни или не отразяват реалната променливост на позицията или портфейла.
Раздел 5
Вътрешен модел за отчитане на корелационното търгуване
Член 377
Изисквания към вътрешния модел за отчитане на корелационното търгуване
1. Компетентните органи дават разрешение да се използва вътрешен модел за определяне на капиталовото изискване за портфейла за корелационно търгуване, вместо да се прилага капиталовото изискване по член 338, на институциите, на които е разрешено да използват вътрешен модел за специфичен риск по дългови инструменти и които отговарят на изискванията по параграфи 2-6 от настоящия член, както и по член 367, параграфи 1 и 3, член 368, член 369, параграф 1 и член 370, букви а), б), в), д) и е).
2. Институциите използват този вътрешен модел, за да изчислят величината на показател, който отразява по подходящ начин всички ценови рискове при 99,9-процентов доверителен интервал за времеви хоризонт от една година, при допускане за постоянно равнище на риска, с корекции при необходимост с цел да се отрази влиянието на ликвидността, концентрациите, хеджирането и възможността за избор. Институциите изчисляват величината на този показател най-малко веднъж седмично.
3. Моделът по параграф 1 адекватно обхваща следните рискове:
а)
кумулативния риск, възникващ от неизпълнение на повече от един длъжник, включително реда на неизпълненията, при продуктите, разделени на траншове;
б)
риска от кредитния спред, включително ефектите, свързани с гама коефициента и кръстосания гама коефициент;
в)
променливостта на присъщите зависимости, включително кръстосания ефект между спредовете и зависимостите;
г)
базисният риск, включващ следните два елемента:
i)
разликата между спреда на индекс и спредовете на съставляващите го задължения на отделни длъжници; и
ii)
разликата между присъщия корелационен коефициент на индекс и на специално съставените портфейли;
д)
променливостта на процента на събиране на вземанията, доколкото е свързана със склонността на процента на събиране на вземанията да оказва влияние върху цените на траншовете;
е)
доколкото цялостният измерител на риска включва ползите от динамичното хеджиране - риска от несъвършено хеджиране и потенциалните разходи за ребалансиране на хеджираните позиции;
ж)
всички други съществени ценови рискове по позиции в портфейла за корелационно търгуване.
4. Институцията използва достатъчно пазарни данни в рамките на модела по параграф 1, за да гарантира, че обхваща напълно характерните рискове по тези експозиции в своя вътрешен подход съгласно изискванията по настоящия член. Тя трябва да е в състояние да докаже пред компетентните органи с помощта на бек-тестове или други подходящи средства, че с модела може адекватно да се обясни изменението на цените на тези продукти в миналото.
Институцията има подходящи правила и процедури, за да може да разделя своите позиции, които е разрешено да включи в капиталовото изискване съгласно настоящия член, от другите си позиции, за които няма такова разрешение.
5. Институцията редовно прилага поредица от специални, предварително определени стрес сценарии по отношение на портфейла с всички позиции, включени в модела по параграф 1. С тези стрес сценарии се изследват ефектите от напрежението върху процента на случаите на неизпълнение, процента на събиране на вземанията, кредитните спредове, базисните рискове, зависимостите и други значими рискови фактори, свързани с портфейла за корелационно търгуване. Институцията прилага тези стрес сценарии поне веднъж седмично и поне веднъж на всяко тримесечие се отчита пред компетентните органи за резултатите, като представя и сравнения с капиталовото изискване на институцията в съответствие с настоящия член. За всички случаи, в които резултатите от стрес тестовете съществено превишават изискването за собствен капитал за портфейла за корелационно търгуване, своевременно се съобщава на компетентните органи. ЕБО разработва насоки за прилагането на стрес сценариите спрямо портфейла за корелационно търгуване.
6. Вътрешният модел оценява консервативно риска от нисколиквидни позиции и от позиции с ограничена ценова прозрачност при реалистични пазарни сценарии. Освен това вътрешният модел отговаря на минималните стандарти по отношение на данните. Приближенията са достатъчно консервативни и могат да се използват само когато наличните данни са недостатъчни или не отразяват реалната променливост на позицията или портфейла.
ДЯЛ V
КАПИТАЛОВИ ИЗИСКВАНИЯ ЗА СЕТЪЛМЕНТ РИСК
Член 378
Сетълмент риск и риск при доставка
При сделки с дългови или капиталови инструменти, чуждестранна валута или стоки (с изключение на репо сделките и сделките по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки), по които не е извършен сетълмент до договорената дата за доставка, институцията изчислява ценовата разлика, във връзка с която тя е изложена на риск.
Ценовата разлика се изчислява като разликата между договорената цена на сетълмент за съответния дългов или капиталов инструмент, чуждестранна валута или стоки и неговата/нейната текуща пазарна стойност, когато тази разлика може да доведе до загуба за кредитната институция.
Институцията умножава ценовата разлика по съответния коефициент от дясната колона на следната таблица 1, за да изчисли изискването си за собствен капитал за сетълмент риск.
Таблица 1
Брой работни дни след договорената дата на сетълмента
(%)
5 - 15
8
16 - 30
50
31 - 45
75
46 или повече
100
Член 379
Свободни доставки
1. Институцията е длъжна да задели собствен капитал съгласно таблица 2 в следните случаи:
а)
институцията е платила за ценни книжа, чуждестранна валута или стоки, преди да ги получи, или е доставила ценни книжа, чуждестранна валута или стоки, преди да ѝ бъде платено за тях;
б)
в случай на трансгранични сделки са изминали един или повече дни от извършване на плащането или доставката от страна на институцията.
Таблица 2
Капиталово третиране на свободни доставки
Колона 1
Колона 2
Колона 3
Колона 4
Вид на сделката
До първото договорно плащане или доставка
От първото договорно плащане или доставка до четири дни след второто договорно плащане или доставка
От 5 работни дни след второто договорно плащане или доставка до приключването на сделката
Свободна доставка
Няма капиталово изискване
Третира се като експозиция
Третира се като експозиция, претеглена с рисково тегло от 1 250 %
2. При прилагането на рискови тегла към експозиции в резултат на свободни доставки, третирани съгласно колона 3 от таблица 2, институциите, прилагащи вътрешнорейтинговия подход, изложен в трета част, дял II, глава 3, могат да присъдят оценка на PD за контрагентите, към които нямат друга експозиция от банковия портфейл, като използват външния рейтинг на контрагентите. Институциите, които използват собствени оценки на параметъра LGD, могат да прилагат този параметър съгласно член 161, параграф 1 към експозициите в резултат на свободни доставки, третирани съгласно колона 3 от таблица 2, при условие че прилагат същия параметър за всички експозиции от този вид. Като алтернатива институциите, които прилагат вътрешнорейтинговия подход, изложен в трета част, дял II, глава 3, могат да прилагат рисковите тегла по стандартизирания подход съгласно трета част, дял II, глава 2, при условие че прилагат тези тегла към всички експозиции от този вид, или могат да прилагат рисково тегло от 100 % към всички експозиции от този вид.
Ако размерът на положителната експозиция, произтичаща от свободна доставка, не е съществен, институциите могат да прилагат рисково тегло от 100 % към тези експозиции, освен когато се изисква прилагането на рисково тегло от 1 250 % съгласно колона 4 от таблица 2 в параграф 1.
3. Вместо да прилагат рисково тегло от 1 250 % за експозициите в резултат на свободна доставка съгласно колона 4 от таблица 2 в параграф 1, институциите могат да приспадат прехвърлената вече стойност плюс текущата положителна стойност на тези експозиции от елементите на базовия собствен капитал от първи ред съгласно член 36, параграф 1, буква к).
Член 380
Освобождаване от третирането
В случай на пълен срив на система за сетълмент, на система за клиринг или на ЦК компетентните органи могат да освобождават временно институциите от прилагането на капиталовите изисквания, изчислени съгласно членове 378 и 379, до нормализиране на положението. В този случай неизвършването на сетълмент по сделка от страна на контрагента не се счита за неизпълнение за целите на кредитния риск.
ДЯЛ VI
КАПИТАЛОВИ ИЗИСКВАНИЯ ЗА РИСК ПРИ КОРЕКЦИЯТА НА КРЕДИТНАТА ОЦЕНКА
Член 381
Значение на корекцията на кредитната оценка
За целите на настоящия дял и дял II, глава 6 „корекция на кредитната оценка (ККО)“ означава корекция на оценката, изчислена по средни пазарни цени, на портфейла от сделки с даден контрагент. Тази корекция отразява текущата пазарна стойност на кредитния риск от контрагента за институцията, но не отразява текущата пазарна стойност на кредитния риск от институцията за контрагента.
Член 382
Обхват
1. Институцията изчислява капиталовите изисквания за риск при ККО съгласно настоящия дял за всички извънборсови дериватни инструменти по отношение на всички свои стопански дейности, освен за кредитните деривати, признати за редуциране на размерите на рисковопретеглените експозиции при изчисляване на кредитния риск.
2. Институцията включва сделките по финансиране с ценни книжа в изчислението на собствения капитал, изискван по параграф 1, ако компетентният орган установи, че експозициите на институцията към риск при ККО, произтичащи от тези сделки, са съществени.
3. Сделките с квалифициран централен контрагент и сделките на клиент с клирингов член, при които клиринговият член действа като посредник между клиента и квалифициран централен контрагент и които пораждат експозиция по търговско финансиране на клиринговия член към квалифицирания централен контрагент, са изключени от капиталовите изисквания за риск при ККО.
4. Следните сделки са изключени от капиталовите изисквания за риск при ККО:
а)
сделки с нефинансови контрагенти, както са определени в член 2, точка 9 от Регламент (ЕС) № 648/2012, или с нефинансови контрагенти, установени в трета държава, при които не се превишават клиринговите прагове, посочени в член 10, параграфи 3 и 4 от същия регламент.
б)
вътрешногрупови транзакции, предвидени в член 3 от Регламент (ЕС) № 648/2012, освен ако държавите членки не въведат национални закони, изискващи структурно разделение в рамките на банкова група, в който случай компетентните органи могат да изискат за вътрешногруповите трансакции на структурно разделените институции да се прилагат капиталовите изисквания;
в)
сделки с контрагенти, предвидени в член 2, точка 10 от Регламент (ЕС) № 648/2012 и обхванати от преходните разпоредби на член 85, параграф 2 от посочения регламент, докато тези преходни разпоредби престанат да се прилагат;
г)
сделки с контрагенти, посочени в член 1, параграф 4, букви а) и б) и параграф 5, букви а)-в) от Регламент (ЕС) № 648/2012, и сделки с контрагенти, за които в член 115 от настоящия регламент се предвижда рисково тегло от 0 % за експозициите към този контрагент.
Освобождаването от изискване относно риска при ККО на сделките, посочени в член 382, параграф 4, буква в) от настоящия регламент, които са сключени по време на преходния период по член 85, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 648/2012, следва да се прилага за продължителността на договора по тази сделка.
5. До 1 януари 2015 г. и на всеки две години след това ЕБО извършва преглед с оглед на международното регулаторно развитие, включително потенциалните подходи за калибрирането и праговете за прилагане на изисквания относно риска при ККО, спрямо нефинансови контрагенти от трети държави.
ЕБО разработва в сътрудничество с ЕОЦКП проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на процедурите за изключване на сделките с нефинансови контрагенти, установени в трета държава, от капиталовите изисквания за риск при ККО.
ЕБО представя тези проекти на регулаторни технически стандарти в рамките на шест месеца от датата на прегледа, посочена в първа алинея.
На Комисията се делегира правомощието да приеме регулаторните технически стандарти, посочени във втора алинея, в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 383
Усъвършенстван подход
1. Институция, на която е разрешено да използва вътрешен модел за специфичен риск по дългови инструменти съгласно член 363, параграф 1, буква г), определя - за всички сделки, за които има разрешение да използва МВМ за определяне на стойността на експозицията към кредитен риск от контрагента съгласно член 283 - капиталовите изисквания за риск при ККО, като създава модел, описващ начина по който промените в кредитните спредове на контрагенти влияят върху ККО на всички контрагенти по тези сделки, отчитайки хеджиранията на риска във връзка с ККО, които са допустими съгласно член 386.
Институцията използва своя вътрешен модел, за да определи капиталовите изисквания за специфичен риск, свързан с търгуваните дългови позиции, и използва 99 % доверителен интервал и приравнен период на държане от 10 дена. Вътрешният модел се конструира така, че да симулира промени в кредитните спредове на контрагентите, но не моделира чувствителност на ККО към промени на другите пазарни фактори, включително към промени на стойността на референтния актив, стока, валута или лихвен процент на даден дериват.
Капиталовите изисквания за риск при ККО за всеки контрагент се изчисляват по следната формула:
където:
ti
=
моментът на i-тата преоценка, като се започва от t0=0;
tT
=
най-дългият договорен матуритет измежду всички нетиращи съвкупности с контрагента;
si
=
кредитният спред на контрагента в момент ti, използван за изчисляване на ККО на контрагента. Когато спредът по суап за кредитно неизпълнение на контрагента е известен, институцията използва този спред. Когато не е известен спредът по такъв суап за кредитно неизпълнение, институцията използва като приближение друг спред, който е подходящ с оглед на рейтинга, сектора и района на контрагента;
LGDMKT
=
LGD на контрагента, която се основава на спреда на пазарен инструмент на контрагента, ако такъв инструмент е наличен. Когато такъв инструмент не е налице, се използва като приближение друг спред, който е подходящ с оглед на рейтинга, сектора и района на контрагента.
Първият коефициент в сбора представлява приближение на присъщата за пазара пределна вероятност да настъпи неизпълнение в периода между момент ti-1 и момент ti;
EEi
=
очакваната експозиция към контрагента към момента на преоценяване ti, според което експозиции от различни нетиращи съвкупности към този контрагент се добавят и според което най-дългият матуритет на всяка нетираща съвкупност се определя от най-дългия договорен матуритет в рамките на съответната нетиращата съвкупност; институцията прилага начина на третиране, предвиден в параграф 3 при маржин сделки, ако използва мярката за очаквана положителна експозиция (ЕРЕ) съгласно член 285, параграф 1, буква а) или буква б) за маржин сделките;
Di
=
безрисковият дисконтов фактор към момент ti, като D0 = 1.
2. Когато изчислява капиталовите изисквания за риск при ККО за даден контрагент, институцията получава всички входящи данни, необходими й за вътрешния й модел за специфичен риск по дългови инструменти, по следните формули (избирайки подходящата в зависимост от случая):
а)
когато моделът е основан на изцяло ново ценообразуване, формулата в параграф 1 се използва директно;
б)
когато моделът е основан на чувствителността на кредитните спредове за определени моменти, институцията изчислява чувствителността за всеки кредитен спред („Regulatory CS01“) по следната формула:
За крайния времеви интервал i=T съответната формула е
в)
когато в модела се използва чувствителност на кредитни спредове към паралелни измествания на кредитни спредове, институцията използва следната формула:
г)
когато в модела се използва чувствителност от втори ред към изменения на кредитни спредове (гама коефициент на спреда), гама коефициентите се изчисляват по формулата в параграф 1.
3. Когато изчислява капиталовите изисквания за риск при ККО съгласно параграф 1, всяка институция, която използва мярката за EPE за обезпечени извънборсови деривати съгласно член 285, параграф 1, буква а) или буква б), извършва следните две действия:
а)
прави допускане за постоянен профил на очакваната експозиция;
б)
приравнява очакваната експозиция към ефективната очаквана експозиция, изчислявана съгласно член 285, параграф 1, буква б), за матуритет, равен на по-големия от следните срокове:
i)
половината от най-дългия матуритет в нетиращата съвкупност;
ii)
среднопретегления матуритет на всички сделки в нетиращата съвкупност.
4. Всяка институция, на която компетентните органи са разрешили съгласно член 283 да използва МВМ за изчисляване на стойностите на експозициите по отношение на повечето от дейностите си, но която използва методите, предвидени в дял II, глава 6, раздел 3, раздел 4 или раздел 5 за по-малките си портфейли и която има разрешение да използва вътрешен модел за пазарен риск за специфичния риск на дългови инструменти в съответствие с член 363, параграф 1, буква г), може с разрешение на компетентните органи да изчислява капиталовите изисквания за риск при ККО съгласно параграф 1 за нетиращите съвкупности, към които не се прилага МВМ. Компетентните органи дават такова разрешение само ако институцията използва методите по дял II, глава 6, раздел 3, раздел 4 или раздел 5 за ограничен брой по-малки портфейли.
За извършване на изчислението съгласно предходната алинея и когато резултатът, получен чрез МВМ се разминава с профилa на очакваната експозиция (EE), институцията извършва следните две действия:
а)
прави допускане за постоянен профил на EE;
б)
приравнява EE към стойността на експозицията, изчислена чрез методите по дял II, глава 6, раздел 3, раздел 4 или раздел 5 или чрез МВМ за матуритет, равен на по-големия от следните срокове:
i)
половината от най-дългия матуритет в нетиращата съвкупност;
ii)
среднопретегления матуритет на всички сделки в нетиращата съвкупност.
5. Институцията определя капиталовите изисквания за риск при ККО съгласно член 364, параграф 1 и членове 365 и 367 като сбор от стойността под риск при нормални условия и стресираната стойност под риск, които се изчисляват по следния начин:
а)
за стойността под риск при нормални условия се прилага текущото калибриране на параметрите за очакваната експозиция, както е изложено в член 292, параграф 2, първа алинея;
б)
за стресираната стойност под риск се използват бъдещите профили на EE на контрагентите чрез прилагане на съобразено с предполагаемия стрес калибриране съгласно член 292, параграф 2, втора алинея. Периодът на стрес за параметрите на кредитния спред е най-неблагоприятният едногодишен период на стрес в рамките на тригодишния стрес период, използван за параметрите на експозицията;
в)
при тези изчисления ще се прилага трикратният множител, използван при изчисляването на капиталовите изисквания, базиран на стойността под риск и на стресираната стойност под риск в съответствие с член 364 параграф 1. ЕБО следи за съгласуваност при всяко правомощие за преценка, което надзорните органи упражняват с цел прилагане на по-голям от трикратния множител спрямо данните за оценка под риск и стресирана оценка под риск по отношение на капиталовите изисквания за риск при ККО. Компетентните органи, прилагащи по-голям от трикратния множител, предоставят писмена обосновка на ЕБО;
г)
изчислението се прави най-малко веднъж месечно, като използваната EE се изчислява със същата честота. Ако за целите на изчислението, посочено в член 364, параграф 1, буква а), подточка ii) и буква б), подточка ii), не се използват ежедневни стойности, а такива с по-рядка честота, институциите използват средните стойности за тримесечие.
6. За експозициите към контрагент, за които при използване на одобрения вътрешен модел на институцията за специфичния риск по дългови инструменти се получава приближение на спред, което не съответства на рейтинга, сектора и района на контрагента, институцията използва метода, предвиден в член 384, за изчисляване на капиталовите изисквания за риск при ККО.
7. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за по-подробно определяне на това:
а)
как да се избере даден спред, който да бъде използван като приближение чрез одобрения вътрешен модел на институцията за специфичния риск по дългови инструменти, с цел установяване на посочените в параграф 1 si и LGDMKT;
б)
броят и размерът на портфейлите, които отговарят на критерия за ограничен брой по-малки портфейли по параграф 4.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 януари 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 384
Стандартизиран метод
1. Всяка институция, която не изчислява капиталовите изисквания за риск при ККО за своите контрагенти съгласно член 373, изчислява портфейлни капиталови изисквания за риск при ККО за всеки контрагент по следната формула, отчитайки хеджиранията за редуциране на риска при ККО, които са допустими съгласно член 386:
където:
h
=
едногодишният хоризонт на риска (в години); h = 1;
wi
=
теглото, приложимо за контрагент „i“.
На контрагент „i“ се присъжда едно от шестте тегла wi въз основа на външна кредитна оценка от избрана АВКО съгласно таблица 1. За контрагент, за който няма присъдена кредитна оценка от избрана АВКО:
а)
институция, използваща подхода по дял II, глава 3, съотнася вътрешния рейтинг на контрагента към една от външните кредитни оценки;
б)
институция, използваща подхода по дял II, глава 2, присъжда wi=1,0 % на този контрагент. Въпреки това се установява wi=3,0 %, ако институция използва член 128 за рисково претегляне за кредитен риск от контрагента по отношение на експозициите към този контрагент.
=
общата стойност на експозицията към кредитен риск от контрагента за контрагент „i“ (изчислена като сбор за всички нетиращи съвкупности), включително ефекта на обезпечението съгласно методите по дял II, глава 6, раздели 3-6, приложима към изчислението на капиталовите изисквания за кредитен риск от контрагента за този контрагент. Институция, която използва един от методите по дял II, глава 6, раздели 3 и 4, може да използва като EADitotal напълно коригираната стойност на експозицията в съответствие с член 223, параграф 5.
Институция, която не използва метода по дял II, глава 6, раздел 6, дисконтира експозицията чрез прилагане на следния коефициент:
Bi
=
условната стойност на закупената защита чрез суапове за кредитно неизпълнение върху задължения на едно лице (сбора им, ако позициите са повече от една), свързани с контрагент „i“ и използвани за хеджиране на риска при ККО.
Тази условна стойност се дисконтира чрез прилагане на следния коефициент:
Bind
=
пълната условна стойност на един или повече индексни суапове за кредитно неизпълнение на закупена защита, използвани за хеджиране на риска при ККО.
Тази условна стойност се дисконтира чрез прилагане на следния коефициент:
wind
=
теглото, приложимо за индексното хеджиране.
Институцията определя Wind чрез изчисляване на среднопретеглените wi, приложими за отделните компоненти на индекса;
Mi
=
ефективният матуритет на сделките с контрагент i.
Институция, използваща метода по дял II, глава 6, раздел 6, изчислява Mi съгласно член 162, параграф 2, буква ж). За тази цел обаче Mi не е ограничен до пет години, а до най-дългия договорен остатъчен матуритет в нетиращата съвкупност;
За институция, която не използва метода по дял II, глава 6, раздел 6, Mi е среднопретегления матуритет съгласно член 162, параграф 2, буква б). За тази цел обаче Mi не е ограничен до пет години, а до най-дългия договорен остатъчен матуритет в нетиращата съвкупност;
=
матуритетът на хеджиращия инструмент с условна стойност Bi (количествата Mi hedge Bi се събират, ако позициите са повече от една);
Mind
=
матуритетът на индексното хеджиране.
Когато позициите за индексно хеджиране са повече от една, Mind е матуритет, среднопретеглен спрямо условната стойност.
2. Когато даден контрагент е включен в индекс, на който се базира суап за кредитно неизпълнение, използван за хеджиране на кредитния риск от контрагента, институцията може да извади условната стойност, която може да бъде отнесена към този контрагент според теглото му в индекса, от условната стойност на индексния суап за кредитно неизпълнение и да я третира като хеджиране (Bi) на индивидуалния контрагент с матуритет, основаващ се на матуритета на индекса.
Таблица 1
Степен на кредитно качество
Тегло wi
1
0,7 %
2
0,8 %
3
1,0 %
4
2,0 %
5
3,0 %
6
10,0 %
Член 385
Алтернатива на използването на методите за ККО при изчисляването на капиталовите изисквания
Като алтернатива на член 384, за посочените в член 382 инструменти и с предварителното съгласие на компетентния орган институциите, използващи метода на първоначалната експозиция, изложен в член 275, могат да прилагат мултипликационен коефициент 10 към получения размер на рисково претеглените експозиции за кредитен риск от контрагента по отношение на тези експозиции, вместо да изчисляват капиталовите изисквания за риск при ККО.
Член 386
Допустимо хеджиране
1. Хеджирането е „допустимо“ за целите на изчисляването на капиталовите изисквания за риск при ККО съгласно членове 383 и 384 само когато се използва за редуциране на риска при ККО и се управлява с тази цел, както и когато е под една от следните форми:
а)
суапове за кредитно неизпълнение върху задължения на едно лице или други равностойни инструменти за хеджиране, които се отнасят пряко до контрагента;
б)
индексни суапове за кредитно неизпълнение, при условие че базисната разлика между всеки спред на отделен контрагент и спредовете по хеджирането чрез индексни суапове за кредитно неизпълнение се отразява, по задоволителен за компетентните органи начин, в стойността под риск.
Изискването по буква б) базовата разлика между всеки спред на отделен контрагент и спредовете по хеджирането чрез индексни суапове за кредитно неизпълнение да се отразява в стойността под риск се прилага и в случаите, когато като приближение за спред на контрагента се използва друг спред.
За всички контрагенти, за които като приближение се използва друг спред, институцията използва подходящи базисни времеви редове, получени от представителна група подобни лица, за чийто спред има данни.
Ако базовата разлика между спреда на отделния контрагент и спредовете по хеджирането чрез индексни суапове за кредитно неизпълнение не е отразена по задоволителен за компетентните органи начин, институцията отразява само 50 % от условната стойност на индексното хеджиране в стойността под риск.
Не е разрешено прекомерно хеджиране на експозициите със суапове за кредитно неизпълнение върху задължения на едно лице по метода, посочен в член 383.
2. Институцията не отразява други видове хеджиране за риск от контрагента при изчисляването на капиталовите изисквания за риск при ККО. По-специално, траншираните суапове за кредитно неизпълнение или суаповете за n-то кредитно неизпълнение и дълговите ценни книжа, обвързани със заеми, не са допустимо хеджиране при изчисляването на капиталовите изисквания за риск с ККО.
3. Допустимото хеджиране, включено в изчислението на капиталовите изисквания за риск при ККО, не се включва в изчислението на капиталовите изисквания за специфичен риск съгласно дял IV,нито третира като редуциране на кредитния риск, освен за кредитния риск от контрагента за същия портфейл сделки.
ЧЕТВЪРТА ЧАСТ
ГОЛЕМИ ЕКСПОЗИЦИИ
Член 387
Предмет
Институциите следят и контролират големите си експозиции съгласно настоящата част.
Член 388
Изключения от обхвата
Настоящата част не се прилага за инвестиционните посредници, които отговарят на критериите по член 95, параграф 1 или член 96, параграф 1.
Настоящата част не се прилага по отношение на консолидирана група, ако тази група включва единствено инвестиционни посредници, посочени в член 95, параграф 1 или член 96, параграф 1, и спомагателни дружества и която не включва кредитни институции.
Член 389
Определение
За целите на настоящата част „експозиция“ означава всеки актив или задбалансова позиция съгласно трета част, дял II, глава 2, без прилагане на рисковите тегла или степените на риск.
Член 390
Изчисляване на стойността на експозицията
1. Експозициите, произтичащи от инструментите по приложение II, се изчисляват по един от методите, изложени в трета част, дял II, глава 6.
2. Институциите, на които е разрешено да използват метода на вътрешния модел, съгласно член 283, могат за използват метода на вътрешния модел, за да изчисляват стойността на експозицията при репо сделки, сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, маржин заемни сделки и транзакции с удължен сетълмент.
3. Институциите, които изчисляват капиталовите изисквания за дейностите в рамките на търговския си портфейл съгласно трета част, дял IV, глава 2, член 299, съгласно трета част, дял V и в съответните случаи съгласно трета част, дял IV, глава 5, изчисляват стойността на експозициите си към отделни клиенти, които възникват в рамките на търговския портфейл, като сбор от следните елементи:
а)
положителното превишение на дългите позиции на институцията над късите ѝ позиции във всички финансови инструменти, емитирани от съответния клиент, като нетната позиция във всеки отделен инструмент се изчислява по методите, посочени в трета част, дял IV, глава 2;
б)
нетната експозиция - в случаите на поемане на дългов или капиталов инструмент;
в)
експозициите в резултат на сделки, споразумения и договори, посочени в членове 299 и 378-380, със съответния клиент, като тези експозиции се изчисляват по начина за изчисление на стойностите на експозиции, изложен в посочените членове.
За целите на буква б) нетната експозиция се изчислява чрез приспадане на тези позиции, които са записани или препоети от трети лица въз основа на официално споразумение, намалени с коефициентите, посочени в член 345.
За целите на буква б) институциите създават системи за наблюдение и контрол на експозициите, произтичащи от поемане на емисии, за периода между първоначалното поемане на задължението и следващия работен ден с оглед на естеството на поетите рискове на въпросните пазари.
За целите на буква в) трета част, дял II, глава 3 се изключва от позоваването в член 299.
4. Общата експозиция към отделен клиент или към група от свързани клиенти се изчисляват чрез събиране на експозициите от търговския портфейл и експозициите от банковия портфейл.
5. Експозициите към групи от свързани клиенти се изчисляват чрез събиране на експозициите към отделните лица, отнесени в една група.
6. Експозициите не включват следното:
а)
при сделки с чуждестранна валута - експозициите, възникнали при обичайния период на сетълмент в рамките на два работни дни след плащането;
б)
при сделки за покупка или продажба на ценни книжа - експозициите, възникнали при обичайния период на сетълмент в рамките на пет работни дни след плащането или доставката на ценните книжа, в зависимост от това кое от двете настъпва по-рано;
в)
при извършване на парични преводи, включително изпълнение на платежни услуги, клиринг и сетълмент във всяка валута и кореспондентски банкови отношения или услуги за клиентите по клиринг, сетълмент и доверителни услуги, свързани с финансови инструменти - забавеното получаване на средствата, както и другите експозиции, произтичащи от дейността на клиента, чийто падеж е най-късно на следващия работен ден;
г)
при извършване на парични преводи, включително изпълнение на платежни услуги, клиринг и сетълмент във всяка валута и кореспондентски банкови отношения - експозициите в рамките на един ден към институции, предоставящи тези услуги;
д)
експозициите, с които е намален собственият капитал съгласно членове 36, 56 и 66.
7. За да се определи цялостната експозиция към клиент или група от свързани клиенти, по отношение на клиенти, към които институцията има експозиции чрез сделки по член 112, букви м) и о) или чрез други сделки, когато има експозиция към базисни активи, институцията прави оценка на базисните експозиции, като отчита икономическата същност на структурата на сделката и рисковете, присъщи на структурата на сделката, за да определи дали тя представлява допълнителна експозиция.
8. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
условията и методологиите, които се използват, за да се определи цялостната експозиция към клиент или група от свързани клиенти по отношение на видовете експозиции, посочени в параграф 7;
б)
условията, при които структурата на сделката по параграф 7 не представлява допълнителна експозиция;
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 януари 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 391
Определение на понятието „институция“ за целите на големите експозиции
За целите на изчисляването на стойността на експозициите по настоящата част понятието „институция“ включва всяко частно или публично предприятие, включително неговите клонове, което, ако беше установено в Съюза, би отговаряло на определението за „институция“ и което е лицензирано в трета държава, която прилага пруденциални надзорни и регулаторни изисквания, които са поне равностойни на прилаганите в Съюза.
Член 392
Определение на понятието „голяма експозиция“
Експозиция на институция към клиент или група от свързани клиенти се счита за голяма експозиция, когато нейната стойност е по-голяма или равна на 10 % от приемливия капитал на институцията.
Член 393
Способност за установяване и управление на големите експозиции
Институцията трябва да разполага с надеждни административни и счетоводни процедури и подходящи механизми за вътрешен контрол, за да установява, управлява, следи, отчита и регистрира всички големи експозиции и последващите изменения в тях съгласно настоящия регламент.
Член 394
Изисквания за предоставяне на информация
1. Всяка институция представя на компетентните органи посочената по-долу информация за всяка голяма експозиция, включително за големите експозиции, за които член 395, параграф 1 не се прилага:
а)
идентификационни данни на клиента или групата от свързани клиенти, към които институцията има голяма експозиция;
б)
стойността на експозицията преди отчитане на ефекта от редуцирането на кредитния риск, когато е приложимо;
в)
вида на кредитната защита с обезпечения или гаранции, когато се използват такива;
г)
стойността на експозицията след отчитане на ефекта от редуцирането на кредитния риск, изчислен за целите на член 395, параграф 1.
Когато по отношение на институцията се прилага трета част, дял II, глава 3, на компетентните органи се представя информация за нейните 20 най-големи експозиции на консолидирана основа, с изключение на големите експозиции, за които член 395, параграф 1 не се прилага.
2. В допълнение към предоставената информация по параграф 1, институцията докладва на компетентните органи следната информация за своите 10 най-големи експозиции на консолидирана основа към институции, както и за своите 10 най-големи експозиции на консолидирана основа към нерегулирани финансови предприятия, включително големите експозиции, за които член 395, параграф 1 не се прилага:
а)
самоличността на клиента или групата от свързани клиенти, към които институцията има голяма експозиция;
б)
стойността на експозицията преди отчитане на ефекта от редуцирането на кредитния риск, когато е приложимо;
в)
вида на кредитната защита с обезпечения или гаранции, когато се използват такива;
г)
стойността на експозицията след отчитане на ефекта от редуцирането на кредитния риск, изчислен за целите на член 395, параграф 1;
д)
очакваното погасяване на експозицията, изразено като падежираща сума в рамките на месечни матуритетни съвкупности до една година, тримесечни матуритетни съвкупности до три години, а след това ежегодно.
3. Тази информация се представя поне два пъти годишно.
4. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на:
а)
единните формати за отчитане на информацията по параграф 3, съобразени с естеството, мащаба и сложността на дейностите на институциите, и указанията за използването на тези формати;
б)
честотата и датите на представяне на информацията по параграф 3;
в)
информационните технологични решения за представяне на информацията по параграф 3.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 януари 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с процедурата, предвидена в член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 395
Максимални размери на големите експозиции
1. Институцията не формира към даден клиент или група от свързани клиенти експозиция, чиято стойност надвишава 25 % от приемливия капитал на институцията след отчитане на ефекта от редуцирането на кредитния риск съгласно членове 399-403. Когато този клиент е институция или когато група от свързани клиенти включва една или повече институции, тази стойност не надвишава по-голямата от следните две стойности: 25 % от приемливия капитал на институцията или 150 милиона евро, при условие че сборът на стойностите на експозициите, след отчитане на ефекта от редуцирането на кредитния риск съгласно членове 399-403, към всички свързани клиенти, които не са институции, не надвишава 25 % от приемливия капитал на институцията.
Ако размерът на 25 % от приемливия капитал на институцията е под 150 милиона евро, стойността на експозицията, след отчитане на ефекта от редуцирането на кредитния риск съгласно членове 399-4023 не надвишава разумен максимален размер от приемливия капитал на институцията. Този максимален размер се определя от институцията съгласно правилата и процедурите по член 81 от Директива 2013/36/ЕС, за да се преодолява и контролира риска от концентрация. Максималният размер не надвишава 100 % от приемливия капитал на институцията.
Компетентните органи могат да определят максимален размер, по-нисък от 150 милиона евро, като уведомяват ЕБО и Комисията за това.
2. В съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 и като отчита ефекта от редуцирането на кредитния риск съгласно членове 399-403, както и резултатите от тенденциите в Съюза и на международно равнище в областта на паралелната банкова система и големите експозиции, ЕБО издава до 31 декември 2014 г. насоки за определяне на подходящи общи изисквания за максималния размер на такива експозиции или по-строги индивидуални изисквания за максималния размер на експозициите към паралелни банкови предприятия, които извършват банкови дейности извън регулирана рамка.
При разработването на тези насоки ЕБО взема под внимание дали въвеждането на допълнителни изисквания за максималния размер ще окаже значително отрицателно въздействие върху рисковия профил на институциите, установени в Съюза, върху кредитирането на реалната икономика или върху стабилността и нормалното функциониране на финансовите пазари.
До 31 декември 2015 г. Комисията оценява целесъобразността и въздействието от налагането на изисквания за максималния размер на експозициите към паралелни банкови предприятия, които извършват банкови дейности извън регулирана рамка, като отчита развитието в Съюза и на международно равнище в областта на паралелната банкова система и големите експозиции, както и редуцирането на кредитния риск съгласно членове 399-403. Комисията представя доклада на Европейския парламент и на Съвета, по целесъобразност заедно със законодателно предложение за максималните размери на експозициите към паралелни банкови предприятия, които извършват банкови дейности извън регулирана рамка.
3. При спазване на член 396 институцията трябва във всеки един момент да съблюдава съответния максимален размер, определен в параграф 1.
4. За активите, представляващи вземания, и другите експозиции към признати инвестиционни посредници от трети държави може да се приложи същият начин на третиране като предвидения в параграф 1.
5. Експозициите от търговския портфейл на институцията могат да надвишат максималните размери по настоящия член, ако са спазени следните условия:
а)
експозицията към съответния клиент или група от свързани клиенти по позиции от банковия портфейл не надвишава максималния размер по параграф 1, изчислен по отношение на приемливия капитал, така че превишението произтича изцяло от позиции от търговския портфейл;
б)
институцията спазва допълнително капиталово изискване за превишението над максималния размер по параграф 1, като това изискване се изчислява съгласно членове 397 и 398;
в)
когато са изминали 10 дни или по-малко от възникването на превишението, експозицията по търговския портфейл към съответния клиент или група от свързани клиенти не превишава 500 % от приемливия капитал на институцията;
г)
всички превишения, продължили повече от 10 дни, сумарно не превишават 600 % от приемливия капитал на институцията.
При всяко превишение на максималния размер институцията своевременно съобщава на компетентните органи размера на превишението и наименованието на съответния клиент и когато е приложимо - наименованието на групата от съответните свързани клиенти.
6. За целите на настоящия параграф структурни мерки означава мерки, приети от държава членка и прилагани от съответните компетентни органи на тази държава членка преди влизането в сила на правен акт, който изрично хармонизира мерките, с които от лицензираните в тази държава членка кредитни институции се изисква да намалят експозициите си към различни юридически лица в зависимост от дейностите им, без значение къде се извършват тези дейности, с цел да се защитят вложителите и да се запази финансовата стабилност.
Независимо от параграф 1 от настоящия член и член 400, параграф 1, буква е), когато държавите членки приемат национални закони, с които се налага приемането на структурни мерки в рамките на банкова група, компетентните органи могат да изискват от институциите на банковата група, които държат депозити, обхванати от схема за гарантиране на депозитите съгласно Директива 94/19/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 1994 г. относно схемите за гарантиране на депозити (30) или от равностойна схема за гарантиране на депозитите в трета държава, да прилагат максимален размер на големите експозиции под 25 %, но не под 15 %, между 31 декември 2014 г. и и 30 юни 2015 г. и не под 10 % от 1 юли 2015 г. нататък, на подконсолидирана основа в съответствие с член 11, параграф 5 спрямо вътрешногруповите експозиции, когато тези експозиции се състоят от експозиции към субект, който не принадлежи към същата подгрупа за целите на структурните мерки.
За целите на настоящия параграф, трябва да са спазени следните условия:
а)
всички субекти, които спадат към една и съща подгрупа за целите на структурните мерки, се разглеждат като един клиент или група от свързани клиенти;
б)
компетентните органи прилагат еднакъв максимален размер към експозициите, посочени в първа алинея.
Прилагането на този подход не засяга ефективния надзор на консолидирана основа и не трябва да води до несъразмерни отрицателни последици за финансовата система или за части от нея в други държави членки или Съюза като цяло, нито да представлява или да създава пречка пред функционирането на вътрешния пазар.
7. Преди приемането на конкретните структурни мерки, посочени в параграф 5, по отношение на големите експозиции, компетентните органи уведомяват Съвета, Комисията, съответните компетентни органи и ЕБО поне два месеца преди публикуването на решението за приемане на структурните мерки и представят подходящи количествени и качествени доказателства за всички посочени по-долу елементи:
а)
обхвата на дейностите, спрямо които се прилагат структурни мерки;
б)
обяснение защо тези проекти за мерки се считат за подходящи, ефективни и пропорционални за защита на вложителите;
в)
оценка на възможното положително или отрицателно въздействие на мерките върху вътрешния пазар въз основа на информацията, с която разполага държавата членка.
8. На Комисията се предоставя правомощие, като действа в съответствие с процедурата по член 464, параграф 2, да приеме акт за изпълнение, с който да одобри или да отхвърли предлаганите национални мерки, посочени в параграф 7.
В рамките на един месец от получаването на уведомлението по параграф 7 ЕБО представя становището си по посочените в същия параграф елементи на Съвета Комисията и на съответната държава членка. Съответните компетентни органи също могат да представят становищата си по посочените в същия параграф елементи на Съвета, Комисията и на съответната държава членка.
Като отчита във възможно най-голяма степен посочените във втора алинея становища и в случай че са налице убедителни и надеждни доказателства, че мерките ще окажат отрицателно въздействие върху вътрешния пазар, което надхвърля ползите за финансовата стабилност, Комисията отхвърля предлаганите национални мерки в срок от два месеца от получаване на уведомлението. В противен случай Комисията одобрява предлаганите национални мерки за първоначален срок от две години, като по целесъобразност в мерките могат да бъдат внесени изменения.
Комисията отхвърля предлаганите национални мерки само когато счита, че те водят до несъразмерни отрицателни последици за финансовата система или за части от нея в други държави членки или Съюза като цяло, като по този начин представляват или създават пречка пред функционирането на вътрешния пазар или пред свободното движение на капитали в съответствие с разпоредбите на ДФЕС.
В оценката си Комисията взема под внимание становището на ЕБО и доказателствата, представени в съответствие с параграф 7.
Преди срокът на действие на мерките да изтече, компетентните органи могат да предложат нови мерки за удължаване на срока на прилагане всеки път с още две години. В този случай те уведомяват Комисията, Съвета, съответните компетентни органи и ЕБО. За одобряването на новите мерки се прилага посочената в настоящия член процедура. Настоящият член не засяга член 458.
Член 396
Спазване на изискванията във връзка с големите експозиции
1. Ако по изключение експозициите превишават максималния размер по член 395, параграф 1, институцията своевременно докладва стойността на експозицията на компетентните органи, които могат, когато обстоятелствата го изискват, да определят на институцията срок, в който да започне да съблюдава максималния размер.
Когато за максимален размер се прилага сумата от 150 милиона евро, посочена в член 395, параграф 1, компетентните органи могат да разрешават за всеки отделен случай превишаване на максималния размер от 100 % от приемливия капитал на институцията.
2. Когато спазването от страна на дадена институция на индивидуална или подконсолидирана основа на задълженията по настоящата част отпадне съгласно член 7, параграф 1 или когато разпоредбите на член 9 се прилагат в случая на институции майки в държава членка, трябва да бъдат предприети мерки за осигуряване на задоволително разпределение на рисковете в рамките на групата.
Член 397
Изчисляване на допълнителните капиталови изисквания за големите експозиции в търговския портфейл
1. Превишението по член 395, параграф 5, буква б) се изчислява чрез подбор на тези компоненти от общата търговска експозиция към съответното лице или група лица, които пораждат най-високите изисквания за специфичен риск по трета част, дял IV, глава 2 и/или изисквания по член 299 и трета част, дял V, чийто сбор се равнява на размера на превишението по член 395, параграф 5, буква а).
2. Когато превишението не е продължило повече от 10 дни, допълнителното капиталово изискване за тези компоненти е 200 % от изискванията по параграф 1.
3. От 10-ия ден от възникване на превишението компонентите му, подбрани в съответствие с параграф 1, се отнасят към съответния ред в колона 1 на таблица 1 във възходящ ред на изискванията за специфичен риск по част трета, дял IV, глава 2 и/или изискванията по член 299 и част трета, дял V. Допълнителното капиталово изискване е равно на сбора от изискванията за специфичен риск по трета част, дял IV, глава 2 и/или изискванията по член 299 и трета част, дял V за тези компоненти, умножен по съответстващия коефициент от колона 2 на таблица 1.
Таблица 1
Колона 1: превишение на максималните размери
(като процент от приемливия капитал)
Колона 2: коефициенти
До 40 %
200 %
От 40 % до 60 %
300 %
От 60 % до 80 %
400 %
От 80 % до 100 %
500 %
От 100 % до 250 %
600 %
Над 250 %
900 %
Член 398
Процедури за предотвратяване на избягването от страна на институциите на допълнителното капиталово изискване
Институциите нямат право умишлено да избягват допълнителните капиталови изисквания по член 397, които биха възникнали за тях във връзка с експозициите, които са в превишение на максималния размер по член 395, параграф 1, след като тези експозиции вече са били поддържани повече от 10 дни, посредством временно прехвърляне на тези експозиции на друго дружество, независимо дали е в същата група или не, и/или чрез предприемане на изкуствени сделки за закриване на експозицията през 10-дневния период и създаване на нова експозиция.
Институциите поддържат системи, които осигуряват незабавното предаване на компетентните органи на информация за всяко прехвърляне, имащо ефекта по първа алинея.
Член 399
Допустими техники за редуциране на кредитния риск
1. За целите на членове 400-403 понятието „гаранция“ включва кредитните деривати, признати съгласно трета част, дял II, глава 4 и различни от дългови ценни книжа, обвързани със заеми.
2. При спазване на параграф 3 от настоящия член, когато съгласно членове 400-403 е разрешено признаването на обезпечена кредитна защита или кредитна защита с гаранции, това зависи от спазването на изискванията за допустимост и останалите изисквания по трета част, дял II, глава 4.
3. Когато дадена институция се позовава на член 401, параграф 2, признаването на обезпечена кредитна защита се извършва, при условие че са изпълнени съответните изисквания съгласно трета част, дял II, глава 3. За целите на настоящата част институцията не отчита обезпечението, посочено в член 199, параграфи 5-7, освен ако това е разрешено съгласно член 402.
4. Институциите анализират, доколкото е възможно, експозициите си към доставчиците на обезпечения, кредитна защита с гаранции и базисни активи съгласно член 390, параграф 7 от гледна точка на евентуална концентрация и при необходимост предприемат действия и съобщават на компетентния орган всички съществени констатации.
Член 400
Изключения
1. Член 384, параграф 1 не се прилага за следните експозиции:
а)
активи, които представляват вземания от централни правителства, централни банки или субекти от публичния сектор и които при липса на обезпечение биха получили рисково тегло от 0 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
б)
активи, които представляват вземания от международни организации или многостранни банки за развитие и които при липса на обезпечение биха получили рисково тегло от 0 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
в)
активи, които представляват вземания с изрични гаранции от централни правителства, централни банки, международни организации, многостранни банки за развитие или субекти от публичния сектор, когато необезпечените вземания към съответния субект, който предоставя гаранцията, биха получили рисково тегло от 0 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
г)
други експозиции, които могат да се отнесат към или са гарантирани от централни правителства, централни банки, международни организации, многостранни банки за развитие или субекти от публичния сектор, когато необезпечените вземания към съответния субект, към когото се отнася експозицията или от когото тя се гарантира, биха получили рисково тегло от 0 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
д)
активите, представляващи вземания от регионални правителства или местни органи на власт на държавите членки, когато тези вземания биха получили рисково тегло от 0 % съгласно трета част, дял II, глава 2, както и други експозиции към или гарантирани от тези регионални правителства или местни органи на власт, вземанията от които биха получили рисково тегло от 0 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
е)
експозиции към контрагентите, посочени в член 113, параграфи 6 или 7, в случай че те биха получили рисково тегло от 0 % съгласно трета част, дял II, глава 2. Експозициите, които не отговарят на тези критерии, се третират като експозиции към трето лице, независимо дали са освободени от изискванията по член 395, параграф 1;
ж)
активи и други експозиции, обезпечени чрез парични депозити в кредитиращата институция или в институция, която е предприятието майка или дъщерно предприятие на кредитиращата институция;
з)
активи и други експозиции, обезпечени чрез депозитни сертификати, издадени от кредитиращата институция или от институция, която е предприятието майка или дъщерно предприятие на кредитиращата институция, и депозирани в някоя от тях;
и)
експозиции, произтичащи от неусвоени кредитни улеснения, които в приложение I са класифицирани като нискорискови задбалансови позиции, при условие че с клиента или групата от свързани клиенти е сключено споразумение, съгласно което улеснението може да се усвоява само ако е било установено, че това няма да доведе до превишаване на приложимия максимален размер съгласно член 395, параграф 1;
й)
експозиции по търговско финансиране към централни контрагенти и вноски в гаранционните фондове на централните контрагенти;
к)
експозиции към схеми за гарантиране на депозитите съгласно Директива 94/19/ЕО, произтичащи от финансирането на тези схеми, ако институциите - членки на схемата, имат законово или договорно задължение да я финансират.
За паричните средства, получени по дългова ценна книга, обвързана със заеми, емитирана от институцията, и за заемите или депозитите на контрагент към или в институцията, които са предмет на споразумение за балансово нетиране, признато съгласно трета част, дял II, глава 4, се счита, че попадат в обхвата на буква ж).
2. Компетентните органи могат напълно или частично да освобождават следните експозиции:
а)
покритите облигации, попадащи в обхвата на член 129, параграфи 1, 3 и 5;
б)
активите, представляващи вземания от регионални правителства или местни органи на власт на държавите членки, когато тези вземания биха получили рисково тегло от 20 % съгласно трета част, дял II, глава 2, както и други експозиции към или гарантирани от тези регионални правителства или местни органи на власт, вземанията от които биха получили рисково тегло от 20 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
в)
експозициите, включително различни видове участия, на институция към нейното предприятие майка, към други дъщерни предприятия на това предприятие майка или към нейни собствени дъщерни предприятия, доколкото тези предприятия са обхванати от надзора на консолидирана основа, на който подлежи самата институция в съответствие с настоящия регламент, Директива 2002/87/ЕО или с равностойни действащи стандарти в трета държава; експозициите, които не отговарят на тези критерии, се третират като експозиции към трето лице, независимо дали са освободени от изискванията по член 395, параграф 1;
г)
активите, представляващи вземания и други експозиции, включително различни видове участие, към регионални или централни кредитни институции, с които кредитната институция е свързана в мрежа в съответствие със законови или други нормативни разпоредби и които съгласно тези разпоредби отговарят за паричните клирингови операции в рамките на мрежата;
д)
активи, представляващи вземания и други експозиции към кредитни институции, поети от кредитни институции, една от които действа с нестопанска цел и отпуска заеми в рамките на законоустановени програми или съгласно собствения си устав за насърчаване на конкретни стопански сектори при наличието на определена форма на правителствен контрол и ограничения върху използването на тези заеми, при условие че съответните експозиции произтичат от заемите, които са отпуснати на крайните получатели, посредством кредитните институции, или от гаранциите по тези заеми;
е)
активите, представляващи вземания или други експозиции към институции, при условие че тези експозиции не са включени в собствения капитал на съответните институции, падежът им настъпва не по-късно от следващия работен ден и не са деноминирани в основна търговска валута;
ж)
активите, които представляват вземания към централни банки под формата на задължителни минимални резерви, депозирани в тези централни банки, и които са деноминирани в техните национални валути;
з)
активите, представляващи вземания от централното правителство под формата на държавни ценни книжа, държани поради нормативно установени ликвидни изисквания, деноминирани и финансирани в националната валута на правителството, при условие че по преценка на компетентния орган присъдената от призната АВКО кредитна оценка на тези централни правителства е еквивалентна на инвестиционен рейтинг;
и)
50 % от средно- или нискорисковите задбалансови документарни акредитиви и средно- или нискорисковите задбалансови неусвоени кредитни улеснения, посочени в приложение I, и - при съгласие на компетентните органи - 80 % от стойността на гаранциите, различни от гаранции по кредити, които имат законово или подзаконово основание и се предоставят в полза на членовете от взаимни схеми за гарантиране, имащи статус на кредитни институции;
й)
правно изискваните гаранции, в случаите когато ипотечен кредит, финансиран чрез издаване на ипотечни облигации, се отпуска на получателя на ипотечния кредит преди окончателното вписване на ипотеката в имотния регистър, при условие че гаранцията не се използва за намаляване на риска при изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции;
к)
активите, представляващи вземания и други експозиции към признати борси.
3. Компетентните органи могат да използват предвиденото в първото изречение изключение само ако са изпълнени следните условия:
а)
специфичното естество на експозицията, контрагента или връзката между институцията и контрагента премахва или намалява риска от експозицията; и
б)
по отношение на остатъчния риск от концентрация могат да се предприемат други мерки, които са също толкова ефективни, като правила, процеси и механизми, предвидени в член 81 от Директива 2013/36/ЕС.
Компетентните органи информират ЕБО дали възнамеряват да използват някое от предвидените в параграф 2 изключения в съответствие с букви а) и б) от настоящия параграф и се консултират с ЕБО по направения избор.
Член 401
Изчисляване на ефекта от използването на техники за редуциране на кредитния риск
1. За изчисляването на стойността на експозициите за целите на член 395, параграф 1 институцията може да използва параметъра „напълно коригирана стойност на експозицията“, изчислен съгласно трета част, дял II, глава 4 чрез отчитане на редуцирането на кредитния риск, корекциите за променливост и всички падежни несъответствия (Е*).
2. Всяка институция, на която е разрешено да използва собствени оценки на параметъра LGDи конверсионните коефициенти за всеки клас експозиции по трета част, дял II, глава 3, може с разрешението на компетентните органи да признава ефектите от финансовите обезпечения при изчисляването на стойностите на експозициите за целите на член 395, параграф 1.
Компетентните органи дават разрешението по предходната алинея само ако институцията може да направи оценка на ефектите от финансовите обезпечения за своите експозиции отделно от другите аспекти, свързани с параметъра LGD.
Направените от институцията оценки трябва да са достатъчно подходящи за намаляването на стойността на експозицията с цел спазване на разпоредбите на член 395.
Когато на дадена институция е разрешено да използва собствени оценки на ефекта от използването на финансови обезпечения, тя прави това по начин, който отговаря на подхода, възприет при изчисляването на капиталовите изисквания съгласно настоящия регламент.
Институциите, на които е разрешено да използват собствени оценки на параметъра LGD и конверсионни коефициенти за даден клас експозиции съгласно трета част, дял II, глава 3, но които не изчисляват стойността на своите експозиции чрез подхода по първа алинея от настоящия параграф, могат да използват разширения метод за финансово обезпечение или подхода, изложен в член 403, параграф 1, буква б), за изчисляване на стойността на експозициите.
3. Всяка институция, която използва разширения метод за финансово обезпечение или има разрешение да използва метода, описан в параграф 2 от настоящия член, за изчисляване на стойността на експозициите за целите на член 395, параграф 1, провежда периодични стрес тестове във връзка с концентрациите на кредитен риск, включително във връзка с реализируемата стойност на всяко прието обезпечение.
Периодичните стрес тестове, посочени в първа алинея, са ориентирани към рисковете, произтичащи от потенциални промени в пазарните условия, които биха могли да окажат отрицателно въздействие върху адекватността на собствения капитал на институцията, както и към рисковете, произтичащи от реализацията на обезпечения в ситуации на напрежение.
Извършваните стрес тестове са подходящи за оценяването на тези рискове.
В случай че периодичният стрес тест покаже по-ниска реализируема стойност на приетото обезпечение в сравнение със стойността, за която би било разрешено да бъде отчетена при използването на разширения метод за финансово обезпечение или по целесъобразност на метода, изложен в параграф 2, стойността на обезпечението, за която се разрешава да бъде призната при изчисляването на стойността на експозициите за целите на член 395, параграф 1, се намалява съответно.
Институциите по първа алинея включват следните елементи в своите стратегии за преодоляване на риска от концентрация:
а)
правила и процедури за справяне с рисковете, произтичащи от несъответствия в падежа на експозициите и предоставената кредитна защита за тези експозиции;
б)
правила и процедури за случаите, когато стрес тестовете показват по-ниска реализируема стойност на обезпечението в сравнение с отчетената при използването на разширения метод за финансово обезпечение или метода, описан в параграф 2;
в)
правила и процедури, свързани с риска от концентрация, произтичащ от прилагането на техники за редуциране на кредитния риск, и по-конкретно с непреките големи кредитни експозиции, например към отделен емитент на ценни книжа, приети като обезпечение.
Член 402
Експозиции, произтичащи от ипотечно кредитиране
1. За изчисляването на стойността на експозициите за целите на член 395, институцията може да редуцира стойността на експозицията или на която и да е част от експозицията, която e напълно обезпечена с недвижима собственост в съответствие с член 125, параграф 1, с размера на заложената пазарна или ипотечна заемна стойност на въпросния имот, но като не надхвърля 50 % от пазарната стойност или 60 % от ипотечната заемна стойност в държавите членки, които са установили строги критерии за определяне на ипотечната заемна стойност в законови или подзаконови разпоредби, ако са изпълнени всички посочени по-долу условия:
а)
компетентните органи на държавите членки не са определили рисково тегло, по-голямо от 35 %, за експозициите или частите от експозиции, обезпечени с жилищен имот в съответствие с член 124, параграф 2;
б)
експозицията или част от нея е обезпечена напълно с
i)
ипотеки върху жилищни имоти; или
ii)
жилищен имот, предмет на лизингова сделка, при която лизингодателят запазва пълно право на собственост върху жилищния имот и лизингополучателят все още не е упражнил правото си на закупуване;
в)
изискванията, установени в член 208 и член 229, параграф 1 са изпълнени.
2. За изчисляването на стойността на експозициите за целите на член 395, институцията може да намали стойността на експозицията или на която и да е част от експозицията, която e напълно обезпечена с недвижима собственост в съответствие с член 125, параграф 1, с размера на пазарната или ипотечната заемна стойност на въпросния имот, но като не надхвърля 50 % от пазарната стойност или 60 % от ипотечната заемна стойност в държавите членки, които са установили строги критерии за определяне на ипотечната заемна стойност в законови или подзаконови разпоредби, ако са изпълнени всички посочени по-долу условия:
а)
компетентните органи на държавите членки не са определили рисково тегло, по-голямо от 50 %, за експозициите или частите от експозиции, обезпечени с търговска недвижима собственост в съответствие с член 124, параграф 2;
б)
експозицията е напълно обезпечена със:
i)
ипотеки върху офиси или други търговски помещения; или
ii)
офиси или други търговски помещения и експозиции, свързани с лизингови сделки със собственост.
в)
изискванията, установени в член 125, параграф 2, буква а), член 208 и член 229, параграф 1 са изпълнени;
г)
търговският имот е напълно завършен.
3 Институцията може да третира експозиция към контрагент, която произтича от обратно репо споразумение, съгласно което институцията е закупила от контрагента неакцесорни независими ипотечни тежести върху недвижими имоти на трети лица, като няколко отделни експозиции към всяко от тези трети лица, при условие че са изпълнени всички посочени по-долу условия:
а)
контрагентът е институция;
б)
експозицията е напълно обезпечена с ипотеки върху недвижимите имоти на тези трети лица, които са закупени от институцията, и институцията е в състояние да упражни правата си по тези ипотеки;
в)
институцията е направила необходимото за изпълнение на изискванията по член 208 и член 229, параграф 1;
г)
институцията е бенефициер по вземанията на контрагента към третите лица, в случай на неизпълнение, неплатежоспособност или ликвидация на контрагента;
д)
институцията докладва на компетентните органи в съответствие с член 394 общата сума на експозициите към всяка друга институция, третирани съгласно настоящия параграф.
За тези цели институцията приема, че има експозиция към всяко едно от посочените трети лица за сумата на вземането на контрагента от третото лице, вместо съответна сума на експозиция към контрагента. Остатъкът от експозицията към контрагента, ако има такъв остатък, продължава да се третира като експозиция към контрагента.
Член 403
Подход на заместването
1. Когато експозиция към даден клиент е гарантирана от трето лице или е обезпечена с издадено от трето лице обезпечение, институцията може:
а)
да третира гарантираната част от експозицията като експозиция към гаранта, а не към клиента, при условие че необезпечената експозиция към гаранта би получила същото или по-ниско рисково тегло в сравнение с необезпечената експозиция към клиента съгласно трета част, дял II, глава 2;
б)
да третира частта от експозицията, обезпечена с пазарната стойност на признатото обезпечение, като експозиция към третото лице, а не към клиента, при условие че експозицията е покрита с обезпечение и че обезпечената част от експозицията би получила същото или по-ниско рисково тегло в сравнение с необезпечената експозиция към клиента съгласно трета част, дял II, глава 2.
Институцията не използва посочения в първа алинея, буква б) подход при несъответствие между падежите на експозицията и предоставената кредитна защита.
За целите на настоящата част институцията може да използва както разширения метод за финансово обезпечение, така и предвидения в първа алинея, буква б) подход за третиране, само когато за целите на член 92 е разрешено използването както на разширения метод за финансовото обезпечение, така и на опростения метод за финансово обезпечение.
2. Когато институцията прилага параграф 1, буква а):
а)
когато гаранцията е деноминирана във валута, различна от валутата, в която е деноминирана експозицията, размерът на експозицията, за която се счита, че е обезпечена, се изчислява в съответствие с разпоредбите за третиране на валутни несъответствия при кредитна защита с гаранции, предвидени в трета част, дял II, глава 4;
б)
несъответствието между падежа на експозицията и падежа на защитата се третира в съответствие с разпоредбите за третиране на падежни несъответствия, предвидени в трета част, дял II, глава 4;
в)
частично обезпечение може да бъде признато в съответствие с начина на третиране, изложен в трета част, дял II, глава 4.
ПЕТА ЧАСТ
ЕКСПОЗИЦИИ КЪМ ПРЕХВЪРЛЕН КРЕДИТЕН РИСК
ДЯЛ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ ЗА НАСТОЯЩАТА ЧАСТ
Член 404
Обхват на прилагане
Дялове II и III се прилагат по отношение на новите секюритизации, емитирани на 1 януари 2011 г. или след тази дата. След 31 декември 2014 г. дялове II и III се прилагат по отношение на съществуващите секюритизации в случай на прибавяне на нови базисни експозиции или тяхната замяна след тази дата.
ДЯЛ II
ИЗИСКВАНИЯ КЪМ ИНСТИТУЦИИТЕ ИНВЕСТИТОРИ
Член 405
Запазване на интереса на емитента
1. Институция, която не действа като инициатор, спонсор или първоначален кредитор, поема кредитния риск по секюритизираща позиция в търговския или банковия си портфейл само ако инициаторът, спонсорът или първоначалният кредитор изрично е обявил пред институцията, че ще запази постоянно значителен нетен икономически интерес, който във всички случаи е не по-малък от 5 %.
За запазване на значителен нетен икономически интерес от най-малко 5 % се смята само следното:
а)
запазване на не по-малко от 5 % от номиналната стойност на всеки от траншовете, продадени или прехвърлени на инвеститори;
б)
в случай на секюритизация на револвиращи експозиции - запазване на интереса на инициатора в размер на не по-малко от 5 % от номиналната стойност на секюритизираните експозиции;
в)
запазване на произволно избрани експозиции, съответстващи на не по-малко от 5 % от номиналната стойност на секюритизираните експозиции, ако в противен случай тези експозиции биха били секюритизирани при секюритизацията, при условие че броят на потенциално секюритизираните експозиции при инициирането е не по-малък от 100;
г)
запазване на транша за първа загуба и - при необходимост - на други траншове, които имат същия или по-неблагоприятен рисков профил от траншовете, прехвърлени или продадени на инвеститори, и чийто падеж не настъпва по-рано от падежа на траншовете, прехвърлени или продадени на инвеститори, така че запазеният интерес да се равнява общо на не по-малко от 5 % от номиналната стойност на секюритизираните експозиции;
д)
запазване на експозицията за първа загуба в размер на не по-малко от 5 % от всяка секюритизирана експозиция при секюритизацията.
Нетният икономически интерес се изчислява при инициирането и се поддържа постоянно. По отношение на нетния икономически интерес, включително запазените позиции, интерес или експозиции, не се извършва редуциране на кредитния риск, поемане на къси позиции или други действия по хеджиране и той не може да бъде продаван. Нетният икономически интерес се определя по условната стойност на задбалансовите позиции.
Не се допуска многократно прилагане на изискванията за запазване за нито една схема за секюритизация.
2. Когато кредитна институция майка от ЕС, финансов холдинг от ЕС, финансов холдинг със смесена дейност от ЕС или някое от нейните/неговите дъщерни предприятия като инициатор или спонсор секюритизира експозиции от няколко кредитни институции, инвестиционни посредници или други финансови институции, включени в обхвата на надзора на консолидирана основа, посоченото в параграф 1 изискване може да бъде изпълнено с оглед на консолидационното състояние на съответната кредитна институция майка от ЕС, на финансовия холдинг от ЕС или на смесения финансов холдинг от ЕС.
Първа алинея се прилага само ако кредитните институции, инвестиционните посредници или финансовите институции, които са създали секюритизираните експозиции, са се задължили да се придържат към посочените в член 408 изисквания и своевременно предоставят на инициатора или спонсора, както и на кредитната институция майка от ЕС, финансов холдинг от ЕС или финансов холдинг със смесена дейност от ЕС информацията, която е необходима за изпълнение на посочените в член 409 изисквания.
3. Параграф 1 не се прилага, ако секюритизираните експозиции представляват експозиции към посочените по-долу субекти или са изцяло, безусловно и неотменяемо гарантирани от тях:
а)
централни правителства или централни банки;
б)
регионални правителства или местни органи на власт и субекти от публичния сектор на държавите членки;
в)
институции, на които се присъжда рисково тегло от 50 % или по-малко съгласно трета част, дял II, глава 2;
г)
многостранни банки за развитие.
4. Параграф 1 не се прилага по отношение на сделки, основани на ясен, прозрачен и достъпен индекс, при който базисните емитенти са идентични с емитентите, съставляващи широко търгуван индекс от емитенти, или представляват други търгуеми ценни книжа, различни от секюритизиращи позиции;
Член 406
Комплексна проверка
1. Преди да бъдат изложени на рисковете от секюритизация, а при необходимост и след това, институциите трябва да са в състояние да докажат на компетентните органи за всяка от секюритизиращите си позиции, че познават задълбочено и изцяло и са приложили формалните правила и процедури, подходящи за търговския и банковия им портфейл и съобразени с рисковия профил на инвестициите им в секюритизирани позиции, за анализиране и съхраняване на:
а)
информацията, оповестена от инициаторите,спонсорите или първоначалните кредитори съгласно член 405, параграф 1, в която се посочва нетният икономически интерес, поддържан постоянно от тях в секюритизацията;
б)
рисковите параметри на отделната секюритизираща позиция;
в)
рисковите параметри на базисните експозиции на секюритизиращата позиция;
г)
репутацията и понесените загуби от страна на инициаторите или спонсорите при предишни секюритизации в съответните класове базисни експозиции, съставляващи секюритизиращата позиция;
д)
декларациите и оповестената информация от страна на инициаторите или спонсорите, или техните представители или консултанти за извършения от тях надлежен комплексен анализ по отношение на секюритизираните експозиции и - в съответните случаи - по отношение на качеството на обезпечението на секюритизираните експозиции;
е)
в съответните случаи - методологията и концепциите, на които се основава оценката на обезпеченията на секюритизираните експозиции, както и приетите от инициатора или спонсора правила за гарантиране на независимостта на оценителя;
ж)
всички структурни елементи на схемата за секюритизация, които могат значително да повлияят на ефекта на секюритизиращата позиция на институцията, например договорения план за разпределение на загубите (waterfall) и свързаните с него гранични нива за разпределяне на загубите, кредитните подобрения, ликвидните подобрения, активиращите механизми, свързани с пазарната стойност, и определенията за неизпълнение по конкретните сделки.
Институциите извършват редовно собствени стрес тестове, подходящи за техните секюритизиращи позиции. За целта институциите могат да използват финансови модели, разработени от АВКО, ако при поискване могат да докажат, че преди инвестицията са положили дължимата грижа с цел да проверят точността на съответните допускания и структурирането на моделите, както и да разберат методологията, допусканията и резултатите.
2. Институциите, които не действат като инициатори, спонсори или първоначални кредитори, установяват формални процедури, подходящи за търговския и банковия им портфейл и съобразени с рисковия профил на инвестициите им в секюритизирани позиции, с цел постоянно и своевременно наблюдение на показателите на базисните експозиции, съставляващи секюритизиращите позиции. Когато е уместно, това включва вида експозиция, относителния дял на заемите с просрочие от повече от 30, 60 и 90 дни, процента на случаите на неизпълнение, процента на предсрочните плащания, заемите, при които има реализиране на обезпечението, вида обезпечение и дали то се използва, както и честотното разпределение на кредитните оценки или другите показатели за качеството на базисните експозиции, отрасловата и географската диверсификация, честотното разпределение на съотношенията между размера на заема и стойността на обезпечението с такива интервали, които улесняват извършването на подходящ анализ на чувствителността. Когато самите базисни експозиции представляват секюритизиращи позиции, институциите разполагат с посочената в настоящата алинея информация не само по отношение на базисните секюритизиращи траншове, например името или наименованието и кредитното качество на емитента, но и по отношение на характеристиките и показателите на базисните пулове, съставляващи тези секюритизиращи траншове.
Институциите прилагат същите стандарти и за анализ на дяловите участия или поетите секюритизиращи емисии, които са закупили от трети лица, независимо дали тези дялови участия или поети емисии са в търговския или банковия им портфейл.
Член 407
Допълнително рисково тегло
Когато дадена институция не изпълнява изискванията по членове 405, 406 или 409 в определен важен аспект поради небрежност или пропуск от страна на институцията, компетентните органи налагат пропорционално допълнително рисково тегло от не по-малко от 250 % от рисковото тегло (с максимален размер 1 250 %), което се прилага спрямо съответните секюритизиращи позиции по начина, описан съответно в член 245, параграф 6 или в член 337, параграф 3. Допълнителното рисково тегло се увеличава постепенно с всяко следващо нарушение на разпоредбите за извършване на комплексна проверка.
Компетентните органи вземат предвид изключенията по отношение на някои от секюритизациите, предвидени в член 405, параграф 3 чрез намаляване на рисковото тегло, което в противен случай биха присъдили съгласно настоящия член по отношение на секюритизация, за която се прилага член 405, параграф 3.
ДЯЛ III
ИЗИСКВАНИЯ КЪМ ИНСТИТУЦИИТЕ СПОНСОРИ И ИНИЦИАТОРИ
Член 408
Критерии за кредитиране
Институции спонсори и инициатори прилагат спрямо подлежащите на секюритизация експозиции същите строги и ясно определени критерии за кредитиране съгласно изискванията по член 79 от Директива 2013/36/ЕС, каквито прилагат по отношение на експозициите, които ще държат в собствения си банков портфейл. За тази цел институциите спонсори и инициатори прилагат същите процедури за одобрение и при необходимост за изменение, подновяване и рефинансиране на кредити.
Ако не са изпълнени посочените в първа алинея от настоящия член изисквания, институцията инициатор не прилага член 245, параграф 1 и няма право да изключва секюритизираните експозиции при изчисляването на капиталовите си изисквания съгласно настоящия регламент.
Член 409
Оповестяване на информация пред инвеститорите
Институциите, действащи като инициатори, спонсори или първоначални кредитори, оповестяват пред инвеститорите информацията за равнището на задължението, което са поели съгласно член 405 за поддържане на нетен икономически интерес в схемата на секюритизация. Институциите спонсори и инициатори гарантират, че на потенциалните инвеститори се предоставя лесен достъп до всички данни от съществено значение във връзка с кредитното качество и показателите на отделните базисни експозиции, паричните потоци и обезпеченията във връзка със секюритизиращите експозиции, както и необходимата информация за провеждането на всеобхватни стрес тестове, основаващи се на достатъчно данни, по отношение на паричните потоци и обезпеченията във връзка с базисните експозиции. За тази цел кои са данните от съществено значение се определя към датата на секюритизацията, а при необходимост с оглед на естеството на секюритизацията - и след това.
Член 410
Еднакви условия на прилагане
1. ЕБО докладва ежегодно на Комисията за мерките, които компетентните органи вземат, за да осигурят спазването на изискванията по дялове II и III от страна на институциите.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за подробно определяне на:
а)
изискванията по членове 405-406, приложими за институции, изложени на риск от секюритизация;
б)
изискването за запазване, включително критериите за запазване на значителен нетен икономически интерес, посочени в член 405, и равнището на запазване;
в)
изискванията за комплексна проверка съгласно член 405 за институции, изложени на риск от секюритизация и
г)
изискванията по членове 408-409, приложими за институциите спонсори и инициатори.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 януари 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
3. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за улесняване на сближаването на надзорните практики във връзка с прилагането на член 407, включително мерките, които трябва да бъдат предприемани в случай на неспазване на задълженията, свързани с комплексната проверка и управлението на риска.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 януари 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ШЕСТА ЧАСТ
ЛИКВИДНОСТ
ДЯЛ I
ОПРЕДЕЛЕНИЯ И ИЗИСКВАНЕ ЗА ЛИКВИДНО ПОКРИТИЕ
Член 411
Определения
За целите на настоящата част се прилагат следните определения:
1)
„финансов клиент“ е клиент, който извършва една или повече от дейностите по приложение I към Директива 2013/36/ЕС като своя основна дейност или е някое от следните:
а)
кредитна институция;
б)
инвестиционен посредник;
в)
дружество със специална инвестиционна цел - секюритизация (ДСИЦС);
г)
ПКИ;
д)
инвестиционна схема от затворен тип;
е)
застрахователно предприятие;
ж)
финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност;
2)
„влог на дребно“ е задължение към физическо лице или към МСП, когато физическото лице или МСП биха отговаряли на изискванията за класа експозиции на дребно съгласно стандартизирания или вътрешнорейтинговия подход за кредитен риск, или задължение към дружество, което отговаря на условията за третиране, предвидено в член 153, параграф 4, и когато съвкупният размер на влоговете на такива предприятия на групова основа не надвишава 1 милион евро.
Член 412
Изискване за ликвидно покритие
1. Институциите държат ликвидни активи с обща стойност, която покрива разликата между изходящите ликвидни потоци и входящите ликвидни потоци при стресирани условия, за да се гарантира, че институциите поддържат нива на ликвидни буфери, които са достатъчни за преодоляване на всяко възможно неравновесие между входящите и изходящите ликвидни потоци при изключително стресирани условия за период от тридесет дни. През периоди, характеризиращи се със стресирани условия, институциите могат да използват ликвидните си активи, за да покриват своите нетни изходящи ликвидни потоци.
2. Институциите не отчитат двукратно входящите ликвидни потоци и ликвидните активи.
3. Институциите могат да използват ликвидните активи по параграф 1, за да изпълняват задълженията си при стресирани обстоятелства, както е посочено в член 414.
4. Разпоредбите по дял II се прилагат само за определяне на задълженията за отчитане по член 415.
5. Държавите членки могат да запазят или да въведат национални разпоредби в областта на ликвидните изисквания, преди задължителните минимални стандарти за изискването за ликвидно покритие да бъдат уточнени и изцяло въведени в Съюза съгласно член 460. Държавите членки или компетентните органи може да изискват от лицензираните в тяхната юрисдикция институции или от подклас от тези институции да изпълняват изискване за по-високо ликвидно покритие до 100 %, до окончателното въвеждане на задължителен минимален стандарт с ниво от 100 % съгласно член 4460.
Член 413
Стабилно финансиране
1. Институциите гарантират, че дългосрочните задължения се покриват по подходящ начин чрез разнообразие от стабилни инструменти за финансиране както при нормални условия, така и при стресирани обстоятелства.
2. Разпоредбите на дял III се прилагат само за определяне на задълженията за отчитане по член 415.
3. Държавите членки могат да запазят или да въведат национални разпоредби в областта на изискванията за стабилно финансиране преди определянето и въвеждането в Съюза на задължителните минимални стандарти за изискванията за нетно стабилно финансиране съгласно член 510.
Член 414
Спазване на ликвидните изисквания
Когато дадена институция нарушава или очаква да наруши изискването по член 412 или общото задължение по член 413, параграф 1, включително при настъпване на стресирани обстоятелства, тя незабавно уведомява компетентните органи и своевременно им представя план за бързо възобновяване на спазването на разпоредбите на член 412 или член 413, параграф 1. Докато не бъде възобновено спазването на разпоредбите, институцията ежедневно, до края на всеки работен ден, отчита елементите, посочени съответно в дял II или дял III, освен ако компетентният орган не ѝ разреши да ги отчита по-рядко ив рамките на по-дълъг срок. Компетентните органи дават такова разрешение само въз основа на конкретното положение на дадена институция и при отчитане на мащаба и сложността на нейната дейност. Те наблюдават изпълнението на плана за възобновяване на спазването на разпоредбите и при необходимост изискват от институцията да възобнови спазването по-бързо.
ДЯЛ II
ОТЧИТАНЕ НА ЛИКВИДНОСТТА
Член 415
Задължения за отчитане и формат на отчетност
1. Институциите отчитат в една валута, независимо от действителната им деноминация, пред компетентните органи елементите по дял II и дял III и техните компоненти, включително състава на ликвидните си активи съгласно член 416. До окончателното определяне на изискването за ликвидно покритие по шеста част и въвеждането му като минимален стандарт съгласно член 4460, институциите отчитат елементите, посочени в дял II и приложение III. Институциите отчитат елементите, посочени в дял III. Отчитането се извършва не по-рядко от веднъж месечно за елементите, посочени в дял II и приложение III, и не по-рядко от веднъж на всеки три месеца за елементите, посочени в дял III.
Форматите за отчетност включват цялата необходима информация и позволяват на ЕБО да прецени дали обезпечените кредитни сделки и операциите по замяна на обезпечения, при които ликвидни активи, посочени в член 416, параграф 1, букви а), б и в), са получени срещу обезпечение, което не отговаря на изискванията на член 416, параграф 1, букви а), б и в),), са надлежно приключени.
2. Всяка институция отчита отделно пред компетентните органи на държавата членка по произход елементите по параграф 1 в посочената по-долу валута, когато има:
а)
съвкупни задължения във валута, различна от отчетната валута по параграф 1, в размер по-голям или равен на 5 % от общия размер на задълженията на институцията или на обособената ликвидна подгрупа или
б)
значим клон съгласно в съответствие с член 51 от Директива 2013/36/ЕС в приемаща държава членка, в която се използва валута, различна от отчетната валута по параграф 1 от настоящия член.
3. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне:
а)
единни формати за отчетност и информационни решения, заедно със съответните указания за установяване на честотата, датите и сроковете за отчитане. Форматите за отчетност и честотата на отчитане съответстват на естеството, мащаба и сложността на различните дейности на институциите и обхващат отчитането съгласно параграфи 1 и 2;
б)
допълнителни показатели за наблюдение на ликвидността, необходими на компетентните органи за получаване на цялостен поглед върху ликвидния рисков профил, в съответствие с естеството, мащаба и сложността на дейностите на институцията;
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 февруари 2015 г. - за елементите, посочени в буква а), и до 1 януари 2014 г. - за елементите, посочени в буква б).
До окончателното въвеждане на обвързващи ликвидни изисквания компетентните органи могат да продължат да събират информация посредством инструменти за наблюдение за целите на наблюдението на спазването на съществуващите национални стандарти за ликвидност.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
4. При поискване компетентните органи на държавата членка по произход предоставят своевременно и по електронен път на компетентните органи и на националната централна банка на приемащата държава членка и на ЕБО индивидуалните отчети съгласно настоящия член.
5. Компетентните органи, които упражняват надзор на консолидирана основа съгласно член 112 от Директива 2013/36/ЕС, при поискване от страна на посочените по-долу органи им предоставят своевременно и по електронен път всички отчети, подадени от институцията съгласно единните формати за отчетност по параграф 3:
а)
компетентните органи и националната централна банка на приемащите държави членки, в които са установени значими клонове в съответствие с член 51 от Директива 2013/36/ЕС на институцията майка или институции, контролирани от един и същ финансов холдинг майка;
б)
компетентните органи, които са издали лиценз на дъщерните предприятия на институцията майка или институциите, контролирани от един и същ финансов холдинг майка, и националната централна банка на тази държава членка;
в)
ЕБО;
г)
ЕЦБ.
6. Компетентните органи, които са издали лиценз на институция, която е дъщерно предприятие на институция майка или финансов холдинг майка, при поискване предоставят своевременно и по електронен път на компетентните органи, които упражняват надзор на консолидирана основа съгласно член 111 от Директива 2013/36/ЕС, на централната банка на държавата членка, в която е лицензирана институцията, и на ЕБО всички отчети, подадени от институцията в съответствие с единните формати за отчетност по параграф 3.
Член 416
Отчитане на ликвидните активи
1. Институциите отчитат посочените по-долу активи като ликвидни активи, освен ако са изключени съгласно параграф 2 и само ако ликвидните активи отговарят на условията по параграф 3:
а)
парични средства и експозиции към централни банки, доколкото тези експозиции могат да бъдат, при стресирани обстоятелства, изтеглени по всяко време. По отношение на държаните в централни банки депозити, компетентният орган и централната банка се стремят да постигнат общо разбиране за това в каква степен минималните резерви могат да бъдат изтеглени при стресирани обстоятелства;
б)
други прехвърлими активи, които са с изключително висока ликвидност и кредитно качество;
в)
прехвърлими активи, които представляват вземания от посочените по-долу лица или са гарантирани от тях:
i)
централното правителство на държава членка, на фискално автономен регион, който може да определя и събира данъци, или на трета държава в местната валута на централното правителство или регионалните органи на власт, ако институцията е изложена на ликвиден риск в тази държава членка или тази трета държава и покрива този риск с тези ликвидни активи;
ii)
централните банки и субектите от публичния сектор, които не спадат към централното правителство, в местната валута на централната банка и на предприятието от публичния сектор;
iii)
Банката за международни разплащания, Международния валутен фонд, Европейската комисия и многостранните банки развитие;
iv)
Европейският инструмент за финансова стабилност и Европейският механизъм за стабилност;
г)
прехвърлими активи, които са с висока ликвидност и кредитно качество;
д)
незабавно усвоими кредитни улеснения, отпускани от централните банки в рамките на паричната политика, доколкото тези улеснения не се обезпечават с ликвидни активи и като се изключва извънредната ликвидна подкрепа
е)
ако кредитната институция е включена в мрежа в съответствие със законови или други разпоредби, минималният размер на депозитите в централната кредитна институция според приложимите законови или други нормативни разпоредби и другото нормативно установено или налично по силата на договор ликвидно финансиране от централната кредитна институция или институциите, които са членове на мрежата по член 113, параграф 7 или които отговарят на условията за освобождаване по член 10, доколкото това финансиране не се обезпечава с ликвидни активи.
До приемането на единно определение за понятията за висока и изключително висока ликвидност и високо и изключително високо кредитно качество съгласно член 460 институциите сами определят по валути кои прехвърлими активи са съответно с висока или изключително висока ликвидност и кредитно качество. До изготвянето на единно определение компетентните органи могат въз основа на критериите по член 509, параграфи 3, 4 и 5, да предоставят общи насоки, които институциите да следват при определянето на активите с висока и изключително висока ликвидност и кредитно качество. Ако няма такива насоки, институциите използват прозрачни и обективни критерии за тази цел, включително част от или всички критерии по член 509, параграфи 3, 4 и 5.
2. Следните активи не се смятат за ликвидни:
а)
активите, които са емитирани от кредитна институция, освен ако отговарят на едно от следните условия:
i)
те са облигации, отговарящи на условията за третирането по член 129, параграф 4 или 5, или обезпечени с активи инструменти, ако е доказано, че са с изключително високо кредитно качество, определени от ЕБО в съответствие с критериите в член 509, параграфи 3, 4 и 5;
ii)
те са облигации, посочени в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО, различни от посочените в подточка i) от същата буква;
iii)
кредитната институция е била създадена от централното правителство или регионални органи на власт на държава членка и това правителство или органи имат задължението да защитава икономическата основа на институцията и да поддържат нейната жизнеспособност, докато тя съществува; или активът се ползва с изричната гаранция на това правителство; или поне 90 % от заемите, отпуснати от институцията, са гарантирани директно или индиректно от това правителство или органи и активът се използва предимно за финансиране на насърчителни заеми, отпускани на неконкурентна основа и с нестопанска цел за насърчаване на изпълнението на целите на обществената политика на правителството или органите;
б)
активи, които се предоставят като обезпечение на институцията в рамките на обратни репо сделки и трансакции, финансирани чрез ценни книжа, и които се държат от институцията единствено като средство за редуциране на кредитния риск и които институцията не може да използва по силата нито на нормативна разпоредба, нито на договор;
г)
активи, емитирани от:
i)
инвестиционен посредник;
ii)
застрахователно предприятие;
iii)
финансов холдинг;
iv)
финансов холдинг със смесена дейност;
v)
друг субект, който извършва като основна дейност една или повече от дейностите, изброени в приложение I към Директива 2013/36/ЕС
3. В съответствие с параграф 1институциите отчитат като ликвидни активите, които отговарят на следните условия:
а)
свободни са от тежести или са на разположение в групи обезпечения, за да бъдат използвани за получаването на допълнително финансиране в рамките на налични договорени, но неусвоени от институцията кредитни линии;
б)
не са емитирани от самата институция, от нейната институция майка, от нейна дъщерна институция, от друго дъщерно предприятие на институцията майка или финансовия холдинг майка;
в)
за цената им е налице принципно съгласие между участниците на пазара и тя може лесно да се наблюдава на него или цената им може да бъде определена по формула, която е лесна за изчисление въз основа на публично достъпни данни и не зависи от хипотетични допускания, както обикновено е при структурираните или екзотичните продукти;
г)
те са приемливо обезпечение при стандартни операции по поддържане на ликвидността на централна банка в държава членка или - ако ликвидните активи се държат за покриване на изходящите ликвидни потоци във валутата на трета държава - на централната банка на съответната трета държава;
д)
допуснати са за търгуване на призната борса или могат да се търгуват на активни пазари чрез незабавна продажба или чрез обикновена репо сделка на одобрени репо пазари. Тези критерии се оценяват поотделно за всеки пазар.
Условията, посочени в първа алинея, букви в), г) и д), не се прилагат за активите, посочени в параграф 1, буква д).
Условието, посочено в първа алинея, буква г), не се прилага за ликвидните активи, държани с цел покриване на изходящи ликвидни потоци във валута, за която съответната централна банка има изключително тясно определение за приемливост. При ликвидни активи, деноминирани във валути на трети държави, това изключение се прилага само ако компетентните органи на съответната трета държава прилагат същото или равностойно изключение.
4. Независимо от разпоредбите на параграфи 1, 2 и 3, до уточняването на задължително ликвидно изискване съгласно член 460 и в съответствие с параграф 1, втора алинея от настоящия член институциите отчитат:
а)
други активи, които не са приемливи за централната банка, но които могат да се търгуват, например капиталови инструменти и злато, на основата на прозрачни и обективни критерии, включително критериите по член 509, параграфи 3, 4, и 5 в тяхната съвкупност или поотделно;
б)
други активи, които са приемливи за централната банка и могат да се търгуват, например обезпечени с активи инструменти с изключително високо кредитно качество, установени от ЕБО в съответствие с критериите по член 509, параграфи 3, 4 и 5;
в)
други активи, които са приемливи за централната банка, но не могат да се търгуват, например кредитни вземания, установени от ЕБО в съответствие с критериите по член 509, параграфи 3, 4 и 5.
5. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение, в които се посочват валутите, отговарящи на условията по параграф 3, трета алинея.
ЕБО представя тези проекти на технически стандарти за изпълнение на Комисията до 31 март 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Преди влизането в сила на техническите стандарти, посочени в трета алинея, институциите могат да продължат да прилагат третирането, посочено в параграф 3, втора алинея, ако компетентните органи са го прилагали преди 1 януари 2014 г..
6. Акциите или дяловете в ПКИ могат да се третират като ликвидни активи до абсолютната сума от 500 милиона евро в портфейла с ликвидни активи на всяка институция, при условие че са спазени изискванията по член 132, параграф 3 и че ПКИ, освен в деривати за редуциране на лихвения или кредитния или валутния риск инвестира само в ликвидните активи, посочени в параграф 1 от настоящия член.
Използването или потенциалното използване на дериватни инструменти с цел хеджиране на риска на разрешените инвестиции от страна на ПКИ не възпрепятства допустимостта на въпросното ПКИ. Когато акциите или дяловете в ПКИ не се оценяват редовно по пазарни цени от трето лице, както е посочено в член 418, параграф 4, букви а) и б), и компетентният орган не се е уверил, че дадена институция е разработила устойчиви методологии и процеси за подобно оценяване, както е посочено в член 406, параграф 4, първо изречение, акциите и дяловете в това ПКИ не се третират като ликвидни активи.
7. Когато определен ликвиден актив престане да отговаря на условията за ликвиден актив, институцията може все пак да продължи да го смята за ликвиден актив за допълнителен период от 30 календарни дни. Ако ликвиден актив в ПКИ престане да отговаря на условията за третирането, посочено в параграф 6, акциите или дяловете в ПКИ може въпреки това да се считат за ликвиден актив за допълнителен период от 30 дни, при условие че тези активи не надвишават 10 % от всички активи на това ПКИ.
Член 417
Оперативни изисквания за притежаваните ликвидни активи
Институциите отчитат като ликвидни активи само притежаваните ликвидни активи, които отговарят на следните условия:
а)
те са подходящо диверсифицирани. Не се изисква диверсификация по отношение на активите, които отговарят на изискванията по член 416, параграф 1, букви а), б) и в);
б)
юридически и фактически по всяко време през следващите 30 дни те са в наличност, за да бъдат реализирани чрез незабавна продажба или чрез обикновена репо сделка на одобрен репо пазар, за да бъдат покривани задълженията, които стават изискуеми. За ликвидните активи по член 416, параграф 1, буква в), които са държани в трети държави с ограничения върху преводите или които са деноминирани в неконвертируеми валути, се счита, че са в наличност само доколкото съответстват на изходящите потоци в съответната трета държава или съответната валута, освен ако институцията може да докаже пред компетентните органи, че е предприела подходящи мерки за хеджиране на произтичащия валутен риск;
в)
те са контролирани от функцията за управление на ликвидността;
г)
част от ликвидните активи, с изключение на посочените в член 416, параграф 1, букви а), в) и д), периодично, поне веднъж годишно, се реализират чрез незабавна продажба или чрез обикновена репо сделка на одобрен репо пазар със следните цели:
i)
за проверка на достъпа до пазара за тези активи;
ii)
за проверка на ефективността на процедурите на институцията за реализация на активите;
iii)
за проверка на използваемостта на активите;
iv)
за намаляване на риска от подаване на отрицателни сигнали при неблагоприятни обстоятелства;
д)
свързаните с активите ценови рискове може да се хеджират, но спрямо ликвидните активи се прилагат целесъобразни вътрешни правила, които гарантират, че тези активи са достъпни по-всяко време за ковчежничеството при необходимост и по-специално, че не се използват при други текущи операции, включително:
i)
хеджиране или други търговски стратегии;
ii)
осигуряване на кредитни подобрения в структурирани трансакции;
iii)
покриване на оперативни разходи.
е)
ликвидните активи са деноминирани във валути по начин, който съответства на разпределението по валути на изходящите ликвидни потоци след приспадане на входящите потоци.
Член 418
Оценяване на ликвидните активи
1. Ликвидните активи се отчитат по пазарната им стойност, намалена подходящо с цел отразяване най-малко на дюрацията, кредитния и ликвидния риск и типичните за репо сделките отбиви при общи стресирани обстоятелства на пазара. Намалението не може да бъде по-малко от 15 % за активите, посочени в член 416, параграф 1, буква г). Ако институцията хеджира свързания с даден актив ценови риск, тя отчита паричния поток, произтичащ от възможното закриване на хеджиращата позиция.
2. За акциите или дяловете в ПКИ съгласно член 416, параграф 4 се прилагат процентни намаления въз основа на подробен преглед на базисните активи, както следва:
а)
0 % за активите, посочени в член 416, параграф 1, буква а);
б)
5 % за активите, посочени в член 416, параграф 1, букви б) и в);
в)
20 % за активите, посочени в член 416, параграф 1, буква г).
3. Прилагането на подхода на подробния преглед, посочен в параграф 2, се извършва по следния начин:
а)
когато институцията знае кои са базисните експозиции на дадено ПКИ, тя може да ги прегледа подробно, за да ги отнесе поотделно към член 416, параграф 1, букви а)-г);
б)
когато институцията не знае кои са базисните експозиции на ПКИ, се приема, че ПКИ инвестира в максималната степен, разрешена от неговия мандат, в низходящ ред във видовете активи по член 416, параграф 1, букви а)-г) до достигането на максималния общ лимит на инвестициите.
4. Институциите разработват устойчиви методологии и процеси за изчисляване и докладване на пазарната стойност и отбивите за акциите и дяловете на ПКИ. Само там, където институциите могат да докажат по удовлетворителен за на компетентния орган начин, че съществеността на експозициите не оправдава разработването на техни собствени методологии, институциите могат да разчитат на посочените по-долу трети лица за изчисляването и докладване на отбивите за акциите или дяловете на ПКИ съгласно методите по параграф 3, букви а) и б):
а)
депозитарната институция на ПКИ, при условие че ПКИ инвестира само в ценни книжа и депозира всички ценни книжа при тази депозитарна институция;
б)
за останалите ПКИ - управляващото дружество на ПКИ, при условие че отговаря на критериите по член 132, параграф 3, буква а).
Точността на изчисленията на депозитарната институция или управляващото дружество на ПКИ се потвърждава от външен одитор.
Член 419
Валути с ограничения в наличността на ликвидни активи
1. ЕБО преценява дали за институциите съществува достатъчна наличност на ликвидните активи, посочени в член 416, параграф 1, буква б) във валутите, които са от значение за институциите, установени в Съюза.
2. Когато доказаните потребности от ликвидни активи с оглед на изискването по член 412 надхвърлят наличността на тези ликвидни активи в дадена валута, се прилагат една или няколко от следните дерогации:
а)
чрез дерогация от член 417, буква е), ликвидните активи могат да бъдат деноминирани във валути по начин, който не съответства на разпределението по валути на изходящите ликвидни потоци след приспадане на входящите потоци;
б)
за валутите на държава членка или на трети държави изискваните ликвидни активи може да бъдат заменени от кредитни линии от централната банка на съответната държава членка или трета държава, които са отпуснати съгласно на неотменяемо договорно задължение за следващите 30 дни, а цената им е справедлива, независимо от текущо усвоената сума, при условие че компетентните органи на тази държава членка или трета държава прилагат същото третиране и че тази държава членка или трета държава има сходни изисквания за отчитане.
3. Прилаганите съгласно параграф 2 дерогации са обратнопропорционални на наличността на съответните активи. Доказаните потребности на институциите се оценяват с оглед на способността на институциите чрез разумно управление на ликвидността да намалят потребността от такива активи и размера на държаните от други пазарни участници количества от активите.
4. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение, в които се посочват валутите, отговарящи на условията по настоящия член.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 31 март 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
5. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, за уточняване на дерогациите по параграф 2, включително на условията за тяхното прилагане.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 март 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 420
Изходящи ликвидни потоци
1. До уточняването на изискването за ликвидност съгласно член 460 подлежащите на отчитане изходящи ликвидни потоци включват:
а)
текущата дължима сума по влоговете на дребно съгласно член 421;
б)
текущите дължими суми по други задължения, чийто падеж настъпва и чието плащане може да бъде поискано от институциите емитенти или от доставчика на финансирането, или които са свързани с негласно очакване на доставчика на финансирането, че институцията ще изплати задължението си през следващите 30 дни съгласно член 422;
в)
допълнителните изходящи потоци съгласно член 423;
г)
максималната сума, която може да бъде усвоена през следващите 30 дни по неусвоени договорени кредитни и ликвидни улеснения, съгласно член 424;
д)
допълнителните изходящи потоци, установени при оценяването съгласно параграф 2.
2. Институциите редовно оценяват възможността за и потенциалния размер на изходящите ликвидни потоци през следващите 30 дни по отношение на продуктите или услугите, които не са обхванати от членове 422, 423 и 424 и които тези институции предлагат или подпомагат или които потенциалните купувачи биха приели за свързани с тези институции, включително но не само, изходящите ликвидни потоци в резултат на договорни споразумения като други задбалансови и условни задължения за финансиране включително, но не само, договорени финансови улеснения, неусвоени кредити и аванси към контрагенти на едро, ипотечни продукти, които са одобрени, но още не са усвоени, кредитни карти, овърдрафти, планирани изходящи потоци, свързани с подновяване или удължаване на кредити на дребно или на едро, планирани плащания по деривативни договори и по отношение на продукти за търговско финансиране, водещи до задбалансови позиции, съгласно посоченото в член 429 и в приложение I. Тези изходящи потоци се оценяват при допускане за сценарий на едновременното възникване на стресирани обстоятелства, характерни за самата институция, и за целия пазар.
При извършването на тази оценка институциите обръщат особено внимание на съществените щети върху репутацията си, които биха могли да възникнат, ако институциите не осигуряват ликвидна подкрепа за тези продукти или услуги. Институциите докладват най-малко веднъж годишно пред компетентните органи онези продукти и услуги, при които възможността а и възможният размер на изходящите ликвидни потоци, посочени в първа алинея, са значителни, а компетентните органи определят съответните изходящи потоци. Компетентните органи могат да приложат ниво в размер до 5 % за изходящите потоци за продукти за търговско финансиране, водещи до задбалансови позиции, съгласно посоченото в член 429 и приложение I.
Най-малко веднъж годишно компетентните органи представят пред ЕБО доклад относно видовете продукти или услуги, за които са определили изходящите потоци въз основа на докладите от институциите. В този доклад компетентните органи разясняват и методологията, която са използвали за определяне на изходящите потоци.
Член 421
Изходящи потоци по влогове на дребно
1. Институциите отчитат отделно размера на влоговете на дребно, които са обхванати от схема за гарантиране на депозитите съгласно Директива 94/19/ЕО или от равностойна схема за гарантиране на депозитите в трета държава, и умножават най-малко по 5 % във всеки от следните случаи:
а)
когато влогът е част от установено взаимоотношение, поради което изтеглянето му е много малко вероятно;
б)
когато влогът е по разплащателна сметка, включително сметки, по които редовно се превеждат заплати.
2. Институциите умножават размера на другите влогове на дребно, които не са посочени в параграф 1, най-малко по 10 %.
3. Като взема предвид поведението на местните вложители по препоръка на компетентните органи, ЕБО издава до 1 януари 2014 г. насоки относно критериите за определяне на условията за прилагане на параграфи 1 и 2 във връзка с установяването на влоговете на дребно, за които се предвиждат различни изходящи потоци, и определенията за посочените продукти за целите на настоящия дял. В тези насоки се взема предвид възможността тези влогове да доведат до изходящи ликвидни потоци през следващите 30 дни. Тези изходящи потоци се оценяват при допускане за сценарий на едновременно възникване на стресирани обстоятелства, характерни за самата институцията и за целия пазар.
4. Независимо от параграфи 1 и 2, институциите умножават размера на влоговете на дребно, които са привлекли в трети държави, с по-висок процент от предвидения в посочените параграфи, ако такъв процент е предвиден в сходни изисквания за отчетност на третата държава.
5. Институциите могат да изключат от изчислението на изходящите потоци някои ясно определени категории влогове на дребно, доколкото институцията винаги спазва стриктно посочените по-долу изисквания за цялата категория влогове, освен в отделни случаи при доказани затруднения на вложителя:
а)
за срок от 30 дни вложителят няма право да тегли влога си; или
б)
при преждевременно теглене преди изтичането на срока от 30 дни вложителят трябва да плати такса, в която се включват загуба на лихва за периода между датата на тегленето и договорената дата на падежа, както и съществена такса, която не се налага да надхвърля дължимата лихва за изминалия период от време между датата на откриване на влога и датата на тегленето.
Член 422
Изходящи потоци за други задължения
1. Институциите умножават задълженията, произтичащи от собствените оперативни разходи на институцията, с 0 %.
2. Институциите умножават задълженията, произтичащи от обезпечени кредитни сделки и сделки, обусловени от капиталовия пазар съгласно член 192, точка 3 със:
а)
0 % - до стойността на ликвидните активи съгласно член 418, ако са обезпечени с активи, които биха могли да се квалифицират като ликвидни активи съгласно член 416;
б)
100 % - над стойността на ликвидните активи съгласно член 418, ако са обезпечени с активи, които биха могли да се квалифицират като ликвидни активи съгласно член 416;
в)
100 % - ако са обезпечени с активи, които не биха могли да се квалифицират като ликвидни активи съгласно член 416, с изключение на трансакциите по букви в) и г) от настоящия параграф;
г)
25 % - ако са обезпечени с активи, които не биха могли да се квалифицират като ликвидни активи съгласно член 416, и ако кредиторът е централното правителство, субект от публичния сектор на държавата членка, в която кредитната институция е получила лиценз или е открила клон, или многостранна банка за развитие. Това третиране се прилага за субекти от публичния сектор с рисково тегло по-малко или равно на 20 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
д)
0 % - ако кредиторът е централна банка.
3. Институциите умножават задълженията, произтичащи от влогове, които не могат да се изтеглят:
а)
от вложителя - за да ползва предоставени от институцията услуги по клиринг, попечителство или управление на парични средства или други сравними услуги;
б)
при споделено изпълнение на обща задача в рамките на институционална защитна схема, отговаряща на изискванията по член 113, параграф 7, или като изискван съгласно законова или друга нормативна разпоредба минимален влог на друго лице, което е член на същата институционална защитна схема;
в)
от вложителя в рамките на установено оперативно взаимоотношение, различно от посоченото в буква а);
г)
когато отчитащата се кредитната институция е свързана в мрежа в съответствие със законова или друга нормативна разпоредба, от вложителя -за да ползва услуги по парични клирингови операции и услуги от централна кредитна институция;
с 5 % в случая по буква а), доколкото са покрити от схема за гарантиране на депозитите съгласно Директива 94/19/ЕО или равностойна схема за гарантиране на депозитите в трета държава, и с 25 % в останалите случаи.
Депозитите, държани от кредитните институции в централни кредитни институции, които се считат за ликвидни активи съгласно член 416, параграф 1, буква е), се умножават с множител за изходящи потоци от 100 %.
4. Услугите по клиринг, попечителство или управление на парични средства, или други сравними услуги, посочени в параграф 3, букви а) и г), обхващат тези услуги само доколкото те се предоставят в рамките на установено взаимоотношение, от което вложителят има значителна зависимост. Те не се състоят само в кореспондентско банкиране или основни посреднически услуги, а институцията разполага с данни, според които клиентът не може да изтегли средства, правно дължими в срок от 30 дни, без да застраши оперативната си дейност.
До изготвянето на единно определение за установено оперативно взаимоотношение, посочено в параграф 3, буква в), институциите сами приемат критерии за определяне на установено оперативно взаимоотношение, за което разполагат с данни, според които клиентът не може да изтегли средства, правно дължими в срок от 30 дни, без да застраши оперативната си дейност, и докладват тези критерии на компетентните органи. В отсъствието на единно определение компетентните органи могат да предоставят общи насоки, които институциите спазват при установяването на влогове, които в рамките на установено оперативно взаимоотношение,не могат да се изтеглят от вложителя.
5. Институциите умножават по 40 % задълженията, произтичащи от влоговете на клиенти, които не са финансови клиенти, доколкото те не попадат в обхвата на параграфи 3 и 4, и умножават по 20 % размера на тези задължения, които са обхванати от схема за гарантиране на депозитите съгласно Директива 94/19/ЕО или от равностойна схема за гарантиране на депозитите в трета държава.
6. Институциите отчитат на нетна основа изходящите и входящи потоци, очаквани в срок от 30 дни по договорите от приложение II за всички контрагенти, и ги умножават по 100 %, ако резултатът е нетен изходящ поток. Отчитане на нетна основа означава и без отчитане на обезпеченията, които ще бъдат получени и които отговарят на изискванията за ликвидни активи съгласно член 416.
7. Институциите отчитат отделно останалите задължения, които не попадат в обхвата на параграфи 1-5.
8. Компетентните органи могат за отделни случаи да дадат разрешение за прилагане на по-нисък процент на изходящите потоци към задълженията, посочени в параграф 7, когато са изпълнени всички посочени по-долу условия:
а)
вложителят е:
i)
институция майка или дъщерна институция на институцията или друго дъщерно предприятие на същата институция майка;
ii)
свързан с институцията чрез определено отношение по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО;
iii)
институция, която попада в обхвата на същата институционална защитна схема съгласно изискванията на член 113, параграф 7;
iv)
централната институция или участник в мрежа, отговаряща на изискванията съгласно член 400, параграф 2, буква г);
б)
има основания да се очаква по-малък изходящ поток през следващите 30 дни дори при сценарий на едновременното възникване на стресирани обстоятелства, характерни за самата институцията и за целия пазар;
в)
вложителят отчита симетрично или по-консервативно съответстващия входящ поток чрез дерогация от член 425;
г)
институцията и вложителят са установени в една и съща държава членка.
9. Компетентните органи могат да освободят от прилагането на изискванията на параграф 8, буква г), когато се прилага член 20, параграф 1, буква б). В този случай се спазват допълнителни обективни критерии съгласно разпоредбите на делегирания акт, посочен в член 460. Когато разрешат отчитането на по-малък изходящ поток, компетентните органи информират ЕБО за резултата от процеса по член 20, параграф 1, буква б). Компетентните органи правят редовен преглед на изпълнението на условията за такива по-малки изходящи потоци.
10. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за уточняване на допълнителните обективни критерии по параграф 8а.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 януари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 423
Допълнителни изходящи потоци
1. За обезпечение, различно от активите, посочени в член 416, параграф 1, букви а), б) и в), което е предоставено от институцията по договорите от приложение II и за кредитните деривати, се предвижда допълнителен изходящ поток от 20 %.
2. Институциите уведомяват компетентните органи за всички сключени от тях договори, чиито условия пораждат, в рамките на 30 дни, след съществено влошаване на кредитното качество на институцията, изходящи ликвидни потоци или потребност от допълнителни обезпечения. Ако компетентните органи сметнат подобни договори за значими по отношение на потенциалните изходящи ликвидни потоци на институцията, те изискват от нея да добави за тези договори допълнителен изходящ поток, включително поток, отговарящ на потребността от допълнителни обезпечения, възникваща от съществено влошаване на кредитното качество на институцията като понижаване на външната ѝ кредитна оценка с три степени. Институцията редовно преразглежда степента на това съществено влошаване в контекста на съответните клаузи на сключените от нея договори и уведомява компетентните органи за резултатите от прегледа.
3. Институцията предвижда допълнителен изходящ поток, съответстващ на потребността от обезпечение, която би възникнала в резултат на въздействието на сценарий на неблагоприятно развитие на пазарните условия върху сключените от институцията сделки с деривати, сделки за финансиране и други договори, ако е съществена.
ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията за прилагане във връзка с понятието за значимост и методите за измерване на допълнителния изходящ поток.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 март 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените във втора алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
4. Институцията предвижда допълнителен изходящ поток, съответстващ на пазарната стойност на продаваните чрез къси продажби ценни книжа или други активи, които трябва да бъдат доставени в срок от 30 дни, освен ако институцията притежава ценните книжа, предмет на доставката или ги е получила в заем при условия, налагащи връщането им едва след изтичането на 30-дневния срок, и ако ценните книжа не са част от ликвидните активи на институцията.
5. Институцията предвижда допълнителен изходящ поток, съответстващ на:
а)
излишъка по обезпечението, който институцията държи и който по договор контрагентът може да поиска да бъде изискан по всяко време;
б)
обезпечението, което трябва да бъде върнато на контрагент;
в)
обезпечението, което съответства на активите, които биха могли да се квалифицират като ликвидни активи за целите на член 416, и което може да бъде заменено, без съгласието на институцията, за активи, които не биха могли да се квалифицират като ликвидни активи за целите на член 416.
6. Влоговете, получени като обезпечение, не се разглеждат като задължения за целите на член 422, но за тях се прилагат разпоредбите на настоящия член, когато е уместно.
Член 424
Изходящи потоци по кредитни и ликвидни улеснения
1. Институциите отчитат изходящи потоци по договорени кредитни улеснения и ликвидни улеснения, определени като процент от максималната сума, която може да бъде усвоена през следващите 30 дни. Максималната сума, която може да бъде усвоена, може да се изчисли без отчитане на изискването за ликвидност по член 420, параграф 2, задължително за търговското финансиране по задбалансови позиции, и без отчитане на стойността на обезпечението по член 418, което трябва да се предостави, ако институцията може да използва това обезпечение повторно и ако то се държи под формата на ликвидни активи съгласно член 416. Обезпечението, което трябва да се предостави, не представлява активи, емитирани от контрагента по улеснението или от свързани с него лица. Ако институцията разполага с необходимата информация, максималната сума, която може да бъде усвоена по кредитни и ликвидни улеснения, се определя като максималната сума, която би могла да бъде усвоена с оглед на собствените задължения на контрагента или с оглед на предварително установения по договора график за усвояване, което се дължи през следващите 30 дни.
2. Максималната сума, която може да бъде усвоена по неусвоени договорени кредитни улеснения и ликвидни улеснения през следващите 30 дни, се умножава по 5 %, ако те могат да бъдат отнесени към класа „експозиции на дребно“ съгласно стандартизирания или вътрешнорейтинговия подход за кредитен риск.
3. Максималната сума, която може да бъде усвоена по неусвоени договорени кредитни улеснения и ликвидни улеснения през следващите 30 дни, се умножава по 10 %, когато те отговарят на следните условия:
а)
те не могат да бъдат отнесени към класа „експозиции на дребно“ съгласно стандартизирания или вътрешнорейтинговия подход за кредитен риск;
б)
те са били предоставени на клиенти, които не са финансови клиенти;
в)
те не са предоставени с цел осигуряване на финансиране за клиента, когато той не може да задоволи потребностите си от финансиране на финансовите пазари.
4. Договореният размер на ликвидно улеснение, предоставено на дружество със специална цел - секюритизация с оглед да се даде възможност на такова дружество да придобие активи, различни от ценни книжа, от клиенти, които не са финансови клиенти, се умножава по 10 %, доколкото той надвишава размера на закупуваните обикновено активи от клиенти и ако максималната сума, която може да бъде усвоена, е договорно ограничена до размера на закупуваните обикновено активи.
5. Институциите отчитат максималната сума, която може да се усвои по други неусвоени договорени кредитни улеснения и ликвидни улеснения през следващите 30 дни. Това се отнася по-специално за:
а)
ликвидни улеснения, предоставени от институцията на дружества със специална цел - секюритизация, различни от посочените в параграф 3, буква б);
б)
споразуменията, съгласно които от институцията се изисква да купи или замени активи на дружество със специална цел - секюритизация;
в)
улесненията, предоставени на кредитни институции;
г)
улесненията, предоставени на финансови институции и на инвестиционни посредници.
6. Чрез дерогация от параграф 5 институциите, които са създадени и финансирани от централно правителство или регионални органи на власт на поне една държава членка, могат да прилагат третирането, предвидено в параграфи 2 и 3, и за кредитните и ликвидните улеснения, които са предоставени на институции единствено с цел пряко или непряко финансиране на насърчителни заеми, които могат да бъдат отнесени към класовете експозиции, посочени в тези параграфи. Чрез дерогация от член 425, параграф 2, буква г), ако тези насърчителни заеми са отпуснати посредством друга институция, действаща като посредник (заеми, отпускани чрез посредник), институциите могат да приложат симетричен входящ и изходящ поток. Тези насърчителни заеми се отпускат само на лица, които не са финансови клиенти, на неконкурентна основа и с нестопанска цел за насърчаване на изпълнението на целите на обществената политика на Съюза и/или на съответното централно правителство или регионални органи на власт на държавата членка. Ползването на такива улеснения е възможно единствено при материализиране на обичайно очакваното търсене за насърчителни заеми и до размера на това търсене, свързано с последващо отчитане за използването на отпуснатите средства.
Член 425
Входящи потоци
1. Институциите отчитат входящите ликвидни потоци. Ограничените входящи ликвидни потоци са входящите ликвидни потоци, ограничени до 75 % от размера на изходящите ликвидни потоци. Институциите могат да изключат от прилагането на този лимит входящите ликвидни потоци от влогове в други институции, за които може да се приложи третирането по член 113, параграф 6 или 7. Институциите могат да изключат от прилагането на този лимит входящите ликвидни потоци от суми, дължими от кредитополучатели и инвеститори в облигации, които са свързани с ипотечно кредитиране, финансирано чрез облигации, за които може да се приложи третирането по член 129, параграфи 4, 5 или 6, или чрез облигации, посочени в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО. Институциите могат да изключат от прилагането на този лимит входящите потоци по насърчителни заеми, по които са посредник. След предварително одобрение от компетентния орган, който отговаря за надзора на индивидуална основа, институцията може да изключи напълно или частично входящите потоци от прилагането на този лимит, когато доставчикът е институция майка или дъщерна институция на институцията или е друго дъщерно предприятие на същата институция майка, или е свързан с институцията чрез определено отношение по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО.
2. Входящите ликвидни потоци се изчисляват за следващите 30 дни. Те обхващат само договорни входящи потоци от експозиции, които не са просрочени и за които институцията няма основания да очаква неизпълнение през следващите 30 дни. Входящите ликвидни потоци се отчитат общо, като следните входящи потоци се отчитат отделно:
а)
дължимите суми от клиенти, които не са финансови клиенти, за целите на плащане по главницата, се намаляват с по-високата от следните две суми - с 50 % от стойността си или със стойността на договорните задължения към тези клиенти за предоставяне на финансирането. Това не се прилага за дължимите суми по обезпечени кредитни сделки и по сделки, обусловени от капиталовия пазар по смисъла на член 192, точка 3, които са обезпечени с ликвидни активи съгласно член 416, в съответствие с посоченото в буква г) от настоящия параграф.
Чрез дерогация от първа алинея на настоящата точка институциите, пред които е поето задължение, посочено в член 424, параграф 6, за да могат да предоставят насърчителен заем на краен получател, могат да отчетат входящ поток до размера на изходящия поток, който прилагат към съответното задължение за предоставяне на тези насърчителни заеми;
б)
дължимите суми от операции по търговско финансиране, посочени в член 162, параграф 3, втора алинея, буква б), с остатъчен матуритет до 30 дни, се отчитат изцяло като входящи потоци;
в)
активите без определена крайна договорна дата се отчитат с 20 % входящ поток, при условие че договорът позволява на банката да се откаже и да поиска плащане в рамките на 30 дни.
г)
дължимите суми по обезпечени кредитни сделки и сделки, обусловени от капиталовия пазар по смисъла на член 192, точка 3, ако са обезпечени с ликвидни активи, по смисъла на член 416, параграф 1, не се отчитат до размера на стойността на ликвидните активи след приспадане на отбивите, а за останалата част от дължимите суми се отчита пълният им размер;
д)
дължимите суми, които институцията длъжник третира съгласно член 422, параграфи 3 и 4, се дублират със съответен симетричен входящ поток.
е)
дължимите суми от позиции в инструменти, включени в основни капиталови индекси, при условие че няма двойно отчитане на ликвидните активи.
ж)
неусвоените кредитни или ликвидни улеснения и всякакви други получени задължения не се отчитат.
3. Изходящите и входящите потоци, очаквани в срок от 30 дни по договорите от приложение II, се отчитат на нетна основа за всички контрагенти и се умножават по 100 %, ако резултатът е нетен входящ поток. Отчитане на нетна основа означава и без отчитане на обезпеченията, които ще бъдат получени и които отговарят на изискванията за ликвидни активи съгласно член 416.
4. Чрез дерогация от параграф 2, буква ж) компетентните органи могат да дадат разрешение на институцията да прилага в отделни случаи по-голям входящ поток за кредитните и ликвидните улеснения, когато са изпълнени всички посочени по-долу условия:
а)
има основания да се очаква по-голям входящ поток дори при едновременното възникване на стресирани обстоятелства за доставчика и за целия пазар;
б)
контрагентът е институция майка или дъщерна институция на институцията, или е друго дъщерно предприятие на същата институция майка, или е свързан с институцията чрез определено отношение по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО, или е член на същата институционална защитна схема, посочена в член 113, параграф 7 от настоящия регламент, или е централната институция, или е член на мрежа, за която се прилага освобождаването по член 10 от настоящия регламент;
в)
контрагентът отчита симетрично или по-консервативно съответстващия изходящ поток чрез дерогация от членове 422, 423 и424;
г)
институцията и контрагентът са установени в една и съща държава членка.
5. Компетентните органи могат да освободят от прилагането на изискването по параграф 4, буква г), когато се прилага член 20, параграф 1, буква б). В този случай трябва да се спазват допълнителните обективни критерии съгласно разпоредбите на делегирания акт, посочен в член 460. Когато разрешат приложението на по-голям входящ поток, компетентните органи информират ЕБО за резултата от процеса по член 20, параграф 1, буква б). Компетентните органи правят редовен преглед на изпълнението на условията за такива по-големи входящи потоци.
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за уточняване на обективните критерии по параграф 5.
ЕБО представя на Комисията проектите на тези регулаторни технически стандарти до 1 януари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
7. Институциите не могат да отчитат входящи потоци от отчетените съгласно член 416 ликвидни активи, различни от дължимите плащания по активите, които не са отразени в пазарната стойност на актива.
8. Институциите не отчитат входящи потоци от нови задължения, които са поели.
9. Институциите вземат предвид входящите ликвидни потоци, които трябва да се получат в трети държави с ограничения върху преводите или които са деноминирани в неконвертируеми валути, само доколкото тези входящи потоци съответстват на изходящите потоци в съответната трета държава или съответната валута.
Член 426
Актуализиране на бъдещите ликвидни изисквания
След като Комисията приеме делегиран акт за уточняване на характеристиките на изискването за ликвидност съгласно член 460, ЕБО може да изготви проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на условията по член 421, параграф 1, член 422, с изключение на параграфи 8, 9 и 10 от него, и член 424, като се вземат предвид международно договорените стандарти.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ДЯЛ III
ОТЧИТАНЕ НА СТАБИЛНОТО ФИНАНСИРАНЕ
Член 427
Елементи, осигуряващи стабилно финансиране
1. Институциите отчитат пред компетентните органи в съответствие с изискванията за отчитане по член 415, параграф 1 и единните формати за отчетност по член 415, параграф 3, следните елементи и техните поделементи с оглед извършването на оценка на наличността на стабилно финансиране:
а)
следните елементи на собствения капитал след приспаданията, когато са приложими;
i)
инструменти от капитала от първи ред;
ii)
инструменти от капитала от втори ред;
iii)
други преференциални акции и капиталови инструменти, които надхвърлят позволения размер на капитала от втори ред, с ефективен матуритет от и над една година;
б)
следните задължения, които не са включени в буква а)
i)
влоговете на дребно, които отговарят на условията за третирането по член 421, параграф 1;
ii)
влоговете на дребно, които отговарят на условията за третирането по член 421, параграф 2;
iii)
влоговете, които отговарят на условията за третирането, предвидено в член 422, параграфи 3 и 4;
iv)
измежду влоговете, посочени в подточка iii) - тези влогове, които са обхванати от схема за гарантиране на депозитите съгласно Директива 94/19/ЕО или равностойна схема за гарантиране на депозитите в трета държава и които попадат в обхвата на член 421, параграф 2;
v)
измежду влоговете, посочени в подточка iii) - тези влогове, които попадат в обхвата на член 422, параграф 3, буква б);
vi)
измежду влоговете, посочени в подточка iii) - тези влогове, които попадат в обхвата на член 422, параграф 3, буква г);
vii)
вложени суми, които не попадат в обхвата на подточка i), ii) или iii), когато не са вложени от финансови клиенти;
viii)
цялото финансиране, получено от финансови клиенти;
ix)
отделно за сумите по подточки vii) и viii) съответно - финансирането от обезпечени кредитни сделки и сделки, обусловени от капиталовия пазар по смисъла на член 192, точка 3:
-
обезпечено с активи, които биха могли да се квалифицират като ликвидни активи съгласно член 416;
-
обезпечено с други активи;
x)
задължения, които произтичат от емитирани ценни книжа, отговарящи на условията за третирането, предвидено в член 129, параграф 4 или 5, или съгласно посоченото в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО;
xi)
следните други задължения, които произтичат от емитирани ценни книжа, които не попадат в обхвата на буква а):
-
задължения, които произтичат от ценни книжа с ефективен матуритет от и над една година;
-
задължения, които произтичат от ценни книжа с ефективен матуритет по-малко от една година;
xii)
други задължения.
2. Когато е приложимо, всички елементи се разпределят в посочените по-долу пет групи според по-близката от следните дати: датата на падежа и най-ранната дата, на която съгласно договора може да се поиска изплащане на задължението:
а)
до три месеца,
б)
между три и шест месеца;
в)
между шест и девет месеца;
г)
между девет и 12 месеца;
д)
над 12 месеца.
Член 428
Елементи, изискващи стабилно финансиране
1. Освен ако не са приспаднати от собствения капитал, следните елементи се отчитат отделно пред компетентните органи, за се прецени дали е необходимо стабилно финансиране:
а)
активите, които биха могли да се квалифицират като ликвидни активи съгласно член 416, разпределени по видове;
б)
следните ценни книжа и инструменти на паричния пазар, които не са включени в буква а);
i)
активи, които получават първа степен на кредитно качество съгласно член 122;
ii)
активи, които получават втора степен на кредитно качество съгласно член 122;
iii)
други активи
в)
капиталови ценни книжа на нефинансови лица, включени в основен индекс на призната борса;
г)
други капиталови ценни книжа;
д)
злато;
е)
други благородни метали;
ж)
неподлежащи на подновяване заеми и вземания и отделно онези неподлежащи на подновяване заеми и вземания, длъжниците по които са:
i)
физически лица, различни от едноличните търговци и съдружия;
ii)
МСП, които отговарят на изискванията за класа експозиции на дребно съгласно стандартизирания или вътрешнорейтинговия подход за кредитен риск или към дружество, което отговаря на условията за третирането по член 153, параграф 4, и когато общият размер на влоговете на съответния клиент или група от свързани клиенти е под 1 милион евро;
iii)
държави, централни банки и субекти от публичния сектор;
iv)
клиенти извън посочените в подточки i) и ii), различни от финансови клиенти;
v)
клиенти извън посочените в подточки i), ii) и iii), които са финансови клиенти, отделно от тях тези, които са кредитни институции и други финансови клиенти.
з)
неподлежащи на подновяване заеми и вземания, посочени в буква ж), и отделно от тях тези, които са:
i)
обезпечени с търговски недвижими имоти;
ii)
обезпечени с жилищни недвижими имоти;
iii)
предмет на съчетано (посредническо) финансиране чрез облигации, отговарящи на условията за третирането по член 129, параграф 4 или 5, или чрез облигации, посочени в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО;
и)
вземания по деривати;
й)
други активи;
к)
неусвоени договорени кредитни улеснения, които са със среден риск или със среден/нисък риск съгласно приложение I.
2. Когато е приложимо, всички елементи се разпределят в петте групи по член 427, параграф 2.
СЕДМА ЧАСТ
ЛИВЪРИДЖ
Член 429
Изчисляване на отношението на ливъридж
1. Институциите изчисляват отношението си на ливъридж съгласно методологията по параграфи 2-11.
2. Отношението на ливъридж се изчислява, като мярката за капитал на институцията се разделя на мярката за обща експозиция на тази институция, и се изразява в проценти.
Институциите изчисляват отношението на ливъридж като средноаритметична стойност на месечните стойности на отношението на ливъридж за едно тримесечие.
3. За целите на параграф 2 мярката за капитал е капиталът от първи ред.
4. Мярката за обща експозиция е сборът на стойностите на експозициите по всички активи и задбалансови позиции, които не са приспаднати при определянето на мярката за капитала по параграф 3.
Когато институциите включват предприятие от финансовия сектор, в което имат значителна инвестиция съгласно член 43, в консолидираните си отчети съгласно приложимата нормативна уредба за счетоводната отчетност, но не и в пруденциалната консолидация съгласно първа част, дял II, глава 2, те определят стойността на експозицията на значителната инвестиция не съгласно параграф 5, буква а) от настоящия член, а с произведението, получено чрез умножаване на сумата по буква а) от настоящата алинея с коефициента по буква б) от настоящата алинея:
а)
сборът на стойностите на експозициите на всички експозиции на това предприятие от финансовия сектор, в което имат значителна инвестиция;
б)
за всички преки, непреки и синтетични позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятието от финансовия сектор, общата сума на тези елементи, която не е приспадната съгласно член 47 и член 48, параграф 1, буква б), разделена на общата сума на тези елементи.
5. Институциите определят стойността на експозицията на активите съгласно посочените по-долу принципи:
а)
стойностите на експозициите на активите, с изключение на договорите по приложение II и кредитните деривати, са стойностите на експозициите в съответствие с член 111, параграф 1, първо изречение;
б)
закупено физическо или финансово обезпечение, както и гаранции или редуциране на кредитния риск не се използват за намаляване на стойността на експозицията на активите;
в)
заемите не се нетират с влогове.
6. Институциите определят стойността на експозицията по договорите, посочени в приложение II, и на кредитните деривати, включително такива, които са задбалансови позиции, съгласно метода по член 274.
При определянето на стойността на експозицията по договорите по приложение II и на кредитните деривати институциите отчитат ефектите на договорите за новация и другите споразумения за нетиране, освен на споразуменията за кръстосано нетиране на продукти, съгласно член 295.
7. Чрез дерогация от параграф 6 институциите могат да използват метода по член 275, за да определят стойността на експозицията по договорите в точки 1 и 2 от приложение II, само ако използват този метод и за определяне на стойността на експозицията по тези договори с цел спазване на капиталовите изисквания по член 92.
8. При определянето на потенциалната бъдеща кредитна експозиция на кредитни деривати институциите прилагат посочените в член 299, параграф 2 принципи за всичките си кредитни деривати, а не само за онези, които са включени в търговския портфейл.
9. Институциите определят стойността на експозицията на репо сделките, сделките за отдаване или получаване в заем на стоки или ценни книжа, транзакции с удължен сетълмент и маржин заемните сделки, включително тези, които са задбалансови позиции, в съответствие с член 220, параграфи 1-3 и член 222, и отчитат ефектите от рамковите споразумения за нетиране, с изключение на споразуменията за кръстосано нетиране, в съответствие с член 206.
10. Институциите определят стойността на експозицията на задбалансовите позиции, освен по позициите, посочени в параграфи 6 и 9 от настоящия член, съгласно член 111, параграф 1, след извършване на посочените по-долу изменения на конверсионните коефициенти, изброени в посочения член:
а)
конверсионният коефициент, който се прилага към условната стойност за неусвоени кредитни улеснения, които могат да бъдат отменени безусловно по всяко време без предизвестие, посочени в точка 4, букви а) и б) от приложение I, е 10 %;
б)
конверсионният коефициент за свързаните с търговско финансиране задбалансови позиции със среден/нисък риск, посочени в точка 3, буква а) от приложение I, и за задбалансовите позиции, свързани с официално стимулирано експортно кредитиране, посочени в точка 3, буква б), подточка i) от приложение I, е 20 %;
в)
конверсионният коефициент за свързаните с търговско финансиране задбалансови позиции със среден риск, посочени в точка 2, буква а) и точка 2, буква б), подточка i) от приложение I и за задбалансовите позиции, свързани с официално стимулирано експортно кредитиране, посочени в точка 2, буква б), подточка ii) от приложение I, е 50 %;
г)
конверсионният коефициент за всички други задбалансови позиции от приложение I е 100 %.
11. Когато националните общоприети счетоводни принципи признават балансово активите, предмет на доверително управление, в съответствие с член 10 от Директива 86/635/ЕИО, тези активи могат да бъдат изключени от мярката за общата експозиция, ако отговарят на критериите за непризнаване, предвидени в международните счетоводни стандарти 39 (МСС 39), приложими съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002, и, когато е приложимо, на критериите за изключване от обхвата на консолидацията, предвидени в международните стандарти за финансово отчитане 10 (МСФО 10), приложими съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002.
Член 430
Изискване за отчетност
1. Институциите предоставят на компетентните органи цялата необходима информация за отношението на ливъридж и компонентите му съгласно член 429. Компетентните органи вземат предвид тази информация при извършването на надзорния преглед по член 97 от Директива 2013/36/ЕС.
Институциите предоставят на компетентните органи и информацията, която се изисква за целите на изготвянето на доклада по член 511.
Компетентните органи предават получената от институциите информация на ЕБО по негово искане, за да улеснят извършването на прегледа по член 511.
2. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на единна отчетна форма, указанията за попълване на формата, честотата и датите на отчетността и информационните решения, за целите на изискването за отчетност в параграф 1.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ОСМА ЧАСТ
ОПОВЕСТЯВАНЕ НА ИНФОРМАЦИЯ ОТ ИНСТИТУЦИИТЕ
ДЯЛ I
ОБЩИ ПРИНЦИПИ
Член 431
Обхват на изискванията за оповестяване на информация
1. Институциите оповестяват информацията по дял II при спазване на разпоредбите по член 432.
2. По отношение на разрешенията, предоставени от компетентните органи съгласно трета част относно инструментите и подходите, посочени в дял III се прилага изискването за публично оповестяване от институциите на предвидената там информация.
3. Институциите приемат официални правила с цел спазване на предвидените в настоящата част изисквания за оповестяване и разполагат с правила за оценка на целесъобразността на извършваните от тях оповестявания, включително за проверка на оповестяваната информация и честотата на оповестяване. Институциите разполагат и с правила за оценка дали оповестената от тях информация е достатъчна, за да могат участниците на пазара да оценят рисковия им профил.
Когато с тези оповестявания на участниците на пазара не се предоставя достатъчно информация относно рисковия профил на институциите, те оповестяват публично необходимата допълнителна информация освен изискваната съгласно параграф 1. От институциите обаче се изисква да оповестяват само информация, която е съществена и която не представлява търговска тайна или поверителна информация съгласно член 432.
4. При поискване институциите обясняват своите решения по отношение на присъдения от тях рейтинг на МСП и на други предприятия кредитоискатели, като предоставят и обяснение в писмена форма, ако това бъде поискано от тях. Административните разходи за обяснението са пропорционални на размера на кредита.
Член 432
Несъществена информация, търговска тайна или поверителна информация
1. Институциите могат да не оповестяват един или повече елементи от информацията за оповестяване по дял II, ако съответната информация не се смята за съществена, с изключение на оповестяванията по член 435, параграф 2, буква в), член 437и член 450.
Информацията за оповестяване се счита за съществена, ако пропускането ѝ или невярното ѝ представяне би могло да промени или да повлияе върху оценката или решението на даден ползвател, разчитащ на тази информация за вземане на икономически решения.
В съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 в срок до 31 декември 2014 г. ЕБО издава насоки за начина, по който институциите трябва да прилагат принципа на същественост по отношение на изискванията за оповестяване по дял II.
2. Институциите могат да не оповестят също един или повече елементи от информацията за оповестяване по дялове II и III, ако тези елементи съдържат информация, която се смята за търговска тайна или поверителна информация съгласно втора и трета алинея, с изключение на случаите на оповестяване по член 437 и член 450.
Информацията се смята за търговска тайна на дадена институция, ако оповестяването ѝ би нарушило конкурентната позиция на институцията. Тя може да обхваща сведения относно продукти или системи, чието споделяне с конкурентите би намалило стойността на инвестициите на институцията в тях.
Информацията се счита за поверителна, ако са налице задължения към клиенти или други взаимоотношения с контрагенти, съгласно които институцията трябва да запази поверителността на тази информация.
В съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 в срок до 31 декември 2014 г. ЕБО издава насоки за начина, по който институциите трябва да прилагат принципите на търговска тайна и на поверителност по отношение на изискванията за оповестяване по дялове II и III.
3. В изключителните случаи по параграф 2 при оповестяването на информация институцията обявява факта, че определени елементи от информацията не са оповестени и причината, поради която не са оповестени, и публикува по-обща информация по предмета на изискването за оповестяване, освен когато тези елементи трябва да бъдат класифицирани като търговска тайна или поверителна информация.
4 Параграфи 1, 2 и 3 не засягат обхвата на отговорността при липса на оповестяване на съществена информация.
Член 433
Честота на оповестяването на информация
Институциите оповестяват информацията по настоящата част най-малко веднъж годишно.
Оповестяваната ежегодно информация се публикува в зависимост от датата на публикуване на финансовите отчети.
Институциите преценяват необходимостта от публикуване на част или на цялата оповестявана информация по-често от веднъж годишно с оглед на съответните характеристики на своята дейност, например мащаба на операциите, обхвата на дейностите, извършването на дейност в различни държави и в различни финансови сектори и участието на международните финансови пазари, платежни системи и системи за сетълмент и клиринг. При тази преценка се обръща особено внимание на евентуалната необходимост от по-често оповестяване на информацията по член 437 и член 438, букви в)-е) и информацията за рисковите експозиции и другите елементи, при които често се наблюдават бързи промени.
В съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 в срок до 31 декември 2014 г. ЕБО издава насоки за преценката от страна на институциите за необходимостта от по-често оповестяване на информацията по дялове II и III.
Член 434
Средства за оповестяването на информация
1. Институциите могат да определят подходящото средство и място за оповестяване на информацията и начините за проверка с цел действително спазване на изискванията за оповестяване по настоящата част. Доколкото е възможно, оповестяването на цялата информация се извършва чрез едно средство или на едно място. Ако сходна информация се оповестява в две или повече средства за оповестяване на информация, в оповестяването чрез всяко средство се съдържа препратка към еднородната информация, оповестявана чрез други средства.
2. Може да се приеме, че институцията е изпълнила задължението си за оповестяване на информация по настоящата част, ако е оповестила същата информация за целите на счетоводната отчетност, за допускане до търговия на регулиран пазар или съгласно други изисквания. Ако оповестената информация не е включена във финансовите отчети, институциите недвусмислено посочват във финансовите отчети къде тя може да бъде намерена.
ДЯЛ II
ТЕХНИЧЕСКИ КРИТЕРИИ ОТНОСНО ПРОЗРАЧНОСТТА И ОПОВЕСТЯВАНЕТО НА ИНФОРМАЦИЯ
Член 435
Цели на управлението на риска и политика по управление на риска
1. Институциите оповестяват целите и политиките си във връзка с управлението на риска за всяка отделна категория риск, включително за рисковете по настоящия дял. Оповестява се информация за:
а)
стратегиите и процесите за управление на тези рискове;
б)
структурата и организацията на съответното звено за управление на риска, включително информация за правомощията и статута му или други подходящи правила;
в)
обхвата и естеството на системите за отчитане и измерване на риска;
г)
политиките за хеджиране и редуциране на риска и стратегиите и процесите за наблюдение на текущата ефективност на средствата за хеджиране и редуциране на риска;
д)
одобрено от ръководния орган изявление относно адекватността на механизмите на институцията за управление на риска, за да се гарантира, че въведените системи за управление на риска са адекватни по отношение на профила и стратегията на институцията;
е)
кратък отчет за риска, който е одобрен от ръководния орган и в който се описва накратко цялостният рисков профил на институцията, свързан с търговската ѝ стратегия. В този отчет се включват ключови показатели и данни, осигуряващи на външните заинтересовани лица цялостна представа за управлението на риска от институцията, включително за начина, по който рисковият профил взаимодейства с рисковия толеранс, определен от ръководния орган.
2. Институциите оповестяват посочената по-долу информация относно правилата за управление, като я актуализират редовно, най-малко веднъж годишно:
а)
броя на директорските постове, заемани от членовете на ръководния орган;
б)
политиката за подбор на членовете на ръководния орган и действителните им знания, умения и експертен опит;
в)
политиката за осигуряване на разнообразие при подбора на членовете на ръководния орган, целите на тази политика и всички заложени целеви показатели, както и информация доколко са били изпълнени тези цели и целеви показатели;
г)
информация дали институцията е създала отделен комитет по риска и колко пъти е заседавал този комитет;
д)
описанието на потоците от информация за риска, изпращана към ръководния орган.
Член 436
Приложно поле
Институциите оповестяват следната информация относно приложното поле на изискванията на настоящия регламент съгласно Директива 2013/36/ЕС.
а)
наименованието на институцията, за която се прилагат изискванията на настоящия регламент;
б)
кратко описание на разликите в обхвата на консолидация за счетоводни цели и за целите на пруденциалния надзор с кратко описание на включените предприятия, в което се посочва дали те са:
i)
напълно консолидирани;
ii)
пропорционално консолидирани;
iii)
приспаднати от собствения капитал;
iv)
нито консолидирани, нито приспаднати;
в)
всякакви текущи или предвидими съществени практически или правни пречки за бързо прехвърляне на собствен капитал или изплащане на задължения между предприятието майка и неговите дъщерни предприятия;
г)
общата сума, с която действителният размер на собствения капитал е под изисквания размер във всички дъщерни предприятия, които не са включени в консолидацията, и наименованията на тези предприятия;
д)
ако е приложимо, обстоятелствата, при които се използват разпоредбите на членове 7 и 9.
Член 437
Собствен капитал
1. Институциите оповестяват следната информация относно собствения си капитал:
а)
пълно равнение между елементите на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред, капитала от втори ред и филтрите и приспаданията, приложени съгласно членове 32-35, 36, 56, 66 и 79 към собствения капитал на институцията, и баланса ѝ съгласно заверените ѝ финансови отчети;
б)
описание на основните характеристики на инструментите на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред, емитирани от институцията;
в)
пълните условия, отнасящи се до инструментите на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред;
г)
отделна информация за естеството и размерите на следното:
i)
всеки пруденциален филтър, приложен съгласно членове 32-35;
ii)
всички приспадания съгласно членове 36, 56 и 66;
iii)
елементите, които не са приспаднати съгласно членове 47, 48, 56, 66 и 79;
д)
описание на всички ограничения, прилагани при изчисляването на собствения капитал съгласно настоящия регламент, и инструментите, пруденциалните филтри и приспаданията, към които се прилагат тези ограничения;
е)
когато институциите оповестяват съотношенията на капиталовата адекватност, които са изчислени чрез използване на елементи на собствения капитал, определени не по методите съгласно настоящия регламент - пълно описание на методите, по които са изчислени тези съотношения на капиталовата адекватност.
2. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за установяване на единни форми за оповестяване на информацията по параграф 1, букви а), б), г) и д).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 438
Капиталови изисквания
Институциите оповестяват следната информация за спазването на изискванията, предвидени в член 92 от настоящия регламент и член 73 от Директива 2013/36/ЕС:
а)
обобщена информация за подхода на институцията към оценяването на адекватността на вътрешния ѝ капитал за поддържане на настоящите и бъдещите ѝ дейности;
б)
при поискване от съответния компетентен орган - резултата от вътрешния процес на оценка на капиталовата адекватност на институцията, включително. състава на допълнителните капиталови изисквания въз основа на процеса на надзорен преглед, съгласно посоченото в член 104, параграф 1, буква а) от Директива 2013/36/ЕС.
в)
за институциите, изчисляващи размерите на рисково претеглените експозиции в съответствие с трета част, дял II, глава 2 - сумата, равна на 8 % от размера на рисково претеглените експозиции за всеки от класовете експозиции по член 112;
г)
за институциите, изчисляващи размерите на рисково претеглените експозиции в съответствие с трета част, дял II, глава 3 - сумата, равна на 8 % от размера на рисково претеглените експозиции за всеки от класовете експозиции по член 147. За експозициите на дребно това изискване се прилага за всяка от категориите експозиции, на които съответстват различните корелационни коефициенти по член 154, параграфи 1-4. За класа експозиции в капиталови инструменти това изискване се прилага за:
i)
всеки от подходите по член 155;
ii)
експозиции в търгувани на борсов пазар капиталови инструменти, експозиции в непублични капиталови инструменти, държани в достатъчно диверсифицирани портфейли и други експозиции;
iii)
експозиции, подлежащи на преходно надзорно третиране във връзка с капиталовите изисквания;
iv)
експозиции, за които се прилагат условията за унаследяване по отношение на капиталовите изисквания;
д)
капиталовите изисквания, изчислени в съответствие с член 92, параграф 3, букви б) и в);
е)
капиталовите изисквания, изчислени съгласно трета част, дял III, глави 2, 3 и 4, и оповестявани поотделно.
Институциите, които изчисляват рисково претеглените размери на експозициите съгласно член 153, параграф 5 или член 155, параграф 2, оповестяват експозициите, които са отнесени към всяка от категориите по член 153, параграф 5, таблица 1 или на които е присъдено всяко от рисковите тегла съгласно член 155, параграф 2.
Член 439
Експозиция към кредитен риск от контрагента
Институциите оповестяват следната информация за своята експозиция към кредитен риск от контрагента съгласно посоченото в трета част, дял II, глава 6:
а)
описание на методологията, използвана за определяне на вътрешен капитал и кредитни лимити за експозициите към кредитен риск от контрагента;
б)
описание на правилата за обезпечаване на експозициите и формиране на кредитни резерви;
в)
описание на правилата по отношение на експозициите към утежняващ риск;
г)
описание на влиянието на размера на обезпечението, което институцията трябва да предостави при понижаване на кредитния ѝ рейтинг;
д)
брутната положителна справедлива стойност на договори, ползите при нетиране, нетираната текуща кредитна експозиция, полученото обезпечение и нетната кредитна експозиция по деривати. Нетната кредитна експозиция по деривати е кредитната експозиция по сделки с деривати след отчитането на ползите от изпълнимите споразумения за нетиране и споразумения за обезпечение;
е)
измерители за стойността на експозицията съгласно методите, изложени в трета част, дял II, глава 6, раздели 3-6, според това кой от тези методи е приложим;
ж)
условната стойност на кредитните деривати, използвани за хеджиране, и разпределението на текущата кредитна експозиция по видове кредитни експозиции;
з)
условната стойност на сделките с кредитни деривати, обособена между дейността в собствения кредитен портфейл на институцията, и дейността й като посредник, включително разпределението на използваните кредитни деривативни продукти, разграничено допълнително на закупена и продадена защита за всяка продуктова група;
и)
оценка на коефициента α, ако институцията е получила разрешение от страна на компетентните органи да изготвя такава оценка.
Член 440
Капиталови буфери
1. Всяка институция оповестява следната информация във връзка със спазването на изискването за поддържане на антицикличен капиталов буфер съгласно дял VII, глава 4 от Директива 2013/36/ЕС;
а)
географското разпределение на кредитните експозиции на институцията, свързани с изчислението на антицикличния капиталов буфер;
б)
размера на специфичния за институцията антицикличен капиталов буфер.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за уточняване на изискванията за оповестяване по параграф 1.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 441
Показатели от глобално системно значение
1. Институциите, определени като глобални системно значими институции (Г-СЗИ) в съответствие с член 131 от Директива 2013/36/ЕС, оповестяват ежегодно стойностите на показателите, използвани за определяне на оценката на институциите в съответствие с методологията за определяне, посочена в същия член.
2. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за уточняване на еднакви форми и на датата за целите на посоченото в параграф 1 оповестяване. При разработването на тези технически стандарти ЕБО взема предвид международните стандарти.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 юли 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 442
Корекции за кредитен риск
Във връзка с експозицията на институциите към кредитен риск и риск от разсейване те оповестяват следната информация:
а)
определенията за просрочие и обезценка за счетоводни цели;
б)
описание на подходите и методите, възприети за определяне на корекциите за общ и специфичен кредитен риск;
в)
общия размер на експозициите след счетоводните прихващания и без да се отчитат ефектите от редуцирането на кредитния риск, както и средния размер на експозициите за периода, разпределен по различни класове експозиции;
г)
географското разпределение на експозициите, разграничени по значими региони по съществени класове експозиции, като при необходимост се представя по-подробно разпределение;
д)
разпределението на експозициите по отрасли и видове контрагенти, разграничени по класове експозиции, включително като се посочват експозициите към МСП, като при необходимост се представя по-подробно разпределение;
е)
разбивка на експозициите по остатъчен падеж, разграничени по класове експозиции, като при необходимост се представя по-подробно разпределение;
ж)
за значимите отрасли или видове контрагенти се посочва размерът на:
i)
обезценените експозиции и просрочените експозиции, представени поотделно;
ii)
корекциите за специфичен и общ кредитен риск;
iii)
отчисленията във връзка с корекциите за специфичен и общ кредитен риск през отчетния период;
з)
размера на обезценените експозиции и просрочените експозиции, представени поотделно, разграничени по значими географски райони, включително, ако е практически възможно, размерите на корекциите за специфичен и общ кредитен риск, свързани с всеки географски район;
и)
равнението на промените на корекциите за специфичен и общ кредитен риск за обезценените експозиции, представени поотделно. Информацията включва:
i)
описание на вида корекции за специфичен и общ кредитен риск;
ii)
началните салда;
iii)
размера на предвидените суми, съответстващи на корекциите за кредитен риск през отчетния период;
iv)
размера на провизиите или намаленията на провизиите във връзка с прогнозните вероятни загуби от експозиции по време на отчетния период, всякакви други корекции, включително тези, свързани с курсови разлики, бизнес комбинации, придобивания на и освобождавания от дъщерни предприятия, както и трансфери между корекциите за кредитен риск;
v)
крайните салда.
Корекциите за специфичен кредитен риск и реинтегриране, отчетени директно в отчета за доходите, се оповестяват отделно.
Член 443
Свободни от тежести активи
В срок до 30 юни 2014 г. ЕБО издава насоки за оповестяването на свободните от тежести активи, като взема предвид Препоръка ЕССР/2012/2на Европейския съвет за системен риск от 20 декември 2012 г. относно финансирането на кредитните институции (31) и по-специално Препоръка Г - Прозрачност на пазара относно тежестите върху активите. Тези насоки се приемат съгласно член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ЕБО изготвя проекти на регулаторни технически стандарти за оповестяването на балансовата стойност за всеки клас експозиции, разграничени по качество на активите и на общата балансова стойност, която е свободна от тежести, като взема предвид Препоръка ЕССР/2012/2и при условие че в доклада си ЕБО преценява, че подобно допълнително оповестяване предлага надеждна и смислена информация.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 януари 2016 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 444
Използване на АВКО
Институциите, които изчисляват размерите на рисково претеглените експозиции в съответствие с трета част, дял II, глава 2, оповестяват следната информация за всеки от класовете експозиции, посочени в член 112:
а)
наименованията на признатите АВКО и агенции за експортно застраховане (АЕЗ) и причините за евентуалните промени;
б)
класовете експозиции, за които се използва съответна АВКО или АЕЗ;
в)
описание на процеса, използван за прехвърляне на кредитните оценки на емитента и емисията към позициите, които не са включени в търговския портфейл;
г)
отнасянето на външната кредитна оценка на всяка призната АВКО или АЕЗ към степените на кредитно качество, описани в трета част, дял II, глава 2, като се взема под внимание, че тази информация не е необходимо да се оповестява, ако институцията спазва стандартното съотнасяне на присъдените рейтинги към степени на кредитно качество, публикувано от ЕБО;
д)
стойностите на експозициите преди и след редуцирането на кредитния риск, свързани с всяка степен на кредитно качество по трета част, дял II, глава 2, както и тези, приспаднати от собствения капитал.
Член 445
Експозиция към пазарен риск
Институциите, които изчисляват капиталовите изисквания в съответствие с член 92, параграф 3, букви б) и в), оповестяват тези изисквания поотделно за всеки риск, посочен в тези разпоредби. Освен това капиталовото изискване за специфичен лихвен риск по секюритизиращите позиции се оповестява отделно.
Член 446
Операционен риск
Институциите оповестяват подходите за оценката на капиталовите изисквания за операционен риск, на които отговаря кредитната институция; описание на методологията, изложена в член 312, параграф 2, при положение че институцията я ползва, включително обсъждане на съответните вътрешни и външни фактори, предвидени в подхода на институцията във връзка с измерването и в случай на частично използване, обхвата и покритието на отделните използвани методологии.
Член 447
Експозиции в капиталови инструменти, които не са включени в търговския портфейл
По отношение на експозициите в капиталови инструменти, които не са включени в търговския портфейл, институциите оповестяват следната информация:
а)
разграничение между експозициите, основано на предназначението им, включително капиталови доходи и стратегически цели, и преглед на използваните счетоводни техники и методологии за оценка на стойността, включително основните допускания и практики, оказващи влияние върху оценката на стойността, и всякакви значителни промени в тези практики;
б)
балансовата стойност, справедливата стойност и - за инструментите, които се търгуват на борсов пазар - сравнение с пазарната цена, когато тя се различава съществено от справедливата стойност;
в)
видовете, естеството и размера на експозициите в инструменти, които се търгуват на борсов пазар, експозициите в непублични капиталови инструменти в достатъчно диверсифицирани портфейли и други експозиции;
г)
общия размер на реализираните печалби или загуби от продажби и други начини на реализация през периода; и
д)
общия размер на нереализираните печалби или загуби, общите латентни печалби или загуби от преоценка, и всяка от тези суми, включена в първичния или допълнителния собствен капитал.
Член 448
Експозиция към лихвен риск по позиции, които не са включени в търговския портфейл
Институциите оповестяват следната информация относно своите експозиции към лихвен риск по позиции, които не са включени в търговския портфейл:
а)
естеството на лихвения риск и основните допускания (включително допускания относно плащанията за предсрочно погасяване на кредити и тенденциите по отношение на безсрочните влогове) и честотата на измерване на лихвения риск;
б)
промените в доходите, икономическата стойност или друг подходящ измерител, използвани от ръководството при рязко повишаване или намаляване на лихвените проценти съгласно приетия от него метод за измерване на лихвения риск по валути.
Член 449
Експозиция по секюритизиращи позиции
Институциите, които изчисляват размерите на рисково претеглените експозиции в съответствие с трета част, дял II, глава 5 или капиталовите изисквания съгласно член 337 или 338, оповестяват следната информация, когато е уместно, поотделно за своя търговски и банков портфейл:
а)
описание на целите на институцията във връзка със секюритизационната дейност;
б)
естеството на другите рискове, включително ликвидния риск, присъщ на секюритизираните активи;
в)
вида рискове по отношение на ранга на базисните секюритизиращи позиции и по отношение на базисните активи на тези секюритизиращи позиции, поети и задържани при пресекюритизационната дейност;
г)
различните функции, които изпълнява институцията в процеса на секюритизация;
д)
степента на участие на институцията във всяка от функциите, посочени в буква г);
е)
описание на наличните процедури за наблюдаване на промените в кредитния и пазарния риск на секюритизираните експозиции, включително как поведението на базисните активи влияе върху секюритизираните експозиции и как тези процеси се различават за пресекюритизираните експозиции;
ж)
описание на правилата на институцията, уреждащи използването на хеджиране и защита с гаранции за редуциране на рисковете на задържаните секюритизирани и пресекюритизирани експозиции, като се посочват и контрагентите по важните операции за хеджиране по съответните видове рискови експозиции;
з)
подходите за изчисляване на размерите на рисково претеглените експозиции, които институцията прилага за своите секюритизиращи дейности, включително видовете секюритизирани експозиции, към които се прилага всеки подход;
и)
видовете дружества със специална цел-секюритизация, които институцията използва в качеството си на спонсор, за да секюритизира експозиции на трето лице, включително дали, под каква форма и до каква степен институцията има експозиции към тези дружества, поотделно за балансовите и задбалансовите експозиции, както и списък на субектите, които институцията управлява или консултира и които инвестират в секюритизиращи позиции, които институцията е секюритизирала, или в дружества със специална цел- секюритизация, за които институцията се явява спонсор;
й)
обобщена информация за счетоводните политики на институцията по отношение на секюритизиращите дейности, включително:
i)
дали сделките се третират като продажби или финансиране;
ii)
признаването на печалбите от продажби;
iii)
методите, основните допускания, входящите данни, както и промените спрямо предходния период, по отношение на оценката на секюритизиращите позиции;
iv)
третирането на синтетичните секюритизации, ако не са обхванати от други счетоводни политики;
v)
как се оценяват активите, които предстои да бъдат секюритизирани, и дали са включени в търговския или в банковия портфейл на институцията;
vi)
правилата за признаване в баланса като пасив на споразумения, по които на институцията би могло да се наложи да осигури финансова подкрепа за секюритизирани активи;
к)
наименованията на АВКО, използвани при секюритизация, и видовете експозиции, за които се използва всяка агенция;
л)
в съответните случаи - описание на подхода на вътрешната оценка съгласно трета част, дял II, глава 5, раздел 3, включително структурата на процеса на вътрешното оценяване и връзката между вътрешната оценка и външните рейтинги, използването на вътрешна оценка за цел, различна от оценка на капитала чрез подхода на вътрешната оценка, контролните механизми за процеса на вътрешна оценка, включително по отношение на независимостта, отчетността и прегледа на процеса на вътрешно оценяване, видовете експозиции, към които се прилага процесът на вътрешна оценка, и стрес факторите за определяне на нивата на кредитното подобрение - по видове експозиции;
м)
обяснение на значителните промени в оповестената количествена информация по букви н)-р), настъпили след последния отчетен период;
н)
отделно за търговския и банковия портфейл - следната информация, разпределена по видове експозиции:
i)
общия текущ размер на експозициите, секюритизирани от институцията, поотделно за традиционните секюритизации, за синтетичните секюритизации и за секюритизациите, за които институцията действа само като спонсор;
ii)
общия размер на задържаните или закупените балансови секюритизиращи позиции и на задбалансовите секюритизирани експозиции;
iii)
общия размер на активите, които предстои да бъдат секюритизирани;
iv)
за секюритизирани улеснения, за които се прилага ранна амортизация - общия размер на усвоените експозиции, съответстващи на участията на инициатора и инвеститора, общия размер на капиталовите изисквания за институцията, свързани с участието на инициатора, и общия размер на капиталовите изисквания за институцията, свързани с дела на инвеститора в усвоените суми и неусвоените линии;
v)
размера на секюритизиращите позиции, които са приспаднати от собствения капитал или са с рисково тегло от 1 250 %;
vi)
обобщена информация за секюритизационната дейност за текущия период, включително размера на секюритизираните експозиции и признатите печалби или загуби от продажби;
о)
поотделно за търговския и банковия портфейл - следната информация:
i)
общия размер на задържаните или закупените секюритизиращи позиции и свързаните с тях капиталови изисквания, разпределени на секюритизиращи и пресекюритизиращи експозиции и допълнително групирани в разумен брой интервали според рисковите тегла или капиталовите изисквания, за всеки от използваните подходи за определяне на капиталовите изисквания;
ii)
общия размер на задържаните или закупените пресекюритизиращи експозиции, разпределен по видове експозиции преди и след хеджирането/застраховането, и експозицията към финансови гаранти, разпределена по категории на кредитоспособност на гаранта или по името на гаранта;
п)
за банковия портфейл и относно експозициите, секюритизирани от институцията - размера на обезценените/просрочените секюритизирани активи и размера на загубите, признати от институцията за текущия период, и двете разграничени по видове експозиции;
р)
за търговския портфейл - общия размер на оставащите експозиции, които са секюритизирани от институцията и за които се прилага капиталово изискване за пазарен риск, разграничен на традиционна/синтетична секюритизация и по видове експозиции;
с)
в съответните случаи - дали институцията е предоставила подкрепа по смисъла на член 248, параграф 1, и въздействието на тази подкрепа върху собствения капитал.
Член 450
Политика за възнагражденията
1. Институциите оповестяват най-малко следната информация относно политиката и практиката за определяне на възнагражденията на институцията за тези категории персонал, чиито професионални дейности имат съществено въздействие върху нейния рисков профил:
а)
информация относно процеса на вземане на решение, използван при определяне на политиката за възнагражденията, както и броя на заседанията, проведени от основния орган, който контролира възнагражденията, през финансовата година, включително -ако е приложимо - информация за състава и мандата на комитета по възнагражденията, външния консултант, чиито услуги са използвани за определяне на политиката за възнагражденията, и ролята на съответните заинтересовани участници;
б)
информация относно връзката между заплащането и постигнатите резултати;
в)
най-важните структурни характеристики на системата за възнагражденията, включително информация относно използваните критерии за измерване на постигнатите резултати и отчитането на риска, политиката за разсрочване на плащанията и критериите за получаване на възнаграждение;
г)
съотношенията между фиксирано и променливо възнаграждение, определени в съответствие с член 94, параграф 1, буква ж) от Директива2013/36/ЕС;
д)
информация относно критериите за постигнатите резултати, на базата на които се определя правото на получаване на акции, опции или променливи елементи на възнаграждението;
е)
основните параметри и логиката на схемите за променливо възнаграждение и другите материални стимули;
ж)
обобщена количествена информация относно възнагражденията, разграничена по видове дейност;
з)
обобщена количествена информация относно възнагражденията, разграничена поотделно за висшето ръководство и за служителите, чиито дейности оказват съществено въздействие върху рисковия профил на институцията, като се посочва следното:
i)
размерите на възнагражденията за финансовата година, разделени на постоянен и променлив елемент, и броят на получателите;
ii)
размерите и вида на променливите елементи на възнагражденията, разделени на парични средства акции, свързани с акции инструменти и други;
iii)
размерите на неизплатените разсрочени възнаграждения, разделени на вече получени и на такива, които предстои да бъдат получени;
iv)
размерите на разсрочените възнаграждения, отпуснати през финансовата година, изплатени и намалени посредством корекции въз основа на постигнатите резултати;
v)
възнагражденията при наемане на работа и обезщетенията при освобождаване от работа, изплатени през финансовата година, и броят на получателите на такива плащания;
vi)
размерите на обезщетенията при освобождаване от работа, отпуснати през финансовата година, броят на получателите на такива обезщетения и най-високият размер на такова обезщетение, отпуснато на отделно лице.
и)
броя на отделните лица, получаващи възнаграждение от 1 милион евро или повече за една финансова година, за възнаграждение от 1 милион евро до 5 милиона евро -разпределени на интервали от по 500 000 EUR, а за възнаграждение от 5 милиона евро и повече -разпределени на интервали от по 1 милион евро.
й)
при поискване от държавата членка или компетентния орган - общото възнаграждение на всеки член на ръководния орган или на висшето ръководство.
2. За институциите, които са значими от гледна точка на техния размер и вътрешна организация, както и от гледна точка на естеството, мащаба и сложността на техните дейности, количествената информация, посочена в настоящия член на равнище членове на ръководния орган на институцията, се предоставя също така и на обществеността.
Институциите спазват изискванията, посочени в настоящия член, по начин, съобразен с техния размер и вътрешна организация, както и с естеството, мащаба и сложността на техните дейности, без да се засягат разпоредбите на Директива 95/46/ЕО.
Член 451
Ливъридж
1. Институциите оповестяват следната информация за своето отношение на ливъридж, изчислено съгласно член 429, и за управлението на риска от прекомерен ливъридж:
а)
отношението на ливъридж и по какъв начин институцията прилага член 499, параграфи 2 и 3;
б)
разпределение на мярката за общата експозиция и равнение между мярката за общата експозиция и съответната информация, оповестена в публикуваните финансови отчети;
в)
размера на отписаните доверителни дейности в съответствие с член 429, параграф 11, когато това е приложимо;
г)
описание на процесите, използвани за управление на риска от прекомерен ливъридж;
д)
описание на факторите, оказали влияние върху отношението на ливъридж през периода, за който се отнася оповестеното отношение на ливъридж.
2. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за установяване на единна форма за оповестяване на информацията по параграф 1 и указания за използването на тази форма.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 30 юни 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ДЯЛ III
ИЗИСКВАНИЯ ВЪВ ВРЪЗКА С ИЗПОЛЗВАНЕТО НА КОНКРЕТНИ ИНСТРУМЕНТИ ИЛИ МЕТОДОЛОГИИ
Член 452
Използване на вътрешнорейтинговия подход за кредитен риск
Институциите, които изчисляват размерите на рисково претеглените си експозиции чрез вътрешнорейтинговия подход, оповестяват следната информация:
а)
разрешението от компетентния орган за използване на подхода или одобрения преход към използването му;
б)
разяснение и преглед на:
i)
структурата на вътрешнорейтинговите системи и взаимоотношението между вътрешните и външните рейтинги;
ii)
използването на вътрешни приблизителни оценки, различни от използваните за изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции, в съответствие с трета част, дял II, глава 3;
iii)
процеса на управление и признаване на редуцирането на кредитния риск;
iv)
контролните механизми за рейтинговите системи, включително по отношение на независимостта, отчетността и прегледа на рейтинговите системи;
в)
описание на процеса на вътрешно присъждане на рейтинги, представено поотделно за следните класове експозиции:
i)
централни правителства и централни банки;
ii)
институции;
iii)
към предприятия, включително МСП, както и специализирано кредитиране и закупени вземания на предприятия;
iv)
експозиции на дребно - за всяка от категориите експозиции, на които съответстват различните корелационни коефициенти по член 154, параграфи 1-4;
v)
капиталови инструменти;
г)
стойностите на експозициите за всеки от класовете експозиции, посочени в член 147. Когато институциите използват собствени приблизителни оценки за параметъра загуба при неизпълнение или конверсионните коефициенти за изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции, експозициите към централни правителства и централни банки, институции и предприятия се оповестяват отделно от експозициите, за които институциите не използват такива оценки;
д)
за всеки от класовете експозиции - към централни правителства и централни банки, институции и предприятия и в капиталови инструменти - разпределени в достатъчен брой категории длъжници (включително в неизпълнение), за разумно разграничение на кредитния риск институциите оповестяват:
i)
общия размер на експозициите, включително за класовете експозиции към централни правителства и централни банки, институции и предприятия, размера на непогасените заеми и стойностите на експозициите по неусвоени суми по поети задължения; и останалия размер на експозициите по капиталови инструменти;
ii)
претегленото според размера на експозициите средно рисково тегло;
iii)
за институциите, използващи собствени приблизителни оценки на конверсионните коефициенти за изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции - размера на неусвоените суми по поети задължения и претеглените според експозициите средни стойности за всеки клас експозиции;
е)
за класа експозиции на дребно и за всяка от категориите, предвидени в буква в), подточка iv) - оповестената информация по буква д) (в съответните случаи -групирано) или анализ на експозициите (непогасени заеми и стойности на експозициите по неусвоени суми по поети задължения), съпоставена с достатъчен брой категории на параметъра очаквана загуба с цел разграничаване на кредитния риск (в съответните случаи -групирано);
ж)
действителните корекции за специфичен кредитен риск през предходния период - за всеки клас експозиции (за експозициите на дребно - за всяка от категориите в буква в), подточка iv), и как се различават от действителните стойности за минали периоди;
з)
описание на факторите, които са оказали влияние върху загубите през предходния период (например дали институцията е регистрирала по-високи от средните проценти на случаите на неизпълнение или по-високи от средните нива на загубата при неизпълнение и конверсионни коефициенти);
и)
приблизителните оценки на институцията, съпоставени с действителните резултати за по-дълъг период. Това включва най-малко информация за оценките на загубите в сравнение с действителните загуби във всеки клас експозиция (по отношение на експозициите на дребно - за всяка от категориите в буква в), подточка iv), за период, който е достатъчен, за да позволи разумна оценка на резултатите на процесите по вътрешно присъждане на рейтинги за всеки клас експозиция (по отношение на експозициите на дребно - за всяка от категориите в буква в), подточка iv). Когато е подходящо, институциите разграничават тази информация допълнително, за да представят анализ на вероятността за неизпълнение, а за институциите, използващи собствени оценки на загубата при неизпълнение и/или конверсионните коефициенти - действителните стойности на загубите при неизпълнение и конверсионните коефициенти, съпоставени с оценките, представени при предвиденото в настоящия член оповестяване на количествена информация за риска;
й)
за всички класове експозиции по член 147 и за всяка категория експозиции, на която съответстват различните корелационни коефициенти по член 154, параграфи 1-4:
i)
за институциите, използващи собствени приблизителни оценки за загубата при неизпълнение за изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции - претеглената според експозициите средна загуба при неизпълнение и вероятност за неизпълнение в проценти, за всеки съответен географски район на кредитните експозиции;
ii)
за институциите, които не използват собствени приблизителни оценки за загубата при неизпълнение - претеглената според експозициите средна вероятност за неизпълнение в проценти, за всеки съответен географски район на кредитните експозиции.
За целите на буква в) описанието обхваща видовете експозиции, включени в класа експозиции, определенията, методите и данните за оценката и утвърждаването на вероятността за неизпълнение и - в съответните случаи - загубата при неизпълнение и конверсионните коефициенти, включително допусканията, използвани при изчисляването на тези променливи, и описанията на съществените отклонения от определението за неизпълнение, изложено в член 178, включително основните сегменти, повлияни от тези отклонения.
За целите на буква й), когато става дума за съответния географски район на кредитните експозиции, се имат предвид експозициите в държавите членки, в които институцията е лицензирана, и държавите членки или третите държави, в които институциите извършват дейност чрез клон или дъщерно предприятие.
Член 453
Използване на техники за редуциране на кредитния риск
Институциите, прилагащи техники за редуциране на кредитния риск, оповестяват следната информация:
а)
правилата и процесите за балансово и задбалансово нетиране и степента на използването му;
б)
правилата и процесите за оценяване и управление на обезпеченията;
в)
описание на главните видове обезпечения, приемани от институцията;
г)
главните категории гаранти и контрагенти по кредитни деривати и тяхната кредитоспособност;
д)
информация за концентрациите на пазарен или кредитен риск в рамките на извършеното редуциране на кредитния риск;
е)
за институциите, които изчисляват размерите на рисково претеглените експозиции по стандартизирания или вътрешнорейтинговия подход, но не използват собствени приблизителни оценки на загубата при неизпълнение или конверсионните коефициенти по отношение на даден клас експозиции, поотделно за всеки клас експозиции - общата стойност на експозицията (в съответните случаи - след балансовото или задбалансовото нетиране), която е покрита - след прилагането на корекциите за променливост - от приемливо финансово обезпечение и други приемливи обезпечения;
ж)
за институциите, изчисляващи размерите на рисково претеглените експозиции по стандартизирания или вътрешнорейтинговия подход, поотделно за всеки клас експозиции - общата стойност на експозицията (в съответните случаи - след балансовото или задбалансовото нетиране), която е покрита от гаранции или кредитни деривати. За класа експозиции в капиталови инструменти това изискване се прилага за всеки от подходите по член 155.
Член 454
Използване на усъвършенствани подходи за измерване на операционния риск
Институциите, които прилагат усъвършенстваните подходи за измерване по членове 321-324 за изчисляването на капиталовите изисквания за операционен риск, оповестяват описание на използваните застрахователни средства и други механизми за прехвърляне на риск с цел редуциране на този риск.
Член 455
Използване на вътрешни модели за пазарен риск
Институциите, които изчисляват своите капиталови изисквания съгласно член 363, оповестяват следната информация:
а)
за всеки обхванат подпортфейл:
i)
характеристиките на използваните модели;
ii)
за вътрешните модели за допълнителен риск от неизпълнение и миграционен риск и за корелационно търгуване, когато е приложимо - използваните методологии и рисковете, измерени чрез използването на вътрешни модели, включително описание на подхода, използван от институцията за определяне на ликвидните хоризонти, използваните методологии за постигане на оценка на капитала, която отговаря на изискването за надеждност, и използваните подходи при утвърждаване на модела;
iii)
описание на стрес тестовете, извършени спрямо подпортфейла;
iv)
описание на подходите, използвани за бек-тестване и удостоверяване на точността и последователността на вътрешните модели и процесите на моделиране;
б)
обхвата на разрешението от компетентния орган;
в)
описание на степента и методологиите за спазване на изискванията, изложени в членове 104 и 105;
г)
най-високите, най-ниските и средните стойности на следните параметри:
i)
дневните стойности под риск през отчетния период и в края на периода;
ii)
стресираната стойност под риск през отчетния период и в края на периода;
iii)
показателите за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск и показателите за специфичния риск във връзка с портфейла за корелационно търгуване през отчетния период и в края на периода;
д)
елементите на капиталовото изискване по член 364;
е)
претегления среден ликвиден хоризонт за всеки подпортфейл, обхванат от вътрешните модели за допълнителен риск от неизпълнение и миграционен риск и за корелационно търгуване;
ж)
сравнение между дневните стойности под риск, изчислявани в края на деня, и еднодневните промени в стойността на портфейла до края на следващия работен ден, както и анализ на всички случаи на съществено превишаване през отчетния период.
ДЕВЕТА ЧАСТ
ДЕЛЕГИРАНИ АКТОВЕ И АКТОВЕ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ
Член 456
Делегирани актове
1. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 445, отнасящи се до следните въпроси:
а)
разясняване на определенията по членове 4, 5, 142, 153, 192, 242, 272, 300, 381 и 411за осигуряване на еднакво прилагане на настоящия регламент;
б)
разясняване на определенията по членове 4, 5, 142, 153, 192, 242, 272, 300, 381 и 411 за отчитане на тенденциите на финансовите пазари при прилагането на настоящия регламент;
в)
изменение на списъка на класовете експозиции по членове 112 и 147 за отчитане на тенденциите на финансовите пазари;
г)
сумата, посочена в член 123, буква в), член 147, параграф 5, буква а), член 153, параграф 4 и член 162, параграф 4, с цел отчитане на ефекта на инфлацията;
д)
списъка и класификацията на задбалансовите позиции в приложения I и II, с цел отчитане на тенденциите на финансовите пазари;
е)
адаптиране на категориите инвестиционни посредници по член 95, параграф 1 и член 96, параграф 1 с цел отчитане на тенденциите на финансовите пазари;
ж)
разясняване на изискването по член 97 с цел осигуряване на единно прилагане на настоящия регламент;
з)
изменение на капиталовите изисквания съгласно членове 301-311 от настоящия регламент и членове 50а-50г от Регламент (ЕС) 648/2012, за да се отчетат измененията в международните стандарти за експозиции към централен контрагент;
и)
разяснение на условията, посочени в изключенията, предвидени в член 400;
й)
изменението на мярката за капитала и мярката за общата експозиция от формулата за изчисляване на отношението на ливъридж по член 429, параграф 2, за да бъдат поправени евентуалните пропуски, открити въз основа на представената информация по член 430, параграф 1, преди оповестяването на отношението на ливъридж от институциите съгласно член 451, параграф 1, буква а).
2. ЕБО наблюдава капиталовите изисквания за риск във връзка с корекцията на кредитната оценка и в срок до 1 януари 2015 г. представя доклад на Комисията. В доклада се прави оценка по-специално на:
а)
третирането на риска при ККО като отделно изискване, съпоставено спрямо интегриран елемент на рамката за пазарния риск:
б)
обхвата на изискването относно риска при ККО, включително освобождаването по член 482;
в)
допустимото хеджиране;
г)
изчисляването на капиталовите изисквания за риск при ККО.
Въз основа на този доклад и когато според заключенията е необходимо да се предприеме такова действие, на Комисията също така се предоставя правомощието да приеме делегиран акт в съответствие с член 462, за да измени член 381, член 382, параграфи 1-3 и членове 383-386 във връзка с тези въпроси.
Член 457
Технически корекции
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове съгласно член 445,за да внесе технически корекции на несъществени елементи в посочените по-долу разпоредби с цел отчитане на тенденциите при новите финансови продукти или дейности, да адаптира други законодателни актове на Съюза в областта на финансовите услуги и счетоводството, включително счетоводните стандарти въз основа на Регламент (ЕС) № 1605/2002, в съответствие с измененията, настъпили след приемането на настоящия регламент:
а)
капиталовите изисквания за кредитен риск съгласно членове 111-134 и членове 143-191;
б)
ефектите от редуцирането на кредитния риск съгласно членове 193-241;
в)
капиталовите изисквания във връзка със секюритизацията съгласно членове 243-266;
г)
капиталовите изисквания за кредитен риск от контрагента съгласно членове 272-311;
д)
капиталовите изисквания за операционен риск съгласно членове 315-324;
е)
капиталовите изисквания за пазарен риск съгласно членове 325-377;
ж)
капиталовите изисквания за сетълмент риск съгласно членове 378 и 379;
з)
капиталовите изисквания за риск при корекцията на кредитната оценка съгласно членове 383, 384 и 386;
и)
втора част и член 99 единствено в резултат на промените в счетоводните стандарти или изисквания, с които се взема предвид законодателството на Съюза.
Член 458
Макропруденциален или системен риск, установен на равнище държава членка
1. Държавата членка определя органа, който отговаря за прилагането на настоящия член. Този орган е компетентният орган или определеният орган.
2. Когато определеният в съответствие с параграф 1 орган установи промени в интензивността на макропруденциалния или системния риск във финансовата система, който може да има сериозни отрицателни последици за финансовата система и реалната икономика в конкретна държава членка и който според този орган може да се преодолее по-успешно чрез по-строги национални мерки, то той уведомява Европейския парламент, Съвета, Комисията, ЕССР и ЕБО за това и представя съответните количествени или качествени доказателства за всички посочени по-долу елементи:
а)
промените в интензивността на макропруденциалния или системния риск;
б)
причините, поради които тези промени биха могли да представляват заплаха за финансовата стабилност на национално равнище;
в)
изложение на основанията, поради които за установения макропруденциален или системен риск не може да се намери адекватно решение по членове 124 и 164 от настоящия регламент и членове 101, 103, 104, 105, 133 и 136 от Директива 2013/36/ЕС, като се отчита относителната ефективност на тези мерки;
г)
проектите на национални мерки за лицензирани на национално равнище институции, или подгрупа от такива институции, предназначени да смекчат промените в интензивността на риска и отнасящи се до:
i)
размера на собствения капитал по член 92;
ii)
изискванията за големите експозиции, посочени в член 392 и членове 395-403;
iii)
изискванията за публично оповестяване, посочени в членове 431-455;
iv)
размера на предпазния капиталов буфер по член 129 от Директива 2013/36/ЕС;
v)
ликвидните изисквания по шеста част;
vi)
рисковите тегла за установяване на съмнително високи цени на активите в сектора на жилищните и търговските имоти; или
vii)
експозициите в рамките на финансовия сектор;
д)
обяснение защо определените в съответствие с параграф 1 органи считат проектите за мерки за подходящи, ефективни и пропорционални за справяне със ситуацията; и
е)
оценка на възможното положително или отрицателно въздействие на проектите за мерки върху вътрешния пазар въз основа на информацията, с която разполага съответната държава членка.
3. Когато на определените в съответствие с параграф 1 органи се разрешава да прилагат национални мерки съгласно настоящия член, те предоставят на съответните компетентни органи или определени органи в други държави членки цялата необходима информация.
4. На Съвета се предоставя правомощието да приеме, въз основа на предложение на Комисията, с квалифицирано мнозинство акт за изпълнение за отхвърляне на проекта за национални мерки, посочени в параграф 2, буква г).
В рамките на един месец от получаването на уведомлението по параграф 2 ЕССР и ЕБО представят становищата си по посочените в същия параграф елементи на Съвета, Комисията и на съответната държава членка.
Като отчита във възможно най-голяма степен посочените във втора алинея становища и в случай че са налице убедителни, надеждни и подробни доказателства, че мярката ще окаже отрицателно въздействие върху вътрешния пазар, което надхвърля ползите за финансовата стабилност, произтичащи от намаляването на установения макропруденциален или системен риск, Комисията може в срок от един месец да предложи на Съвета акт за изпълнение за отхвърляне на проекта за национални мерки.
В случай че до един месец Комисията не представи предложение, съответната държавата членка може незабавно да приеме проекта за национални мерки за срок до две години или до изчезването на макропруденциалния или системния риск, ако това се случи по-рано.
Съветът приема решение относно предложението на Комисията в срок от един месец от получаването на предложението и излага своите мотиви за отхвърлянето или приемането на проекта за национални мерки.
Съветът отхвърля проекта за национални мерки само ако прецени, че не са спазени едно или няколко от следните условия:
а)
естеството на промените в интензитета на макропруденциалния или системния риск представлява заплаха за финансовата стабилност на национално равнище;
б)
на установения макропруденциален или системен риск не може да се намери адекватно решение по членове 124 и 164 от настоящия регламент и членове 101, 103, 104, 105, 133 и 136 от Директива 2013/36/ЕС, като се отчита относителната ефективност на тези мерки;
в)
националните мерки в проекта са по-подходящи за справяне с установения макропруденциален или системен риск и не водят до несъразмерни отрицателни последици за финансовата система или за части от нея в други държави членки или Съюза като цяло, като представляват или създават пречка пред функционирането на вътрешния пазар;
г)
въпросът засяга само една държава членка; и
д)
по отношение на рисковете все още не са предприети други мерки, предвидени в настоящия регламент или в Директива 2013/36/ЕС.
Оценката на Съвета взема под внимание становището на ЕССР и ЕБО и се основава на доказателствата, представени съгласно параграф 2 от определения в съответствие с параграф 1 орган.
В случай че до един месец от получаване на предложението на Комисията Съветът не приеме акт за изпълнение за отхвърляне на проекта за национални мерки, държавата членка може да приеме мерките и да ги прилага за срок до две години или до изчезването на макропруденциалния или системния риск, ако това се случи по-рано.
5. Други държави членки могат да признаят мерките, установени в съответствие с настоящия член, и да ги прилагат към лицензирани на национално равнище клонове, разположени в държавата членка, на която е разрешено да прилага мерките.
6. Когато държавите членки признават мерките, определени в съответствие с настоящия член, те уведомяват Съвета, Комисията, ЕБО, ЕССР и държавата членка, на която е разрешено да прилага мерките.
7. При вземането на решение за признаване на мерките, определени в съответствие с настоящия член, държавата членка отчита критериите по параграф 4.
8. Държавата членка, на която е разрешено да прилага мерките, може да отправи искане към ЕССР да издаде препоръка, както е посочено в член 16 от Регламент (ЕС) № 1092/2010, към една или повече държави членки, които не признават мерките.
9. Преди изтичането на разрешението, издадено в съответствие с параграф 4, държавата членка, в консултация с ЕССР и ЕБО, прави преглед на ситуацията и съответно може да приеме, в съответствие с процедурата по параграф 4, ново решение за удължаване на срока на прилагане на националните мерки всеки път с още една година. След първото удължаване Комисията, в консултация с ЕССР и ЕБО, прави преглед на ситуацията поне веднъж годишно.
10. Независимо от процедурата по параграфи 3-9, на държавите членки се разрешава да увеличат рисковите тегла над тези, предвидени в регламента, с до 25 %, за експозициите, посочени в параграф 2, буква г), подточки vi) и vii) от настоящия член, и да намалят максималния размер на големите експозиции, предвиден в член 395, с до 15 % за срок до две години или до изчезването на макропруденциалния или системния риск, ако това се случи по-рано, при условие че са спазени условията и изискванията за уведомяване по параграф 2 от настоящия член.
Член 459
Пруденциални изисквания
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове съгласно член 462, за да налага, за срок от една година, по-строги пруденциални изисквания за експозиции, когато това е необходимо за реакция спрямо промените в интензивността на микро- и макропруденциалните рискове, произтичащи от развитието на пазара във или извън Съюза, и които засягат всички държави членки, и когато инструментите на настоящия регламент и на Директива 2013/36/ЕСне са достатъчни за преодоляване на тези рискове, по-специално въз основа на препоръка или становище на ЕССР или ЕБО за:
а)
нивото на собствения капитал по член 92;
б)
изискванията за големите експозиции, посочени в член 392 и членове 395-403;
в)
изискванията за публично оповестяване, посочени в членове 431-455.
Най-малко веднъж годишно Комисията, подпомагана от ЕССР, представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно развитието на пазара, което може да наложи използването на настоящия член.
Член 460
Ликвидност
1. На Комисията се предоставя правомощието да приеме делегиран акт съгласно член 462, за да определи подробно общото изискване по член 412, параграф 1. Приетият съгласно настоящия параграф делегиран акт се основава на елементите, които се отчитат съгласно шеста част, дял II и приложение III, в него се уточнява при какви обстоятелства компетентните органи трябва да наложат специфични равнища на входящите и изходящите потоци на кредитните институции, така че да бъдат отразени специфичните рискове, на които те са изложени, и се спазват праговете по параграф 2.
2. Изискването за ликвидно покритие по член 412 се въвежда поетапно съгласно следната схема:
а)
60 % от изискването за ликвидно покритие през 2015 г.;
б)
70 % от 1 януари 2016 г.
в)
80 % от 1 януари 2017 г.
г)
100 % от 1 януари 2018 г.
За тази цел Комисията взема предвид докладите, посочени в член 509, параграфи 1,2 и 3, като отчита разработените от международни форуми международни стандарти и особеностите на Съюза.
Комисията приема делегирания акт по параграф 1 до 30 юни 2014 г. Делегираният акт влиза в сила до 31 декември 2014 г., но не се прилага преди 1 януари 2015 г.
Член 461
Преглед на поетапно въвеждане на изискването за ликвидно покритие
1. В срок до 30 юни 2016 г. и след консултация с ЕССР ЕБО докладва на Комисията дали следва да бъдат внесени изменения в схемата за поетапно въвеждане на изискването за ликвидно покритие по член 460, параграф 2. В този анализ се взема надлежно предвид тенденциите на пазарите и международното регулаторно развитие, както и особеностите на Съюза.
В доклада си ЕБО прави оценка по-специално на отлагането на въвеждането на минималния задължителен стандарт в неговия пълен размер (100 %) до 1 януари 2019 г. В доклада се вземат предвид годишните отчети по член 509, параграф 1, съответните пазарни данни и препоръките на всички компетентни органи.
2. Когато се налага да бъдат предприети мерки във връзка с развитие на пазара или друго развитие, Комисията се оправомощава да приеме делегиран акт съгласно член 462 за изменение на схемата за поетапно въвеждане по член 460 и за отлагане на въвеждането в неговия пълен размер на минималния задължителен стандарт за изискването за ликвидно покритие по член 412, параграф 1 до 2019 г., както и за прилагане през 2018 г. на 90 % от минималния задължителен стандарт за изискването за ликвидно покритие.
За да оцени необходимостта от отлагане, Комисията взема предвид доклада и оценката по параграф 1.
Делегираните актове, приети съгласно настоящия член, не се прилагат преди 1 януари 2018 г. и влизат в сила до 30 юни 2017 г.
Член 462
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочено в членове 456-460, се предоставя на Комисията за неопределен срок, считано от 31 декември 2014 г..
3. Делегирането на правомощия, посочено в членове 456-460, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно членове 456-460, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът не са представили възражения в срок от три месеца след нотифицирането на Европейския парламент и Съвета за акта или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с три месеца по инициатива на Европейския парламент или Съвета.
Член 463
Възражения срещу регулаторни технически стандарти
Когато Комисията приема регулаторен технически стандарт съгласно настоящия регламент, който е еднакъв с проекта на регулаторен технически стандарт, представен от ЕБО, срокът, в рамките на който Европейският парламент и Съветът могат да представят възражение срещу този регулаторен технически стандарт, е един месец от датата на нотификацията. По инициатива на Европейския парламент или Съвета този срок се удължава с един месец. Чрез дерогация от член 13, параграф 1, втора алинея от Регламент (ЕС) № 1093/2010 срокът, в който Европейският парламент или Съветът могат да представят възражения срещу този регулаторен технически стандарт, при необходимост може да бъде удължен с още един месец.
Член 464
Европейски банков комитет
1. Комисията се подпомага от Европейския банков комитет, създаден с Решение 2004/10/ЕО на Комисията (32). Този комитет е комитет по смисъла на член 3, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
ДЕСЕТА ЧАСТ
ПРЕХОДНИ РАЗПОРЕДБИ, ОТЧЕТНОСТ И ПРЕГЛЕДИ И ИЗМЕНЕНИЯ
ДЯЛ I
ПРЕХОДНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Капиталови изисквания, нереализирани печалби и загуби от оценка по справедлива стойност и приспадания
Раздел 1
Капиталови изисквания
Член 465
Капиталово изискване
1. Чрез дерогация от член 92, параграф 1, букви а) и б) се прилагат следните капиталови изисквания във всеки един момент през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.:
а)
съотношението на базовия собствен капитал от първи ред да бъде между 4 % и 4,5 %;
б)
съотношението на капиталовата адекватност от първи ред да бъде между 5,5 % и 6 %.
2. Компетентните органи определят и публикуват стойностите на съотношението на базовия собствен капитал от първи ред и съотношението на капиталовата адекватност от първи ред в рамките на интервалите по параграф 1, които институциите спазват или надвишават.
Член 466
Първоначално прилагане на международните стандарти за финансово отчитане
Чрез дерогация от член 23, параграф 2 компетентните органи дават на институциите, които са задължени първоначално да въведат в действие оценяването на активите и на задбалансовите си позиции и да определят собствения си капитал съгласно международните счетоводни стандарти, приложими съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002, гратисен период от 24 месеца за въвеждането на необходимите вътрешни процеси и технически изисквания.
Раздел 2
Нереализирани печалби и загуби от оценката по справедлива стойност
Член 467
Нереализирани загуби от оценката по справедлива стойност
1. Чрез дерогация от член 35 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. институциите включват в изчислението на базовия си собствен капитал от първи ред само съответния приложим процент от нереализираните загуби, свързани с активи или пасиви, оценени по справедлива стойност и вписани в счетоводния баланс, без посочените в член 33, и всички други нереализирани загуби, вписани в отчета за приходите и разходите.
2. Приложимият процент за целите на параграф 1 е в следните интервали:
а)
от 20 % до 100 % за периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
от 40 % до 100 % за периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
в)
от 60 % до 100 % за периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.; и
г)
от 80 % до 100 % за периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.
Чрез дерогация от параграф 1 компетентните органи може, когато такова третиране се е прилагало преди 1 януари 2014 г., да разрешат на институциите да не включват в който и да било от елементите на собствения капитал нереализираните печалби или загуби от експозиции към централни правителства, класифицирани в категорията „на разположение за продажба“ съгласно одобрения от ЕС МСС 39.
Предвиденото във втора алинея третиране се прилага, докато Комисията приеме регламент въз основа на Регламент (ЕО) № 1606/2002 за одобряване на международните стандарти за финансово отчитане, които да заменят МСС 39.
3. Компетентните органи определят и публикуват приложимия процент в рамките на интервалите по параграф 2, букви а)- г).
Член 468
Нереализирани загуби от оценката по справедлива стойност
1. Чрез дерогация от член 32 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. институциите изключват от базовия си собствен капитал от първи ред съответния приложим процент от нереализираните печалби, свързани с активи или пасиви, оценени по справедлива стойност и вписани в счетоводния баланс, без посочените в член 33, и всички други нереализирани печалби, с изключение на тези, които са свързани с инвестиционни имоти, вписани в отчета за приходите и разходите. Остатъчната сума, получена в резултат на това, не се изключва от базовия собствен капитал от първи ред.
2. За целите на параграф 1 приложимият процент е 100 % през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г., а след това е в следните интервали:
а)
от 60 % до 100 % за периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
б)
от 40 % до 100 % за периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.;
в)
от 20 % до 100 % за периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.
От 1 януари 2015 г., когато съгласно член 467 компетентен орган изисква от институциите да включат в изчисляването на базовия собствен капитал от първи ред 100 % от техните нереализирани загуби от оценката по справедлива стойност, този компетентен орган може също да разреши на институциите да включат в това изчисляване и 100 % от своите нереализирани печалби от оценката по справедлива стойност.
От 1 януари 2015 г., когато съгласно член 467 компетентен орган изисква от институциите да включат процент от нереализирани загуби от оценката по справедлива стойност в изчисляването на базовия собствен капитал от първи ред, този компетентен орган не може да определи приложим процент от нереализираните печалби съгласно параграф 2 от настоящия член, който надвишава приложимия процент от нереализираните загуби, определен в съответствие с член 467.
3. Компетентните органи определят и публикуват приложимия процент на нереализираните печалби в рамките на интервалите по параграф 2, букви а)- в), който не е изключен от базовия собствен капитал от първи ред.
4. Чрез дерогация от член 33, буква в) през периода от 1 януари 2013 г. до 31 декември 2017 г. институциите включват в изчислението на собствения си капитал съответния приложим процент по член 478 от печалбата и загубата по справедлива стойност от деривативни пасиви, произтичащи от техния собствен кредитен риск.
Раздел 3
Приспадания
Подраздел 1
Приспадания от елементите на базовия собствен капитал от първи ред
Член 469
Приспадания от елементите на базовия собствен капитал от първи ред
1. Чрез дерогация от член 36, параграф 1 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. се прилагат следните разпоредби:
а)
институциите приспадат от елементите на базовия собствен капитал от първи ред приложимия съгласно член 478 процент от сумите, които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 36, параграф 1, букви а)-з), с изключение на отсрочените данъчни активи, които зависят от размера на бъдещата печалба и се дължат на временни разлики;
б)
институциите прилагат съответните разпоредби по член 472 за остатъчните суми от елементите, които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 36, параграф 1, букви а)-з), с изключение на отсрочените данъчни активи, които зависят от размера на бъдещата печалба и се дължат на временни разлики;
в)
институциите приспадат от елементите на базовия собствен капитал от първи ред приложимия съгласно член 478 процент от общата сума, която трябва да бъде приспадната съгласно член 36, параграф 1, букви в) и и), след прилагане на член 470;
г)
институциите прилагат изискванията по член 472, параграф 5 или параграф 11, в зависимост от случая, към общата остатъчна сума на елементите, които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 36, параграф 1, букви в) и и), след прилагане на член 470.
2. Институциите определят частта от посочената в параграф 1, буква г) обща остатъчна сума, за която се прилагат разпоредбите на член 472, параграф 5, като разделят сумата по буква а) от настоящия параграф на сумата по буква б) от настоящия параграф:
а)
сумата на отсрочените данъчни активи, които зависят от размера на бъдещата печалба и се дължат на временни разлики, съгласно член 470, параграф 2, буква а);
б)
сбора на сумите по член 470, параграф 2, букви а) и б).
3. Институциите определят частта от посочената в параграф 1, буква г) обща остатъчна сума, за която се прилагат разпоредбите на член 472, параграф 11, като разделят сумата по буква а) от настоящия параграф на сумата по буква б) от настоящия параграф:
а)
сумата на преките и непреките позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, посочени в член 470, параграф 2, буква б);
б)
сбора на сумите по член 470, параграф 2, букви а) и б).
Член 470
Освобождаване от прилагането на изискванията за приспадане от елементите на базовия собствен капитал от първи ред
1. За целите на настоящия член съответните елементи на базовия собствен капитал от първи ред включват елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията, изчислени след прилагане на разпоредбите на членове 32-35 и след приспаданията по член 36, параграф 1, букви а)-з), буква к), подточки ii)-v) и буква л), без отсрочените данъчни активи, които зависят от размера на бъдещата печалба и се дължат на временни разлики.
2. Чрез дерогация от член 48, параграф 1 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. институциите не приспадат елементите по букви а) и б) от настоящия параграф, чиято обща стойност е по-малка или равна на 15 % от стойността на съответните елементи на базовия собствен капитал от първи ред на институцията:
а)
отсрочените данъчни активи, които зависят от размера на бъдещата печалба и се дължат на временни разлики и чиято обща сума е по-малка или равна на 10 % от сумата на съответните елементи на базовия собствен капитал от първи ред;
б)
когато институцията има значителна инвестиция в предприятие от финансовия сектор - преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на съответното предприятие, чиято обща сума е по-малка или равна на 10 % от сумата на съответните елементи на базовия собствен капитал от първи ред.
3. Чрез дерогация от член 48, параграф 4 елементите, за които има изключение от прилагането на изискванията за приспадане съгласно параграф 2 от настоящия член, получават рисково тегло от 250 %. За елементите по параграф 2, буква б) от настоящия член в съответните случаи се прилагат изискванията по трета част, дял IV.
Член 471
Освобождаване от прилагането на изискванията за приспадане от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на позициите в застрахователни дружества
1. Чрез дерогация от разпоредбите на член 49, параграф 1 в периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2022 г. компетентните органи може да разрешат на институциите да не приспадат капиталовите участия в застрахователни предприятия, презастрахователни предприятия и застрахователни холдинги, когато са изпълнени следните условия:
а)
условията по член 49, параграф 1, букви а), в) и д);
б)
компетентните органи са удовлетворени от нивото на процедурите за контрол на риска и за финансов анализ, приети специално от институцията с цел упражняване на надзор над инвестицията в предприятието или холдинга;
в)
капиталовото участие на институцията в застрахователното предприятие, презастрахователното предприятие или застрахователния холдинг не надхвърлят 15 % от инструментите на базовия собствен капитал от първи ред, емитирани от тази институция към 31 декември 2012 г. и в периода от 1 януари 2013 г. до 31 декември 2022 г.,
г)
сумата на капиталовото участие, която не се приспада, не надхвърля сумата на позициите в инструменти на собствения базов капитал от първи ред на застрахователното предприятие, презастрахователното предприятие или застрахователния холдинг към 31 декември 2012 г.
2. Капиталовите участия, които не се приспадат съгласно параграф 1, се определят като експозиции и получават 370 % рисково тегло.
Член 472
Елементи, които не се приспадат от базовия собствен капитал от първи ред
1. Чрез дерогация от член 33, параграф 1, буква в) и член 36, параграф 1, букви а)-и) през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. институциите прилагат настоящия член за остатъчните стойности на елементите съответно по член 468, параграф 4 и член 469, параграф 1, букви б) и г):
2. Не се приспада остатъчният размер на печалбите и загубите по справедлива стойност от корекциите по оценката на деривативни пасиви, произтичащи от собствения кредитен риск на институцията.
3. Институциите прилагат следните разпоредби за остатъчния размер на загубите през текущата финансова година съгласно член 36, параграф 1, буква а):
а)
съществените загуби се приспадат от елементите на капитала от първи ред;
б)
несъществените загуби не се приспадат.
4. Институциите приспадат остатъчната стойност на нематериалните активи по член 36, параграф 1, буква б) от капитала от първи ред.
5. Остатъчната сума на отсрочените данъчни активи съгласно член 36, параграф 1, буква в) не се приспада и ѝ се присъжда рисково тегло от 0 %.
6. Половината от остатъчната сума на елементите по член 36, параграф 1, буква г) се приспада от елементите на капитала от първи ред, а другата половина - от елементите на капитала от втори ред.
7. Остатъчната сума на активите на пенсионните планове с дефинирани доходи съгласно член 36, параграф 1, буква д) не се приспада от никой елемент на собствения капитал, а се включва в елементите на базовия собствен капитал от първи ред, доколкото тази сума би била призната като първоначален собствен капитал съгласно националните мерки, с които са транспонирани разпоредбите на член 57, букви а)-ва) от Директива 2006/48/ЕО.
8. Институциите прилагат следните разпоредби за остатъчната сума на държаните собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред съгласно член 36, параграф 1, буква е):
а)
сумата на пряко държаните инструменти се приспада от елементите на капитала от първи ред;
б)
сумата на непреките и синтетичните позиции, включително собствените инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, които институцията би могла да бъде задължена да закупи съгласно настоящо или условно договорно задължение, не се приспада; за нея се присъжда рисково тегло съгласно трета част, дял II, глава 2 или 3 и се прилагат съответните изисквания по трета част, дял IV.
9. Институциите прилагат посочените по-долу разпоредби спрямо остатъчната сума на държаните инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятие от финансовия сектор, когато институцията има реципрочни кръстосани позиции с това предприятие съгласно член 36, параграф 1, буква ж):
а)
когато институцията няма значителна инвестиция в това предприятие от финансовия сектор, сумата на държаните от нея инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на това предприятие се третира съгласно член 36, параграф 1, буква з);
б)
когато институцията има значителна инвестиция в това предприятие от финансовия сектор, сумата на държаните от нея инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на това предприятие се третира съгласно член 36, параграф 1, буква и).
10. Институциите прилагат следните разпоредби за остатъчната сума на елементите по член 36, параграф 1, буква з):
а)
сумите, които трябва да бъдат приспаднати и които се отнасят до преките позиции, се приспадат наполовина от елементите на капитала от първи ред и наполовина от елементите на капитала от втори ред;
б)
сумите, които се отнасят до непреките и синтетичните позиции, не се приспадат, за тях се присъжда рисково тегло съгласно трета част, дял II, глава 2 или 3 и се прилагат съответните изисквания по трета част, дял IV.
11. Институциите прилагат следните разпоредби за остатъчната сума на елементите по член 36, параграф 1, буква и):
а)
сумите, които трябва да бъдат приспаднати и които се отнасят до преките позиции, се приспадат наполовина от елементите на капитала от първи ред и наполовина от елементите на капитала от втори ред;
б)
сумите, които се отнасят до непреките и синтетичните позиции, не се приспадат, за тях се присъжда рисково тегло съгласно трета част, дял II, глава 2 или 3 и се прилагат съответните изисквания по трета част, дял IV.
Член 473
Внасяне на изменения в МСС 19
1. Чрез дерогация от член 481 в периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. компетентните органи може да разрешат на институциите, които изготвят своите финансови отчети в съответствие с международните счетоводни стандарти, приети съгласно процедурата по член 6, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1606/2002, да добавят към базовия си собствен капитал от първи ред приложимата сума съответно съгласно параграф 2 или 3 от настоящия член, както е приложимо, умножена по съответния коефициент, приложим съгласно параграф 4.
2. Приложимата сума се изчислява, като от сумата, получена по буква а), се извади сумата, получена по буква б):
а)
институциите определят стойностите на активите на своите пенсионни фондове с предварително определен размер на пенсията или съответно планове с дефинирани доходи съгласно Регламент (ЕО) № 1126/2008 (33), изменен с Регламент (ЕС) № 1205/2011 (34). След това институциите приспадат от стойността на тези активи стойността на задълженията по линия на същите фондове или планове, определени съгласно същите счетоводни правила;
б)
институциите определят стойностите на активите на своите пенсионни фондове с предварително определен размер на пенсията или съответно планове с дефинирани доходи съгласно правилата по Регламент (ЕО) № 1126/2008. След това институциите приспадат от стойността на тези активи стойността на задълженията по линия на същите фондове или планове, определени съгласно същите счетоводни правила.
3. Сумата, определена съгласно параграф 2, се ограничава до сумата, която не се изисква да бъде приспадната от собствения капитал, до 1 януари 2014 г., съгласно националните мерки за транспониране на Директива 2006/48/ЕО, доколкото тези национални мерки за транспониране отговарят на изискванията за третирането по член 481 от настоящия регламент в съответната държава членка.
4. Прилагат се следните коефициенти:
а)
1 - в периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
0,8 - в периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
в)
0,6 - в периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.;
г)
0,4 - в периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.;
д)
0,2 - в периода от 1 януари 2018 г. до 31 декември 2018 г.
5. Институциите оповестяват стойността на активите и пасивите по параграф 2 в своите публични финансови отчети.
Подраздел 2
Приспадания от елементите на допълнителния капитал от първи ред
Член 474
Приспадания от елементите на допълнителния капитал от първи ред
Чрез дерогация от член 56 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. се прилагат следните разпоредби:
а)
институциите приспадат от елементите на допълнителния капитал от първи ред приложимия съгласно член 478 процент от сумите, които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 56;
б)
институциите прилагат изискванията по член 475 спрямо остатъчните суми на елементите, които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 56.
Член 475
Елементи, които не се приспадат от елементите на допълнителния капитал от първи ред
1. Чрез дерогация от член 56 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. изискванията по настоящия член се прилагат спрямо остатъчните суми по член 474, буква б).
2. Институциите прилагат следните разпоредби спрямо остатъчната сума на елементите по член 56, буква а):
а)
преките позиции в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред се приспадат по балансова стойност от елементите на капитала от първи ред;
б)
непреките и синтетични позиции в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред, включително собствените инструменти на допълнителния капитал от първи ред, които институцията би могла да бъде задължена да закупи съгласно настоящо или условно договорно задължение, не се приспадат; за тях се присъжда рисково тегло съгласно част трета, дял II, глава 2 или 3 и се прилагат съответните изисквания по част трета, дял IV.
3. Институциите прилагат следните разпоредби спрямо остатъчната сума на елементите по член 56, буква б):
а)
когато институцията няма значителна инвестиция в предприятие от финансовия сектор, с което има реципрочни кръстосани позиции, сумата на преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на това предприятие се третира съгласно член 56, буква в);
б)
когато институцията има значителна инвестиция в предприятие от финансовия сектор, с което има реципрочни кръстосани позиции, сумата на преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на това предприятие се третира съгласно член 56, буква г).
4. Институциите прилагат следните разпоредби спрямо остатъчната сума на елементите по член 56, букви в) и г):
а)
сумите, които се отнасят до преките позиции и които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 56, букви в) и г), се приспадат наполовина от елементите на капитала от първи ред и наполовина от елементите на капитала от втори ред;
б)
сумите, които се отнасят до непреките и синтетичните позиции и които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 56, букви в) и г), не се приспадат, за тях се присъжда рисково тегло съгласно трета част, дял II, глава 2 или 3 и се прилагат съответните изисквания по трета част, дял IV.
Подраздел 3
Приспадания от елементите на капитала от втори ред
Член 476
Приспадания от елементите на капитала от втори ред
Чрез дерогация от член 66 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. се прилагат следните разпоредби:
а)
институциите приспадат от елементите на капитала от втори ред приложимия съгласно член 478 процент от сумите, които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 66;
б)
институциите прилагат изискванията по член 477 спрямо остатъчните суми, които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 63.
Член 477
Приспадания от елементите на капитала от втори ред
1. Чрез дерогация от член 66 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. изискванията по настоящия член се прилагат спрямо остатъчните суми по член 476, буква б).
2. Институциите прилагат следните разпоредби спрямо остатъчната сума на елементите по член 66, буква а):
а)
преките позиции в собствени инструменти на капитала от втори ред се приспадат по балансова стойност от елементите на капитала от втори ред;
б)
непреките и синтетични позиции в собствени инструменти на капитала от втори ред, включително собствените инструменти на капитала от втори ред, които институцията би могла да бъде задължена да закупи съгласно на настоящо или условно договорно задължение, не се приспадат и за тях се присъжда рисково тегло съгласно трета част, дял II, глава 2 или 3 и се прилагат съответните изисквания по трета част, дял IV.
3. Институциите прилагат следните разпоредби спрямо остатъчната сума на елементите по член 66, буква б):
а)
когато институцията няма значителна инвестиция в предприятие от финансовия сектор, с което има реципрочни насрещни позиции, сумата на нейните преки, непреки и синтетични позиции в инструменти на допълнителния капитал от втори ред на това предприятие се третира съгласно член 66, буква в);
б)
когато институцията има значителна инвестиция в предприятие от финансовия сектор, с което има реципрочни кръстосани позиции, сумата на преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на капитала от втори ред на това предприятие от финансовия сектор се третира съгласно член 66, буква г).
4. Институциите прилагат следните разпоредби спрямо остатъчната сума на елементите по член 66, букви в) и г):
а)
сумите, които се отнасят до преките позиции и които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 66, букви в) и г), се приспадат наполовина от елементите на капитала от първи ред и наполовина от елементите на капитала от втори ред;
б)
сумите, които се отнасят до непреките и синтетичните позиции и които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 66, букви в) и г), не се приспадат, за тях се присъжда рисково тегло съгласно трета част, дял II, глава 2 или 3 и се прилагат съответните изисквания по трета част, дял IV.
Подраздел 4
Приложими проценти при приспадане
Член 478
Приложими проценти при приспадане на елементи от базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред
1. Приложимите проценти за целите на член 468, параграф 4, член 469, параграф 1, букви а) и в), член 474, буква а) и член 476, буква а) са в следните интервали:
а)
от 20 % до 100 % за периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
от 40 % до 100 % за периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
г)
от 60 % до 100 % за периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.;
д)
от 80 % до 100 % за периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.
2. Чрез дерогация от параграф 1 за елементите по член 36, параграф 1, буква в), съществували преди , приложимият процент за целите на член 469, параграф 1, буква в) е в следните интервали:
(а)
от 0 % до 100 % за периода от 1 януари 2014 г. до 2 януари 2015 г.;
(б)
от 10 % до 100 % за периода от 2 януари 2015 г. до 2 януари 2016 г.;
(в)
от 20 % до 100 % за периода от 2 януари 2016 г. до 2 януари 2017 г.;
(г)
от 30 % до 100 % за периода от 2 януари 2017 г. до 2 януари 2018 г.;
(д)
от 40 % до 100 % за периода от 2 януари 2018 г. до 2 януари 2019 г.;
(е)
от 50 % до 100 % за периода от 2 януари 2019 г. до 2 януари 2020 г.;
(ж)
от 60 % до 100 % за периода от 2 януари 2020 г. до 2 януари 2021 г.;
(з)
от 70 % до 100 % за периода от 2 януари 2021 г. до 2 януари 2022 г.;
(и)
от 80 % до 100 % за периода от 2 януари 2022 г. до 2 януари 2023 г.;
(й)
от 90 % до 100 % за периода от 2 януари 2023 г. до 2 януари 2024 г..
3. Компетентните органи определят и публикуват приложим процент в рамките на интервалите по параграфи 1 и 2 за всяко едно от следните приспадания:
а)
индивидуалните приспадания, изисквани съгласно член 36, параграф 1, букви а)-з), без отсрочените данъчни активи, които зависят от размера на бъдещата печалба и се дължат на временни разлики;
б)
общата сума на отсрочените данъчни активи, които зависят от размера на бъдещата печалба и се дължат на временни разлики, и елементите, посочени в член 36, параграф 1, буква и), която трябва да бъде приспадната съгласно член 48;
в)
всяко приспадане, изисквано съгласно член 56, букви б)-г);
г)
всяко приспадане, изисквано съгласно член 66, букви б)-г).
Раздел 4
Малцинствено участие и инструменти на допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред, емитирани от дъщерни предприятия
Член 479
Признаване в консолидирания базов собствен капитал от първи ред на инструменти и елементи, които не се определят като малцинствено участие
1. Чрез дерогация от втора част, дял II през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. признаването в консолидирания собствен капитал на елементите, които биха били определени като консолидационни резерви съгласно националните мерки за транспониране на член 65 от Директива 2006/48/ЕО, но които не се определят като консолидиран базов собствен капитал от първи ред поради някоя от посочените по-долу причини, се установява от компетентните органи съгласно параграфи 2 и 3 от настоящия член:
а)
инструментът не се определя като инструмент на базовия собствен капитал от първи ред и поради това свързаните с него неразпределена печалба и премиен резерв не се определят като елементи на консолидирания базов собствен капитал от първи ред;
б)
елементите не се определят като такива в резултат на прилагането на член 81, параграф 2;
в)
елементите не се определят като такива поради факта, че дъщерното предприятие не е институция или субект, за който съгласно приложимото национално право се прилагат изискванията на настоящия регламент и на Директива 2013/36/ЕС
г)
елементите не се определят като такива поради факта, че дъщерното предприятие не е напълно включено в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2.
2. Приложимият процент на елементите по параграф 1, които биха били определени като консолидационни резерви съгласно националните мерки за транспониране на член 65 от Директива 2006/48/ЕО, се определя като консолидиран базов собствен капитал от първи ред.
3. За целите на параграф 2 приложимите проценти са в следните интервали:
а)
от 0 % до 80 % за периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
от 0 % до 60 % за периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
в)
от 0 % до 40 % за периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.;
г)
от 0 % до 20 % за периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.
4. Компетентните органи определят и публикуват приложимия процент в рамките на интервалите по параграф 3.
Член 480
Признаване в консолидирания собствен капитал на малцинствени участия, определени като допълнителен капитал от първи ред и капитал от втори ред
1. Чрез дерогация от член 84, параграф 1, буква б), член 85, параграф 1, буква б) и член 87, параграф 1, буква б) през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. посочените в тези членове проценти се умножават по приложим коефициент.
2. За целите на параграф 1 приложимите коефициенти са в следните интервали:
а)
от 0,2 до 1 - в периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
от 0,4 до 1 за периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
в)
от 0,6 до 1 за периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.; и
г)
от 0,8 до 1 за периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.
3. Компетентните органи определят и публикуват стойността на приложимия коефициент в рамките на интервалите по параграф 2.
Раздел 5
Допълнителни филтри и приспадания
Член 481
Допълнителни филтри и приспадания
1. Чрез дерогация от членове 32-36, 56 и 66 през 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. институциите извършват корекции, за да включат в елементите на базовия собствен капитал от първи ред, капитала от първи ред, капитала от втори ред или собствения капитал или да приспаднат от тях приложимия процент на филтрите или приспаданията, които се изискват съгласно националните мерки за транспониране на членове 57, 61, 63, 63a, 64 и 66 от Директива 2006/48/ЕО и на членове 13 и 16 от Директива 2006/49/ЕО, но които не се изискват съгласно втора част от настоящия регламент.
2. Чрез дерогация от член 36, параграф 1, буква и) и член 49, параграфи 1 и 3, през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г. компетентните органи могат да изискват от институциите или да им разрешават да прилагат методите, посочени в член 49, параграф 1, когато не са спазени изискванията по член 49, параграф 1, букви б) и д), а не приспадането, изисквано съгласно разпоредбите на член 36, параграф 1. В такива случаи делът на позициите в инструменти на собствения капитал на предприятие от финансовия сектор, в което предприятието майка има значителна инвестиция, за които не се изисква приспадане в съответствие с член 49, параграф 1, се определя с помощта на приложимия процент, посочен в параграф 4 от настоящия член. За сумата, която не се приспада, важат изискванията по член 49, параграф 4, доколкото са приложими.
3. За целите на параграф 1 приложимите проценти са в следните интервали:
а)
от 0 % до 80 % за периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
от 0 % до 60 % за периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
в)
от 0 % до 40 % за периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.;
г)
от 0 % до 20 % за периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.
4. За целите на параграф 2 приложимият процент е между 0 % и 50 % за периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
5. За всеки филтър или приспадане по параграфи 1 и 2 компетентните органи определят и публикуват приложимите проценти в рамките на интервалите по параграфи 3 и 4.
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за установяване на условията, съгласно които компетентните органи определят дали корекциите на собствения капитал или неговите елементи, направени съгласно националните мерки за транспониране на Директива 2006/48/ЕО или Директива 2006/49/ЕО, които не са включени във втора част от настоящия регламент, за целите на настоящия член трябва да бъдат направени по отношение на елементите на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред, капитала от първи ред, капитала от втори ред или собствения капитал.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 февруари 2014.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 482
Обхват на прилагане по отношение на деривативни сделки с пенсионни фондове
По отношение на сделките по член 89 от Регламент (ЕС) № 648/2012, сключени с пенсионен план по смисъла на член 2 от посочения регламент, институциите не изчисляват капиталовите изисквания за риск във връзка с корекцията на кредитните оценки съгласно посоченото в член 382, параграф 4, буква в) от настоящия регламент.
ГЛАВА 2
Унаследяване на капиталовите инструменти
Раздел 1
Инструменти, които представляват държавна помощ
Член 483
Унаследяване на инструментите, представляващи държавна помощ
1. Чрез дерогация от членове 26 - 29, 51, 52, 62 и 63 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. настоящият член се прилага спрямо капиталовите инструменти и елементи, когато са изпълнени следните условия:
а)
инструментите са емитирани преди 1 януари 2014 г.;
б)
инструментите са емитирани в рамките на мерки за рекапитализация съгласно правилата за държавна помощ. Доколкото част от инструментите са записани от частни лица, те трябва да бъдат емитирани преди 30 юни 2012 г. и заедно с частите, които са записани от държавата членка;
в)
инструментите са били определени като съвместими с изискванията за вътрешния пазар от страна на Комисията съгласно член 107 ДФЕС;
г)
в случай че инструментите са записани както от държавата членка, така и от частни инвеститори, когато има частично обратно изкупуване на записаните от държавата членка инструменти, в съответствие с член 484 се признава унаследяване на съответстващ дял на частно записаните инструменти. Когато всички записани от държавата членка инструменти са обратно изкупени, в съответствие с член 484 се признава унаследяване на записаните от частни инвеститори оставащи инструменти.
2. Инструментите, определени като приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, буква а) от Директива 2006/48/ЕО, се определят като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред независимо от следното:
а)
не са спазени условията по член 28 от настоящия регламент;
б)
инструментите са били емитирани от предприятие по член 27 от настоящия регламент, но условията по член 28 от настоящия регламент или когато е приложимо член 29 от настоящия регламент, не са спазени.
3. Инструментите, посочени в параграф 1, буква в) от настоящия член, които не са определени като приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, буква а) от Директива 2006/48/ЕО, се определят като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, дори ако изискванията по параграф 2, букви а) или б) от настоящия член не са спазени, при условие че са спазени изискванията по параграф 8 от настоящия член.
Инструментите, определени като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред съгласно първа алинея, не могат да бъдат определени като инструменти на допълнителния капитал от първи ред или на капитала от втори ред съгласно параграф 5 или параграф 7.
4. Инструментите, определени като приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, буква ва) и член 66, параграф 1 от Директива 2006/48/ЕО, се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред, дори ако условията по член 52, параграф 1 от настоящия регламент не са спазени.
5. Инструментите, посочени в параграф 1, буква в) от настоящия член, които не са определени като приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, буква ва) от Директива 2006/48/ЕО, се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред, дори ако условията по член 52, параграф 1 от настоящия регламент не са спазени, при условие че са спазени изискванията по параграф 8 от настоящия член.
Инструментите, определени като инструменти на допълнителния капитал от първи ред съгласно първа алинея, не могат да бъдат определени като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред или на капитала от втори ред съгласно параграф 3 или параграф 7.
6. Елементите, определени като приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, букви е), ж) или з) и член 66, параграф 1 от Директива 2006/48/ЕО, се определят като инструменти на капитала от втори ред, дори ако елементите не са посочени в член 62 от настоящия регламент или условията по член 63 от настоящия регламент не са спазени.
7. Инструментите, посочени в параграф 1, буква в) от настоящия член, които не са определени като приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, букви е), ж) или з) и член 66, параграф 1 от Директива 2006/48/ЕО, се определят като инструменти на капитала от втори ред, дори ако елементите не са посочени в член 62 от настоящия регламент или условията по член 63 от настоящия регламент не са спазени, при условие че са спазени изискванията по параграф 8 от настоящия член.
Инструментите, определени като инструменти на капитала от втори ред съгласно първа алинея, не могат да бъдат определени като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред или на допълнителния капитал от първи ред съгласно параграф 3 или параграф 7.
8. Инструментите, посочени в параграфи 3, 5 и 7, могат да бъдат определени като инструменти на собствения капитал, посочени в тези параграфи, само ако е изпълнено условието по параграф 1, буква а), и ако са емитирани от институции, регистрирани в държава членка, която изпълнява програма за икономическо преустройство, и емитирането на тези инструменти е договорено в рамките на тази програма или отговаря на нейните условия за допустимост.
Раздел 2
Инструменти, които не представляват държавна помощ
Подраздел 1
Условия и ограничения за признаване на унаследяване
Член 484
Условия за признаване на унаследяване за елементите, които са били определени като собствен капитал съгласно националните мерки за транспониране на Директива 2006/48/ЕО
1. Настоящият член се прилага само за инструментите и елементите, които са емитирани или са отговаряли на условията за собствен капитал преди 31 декември 2011 г. и не са посочени в член 462, параграф 1.
2. Чрез дерогация от членове 26 - 29, 51, 52, 62 и 63настоящият член се прилага през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г.
3. При спазване на член 485 от настоящия регламент и на ограничението по член 486, параграф 2 от него, капиталът по смисъла на член 22 от Директива 86/365/ЕО и свързаните с него премийни резерви, които са били определени като първоначален собствен капитал съгласно националните мерки за транспониране на член 57, буква а) от Директива 2006/48/ЕО, се определят като елементи на базовия собствен капитал от първи ред, дори този капитал да не отговаря на условията по член 28 или когато е приложимо на член 29 от настоящия регламент.
4. При спазване на ограничението по член 486, параграф 3 от настоящия регламент инструментите и свързаните с тях премийни резерви, които са били определени като първоначален собствен капитал съгласно националните мерки за транспониране на член 57, буква ва) и член 154, параграфи 8 и 9 от Директива 2006/48/ЕО, се определят като елементи на допълнителния капитал от първи ред, дори ако не са спазени условията по член 52 от настоящия регламент.
5. При спазване на ограниченията по член 486, параграф 4 от настоящия регламент елементите и свързаните с тях премийни резерви, определени за приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, букви д), е), ж) или з) от Директива 2006/48/ЕО, се определят като инструменти на капитала от втори ред, дори ако елементите не са включени в член 62 от настоящия регламент или условията по член 63 от настоящия регламент не са спазени.
Член 485
Условия за включване в базовия собствен капитал от първи ред на премийни резерви, свързани с елементите, които са били определени като собствен капитал съгласно националните мерки за транспониране на Директива 2006/48/ЕО
1. Настоящият член се прилага само за инструментите, които са емитирани преди 31 декември 2010 г. и не са посочени в член 483, параграф 1.
2. Премийните резерви, свързани с капитала по смисъла на член 22 от Директива 86/365/ЕО, които са били определени като първоначален собствен капитал съгласно националните мерки за транспониране на член 57, буква а) от Директива 2006/48/ЕО, се определят като елементи на базовия собствен капитал от първи ред, ако отговарят на условията по член 28, букви и) и й) от настоящия регламент.
Член 486
Ограничения за признаване на унаследяване за елементите на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред
1. През периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г. съгласно настоящия член се ограничава размерът, до който инструментите и елементите по член 484 се определят като собствен капитал.
2. Сумата на елементите, посочени в член 484, параграф 3, които се определят като елементи на базовия собствен капитал от първи ред, се ограничава до приложимия процент от сбора на сумите по букви а) и б) от настоящия параграф:
а)
номиналния размер на капитала по член 484, параграф 3, емитиран към 31 декември 2012 г.;
б)
премийни резерви от емисии във връзка с посочените в буква а) инструменти.
3. Сумата на елементите, посочени в член 484, параграф 4, които се определят като елементи на допълнителния капитал от първи ред, се ограничава до приложимия процент, умножен по разликата между сбора на сумите по букви а) и б) от настоящия параграф и сбора на сумите по букви в)-е) от настоящия параграф:
а)
номиналната сума на инструментите по член 484, параграф 4, емитирани към 31 декември 2012 г.;
б)
премийните резерви, свързани с инструментите по буква а);
в)
стойността на инструментите по член 484, параграф 4, която към 31 декември 2012 г. превишава ограниченията съгласно националните мерки за транспониране на член 66, параграф 1, буква а) и член 66, параграф 1а от Директива 2006/48/ЕО;
г)
премийните резерви, свързани с инструментите по буква в);
д)
номиналната сума на инструментите, посочени в член 484, параграф 4, които са били емитирани към 31 декември 2012 г., но които не се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред съгласно член 489, параграф 4;
е)
премийните резерви, свързани с инструментите по буква д).
4. Сумата на елементите, посочени в член 484, параграф 5, които се определят като елементи на капитала от втори ред, се ограничава до приложимия процент от разликата между сбора на сумите по букви а)-г) от настоящия параграф и сбора на сумите по букви д)-з) от настоящия параграф:
а)
номиналната сума на инструментите по член 484, параграф 5, емитирани към 31 декември 2012 г.;
б)
премийните резерви, свързани с инструментите по буква а);
в)
номиналния размер на подчинения дълг, емитиран към 31 декември, намален със сумата, която трябва да бъде приспадната съгласно националните мерки за транспониране на член 64, параграф 3, буква в) от Директива 2006/48/ЕО;
г)
номиналната сума на елементите по член 484, параграф 5, различни от посочените в букви а) и в) от настоящия параграф инструменти и подчинен дълг, които са емитирани към 31 декември 2012 г.;
д)
номиналната сума на инструментите и елементите по член 484, параграф 5, емитирани към 31 декември 2012 г., която превишава ограниченията съгласно националните мерки за транспониране на член 66, параграф 1, буква а) от Директива 2006/48/ЕО;
е)
премийните резерви, свързани с инструментите по буква д);
ж)
номиналната сума на инструментите по член 484, параграф 5, които са емитирани към 31 декември 2012 г. и които не се определят като елементи на капитала от втори ред съгласно член 490, параграф 4;
з)
премийните резерви, свързани с инструментите по буква ж).
5. За целите на настоящия член приложимите проценти, посочени в параграфи 2-4, са в следните интервали:
а)
от 60 % до 80 % за периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
от 40 % до 70 % за периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
в)
от 20 % до 60 % за периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.;
г)
от 0 % до 50 % за периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.;
д)
от 0 % до 40 % за периода от 1 януари 2018 г. до 31 декември 2018 г.;
е)
от 0 % до 30 % за периода от 1 януари 2019 г. до 31 декември 2019 г.;
ж)
от 0 % до 20 % за периода от 1 януари 2020 г. до 31 декември 2020 г.;
з)
от 0 % до 10 % за периода от 1 януари 2021 г. до 31 декември 2021 г.
6. Компетентните органи определят и публикуват приложимите проценти в рамките на интервалите по параграф 5.
Член 487
Включване на елементи, които не са били включени в елементите на базовия собствен капитал от първи ред или на допълнителния капитал от първи ред съгласно правилата за унаследяване, в състава на други компоненти на собствения капитал
1. Чрез дерогация от членове 51, 52, 62 и 63 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г. институциите могат да третират като елементи по член 484, параграф 4 капитала и свързаните с него премийни резерви по член 484, параграф 3, които са изключени от базовия собствен капитал от първи ред, защото надхвърлят приложимия процент по член 486, параграф 2, доколкото с включването на този капитал и свързаните с него премийни резерви не се надхвърля приложимото процентно ограничение по член 486, параграф 3.
2. Чрез дерогация от членове 51, 52, 62 и 63 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г. институциите могат да третират посочените по-долу елементи като елементи по член 484, параграф 5, доколкото с включването им не се надхвърля приложимото процентно ограничение по член 486, параграф 4:
а)
капитала и свързаните с него премийни резерви по член 484, параграф 3, които са изключени от елементите на базовия собствен капитал от първи ред, защото надхвърлят приложимия процент по член 486, параграф 2;
б)
инструментите и свързаните с тях премийни резерви по член 484, параграф 4, които надхвърлят приложимия процент по член 486, параграф 3.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията за третиране на инструментите на собствения капитал по параграфи 1 и 2 като елементи по член 486, параграф 4 или параграф 5 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2014 г..
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 488
Амортизация на елементите, които са включени в капитала от втори ред съгласно правилата за унаследяване
По отношение на елементите по член 484, параграф 5, които се определят като елементи на капитала от втори ред по член 484, параграф 5 или член 486, параграф 4, се прилагат изискванията по член 64.
Подраздел 2
Включване на инструменти с кол опция и стимул за обратно изкупуване в елементите на допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред
Член 489
Хибридни инструменти с кол опция и стимул за обратно изкупуване
1. Чрез дерогация от членове 51 и 52 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г. за инструментите по член 484, параграф 4, в чиито условия е предвидена кол опция със стимул за обратно изкупуване от страна на институцията, се прилагат изискванията по параграфи 2-7 от настоящия член.
2. Инструментите се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред, ако са изпълнени следните условия:
а)
институцията е имала кол опция и стимул за обратно изкупуване само до 1 януари 2013 г.;
б)
институцията не е упражнила кол опцията;
в)
условията по член 52 са изпълнени от 1 януари 2013 г. нататък.
3. Инструментите се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред с намалена стойност съгласно член 484, параграф 4 до датата на ефективния им падеж, а след това се определят като елементи на допълнителния капитал от първи ред без ограничения, при условие че:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване само на 1 януари 2013 г. или след тази дата;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на инструментите;
в)
условията по член 52 са изпълнени от датата на ефективния падеж на инструментите нататък.
4. Инструментите не се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред и за тях не се прилага член 484, параграф 4 от 1 януари 2014 г., когато са изпълнени следните условия:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване между 31 декември 2011 г. и 1 януари 2013 г.;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на инструментите;
в)
условията по член 52 не са изпълнени от датата на ефективния падеж на инструментите и след това.
5. Инструментите се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред с намалена стойност съгласно член 484, параграф 4 до датата на ефективния им падеж, а след това не се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред, когато са изпълнени следните условия:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване на 1 януари 2013 г. или след тази дата;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на инструментите;
в)
условията по член 52 не са изпълнени от датата на ефективния падеж на инструментите и след това.
6. Инструментите се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред съгласно член 484, параграф 4, когато са изпълнени следните условия:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване само до 31 декември 2011 г. включително;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на инструментите;
в)
условията по член 52 не са изпълнени от датата на ефективния падеж на инструментите и след това.
Член 490
Елементи на капитала от втори ред със стимул за обратно изкупуване
1. Чрез дерогация от членове 62 и 63 през периода от 1 януари 2014 г.31 декември 2021 г. за елементите по член 484, параграф 5, които са определени за приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, букви е) или з) от Директива 2006/48/ЕО и при които има кол опция и стимул за обратно изкупуване от страна на институцията, се прилагат изискванията по параграфи 2-7 от настоящия член.
2. Елементите се определят като инструменти на капитала от втори ред, при условие че:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване само до 1 януари 2013 г.;
б)
институцията не е упражнила кол опцията;
в)
условията по член 63 са изпълнени от 1 януари 2013 г. и след това.
3. Елементите се определят като елементи на капитала от втори ред съгласно член 484, параграф 5 до датата на ефективния им падеж, а след това се определят като елементи на капитала от втори ред без ограничение, ако са изпълнени следните условия:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване само на 1 януари 2013 г. или след тази дата;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на елементите;
в)
условията по член 63 са изпълнени от датата на ефективния падеж на елементите и след това.
4. Елементите не се определят като елементи на капитала от втори ред от 1 януари 2013 г. нататък, когато са изпълнени следните условия:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване само между 31 декември 2011 г. и 1 януари 2013 г.;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на елементите;
в)
условията по член 63 не са изпълнени от датата на ефективния падеж на елементите и след това.
5. Елементите се определят като елементи на капитала от втори ред с намалена стойност съгласно член 484, параграф 5 до датата на ефективния им падеж, а след това не се определят като елементи на капитала от втори ред, когато:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване на 1 януари 2013 г. или след тази дата;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на инструментите;
в)
условията по член 63 не са изпълнени от датата на ефективния падеж на елементите и след това.
6. Елементите се определят като елементи на капитала от втори ред съгласно член 484, параграф 5, когато:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване само до 31 декември 2011 г. включително;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на елементите;
в)
условията по член 63 не са изпълнени от датата на ефективния падеж на елементите и след това.
Член 491
Ефективен падеж
За целите на членове 489 и 490 ефективният падеж се определя по следните начини:
а)
за елементите по параграфи 3 и 5 от посочените членове ефективният падеж е първата дата за упражняване на кол опцията, придружена със стимул за обратно изкупуване, на или след 1 януари 2013 г.;
б)
за елементите по параграф 4 от посочените членове ефективният падеж е първата дата за упражняване на кол опцията, придружена със стимул за обратно изкупуване, между 31 декември 2011 г. и 1 януари 2013 г.;
в)
за елементите по параграф 6 от посочените членове ефективният падеж е първата дата за упражняване на кол опцията, придружена със стимул за обратно изкупуване, преди 31 декември 2011 г.
ГЛАВА 3
Преходни разпоредби за оповестяването на информация за собствения капитал
Член 492
Оповестяване на информация за собствения капитал
1. Институциите прилагат настоящия член в периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г.
2. През периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2015 г. институциите оповестяват информация за превишението на своя базов собствен капитал от първи ред и капитал от първи ред над изискваните стойности съгласно член 465.
3. През периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. институциите оповестяват следната допълнителна информация за собствения си капитал:
а)
естеството на индивидуалните филтри и приспадания, прилагани съгласно членове 467-470, 474, 476 и 479, и ефекта им върху базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред, капитала от втори ред и собствения капитал;
б)
размерите на малцинствените участия и инструментите на допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред,както и свързаните с тях неразпределени печалби и премийни резерви, емитирани от дъщерни предприятия, които са включени в консолидирания базов собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред, капитала от втори ред и собствения капитал съгласно глава 1, раздел 4;
в)
ефекта на индивидуалните филтри и приспадания, прилагани съгласно член 481, върху базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред, капитала от втори ред и собствения капитал;
г)
естеството и сумата на елементите, които се определят като елементи на базовия собствен капитал от първи ред, на капитала от първи ред и на капитала от втори ред чрез прилагане на дерогациите по глава 2, раздел 2.
4. През периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г. институциите оповестяват сумата на инструментите, които се определят като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, на допълнителния капитал от първи ред и на капитала от втори ред съгласно член 484.
5. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на единните форми за оповестяване на информацията съгласно настоящия член. Формите включват елементите, изброени в член 437, параграф 1, букви а), б), г) и д), както са изменени от глава 1 и глава 2 от настоящия дял.
ЕБО представя тези проекти на технически стандарти за изпълнение на Комисията до 1 февруари 2014 г..
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ГЛАВА 4
Големи експозиции, капиталови изисквания, ливъридж и минимален размер по Базел I
Член 493
Преходни разпоредби за големите експозиции
1. Разпоредбите относно големите експозиции, предвидени в членове 387-403, не се прилагат по отношение на инвестиционните посредници, чиято основна дейност се състои изключително в предоставяне на инвестиционни услуги или извършване на инвестиционни дейности във връзка с финансовите инструменти, посочени в раздел В, точки 5, 6, 7, 9 и 10 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО, и спрямо които Директива 93/22/ЕИО на Съвета от 10 май 1993 г. относно инвестиционните услуги в областта на ценните книжа (35) не се е прилагала към 31 декември 2006 г. Това изключение важи до по-ранната от следните две дати: 31 декември 2017 г. или датата на влизане в сила на всяко изменение съгласно параграф 2 от настоящия член.
2. До 31 декември 2015 г. въз основа на публични консултации и в контекста на разискванията с компетентните органи Комисията докладва на Европейския парламент и Съвета по следните въпроси:
а)
подходящия режим за пруденциален надзор върху инвестиционните посредници, чиято основна дейност се състои изключително в предоставяне на инвестиционни услуги или извършване на инвестиционни дейности във връзка със стоковите дериватни инструменти или деривативните договори, посочени в раздел В, точки 5, 6, 7, 9 и 10 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО;
б)
дали е желателно да бъде изменена Директива 2004/39/ЕО с цел създаване на нова категория инвестиционни посредници, чиято основна дейност се състои изключително в предоставяне на инвестиционни услуги или извършване на инвестиционни дейности във връзка с финансовите инструменти, посочени в раздел В, точки 5, 6, 7, 9 и 10 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО, свързани с енергийни доставки.
Въз основа на този доклад Комисията може да представя предложения за изменения на настоящия регламент.
3. Държавите членки могат чрез дерогация от член 400, параграфи 2 и 3 за преходен период до влизането в сила на правен акт вследствие на прегледа в съответствие с член 507, но не по-късно от 2 януари 2029 г., изцяло или частично да освобождават от прилагането на член 395, параграф 1 следните експозиции:
а)
покритите облигации, попадащи в обхвата на член 129, параграфи 1, 3и 6;
б)
активите, представляващи вземания от регионални или местни органи на власт на държавите членки, когато тези вземания биха получили рисково тегло от 20 % съгласно трета част, дял II, глава 2, както и други експозиции към или гарантирани от тези регионални или местни органи на власт, вземанията от които биха получили рисково тегло от 20 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
в)
експозициите, включително участия или други видове позиции, на институция към нейното предприятие майка, към други дъщерни предприятия на това предприятие майка или към нейни собствени дъщерни предприятия, доколкото тези предприятия са обхванати от надзора на консолидирана основа, на който подлежи самата институция в съответствие с настоящия регламент, Директива 2002/87/ЕО или с равностойни действащи разпоредби в трета държава. Експозициите, които не отговарят на тези критерии, се третират като експозиции към трето лице, независимо дали са освободени от изискванията по член 395, параграф 1 от настоящия регламент;
г)
активите, представляващи вземания и други експозиции, включително различни видове дялово участие, към регионални или централни кредитни институции, с които кредитната институция е свързана в мрежа в съответствие със законови или други нормативни разпоредби и които съгласно тези разпоредби отговарят за паричните клирингови операции в рамките на мрежата;
д)
активите, представляващи вземания и други експозиции на кредитни институции към кредитни институции, едната от които действа с нестопанска цел и предоставя или гарантира заеми, в рамките на законоустановени програми или съгласно собствения си устав, за насърчаването на конкретни стопански сектори при наличието на определена форма на правителствен контрол и ограничения върху използването на тези заеми, при условие че съответните експозиции произтичат от заемите, които са отпуснати на крайните получатели посредством кредитни институции, или от гаранциите по тези заеми;
е)
активите, представляващи вземания или други експозиции към институции, при условие че тези експозиции не са включени в собствения капитал на съответните институции, падежът им настъпва не по-късно от следващия работен ден и не са деноминирани в основна търговска валута;
ж)
активите, които представляват вземания към централни банки под формата на задължителни минимални резерви, депозирани в тези централни банки, и които са деноминирани в техните национални валути;
з)
активите, представляващи вземания към централни правителства под формата на нормативно установени ликвидни изисквания, депозирани в държавни ценни книжа, които са деноминирани и финансирани в техните национални валути, при условие че по преценка на компетентния орган определената от призната АВКО кредитна оценка на тези централни правителства представлява инвестиционен рейтинг;
и)
50 % от средно- или нискорисковите задбалансови документарни акредитиви и средно- или нискорисковите задбалансови неусвоени кредитни улеснения, посочени в приложение I, и - при съгласие на компетентните органи - 80 % от стойността на гаранциите, различни от гаранции по кредити, които имат законово или подзаконово основание и се предоставят в полза на членовете от взаимни схеми за гарантиране със статус на кредитни институции;
й)
изискваните по закон гаранции, в случаите когато ипотечен кредит, финансиран чрез издаване на ипотечни облигации, се превежда на получателя на ипотечния кредит преди окончателното вписване на ипотеката в имотния регистър, при условие че гаранцията не се използва за намаляване на риска при изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции;
к)
активите, представляващи вземания и други експозиции към признати борси.
Член 494
Преходни разпоредби за приемливия капитал
Чрез дерогация от член 4, точка 71, буква б) приемливият капитал може да включва капитал от втори ред до следните размери:
а)
100 % от капитала от първи ред през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
75 % от капитала от първи ред през периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
в)
50 % от капитала от първи ред през периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.;
Член 495
Третиране на експозициите в капиталови инструменти съгласно вътрешнорейтинговия подход
1. Чрез дерогация от част трета, глава 3 до 31 декември 2017 г. компетентните органи може да освободят от третирането съгласно вътрешнорейтинговия подход някои категории експозиции в капиталови инструменти, притежавани от институции и техни дъщерни предприятия от ЕС в съответната държава членка към 31 декември 2007 г. Компетентният орган публикува информация за категориите експозиции в капиталови инструменти, за които се прилага това третиране, съгласно член 143 от Директива 2013/36/ЕС.
Освободената позиция се измерва като брой на акциите или дяловете към 31 декември 2007 г. и всяка допълнителна акция или дял, произтичащи пряко от тези дялови участия, при условие те да не увеличават пропорционалния дял на собственост в дадено дружество от портфейла.
Ако с това придобиване се увеличава пропорционалният дял на собствеността по отношение на дадено дялово участие. Частта в превишение не подлежи на освобождаване. Освен това освобождаването не е приложимо спрямо дялови участия, които първоначално са подлежали на освобождаване, но са били продадени, а след това закупени обратно.
За експозициите в капиталови инструменти, за които се прилага настоящата разпоредба, се прилагат капиталовите изисквания, изчислени по стандартизирания подход съгласно трета част, дял II, глава 2, и изискванията по трета част, дял IV, в зависимост от случая.
Компетентните органи уведомяват Комисията и ЕБО за прилагането на настоящия параграф.
2. До 31 декември 2015 г. при изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции за целите на член 114, параграф 4 по отношение на експозициите към централни правителства или централни банки на държави членки, които са деноминирани и финансирани в националната валута на която и да е държава членка, се присъжда същото рисково тегло, което би било приложимо към такива експозиции, деноминирани и финансирани в тяхната национална валута.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията, при които компетентните органи предоставят освобождаването по параграф 1.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 30 юни 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 496
Капиталови изисквания за покрити облигации
1. До 31 декември 2017 г. компетентните органи могат да освободят изцяло или частично от прилагането на ограничението от 10 % първостепенните дялове, емитирани от френските фондове Fonds Communs de Créances или от дружества за секюритизация, които са равностойни на френските фондове Fonds Communs de Créances по член 129, параграф 1, букви г) и д), при условие че са изпълнени следните две условия:
а)
секюритизираните експозиции по жилищни или търговски недвижими имоти са инициирани от член на същата консолидирана група, на която е член емитентът на покритите облигации, или от субект, свързан със същия централен орган, с който е свързан емитентът на покритите облигации, когато членство или връзка с обща група се определя в момента, в който първостепенните дялове се превръщат обезпечение за покритите облигации
б)
член на същата консолидирана група, на която е член емитентът на покритите облигации, или субект, свързан със същия централен орган, с който е свързан емитентът на покритите облигации, запазва целия транш за първа загуба, покриващ тези първостепенни дялове.
2. За целите на член 129, параграф 1, буква в) до 31 декември 2014 г. на първостепенните необезпечени експозиции на институциите, на които преди влизането в сила на настоящия регламент е присъдено рисково тегло от 20 % съгласно националното право, се присъжда първа степен на кредитно качество.
3. За целите на член 129, параграф 4, до 31 декември 2014 г. на първостепенните необезпечени експозиции на институциите, на които преди влизането в сила на настоящия регламент е присъдено рисково тегло от 20 % съгласно националното право, се присъжда рисково тегло от 20 %.
Член 497
Капиталови изисквания за експозиции към ЦК
1. До 15 месеца след датата на влизане в сила на най-новия от единайсетте регулаторни технически стандарта, посочени в член 89, параграф 3, края на първа алинея от Регламент (ЕС) 648/2012, или до вземането на решение по член 14 от посочения регламент относно предоставянето на разрешение на ЦК, като се взема по-ранната дата, институцията може да разглежда ЦК като КЦК, ако е изпълнено установеното в първата част на посочената алинея условие.
2. До 15 месеца след датата на влизане в сила на най-новия от десетте регулаторни технически стандарта, посочени в член 89, параграф 3, края на втора алинея от Регламент (ЕС) 648/2012, или до вземането на решение по член 25 от посочения регламент относно признаването на ЦК, установен в трета държава, като се взема по-ранната дата, институцията може да разглежда ЦК като КЦК.
3. Комисията може да приеме акт за изпълнение по член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011 за удължаване на срока на действие на преходните разпоредби в параграфи 1 и 2 от настоящия член с още шест месеца, при изключителни обстоятелства, когато това е необходимо и пропорционално с цел избягване на смущения на международните финансови пазари.
4. До настъпването на крайните срокове по параграфи 1 и 2, удължени съгласно параграф 3, когато е приложимо, когато ЦК няма гаранционен фонд и не е сключил обвързващо договорно споразумение с клиринговите си членове, което му позволява да използва като предварителни вноски целия или част от първоначалния маржин, получен от клиринговите членове, институцията замества формулата за изчисляване на изискването за собствен капитал (Ki) в член 308, параграф 2 със следната формула:
където
IMi = първоначалният маржин, предоставен на ЦК от клирингов член i;
IM= общият размер на първоначалния маржин, съобщен на институцията от ЦК.
Член 498
Изключение за търговците на стоки
1. Разпоредбите относно капиталовите изисквания по настоящия регламент не се прилагат по отношение на инвестиционните посредници, чиято основна дейност се състои изключително в предоставяне на инвестиционни услуги или извършване на инвестиционни дейности във връзка с финансовите инструменти, посочени в раздел В, точки 5, 6, 7, 9 и 10 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО, и спрямо които Директива 93/22/ЕИО не се е прилагала към 31 декември 2006 г.
Това изключение важи до настъпването на по-ранната от следните дати: 31 декември 2017 г. или датата на влизане в сила на всяко изменение съгласно параграфи 2 и 3.
2. До 31 декември 2015 г. въз основа на публични консултации и в контекста на разискванията с компетентните органи Комисията докладва на Европейския парламент и Съвета по следните въпроси:
а)
подходящия режим за пруденциален надзор върху инвестиционните посредници, чиято основна дейност се състои изключително в предоставяне на инвестиционни услуги или извършване на инвестиционни дейности във връзка със стоковите деривативни инструменти или деривативните договори, посочени в раздел В, точки 5, 6, 7, 9 и 10 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО;
б)
дали е желателно Директива 2004/39/ЕО да бъде изменена с цел създаване на нова категория инвестиционни посредници, чиято основна дейност се състои изключително в предоставяне на инвестиционни услуги или извършване на инвестиционни дейности във връзка с финансовите инструменти по раздел В, точки 5, 6, 7, 9 и 10 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО, свързани с енергийни доставки (включително електроенергия, въглища, газ и нефт).
3. Въз основа на доклада по параграф 2 Комисията може да представя предложения за изменения на настоящия регламент.
Член 499
Ливъридж
1. Чрез дерогация от членове 429 и 430 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г. институциите изчисляват и отчитат отношението на ливъридж, като използват и двата посочени по-долу компонента за мярка за капитала:
а)
капитала от първи ред;
б)
капитала от първи ред при прилагане на дерогациите по глави 1 и 2 от настоящия дял.
2. Чрез дерогация от член 451, параграф 1 институциите могат да избират дали да оповестяват информация за отношението на ливъридж въз основа само на едно или въз основа на двете определения за мярката за капитала, посочени в параграф 1, букви а) и б) от настоящия член. Когато институциите решат да променят избрания за оповестяване отношение на ливъридж, при първото оповестяване след промяната се включва равнение на всички отношения на ливъридж, оповестени до момента на промяната.
3. Чрез дерогация от член 429, параграф 2 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. компетентните органи могат да разрешават на институциите да изчисляват отношението си на ливъридж към края на всяко тримесечие, ако смятат, че институциите нямат достатъчно надеждни данни за изчисляването на отношението на ливъридж като средноаритметична стойност на месечните отношения на ливъридж за едно тримесечие.
Член 500
Преходни разпоредби относно минималния размер по Базел I
1. До 31 декември 2017 г. институциите, които изчисляват размерите на рисково претеглените експозиции съгласно трета част, дял II, глава 3, и институциите, които използват усъвършенстваните подходи за измерване по трета част, дял III, глава 4 за изчисляването на капиталовите изисквания за операционен риск, спазват следните две изисквания:
а)
притежават собствен капитал съгласно изискванията на член 92;
б)
притежават собствен капитал, който винаги надвишава или е равен на 80 % от общия минимален размер на собствения капитал, който би се изисквало институцията да притежава съгласно член 4 от Директива 93/6/ЕИО, както е било предвидено преди 1 януари 2007 г. в посочената директива и в Директива 2000/12/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 март 2000 г. относно предприемането и осъществяването на дейност на кредитни институции (36).
2. При условие че бъде одобрен от компетентните органи, размерът по параграф 1, буква б) може да бъде заменен от изискване за притежаване на собствен капитал, който винаги да е по-голям или равен на 80 % от размера на собствения капитал, който би се изисквало институцията да притежава съгласно член 92, като се изчислява размерът на рисково претеглените експозиции в съответствие с трета част, дял II, глава 2 и трета част, дял III, глава 2 или 3, в зависимост от случая, вместо в съответствие с трета част, дял II, глава 3 или трета част, дял III, глава 4, в зависимост от случая.
3. Дадена кредитна институция може да прилага параграф 2 единствено ако е започнала да използва вътрешнорейтинговия подход или усъвършенстваните подходи за измерване при изчисляването на своите капиталови изисквания на 1 януари 2010 г. или след тази дата.
4. Съответствието с изискванията на параграф 1, буква б) се постига въз основа на пълно коригиране на размерите на собствения капитал с цел да се отразят разликите в изчисляването на собствения капитал съгласно Директива 93/6/ЕИО и Директива 2000/12/ЕО в редакцията им преди 1 януари 2007 г., и изчисляването на собствения капитал съгласно настоящия регламент, произтичащи от отделното третиране на очакваната загуба и неочакваната загуба съгласно трета част, дял II, глава 3 от настоящия регламент.
5. След консултация с ЕБО компетентните органи могат да освободят институциите от прилагането на параграф 1, буква б), при условие че са спазени всички изисквания във връзка с вътрешнорейтинговия подход по трета част, дял II, глава 3, раздел 6 или критериите за използване на усъвършенствания подход за измерване по трета част, дял III, глава 4, в зависимост от случая.
6. До 1 януари 2017 г. Комисията представя доклад на Европейския парламент и Съвета за това дали е подходящо да се удължи срокът на прилагане на минималния размер по Базел I след 31 декември 2017 г. с цел да се гарантира наличието на ограничителен механизъм за вътрешните модели, като се вземат предвид тенденциите в международен план и договорените на международно равнище стандарти. Когато е уместно, заедно с доклада се представя законодателно предложение.
Член 501
Намаление на капиталовите изисквания за кредитен риск, свързан с експозиции към МСП
1. Капиталовите изисквания за кредитен риск, свързан с експозиции към МСП, се умножават по коефициент 0,7619.
2. За целите на настоящия член:
а)
експозициите се включват или в класа на дребно, или към предприятията, или на обезпечените с ипотека върху недвижими имоти. Експозициите, при които е имало неизпълнение, не се включват;
б)
МСП се определя в съответствие с Препоръка 2003/361/ЕО на Комисията от 6 май 2003 г. относно определението за микро-, малко и средно предприятие (37). Сред критериите, изброени в член 2 от приложението към посочената препоръка, се взема предвид единствено годишният оборот;
в)
общият размер, дължим на институцията и на всяко предприятие майка и дъщерните му предприятия, включително всички експозиции, по които е имало неизпълнение, от страна на клиента длъжник или на групата от свързани клиенти, но като се изключат вземанията или условните вземания, обезпечени с жилищен имот, доколкото е известно на институцията, не превишава 1,5 милиона EUR. Институцията предприема разумни стъпки, за да получи тази информация.
3. Институцията докладва на компетентните органи на всеки три месеца относно общия размер на експозициите към МСП, изчислен в съответствие с параграф 2.
4. Комисията докладва до 2 януари 2017 г. за въздействието на капиталовите изисквания по настоящия регламент върху кредитирането на МСП и физическите лица и представя доклада си на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако такова е необходимо.
5. За целите на параграф 4 ЕБО представя на Комисията следната информация:
а)
анализ на тенденциите и условията за кредитиране на МСП през периода, посочен в параграф 4;
б)
анализ на ефективните рискове, свързани с МСП в Съюза, в продължение на един завършен икономически цикъл;
в)
относно съответствието между капиталовите изисквания, установени в настоящия регламент по отношение на кредитния риск, свързан с експозициите към МСП, и резултатите от анализа по буква а) и буква б).
ДЯЛ II
ДОКЛАДИ И ПРЕГЛЕДИ
Член 502
Цикличност на капиталовите изисквания
В сътрудничество с ЕБО, ЕССР и държавите членки Комисията, като отчита становището на ЕЦБ, следи периодично дали настоящият регламент, взет като цяло, заедно с Директива 2013/36/ЕС, оказва значително въздействие върху икономическия цикъл и с оглед на резултатите от тази проверка разглежда въпроса дали са необходими корективни мерки. До 31 декември 2013 г. ЕБО докладва на Комисията дали и как методологиите на институциите съгласно вътрешнорейтинговия подход следва да се сближат, за да бъдат постигнати по-сходни капиталови изисквания, като едновременно с това се намали процикличното въздействие.
Въз основа на този анализ и като отчита становището на ЕЦБ, Комисията изготвя доклад на всеки две години и го представя на Европейския парламент и Съвета заедно с евентуални подходящи предложения. Становищата на заемателите и заемодателите се отчитат по подходящ начин при изготвянето на доклада.
До 31 декември 2014 г. Комисията прави преглед и докладва за прилагането на член 33, параграф 1, буква в), като представя този доклад на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако такова е необходимо.
Що се отнася до евентуалното премахване на член 33, параграф 1, буква в) и евентуалното му прилагане на равнището на Съюза, прегледът по-специално гарантира, че са въведени достатъчно защити за осигуряване на финансова стабилност във всички държави членки.
Член 503
Капиталови изисквания за експозициите под формата на покрити облигации
1. До 31 декември 2014 г., след консултация с ЕБО, Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета, като представя евентуални подходящи предложения, дали рисковите тегла по член 129 и капиталовите изисквания за специфичен риск по член 336, параграф 3 са подходящи за всички инструменти, които отговарят на изискванията за тези начини на третиране, и дали са подходящи критериите по член 129.
2. Докладът и предложенията, посочени в параграф 1, се отнасят за:
а)
степента, в която действащите регулаторни капиталови изисквания, приложими спрямо покритите облигации, правилно диференцират промените в кредитното качество на покритите облигации и тяхното обезпечение, включително степента на различия между различните държави членки;
б)
прозрачността на пазара на покрити облигации и до каква степен това улеснява цялостния вътрешен анализ от страна на инвеститорите по отношение на кредитния риск, свързан с покрити облигации и обезпеченията по тях, и разделението на активи в случай на неплатежоспособност на емитента, включително редуциращият риска ефект на съответстващата стриктна национална правна рамка съгласно член 129 от настоящия елемент и член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО върху кредитното качество като цяло на дадена покрита облигация и последиците за изискваната от инвеститорите степен на прозрачност; и
в)
степента, в която емитирането на покрити облигации от една кредитна институция влияе върху кредитния риск, на който са изложени други кредитори на институцията емитент.
3. До 31 декември 2014 г., след консултация с ЕБО, Комисията докладва на Европейския парламент и Съвета дали заемите, обезпечени с въздухоплавателни средства (залози върху въздухоплавателни средства) и жилищните заеми, обезпечени с гаранции, но необезпечени с вписана ипотека, следва при определени условия да се считат за приемлив актив по член 129.
4. До 31 декември 2016 г. Комисията прави преглед на целесъобразността на предвидената в член 496 дерогация и при необходимост преценява дали е целесъобразно подобно третиране да се предостави за която и да е друга форма на покрити облигации. В рамките на този преглед Комисията може да приема при необходимост делегирани актове съгласно член 462, за да направи тази дерогация постоянна, или да прави законодателни предложения за предоставянето ѝ за други форми на обезпечени облигации.
Член 504
Капиталови инструменти, записани от публичните органи в извънредни ситуации
До 31 декември 2016 г., след консултация с ЕБО, Комисията докладва на Европейския парламент и Съвета дали се налага изменение или премахване на третирането по член 31, като внася евентуални подходящи предложения.
Член 505
Преглед на дългосрочното финансиране
До 31 декември 2014 г. Комисията докладва на Европейския парламент и Съвета дали са подходящи изискванията на настоящия регламент с оглед осигуряването на подходящи равнища на финансиране за всички форми на дългосрочно финансиране на икономиката, включително на проектите за критична инфраструктура в Съюза в областта на транспорта, енергетиката и съобщенията, като внася евентуални подходящи предложения.
Член 506
Кредитен, определение за неизпълнение
В срок до 31 декември 2017 г. ЕБО докладва на Комисията как замяната на срока за просрочие от 90 дни със 180 дни съгласно член 178, параграф 1, буква б) въздейства върху размера на рисково претеглените експозиции и доколко е подходящо действието на тази разпоредба да бъде продължено след 31 декември 2019 г.
Въз основа на този доклад Комисията може да представя законодателно предложение за изменение на настоящия регламент.
Член 507
Големи експозиции
До 31 декември 2015 г. Комисията прави преглед и докладва за прилагането на член 400, параграф 1, буква й) и член 400, параграф 2, включително относно това дали да има право на преценка относно прилагането на изключенията по член 400, параграф 2, и представя този доклад на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако това е уместно.
Във връзка с евентуалното премахване на правото на преценка на национално равнище съгласно член 400, параграф 2, буква в) и евентуалното му прилагане на равнището на Съюза, при прегледа се взема под внимание по-специално ефективността на управлението на риска на ниво група, като същевременно се осигуряват достатъчно гаранции за финансовата стабилност във всички държави членки, в които е учредено дружество от групата.
Член 508
Ниво на прилагане
1. До 31 декември 2014 г. Комисията прави преглед и докладва за прилагането на първа част, дял II и член 113, параграфи 6 и 7 и представя този доклад на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако това е уместно.
2. До 31 декември 2015 г. Комисията докладва по въпроса дали и как изискването за ликвидно покритие по шеста част следва да се прилага за инвестиционните посредници, и след консултация с ЕБО представя този доклад на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако това е уместно.
3. До 31 декември 2015 г. след консултации с ЕБО и ЕОЦКП и в контекста на обсъжданията с компетентните органи Комисията докладва на Европейския парламент и Съвета за подходящия режим на пруденциалния надзор върху инвестиционните посредници и за дружествата, посочени в член 4, параграф 1, точка 2, букви б) и в). Когато е уместно, докладът се придружава от законодателно предложение.
Член 509
Ликвидни изисквания
1. ЕБО следи и оценява докладите, представени съгласно член 415, параграф 1, за всички валути и различни бизнес модели. След консултация с ЕССР, нефинансовите крайни потребители, банковия сектор, компетентните органи и централните банки от ЕСЦБ ЕБО докладва на Комисията, веднъж годишно и за първи път не по-късно от 31 декември 2013 г., дали уточняването на общото изискване за ликвидно покритие в шеста част въз основа на елементите, които подлежат на докладване съгласно шеста част, дял II и приложение III, на индивидуална или консолидирана основа, би имало значително отрицателно въздействие върху стопанския и рисковия профил на институциите, установени в Съюза, върху стабилността и правилното функциониране на финансовите пазари или върху икономиката и стабилността на предоставяните банкови кредити, с особено внимание към кредитите за МСП и към търговското финансиране, включително кредитирането в рамките на официални схеми за застраховане на експортни кредити.
В посочения в първа алинея доклад надлежно се вземат предвид пазарите и международното регулаторно развитие, както и взаимодействията на изискването за ликвидно покритие с други пруденциални изисквания съгласно настоящия регламент, като например съотношенията на рисков капитал, предвидено в член 92 и отношенията на ливъридж.
На Европейския парламент и Съвета се предоставя възможност да изложат мнението си по посочения в първа алинея доклад.
2. доклада по параграф 1 ЕБО прави оценка по-специално на следното:
а)
осигуряването на механизми за ограничаване на размера на входящите ликвидни потоци, по-специално с оглед на определянето на подходящ таван на входящите потоци и на условията за неговото прилагане, като се отчитат различните бизнес модели, включително финансиране, отпускано от посредник, факторинг, лизинг, покрити облигации, ипотеки, емитиране на покрити облигации, и степента, в която този таван следва да бъде изменен или премахнат, за да се отчетат особеностите на специализираното финансиране;
б)
калибрирането на входящите и изходящи потоци, посочени в шеста част, дял II, по-специално в член 422, параграф 7 и член 425, параграф 2.
в)
осигуряването на механизми за ограничаване на изпълнението на ликвидните изисквания от някои категории ликвидни активи; по-специално оценка на подходящия минимален процент на ликвидните активи по член 416, параграф 1, букви а), б и в) спрямо общия размер на ликвидните активи, като се прави тест с праг от 60 % и се взема предвид международното регулаторно развитие. Активите, по които има задължение с падеж в срок до 30 календарни дни или могат да станат изискуеми в този срок, не следва да се смятат за част от лимита, освен ако са получени срещу обезпечение, което също отговаря на условията по член 416, параграф 1, букви а), б) и в).
г)
предвиждането на конкретни проценти за понижаване на изходящите потоци и/или повишаване на входящите потоци за вътрегруповите потоци, като се посочва при какви условия подобни конкретни входящи или изходящи проценти са обосновани от пруденциална гледна точка и излага подробен обзор на методология, като използва обективни критерии и параметри с цел определянето на конкретни равнища за входящи и изходящи потоци между институцията и контрагента, когато те не са установени в една и съща държава членка;
д)
калибрирането на процентите на усвояване, които се прилагат към неусвоени поети като задължения кредитни и ликвидни улеснения, попадащи в обхвата на член 424, параграфи 3 и 5. По-специално ЕБО прави тест с процент на усвояване 100 %;
е)
определението за депозит на дребно в член 411, точка 2, и по-специално целесъобразно ли е въвеждане на праг за депозитите на физически лица;
ж)
необходимостта от въвеждане на нова категория депозити на дребно с по-малък изходящ поток, като се отчитат специфичните характеристики на тези влогове, което би могло да оправдае по-нисък процент на изходящите потоци, и като се вземат предвид тенденциите в международен план;
з)
дерогациите от изискванията за състава на ликвидните активи, които от институциите ще се изисква да държат, когато в дадена валута колективните основателни потребности на институциите от ликвидни активи надхвърлят наличността на тези ликвидни активи, както и условията, които следва да се прилагат към тези дерогации;
и)
определението за финансови продукти, които са съобразени с Шариата, като алтернатива на активите, които отговарят на изискванията за ликвидни активи за целите на член 416, което да бъде използвано от банките, съобразени с Шариата;
й)
определението за стресирани обстоятелства, включително принципите на евентуалното използване на запаси от ликвидни активи и необходимите ответни надзорни действия, при които институциите ще могат да използват своите ликвидни активи за покриване на изходящите ликвидни потоци и начините за справяне с нарушения;
к)
определението за установено оперативно взаимоотношение във връзка с нефинансов клиент, посочено в член 422, параграф 3, буква в);
л)
калибрирането на процента на изходящите потоци, който се прилага за кореспондентско банкиране и основни посреднически услуги по член 422, параграф 4,първа алинея;
м)
механизмите за унаследяване при гарантирани от правителството облигации, емитирани на кредитни институции като част от мерките за подкрепа от правителството, с одобрена от Съюза държавна помощ, като облигациите, емитирани от Националната агенция по управление на активите (NAMA) в Ирландия и дружеството за управление на активи в Испания, предназначени да отстранят проблемните активи от баланса на кредитните институции, като активи с най-висока ликвидност и кредитно качество, най-малкото до декември 2023 г.
3. След консултация с ЕОЦКП и ЕЦБ, до 31 декември 2013 г. ЕБО докладва на Комисията по въпроса за подходящите единни определения за понятията висока и изключително висока ликвидност и високо и изключително високо кредитно качество на прехвърлимите активи за целите на член 416, както и за подходящи процентни намаления за активите, които отговарят на изискванията за ликвидни активи за целите на член 416, с изключение на активите по член 416, параграф 1, букви а), б) и в).
На Европейския парламент и Съвета се предоставя възможност да изложат мнението си по този доклад.
В посочения в първа алинея доклад се разглеждат и:
а)
руги категории активи, по-специално обезпечени с ипотека върху жилищни имоти ценни книжа с висока ликвидност и високо кредитно качество,
б)
руги категории ценни книжа или заеми, приемливи за централната банка, например облигации на местни органи на власт и търговски книжа, и
в)
руги активи, които не са приемливи за централната банка, но които могат да се търгуват, например ценни книжа, котирани на призната борса, злато, инструменти по основни капиталови индекси, гарантирани облигации, покрити облигации, корпоративни облигации и фондове, основаващи се на тези активи.
4. В посочения в параграф 3 доклад се разглежда дали стендбай кредитните линии по член 416, параграф 1, буква д) следва да бъдат включени като ликвидни активи и ако да - в каква степен, предвид тенденциите в международен план и като се вземат предвид европейските особености, включително начина, по който се изпълнява паричната политика в Съюза.
По-специално ЕБО проверява адекватността на посочените по-долу критерии и подходящите нива за тези определения:
а)
минимален обем на търговия на активите;
б)
минимален остатъчен размер на активите;
в)
прозрачна информация за ценообразуването и етапите след сключването на сделката;
г)
степени на кредитно качество, посочени в трета част, дял II, глава 2;
д)
доказана ценова стабилност за минали периоди;
е)
среден обем на търговията и средна стойност на сделките;
ж)
максимална разлика между цените „продава“ и „купува“;
з)
остатъчен срок до падежа;
и)
минимален коефициент на обращение на активите.
5. Освен това до 31 януари 2014 г. ЕБО докладва относно:
а)
единни определения за висока и изключително висока ликвидност и кредитно качество;
б)
възможните неочаквани последствия от определението за ликвидни активи върху воденето на операция по паричната политика и степента, в която:
i)
списъкът с ликвидни активи, който е отделен от списъка на приемливи за централните банки активи, може да се окаже стимул за институциите да внасят приемливи активи, които не са включени в определението за ликвидни активи в операции по рефинансиране;
ii)
регламентът за ликвидност може да премахне стимулите за институциите да отпускат или да вземат заеми на необезпечения паричен пазар и възможността това да доведе до поставяне под въпрос на реферирането на EONIA в прилагането на паричната политика;
iii)
въвеждането на изискване за ликвидно покритие може да затрудни гарантирането от централните банки на ценовата стабилност чрез използването на съществуващата рамка и инструменти на паричните политики.
в)
оперативните изисквания за позиции в ликвидни активи съгласно член 417, букви б)-е) в съответствие с международното регулаторно развитие.
Член 510
Изисквания за нетно стабилно финансиране
1. До 31 декември 2015 г. ЕБО докладва на Комисията, въз основа на елементите, които подлежат на докладване съгласно шеста част, дял III, дали и как би било целесъобразно да се гарантира, че институциите използват стабилни източници на финансиране, като в доклада се включва и оценка на въздействието върху стопанския и рисковия профил на институциите, установени в Съюза, върху финансовите пазари или върху икономиката и банковото кредитиране, особено върху кредитирането на МСП и върху търговското финансиране, включително кредитирането в рамките на официални схеми за застраховане на експортни кредити и модели на финансиране, отпускано чрез посредник, включително ипотечно кредитиране чрез съфинансиране. По-специално ЕБО анализира въздействието на стабилните източници на финансиране върху структурите за рефинансиране на различните банкови модели в Съюза.
2. До 31 декември 2015 г. ЕБО докладва също на Комисията, въз основа на елементите, които подлежат на докладване съгласно шеста част, дял III, и в съответствие с единните форми на отчитане по член 415, параграф 3, буква а) и след консултация с ЕССР, относно методологиите за определяне на размера на стабилното финансиране, което е на разположение на институциите и се изисква от тях, както и относно подходящите единни определения за изчисляването на такова нетно изискване за стабилно финансиране, като разглежда по-специално следното:
а)
категориите и претеглянето, приложени спрямо източниците на стабилно финансиране в член 427, параграф 1;
б)
категориите и претеглянето, приложени за определяне на изискването за стабилно финансиране в член 427, параграф 1;
в)
методологиите предоставят насърчаващи и разубеждаващи мерки в зависимост от необходимостта, за да се насърчи по-стабилното и по-дългосрочно финансиране на активи, стопански дейности, инвестиции и финансиране на институции;
г)
необходимостта от разработване на различни методологии за различните видове институции.
3. До 31 декември 2016 г., ако е целесъобразно и като взема предвид докладите по параграфи 1 и 2, както и като взема изцяло предвид разнообразието на банков сектор в Съюза, Комисията представя законодателно предложение на Европейския парламент и Съвета относно начина да се гарантира, че институциите използват стабилни източници на финансиране.
Член 511
Ливъридж
1. Въз основа на резултатите от доклада по параграф 2 до 31 декември 2016 г. Комисията представя на Европейския парламент и Съвета доклад за въздействието и ефективността на отношението на ливъридж.
2. При необходимост заедно с доклада се представя и законодателно предложение за въвеждането на подходящ брой нива на отношението на ливъридж, които институциите, следващи различни бизнес модели, ще трябва да спазват, което предполага подходящо адаптиране на тези нива и евентуални подходящи корекции на мярката за капитала и на мярката за общата експозиция съгласно посоченото в член 429, заедно с евентуални свързани мерки за гъвкавост, ако са необходими, включително подходящи изменения на член 458, с цел въвеждане на отношението на ливъридж в обхвата на мерките, включени в този член.
3. За целите на параграф 1 до 31 октомври 2016 г. ЕБО докладва на Комисията най-малко по следните въпроси:
а)
дали рамката за отношението на ливъридж, предвидена в настоящия регламент и членове 87 и 98 от Директива 2013/36/ЕС, е подходящ инструмент за отстраняване на риска от прекомерен ливъридж от страна на институциите по задоволителен начин и в достатъчна степен;
б)
относно набелязването на бизнес моделите, които отразяват общия рисков профил на институциите, и относно въвеждането на диференцирани нива на отношението на ливъридж за тези бизнес модели;
в)
дали изискванията по членове 76 и 87 от Директива 2013/36/ЕС съгласно членове 73 и 97 от Директива 2013/36/ЕС за преодоляване на риска от прекомерен ливъридж са достатъчни, за да осигурят разумно управление на този риск от страна на институциите и съответно как трябва да бъдат подсилени тези изисквания, за да се осигури спазването на тези цели;
г)
дали и какви промени са необходими в методологията за изчислението, посочена в член 429, за да се гарантира, че отношението на ливъридж може да бъде използвано като подходящ показател за риска на институциите от прекомерен ливъридж;
д)
дали - в контекста на изчисляването на мярката за общата експозиция като елемент от отношението на ливъридж - стойността на експозицията по договорите, изброени в приложение II, определена по метода на първоначалната експозиция, се различава съществено от стойността на експозицията, определена по метода на оценяване по пазарни цени;
е)
дали използването на собствения капитал или на базовия собствен капитал от първи ред като мярка за капитала при изчисляването на отношението на ливъридж би могло да бъде по-подходящо за установяване на риска от прекомерен ливъридж и съответно какво би било подходящото калибриране на отношението на ливъридж;
ж)
дали конверсионният коефициент, посочен в член 429, параграф 10, буква а) за неусвоените кредитни улеснения, които могат да бъдат отменени безусловно по всяко време и без предизвестие, е достатъчно консервативен въз основа на събраните през периода на наблюдение данни;
з)
дали са подходящи честотата и формата на оповестяване на елементите по член 451;
и)
какво би било подходящото ниво на отношението на ливъридж за всеки от бизнес моделите, набелязани съгласно буква б);
й)
дали следва да се определи интервал за всяко ниво на отношението на ливъридж;
к)
дали въвеждането на отношението на ливъридж като изискване за институциите би наложило промени в рамката за този коефициент, предвидена в настоящия регламент, и съответно - какви;
л)
дали въвеждането на отношението на ливъридж като изискване за институциите би ограничило ефективно риска от прекомерен ливъридж от страна на институциите, и съответно дали нивото на коефициента следва да бъде еднакво за всички институции, или да продължи да се определя според рисковия профил и бизнес модела, както и според мащаба на институциите, както и в тази връзка какви допълнителни адаптации или преходен период биха били необходими във втория случай.
4. Докладът по параграф 3обхваща най-малко периода от 1 януари 2014 г. до 30 юни 2016 г. и отчита най-малко следното:
а)
въздействието от въвеждането на отношението на ливъридж, изчисляван съгласно член 429, като изискване, което институциите ще трябва да спазват, върху:
i)
финансовите пазари като цяло, и по-конкретно върху пазарите на репо сделки, деривати и покрити облигации;
ii)
устойчивостта на институциите;
iii)
бизнес моделите на институциите и балансовите им структури; по-специално по отношение на сфери на дейност с нисък риск като например насърчителни кредити от публични банки за развитие, общински заеми, финансиране на жилищни имоти и други сфери с нисък риск, които са уредени от съответното национално право;
iv)
миграцията на експозициите към субекти, върху които не се упражнява пруденциален надзор;
v)
финансовите нововъведения, по-конкретно разработването на инструменти, които включват ливъридж;
vi)
поемането на риск от страна на институциите;
vii)
дейностите по клиринг, сетълмент и попечителство и операциите на централен контрагент;
viii)
цикличността на мярката за капитала и мярката за общата експозиция като елементи от отношението на ливъридж;
ix)
банковото кредитиране, особено кредитирането на МСП, регионалните правителства или местните органи на власт субектите от публичния сектор, и търговското финансиране, включително кредитирането в рамките на официални схеми за застраховане на експортни кредити;
б)
взаимодействието на отношението на ливъридж с основаните на риска капиталови изисквания и ликвидните изисквания съгласно настоящия регламент;
в)
въздействието на разликите между счетоводните стандарти, приложими съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002, счетоводните стандарти, приложими съгласно Директива 86/635/ЕИО, и други приложими счетоводни рамки и други съответни счетоводни рамки върху съпоставимостта на изчисляваните коефициенти на ливъридж.
Член 512
Експозиция към прехвърлен кредитен риск
До 31 декември 2014 г. Комисията представя на Европейския парламент и Съвета доклад относно прилагането и ефективността на разпоредбите на пета част в контекста на развитието на международните пазари.
Член 513
Макропруденциални правила
1. До 30 юни 2014 г. след консултации с ЕССР и ЕБО Комисията прави преглед на това доколко макропруденциалните правила, съдържащи се в настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС, са достатъчни да редуцират системните рискове в секторите, регионите и държавите членки, включително като прави оценка на това:
а)
дали действащите понастоящем макропруденциални инструменти в настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС са ефективни, ефикасни и прозрачни;
б)
дали обхватът и евентуалните нива на припокриване между различните макропруденциални инструменти, насочени към сходни рискове, в настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС са подходящи и, ако е целесъобразно, дали да се предложат нови макропруденциални правила;
в)
по какъв начин международно приетите стандарти за институциите със системно значение си взаимодействат с разпоредбите на настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС и, ако е уместно, да се предложат нови правила, като се вземат предвид тези съгласувани на международно равнище стандарти.
2. До 31 декември 2014 г., въз основа на консултациите с ЕССР и ЕБО, Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета за посочената в параграф 1 оценка и, ако е уместно, им представя законодателно предложение.
Член 514
Кредитен риск от контрагента и метод на първоначалната експозиция
До 31 декември 2016 г. Комисията прави преглед и докладва за прилагането на член 270, като представя доклада си на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако това е уместно.
Член 515
Наблюдение и оценка
1. До 2 януари 2015 г. ЕБО, заедно с ЕОЦКП, изготвя доклад относно действието на настоящия регламент със свързаните задължения по Регламента (ЕС) № 648/2012, и по-специално по отношение на институциите, които изпълняват функциите на централен контрагент, с цел да се избегне дублирането на изисквания за операциите с деривативни инструменти и по този начин да се избегне увеличаването на регулаторния риск и увеличаването на разходите за наблюдение от страна на компетентните органи.
2. ЕБО следи и оценява действието на разпоредбите по отношение на капиталовите изисквания за експозициите към централен контрагент съгласно трета част, дял II, глава 6, раздел 9. До 1 януари 2015 г. ЕБО докладва на Комисията за въздействието и ефективността на подобни разпоредби.
3. До 31 декември 2016 г. Комисията прави преглед и изготвя доклад относно привеждането в съответствие на настоящия регламент със съответните задължения по Регламент (ЕС) № 648/2012, капиталовите изисквания съгласно трета част, дял II, глава 6, раздел 9, и представя този доклад на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако това е уместно.
Член 516
Дългосрочно финансиране
До 31 декември 2015 г. Комисията представя доклад относно въздействието на настоящия регламент върху стимулирането на дългосрочните инвестиции в насърчаваща растежа инфраструктура.
Член 517
Определение за приемлив капитал
До 31 декември 2014 г. Комисията прави преглед и докладва по въпроса дали е подходящо определението за приемлив капитал, което се прилага за целите на втора част, дял III и четвърта част, и представя този доклад на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако това е уместно.
Член 518
Преглед на капиталовите инструменти, които може да се отпишат или конвертират при загуба на жизнеспособност
До 31 декември 2015 г. Комисията прави преглед и представя доклад за това дали настоящият регламент следва да съдържа изискване инструментите на допълнителния капитал от първи ред и на капитала от втори ред да бъдат отписани напълно и окончателно, ако бъде преценено, че институцията вече не е жизнеспособна. Комисията представя този доклад на Европейския парламент и на Съвета заедно със законодателно предложение, ако е уместно.
Член 519
Приспадане на активите на пенсионни планове с дефинирани доходи от елементите на базовия собствен капитал от първи ред
В срок до 30 юни 2014 г. ЕБО изготвя доклад за това дали преработеният МСС 19 предизвиква - заедно с намалението на нетните активи, свързани с пенсионни планове, по член 36, буква д) и промените в нетните пасиви, свързани с пенсионни планове - ненужна променливост на собствения капитал на институциите.
Като взема предвид доклада на ЕБО, в срок до 31 декември 2014 г. Комисията изготвя доклад до Европейския парламент и Съвета по посочения в първа алинея въпрос заедно със законодателно предложение, ако е уместно, за въвеждане на третиране, с което се коригират нетните активи или пасиви на пенсионните фондове с предварително определен размер на пенсията за целите на изчисляването на собствения капитал.
ДЯЛ III
ИЗМЕНЕНИЯ
Член 520
Изменения на Регламент (ЕС) № 648/2012
Регламент (ЕС) № 648/2012 се изменя, както следва:
1)
Към дял IV се добавя следната глава:
„ГЛАВА 4
Изчисления и докладване за целите на Регламент (ЕС) № 575/2013
Член 50а
Изчисляване на KCCP
1. За целите на член 308от Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници (38), когато ЦК е получил уведомление съгласно член 301 параграф 2, буква б) от посочения регламент, той изчислява KCCP както е посочено в параграф 2 от настоящия член, за всички договори и сделки, по отношение на които осъществява клиринг за всички свои клирингови членове, които са покрити от съответния гаранционен фонд.
2. ЦК изчислява хипотетичния капитал (KCCP), както следва:
където:
EBRMi
=
тойността на експозицията преди редуциране на риска, която е равна на стойността на експозицията на ЦК към клирингов член i, произтичаща от всички договори и сделки с този клирингов член, изчислена без отчитане на обезпеченията, предоставени от този клирингов член;
IMi
=
ървоначалният маржин, предоставен на ЦК от клирингов член i;
DFi
=
предварителната вноска на клирингов член i;
RW
=
рисково тегло от 20 %;
capital ratio
=
(съотношение на капиталова адекватност) = 8 %.
3. ЦК извършва изискваното по параграф 2 изчисление най-малко веднъж на тримесечие или по-често, когато това е поискано от компетентните органи на онези от клиринговите му членове, които са институции.
4. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на следното за целите на параграф 3:
а)
честотата и датите на изчисленията по параграф 2;
б)
случаите, при които компетентният орган на институция, която действа като клирингов член, може да поиска изчисленията и отчетите да се извършват по-често от посоченото в буква а).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 януари 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 50б
Общи правила за изчисляване на KCCP
За целите на изчислението по член 50а, параграф 2 се прилага следното:
а)
ЦК изчислява стойността на експозициите си към клиринговите си членове, както следва:
i)
за експозициите, които произтичат от договори и сделки, посочени в член 301, параграф 1, букви а) и г) от Регламент (ЕС) № 575/2013;
ii)
за експозициите, които произтичат от договори и сделки, посочени в член 301, параграф 1, букви в) и д) от Регламент (ЕС) № 575/2013, ЦК ги изчислява съгласно разширения метод за финансово обезпечение по член 223 от посочения регламент, като прилага надзорните корекции за променливост по членове 223 и 224 от посочения регламент. Изключението по член 285, параграф 3, буква а), не се прилага;
iii)
за експозициите, които произтичат от сделки, които не са изброени в член 301, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013, което води до само до сетълмент риск, ЦК ги изчислява съгласно трета част, дял V от посочения регламент;
б)
за институциите, които попадат в приложното поле на Регламент (ЕС) № 575/2013, нетиращите съвкупности са същите, както определените в трета част, дял II от посочения регламент;
в)
при изчисляването на стойностите по буква а) ЦК приспада от своите експозиции обезпеченията, предоставени от неговите клирингови членове, чийто размер е намален по подходящ начин с надзорните корекции за променливост в съответствие с разширения метод за финансово обезпечение, посочен в член 224 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
г)
ЦК изчислява своите експозиции към клиринговите си членове във връзка със сделки, финансирани чрез ценни книжа, в съответствие с разширения метод за финансово обезпечение, с надзорните корекции за променливост, посочени в членове 223 и 224 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
д)
когато ЦК има експозиции към един или повече ЦК, той третира тези експозиции като експозиции към клирингови членове и включва всеки маржин или предварителна вноска в гаранционен фонд, получена от тези ЦК, в изчислението на KCCP;
е)
когато ЦК е сключил обвързващо договорно споразумение със своите клирингови членове, което му позволява да използва като предварителни вноски в гаранционен фонд целия или част от първоначалния маржин, получен от неговите клирингови членове, ЦК разглежда този първоначален маржин като предварителни вноски за целите на изчисленията по параграф 1, а не като първоначален маржин.
ж)
когато прилага метода на пазарната оценка, ЦК замества формулата в член 298, параграф 1, буква в), подточка ii) от Регламент (ЕС) № 575/2013 със следната формула:
;
където числителят на NGR се изчислява съгласно член 274, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013 и точно преди реалната размяна на маржовете на отклонение в края на периода на сетълмент, а знаменателят е брутната разменна стойност;
з)
когато прилага метода на пазарната оценка по член 274 от Регламент (ЕС) № 575/2013, ЦК замества формулата в член 298, параграф 1, буква в), подточка ii) от посочения регламент със следната формула:
;
където числителят на NGR се изчислява съгласно член 274, параграф 1 от посочения и точно преди реалната размяна на маржовете на отклонение в края на периода на сетълмент, а знаменателят е брутната разменна стойност;
и)
когато ЦК не може да изчисли стойността на NGR, определена в член 298, параграф 1, буква в), подточка ii) от Регламент (ЕС) № 575/2013, той:
i)
уведомява тези свои клирингови членове, които са институции, както и техните компетентни органи за неспособността си да изчисли NGR и за причините, поради които не може да извърши изчислението;
ii)
може за срок от три месеца да придаде на NGR стойност 0,3 с цел изчисляване на PCEred, посочен в буква ж);
й)
когато в края на срока, посочен в буква и), подточка ii), ЦК все още не може да изчисли стойността на NGR, той:
i)
преустановява изчисляването на KCCP;
ii)
уведомява тези свои клирингови членове, които са институции, както и техните компетентни органи, че е преустановил изчисляването на KCCP;
к)
при изчисляване на потенциалната бъдеща експозиция за опции и суапции по метода на пазарната оценка, установен в член 274 от Регламент (ЕС) № 575/2013, ЦК умножава условната стойност по договора по абсолютната стойност на делта коефициента за опцията
съгласно установеното в член 280, параграф 1, буква а) от посочения регламент;
л)
когато ЦК разполага с повече от един гаранционен фонд, той извършва изчислението по член 50а, параграф 2 поотделно за всеки гаранционен фонд.
Член 50в
Докладване на информация
1. За целите на член 308 от Регламент (ЕС) № 575/2013 ЦК докладва следната информация на тези свои клирингови членове, които са институции, както и на техните компетентни органи:
а)
хипотетичния капитал (KCCP);
б)
сумата на предварителните вноски в гаранционен фонд(DFCM);
в)
сумата на предварително предоставените му финансови средства, които е задължен да използва - по закон или договорно споразумение със своите клирингови членове, за покриване на загубите си от неизпълнението на един или повече от клиринговите си членове, преди да използва направените от другите клирингови членове вноски в гаранционния фонд (DFCCP);
г)
общия брой на клиринговите си членове (N);
д)
коефициента на концентрация (β), установен в член 50г;
е)
сумата на всички договорно обвързани вноски
.Когато ЦК разполага с повече от един гаранционен фонд, той докладва информацията по първа алинея поотделно за всеки гаранционен фонд.
2. ЦК уведомява тези свои клирингови членове, които са институции, най-малко веднъж на тримесечие или по-често, когато това се изисква от компетентните органи на тези клирингови членове.
3. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на:
а)
единната форма за целите на докладването по параграф 1;
б)
честотата и датите на докладването по параграф 2;
в)
случаите, при които компетентният орган на институция, която действа като клирингов член, може да поиска докладването да се извършва по-често от посоченото в буква б).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 януари 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 50г
Изчисляване на специфични елементи, които ЦК трябва да докладват
За целите на член 50в се прилага следното:
а)
когато правилата на ЦК предвиждат, че ЦК използва част от финансовите си средства или съвкупността от финансовите си средства успоредно с предварителните вноски в гаранционен фонд на клиринговите си членове по начин, който прави тези средства еквивалентни на предварителните вноски на клирингов член от гледна точка на начина, по който покриват загубите на ЦК в случай на неизпълнение или неплатежоспособност на един или повече от клиринговите му членове, ЦК добавя сумата на тези финансови средства към DFCM;
б)
когато правилата на ЦК предвиждат, че ЦК използва част от финансовите си средства или съвкупността от финансовите си средства за покриване на своите загуби от неизпълнението на един или повече от своите клирингови членове, след изчерпване на своя гаранционен фонд, но преди да използва договорно обвързаните вноски на своите клирингови членове, ЦК добавя съответната сума на тези допълнителни финансови средства
към общия размер на предварителните вноски в гаранционен фонд (DF), както следва: .
в)
ЦК изчислява коефициента на концентрация (β) по следната формула:
където:
PCEred,I
=
намалената стойност на потенциалната бъдеща кредитна експозиция за всички договори и сделки на ЦК с клирингов член i;
PCEred,1
=
намалената стойност на потенциалната бъдеща кредитна експозиция за всички договори и сделки на ЦК с клиринговия член, който има най-голямата стойност на PCEred;
PCEred,2
=
намалената стойност на потенциалната бъдеща кредитна експозиция за всички договори и сделки на ЦК с клиринговия член, който има втората най-голяма стойност на PCEred;
(38) ОВ L 176, 27.6.2013 г., стр. 1“;" 						
2)
В член 11, параграф 15, буква б) се заличава.
3)
В член 89 се вмъква следният параграф:
„5a. В срок до 15 месеца след датата на влизане в сила на последния от единадесетте регулаторни технически стандарта, посочени в края първа алинея от, параграф 3, или до вземането на решение по силата на член 14 относно разрешаването на ЦК, като се прилага по-рано настъпилата дата, този ЦК прилага третирането, посочено в трета алинея от настоящия параграф.
ЦК прилага третирането, посочено в трета алинея от настоящия параграф, до 15 месеца след датата на влизане в сила на последния от единадесетте регулаторни технически стандарта, посочени в края втора алинея от, параграф 3 или до вземането на решение по член 25 относно признаването на ЦК, като се прилага по-рано настъпилата дата.
Когато ЦК няма гаранционен фонд и не е сключил обвързващо договорно споразумение с клиринговите си членове, което му позволява да използва като предварителни вноски целия или част от първоначалния маржин, получен от клиринговите членове, информацията, която той докладва съгласно член 50в, параграф 1, включва общия размер на първоначалния маржин, който той е получил от клиринговите членове (IM).
Сроковете в първа и втора алинея от настоящия параграф могат да бъдат удължени с още шест месеца когато Комисията е приела акта за изпълнение, посочен в член 497, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013.“
ЕДИНАДЕСЕТА ЧАСТ
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 521
Влизане в сила и начална дата на прилагане
1. Настоящият регламент влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
2. Настоящият регламент се прилага от 1 януари 2014 г., с изключение на:
а)
член 8, параграф 3, член 21 и член 451, параграф 1, които се прилагат от 1 януари 2015 г.;
б)
Член 413, параграф 1, който се прилага от 1 януари 2016 г.;
в)
разпоредбите на настоящия регламент, които изискват ЕНО да представи на Комисията проекти на технически стандарти, и разпоредбите на настоящия регламент, с които на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове или актове за изпълнение, които се прилагат от 31 декември 2014 г..
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 26 юни 2013 година.
REGULAMENTO (UE) N.o 575/2013 DO PARLAMENTO EUROPEU E DO CONSELHO
26 de junho de 2013
relativo aos requisitos prudenciais para as instituições de crédito e para as empresas de investimento e que altera o Regulamento (UE) n.o 648/2012
(Texto relevante para efeitos do EEE)
O PARLAMENTO EUROPEU E O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia, nomeadamente o artigo 114.o,
Tendo em conta a proposta da Comissão Europeia,
Após transmissão do projeto de ato legislativo aos parlamentos nacionais,
Tendo em conta o parecer do Banco Central Europeu (1),
Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social Europeu (2),
Deliberando de acordo com o processo legislativo ordinário,
Considerando o seguinte:
(1)
A Declaração do G20 de 2 de abril de 2009 sobre o Reforço do Sistema Financeiro apelou a iniciativas internacionalmente consistentes destinadas a reforçar a transparência, a obrigação de prestar contas e a regulação, através da melhoria da quantidade e qualidade do capital no sistema bancário, uma vez assegurada a recuperação económica. A referida declaração apelou também à introdução de uma medida suplementar não baseada no risco para conter o crescimento da alavancagem no sistema bancário, e ao desenvolvimento de um quadro de reservas prudenciais de liquidez mais robustas. Em resposta ao mandato conferido pelo G20, o Grupo de Governadores e Chefes de Supervisão (GGCS) acordou, em setembro de 2009, em várias medidas destinadas a reforçar a regulação do setor bancário. Essas medidas foram aprovadas pelos líderes do G20 na Cimeira de Pittsburgh de 24 e 25 de setembro de 2009 e fixadas em detalhe em dezembro de 2009. Em julho e setembro de 2010, o GGCS emitiu dois outros comunicados relativos à estrutura e calibração dessas novas medidas e, em dezembro de 2010, o Comité de Basileia de Supervisão Bancária (CBSB) publicou as medidas finais, designadas por quadro de Basileia III.
(2)
O Grupo de Alto Nível sobre a Supervisão Financeira na UE, presidido por Jacques de Larosière (a seguir designado "grupo de Larosière"), convidou a União a desenvolver um conjunto mais harmonizado de medidas de regulação financeira. No contexto da futura arquitetura europeia de supervisão, o Conselho Europeu de 18 e 19 de junho de 2009 sublinhou também a necessidade de estabelecer um conjunto único de regras europeias aplicáveis a todas as instituições de crédito e empresas de investimento no mercado interno.
(3)
Tal como é referido no relatório do grupo de Larosière de 25 de fevereiro de 2009 (a seguir designado "relatório de Larosière"), um Estado-Membro deverá poder adotar medidas regulatórias nacionais mais rigorosas, consideradas adequadas ao nível interno para salvaguardar a estabilidade financeira, desde que os princípios do mercado interno e as normas mínimas fundamentais acordadas sejam respeitadas.
(4)
A Diretiva 2006/48/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 14 de junho de 2006, relativa ao acesso à atividade das instituições de crédito e ao seu exercício (3), e a Diretiva 2006/49/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 14 de junho de 2006, relativa à adequação dos fundos próprios das empresas de investimento e das instituições de crédito (4) foram por diversas vezes alteradas de forma substancial. Muitas das disposições das Diretivas 2006/48/CE e 2006/49/CE são aplicáveis tanto às instituições de crédito como às empresas de investimento. Por razões de clareza e a fim de assegurar uma aplicação coerente dessas disposições, é conveniente fundi-las em novos atos legislativos aplicáveis às instituições de crédito e à empresas de investimento, a saber, o presente regulamento e a Diretiva 2013/36/UE do Parlamento Europeu e do Conselho, de (5). Para facilitar a acessibilidade, as disposições dos anexos das Diretivas 2006/48/CE e 2006/49/CE deverão ser integradas no dispositivo da Diretiva 2013/36/UE e no presente regulamento.
(5)
Conjuntamente, o presente regulamento e a Diretiva 2013/36/UE deverão constituir o enquadramento jurídico que rege o acesso à atividade, o quadro de supervisão e as regras prudenciais aplicáveis às instituições de crédito e às empresas de investimento (a seguir conjuntamente designadas por "instituições"). Por conseguinte, o presente regulamento deverá ser interpretado em conjunto com a referida diretiva.
(6)
A Diretiva 2013/36/UE, baseada no artigo 53.o, n.o 1, do Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia (TFUE), deverá, nomeadamente, conter as disposições relativas ao acesso à atividade das instituições, às modalidades do seu governo e ao seu quadro de supervisão, tais como as disposições que regem a autorização da atividade, a aquisição de participações qualificadas, o exercício da liberdade de estabelecimento e da liberdade de prestação de serviços, aos poderes das autoridades competentes dos Estados-Membros de origem e de acolhimento nesta matéria e as disposições que regem o capital inicial e a supervisão das instituições.
(7)
O presente regulamento deverá, nomeadamente, conter os requisitos prudenciais aplicáveis às instituições que estão estritamente relacionados com o funcionamento do mercado bancário e do mercado de serviços financeiros e que se destinam a garantir a estabilidade financeira dos operadores nesses mercados, bem como um elevado nível de proteção dos investidores e dos depositantes. O presente regulamento visa contribuir de forma determinante para o bom funcionamento do mercado interno e deverá, por conseguinte, basear-se nas disposições do artigo 114.o do TFUE, interpretado à luz da jurisprudência constante do Tribunal de Justiça da União Europeia.
(8)
As Diretivas 2006/48/CE e 2006/49/CE, tendo embora harmonizado em certo grau as regras dos Estados-Membros no domínio da supervisão prudencial, contêm um número significativo de opções e possibilidades de imposição, por parte dos Estados-Membros, de regras mais estritas do que as previstas nessas diretivas. Resultam daí divergências entre as regras nacionais, que poderão dificultar a prestação de serviços transfronteiras e a liberdade de estabelecimento, criando assim obstáculos ao bom funcionamento do mercado interno.
(9)
Por motivos de segurança jurídica e devido à necessidade de condições concorrenciais equitativas na União, a existência de um "corpus" regulamentar único para todos os participantes no mercado é um elemento-chave para o funcionamento do mercado interno. A fim de evitar distorções do mercado e arbitragens regulatórias, requisitos prudenciais mínimos deverão assim garantir uma harmonização máxima. Consequentemente, os períodos de transição previstos no presente regulamento são essenciais para a boa execução do mesmo e para evitar incerteza nos mercados.
(10)
Considerando os esforços do Grupo de Implementação de Normas do CBSB na monitorização e análise da implementação por parte dos países membros do quadro de Basileia III, a Comissão deverá disponibilizar relatórios atualizados numa base permanente, e pelo menos após a publicação de cada relatório de progresso pelo CBSB, relativamente à implementação e adoção interna do quadro de Basileia III noutras jurisdições importantes, incluindo uma avaliação da coerência da legislação ou das regras de outros países com as normas mínimas internacionais, para identificar diferenças que possam levantar preocupações em matéria de igualdade de condições.
(11)
A fim de eliminar os obstáculos ao comércio e as distorções da concorrência resultantes de divergências entre as legislações nacionais e evitar o provável surgimento de novos obstáculos ao comércio e de distorções significativas da concorrência, é por conseguinte necessário adotar um regulamento que estabeleça regras uniformes aplicáveis em todos os Estados-Membros.
(12)
A apresentação dos requisitos prudenciais sob a forma de regulamento assegura a aplicabilidade direta desses requisitos aos Estados-Membros. Ficam deste modo asseguradas condições uniformes, evitando-se os requisitos nacionais divergentes resultantes da transposição de uma diretiva. O presente regulamento implica que todas as instituições sigam as mesmas regras em toda a União, o que também aumentará a confiança na estabilidade das instituições, especialmente em períodos de esforço. A forma de regulamento reduzirá também a complexidade regulamentar e os custos de conformidade para as empresas, sobretudo no caso de instituições com atividades transfronteiras, e contribuirá para a eliminação de distorções da concorrência. No que se refere à especificidade dos mercados imobiliários, que se caracterizam por desenvolvimentos económicos e diferenças jurisdicionais próprias dos Estados-Membros, das regiões ou das áreas locais, as autoridades competentes deverão ser autorizadas a estabelecer ponderadores de risco mais elevados ou a aplicar critérios mais rigorosos, baseados no historial de incumprimento e na evolução esperada do mercado, para as posições em risco garantidas por hipotecas sobre bens imóveis em áreas específicas.
(13)
Nas áreas não abrangidas pelo presente regulamento, designadamente a constituição de provisões dinâmicas, os regimes nacionais de obrigações cobertas não relacionados com o tratamento das obrigações cobertas segundo as regras estabelecidas no presente regulamento, as aquisições e participações tanto no setor financeiro como no setor não financeiro para efeitos não relacionados com os requisitos prudenciais especificados no presente regulamento, as autoridades competentes ou os Estados-Membros deverão poder impor regras nacionais, desde que não sejam incompatíveis com o presente regulamento.
(14)
As recomendações mais importantes aduzidas no relatório de Larosière, e posteriormente implementadas na União, foram o estabelecimento de um conjunto único de regras e de um quadro europeu de supervisão macroprudencial, cuja articulação se destinava a assegurar a estabilidade financeira. O conjunto único de regras garante um enquadramento regulamentar robusto e uniforme que facilita o funcionamento do mercado interno, e evita a possibilidade de arbitragem regulamentar. Todavia, no mercado interno dos serviços financeiros os riscos macroprudenciais podem apresentar toda uma série de variações, resultantes de uma gama de especificidades nacionais que se traduzem na diferenciação observável por exemplo na estrutura e dimensão do setor bancário, por comparação com a economia real e o ciclo de crédito.
(15)
O presente regulamento e a Diretiva 2013/36/UE instituem uma série de mecanismos destinados a prevenir e reduzir os riscos sistémicos e macroprudenciais, garantindo a flexibilidade e garantindo simultaneamente que a utilização desses mecanismos fique sujeita a um controlo adequado, de forma a não prejudicar o funcionamento do mercado interno e a garantir também uma utilização transparente e consistente desses mecanismos.
(16)
Além da reserva para risco sistémico incluída na Diretiva 2013/36/UE, sempre que os riscos sistémicos ou macroprudenciais digam respeito a um Estado-Membro, as autoridades competentes ou designadas do Estado-Membro em causa deverão ter a possibilidade de fazer face a esses riscos mediante determinadas medidas específicas de caráter macroprudencial a nível nacional, quando tal for considerado mais eficaz para fazer face a esses riscos. O Comité Europeu do Risco Sistémico (ESRB), estabelecido pelo Regulamento (UE) n.o 1092/2010 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 24 de novembro de 2010 (6) e a Autoridade Europeia de Supervisão (Autoridade Bancária Europeia - EBA), criada pelo Regulamento (UE) n.o 1093/2010 do Parlamento Europeu e do Conselho de 24 de novembro de 2010 (7) deverão ter oportunidade de dar parecer sobre a satisfação ou não das condições de tais medidas macroprudenciais nacionais, devendo existir um mecanismo da União para impedir que seja dado seguimento a medidas nacionais sempre que exista um elemento de prova muito importante de que não estão satisfeitas as condições aplicáveis. Enquanto o presente regulamento estabelece regras microprudenciais uniformes para as instituições, os Estados-Membros continuam a assumir um papel de primeiro plano na supervisão macroprudencial, devido à sua experiência e às responsabilidades que têm em termos de estabilidade financeira. Nesse caso específico, uma vez que a decisão de adotar eventuais medidas macroprudenciais inclui determinadas avaliações de riscos que podem, em última instância, afetar a situação macroeconómica, orçamental e de política orçamental do Estado-Membro em causa, é necessário que as competências para rejeitar as medidas nacionais de caráter macroprudencial propostas sejam conferidas ao Conselho nos termos do artigo 291.o do TFUE, deliberando sob proposta da Comissão.
(17)
Quando a Comissão tiver apresentado ao Conselho uma proposta de rejeição dessas medidas nacionais macro prudenciais, o Conselho deverá examinar sem demora essa proposta e decidir se rejeita ou não as medidas nacionais, podendo proceder-se a uma votação nos termos do Regulamento Interno do Conselho (8) a pedido de um Estado-Membro ou da Comissão. Nos termos do artigo 296.o do TFUE, o Conselho deverá fundamentar a sua decisão no que diz respeito às condições estabelecidas no presente regulamento para a sua intervenção. Atendendo à importância de que se reveste o risco sistémico e macroprudencial para o mercado financeiro do Estado-Membro em causa e por conseguinte à necessidade de uma reação rápida, é importante que seja fixado o prazo de um mês para a referida decisão do Conselho. Se, após ter analisado exaustivamente a proposta da Comissão relativa à rejeição da medida nacional proposta, o Conselho concluir que não estão satisfeitas as condições estabelecidas no presente regulamento para a rejeição das medidas nacionais, deverá sempre fundamentar de forma clara e inequívoca a sua decisão.
(18)
Até à harmonização dos requisitos de liquidez em 2015 e do rácio de alavancagem em 2018, os Estados-Membros deverão poder aplicar essas medidas na forma que considerem adequada, incluindo a aplicação de medidas de mitigação do risco macroprudencial ou sistémico num determinado Estado-Membro.
(19)
Reservas para risco sistémico ou medidas pontuais tomadas pelos Estados-Membros para fazer face aos riscos sistémicos que os afetem deverão poder ser aplicadas ao setor bancário em geral ou a um ou mais subconjuntos desse setor, na aceção de subconjuntos de instituições cujas atividades apresentem perfis de risco similares, ou às posições em risco sobre um ou vários setores económicos ou geográficos internos em todo o setor bancário.
(20)
Se as autoridades designadas de dois ou mais Estados-Membros identificarem as mesmas alterações na intensidade do risco sistémico ou macroprudencial que ameacem a estabilidade financeira a nível nacional em cada um dos Estados-Membros e para as quais as medidas nacionais constituam, no entender das autoridades designadas, a melhor resposta, os Estados-Membros podem apresentar uma notificação conjunta ao Conselho, à Comissão, ao ESRB e à EBA. Ao notificarem o Conselho, a Comissão, o ESRB e a EBA, os Estados-Membros deverão apresentar provas relevantes, e designadamente uma justificação da notificação conjunta.
(21)
A Comissão deverá além disso ficar habilitada a adotar um ato delegado para aumentar temporariamente o nível dos requisitos de fundos próprios, requisitos em matéria de grandes riscos e requisitos de divulgação pública. Essas disposições deverão ser aplicáveis durante o período de um ano, salvo se o Parlamento Europeu ou o Conselho tiverem formulado objeções ao ato delegado no período de três meses. A Comissão deverá indicar as razões da utilização desse procedimento. A Comissão só deverá ficar habilitada a impor requisitos prudenciais mais rigorosos para as posições em risco resultantes da evolução do mercado na União ou fora da União que afete todos os Estados-Membros.
(22)
Justifica-se a revisão das regras macroprudenciais para que a Comissão avalie, nomeadamente, se os instrumentos macroprudenciais previstos no presente regulamento ou na Diretiva 2013/36/UE são eficazes, eficientes e transparentes, se deverão ser propostos novos instrumentos, se a cobertura e os possíveis graus de sobreposição dos instrumentos macroprudenciais para riscos semelhantes previstos no presente regulamento ou na Diretiva 2013/36/UE são adequadas e ainda de que forma as normas acordadas a nível internacional para as instituições de importância sistémica interagem com o presente regulamento ou a Diretiva 2013/36/UE.
(23)
Se os Estados-Membros adotarem orientações de caráter geral, em especial em áreas nas quais está pendente a adoção pela Comissão de projetos de normas técnicas, essas orientações não devem ser contrárias ao direito da União nem prejudicar a sua aplicação.
(24)
O presente regulamento não impede os Estados-Membros de imporem, se for caso disso, requisitos equivalentes às empresas não abrangidas pelo seu âmbito de aplicação.
(25)
Os requisitos prudenciais gerais estabelecidos no presente regulamento são complementados por dispositivos de caráter pontual determinados pelas autoridades competentes na sequência do exercício de supervisão contínua das instituições. A gama desses dispositivos de supervisão deverá, nomeadamente, ser estabelecida na Diretiva 2013/36/UE, uma vez que as autoridades competentes deverão estar em condições de determinar os dispositivos que deverão ser impostos.
(26)
O presente regulamento não deverá afetar a capacidade das autoridades competentes para imporem requisitos específicos no âmbito do processo de supervisão e avaliação previstos na Diretiva 2013/36/UE que deverão ser adaptados ao perfil de risco específico das instituições de crédito.
(27)
O Regulamento (UE) n.o 1093/2010 tem por objetivo o aumento da qualidade e da coerência da supervisão a nível nacional e o reforço do controlo dos grupos transfronteiriços.
(28)
Considerando o aumento do número de atribuições conferidas à EBA pelo presente regulamento e a Diretiva 2013/36/UE, o Parlamento Europeu, o Conselho e a Comissão deverão assegurar que são disponibilizados os recursos humanos e financeiros adequados.
(29)
O Regulamento (UE) n.o 1093/2010 exige que a EBA atue no âmbito das Diretivas 2006/48/CE e 2006/49/CE. Exige também que EBA atue no âmbito das atividades das instituições em relação a questões não diretamente abrangidas por essas diretivas, desde que tais ações sejam necessárias para assegurar a aplicação eficaz e consistente das mesmas. O presente regulamento deverá ter em conta o papel e a função da EBA e facilitar o exercício dos poderes da EBA estabelecidos no Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
(30)
Após o período de observação e a plena implementação do requisito de cobertura de liquidez nos termos do presente regulamento, a Comissão deverá avaliar se a concessão de iniciativa própria à EBA para intervir com poderes de mediação vinculativa tendo em vista a tomada de decisões conjuntas pelas autoridades competentes nos termos dos artigos 20.o e 21.o do presente regulamento irá facilitar a formação e o funcionamento prático de subgrupos de liquidez únicos bem como a determinação do preenchimento dos critérios aplicáveis a um tratamento intragrupo específico para as instituições com atividades transfronteiras. Por conseguinte, nessa altura, no âmbito de um dos relatórios periódicos sobre o funcionamento da EBA a título do artigo 81.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010, a Comissão deverá examinar especificamente a necessidade de conceder à EBA esses poderes e incluir os resultados desse exame no seu relatório, acompanhado, se necessário, das propostas legislativas adequadas.
(31)
Segundo o relatório de Larosière, a supervisão microprudencial não pode assegurar eficazmente a estabilidade financeira sem ter adequadamente em conta a evolução ao nível macroeconómico, ao passo que a supervisão macroprudencial não é significativa a menos que possa de alguma forma ter impacto ao nível microeconómico. Para garantir a otimização do funcionamento do ESRB e o seguimento dos seus alertas e recomendações, é essencial uma estreita cooperação entre o ESRB e a EBA. Em particular, a EBA deverá poder transmitir ao ESRB todas as informações relevantes recolhidas pelas autoridades competentes no cumprimento das obrigações de reporte estabelecidas no presente regulamento.
(32)
Considerando os efeitos devastadores da última crise financeira, são objetivos globais do presente regulamento incentivar as atividades bancárias economicamente úteis que sirvam o interesse geral e desincentivar a especulação financeira insustentável sem real valor acrescentado. Isto implica uma reforma abrangente no modo como as poupanças são canalizadas para investimentos produtivos. Tendo em vista a salvaguarda de um ambiente bancário sustentável e diversificado na União as autoridades competentes deverão estar habilitadas a impor requisitos de fundos próprios mais rigorosos às instituições de importância sistémica que, devido às suas atividades comerciais, possam constituir uma ameaça para a economia mundial.
(33)
São necessários requisitos financeiros equivalentes para assegurar garantias similares aos aforradores das instituições que detenham fundos ou valores mobiliários pertencentes aos seus clientes, bem como condições de concorrência equitativas entre grupos comparáveis de instituições.
(34)
Uma vez que as instituições no mercado interno estão em concorrência direta, as obrigações em matéria de acompanhamento deverão ser equivalentes em toda a União tendo em conta os diferentes perfis de risco das instituições.
(35)
Quando, no decurso da supervisão, for necessário determinar o montante dos fundos próprios consolidados de um grupo de instituições, o cálculo deverá ser efetuado nos termos do presente regulamento.
(36)
De acordo com o presente regulamento, os requisitos de fundos próprios são aplicáveis em base individual e consolidada, a menos que autoridades competentes não apliquem a supervisão em base individual em situações em que considerem adequado fazê-lo. A supervisão em base individual, consolidada e consolidada numa base transfronteiras são instrumentos úteis para efeitos de controlo das instituições.
(37)
A fim de garantir a solvabilidade adequada das instituições no âmbito de um grupo, é fundamental que os requisitos de fundos próprios sejam aplicados com base na situação consolidada dessas instituições no âmbito do grupo. A fim de garantir que os fundos próprios são adequadamente distribuídos no âmbito do grupo e estão disponíveis para proteger a poupança quando necessário, os requisitos de fundos próprios deverão ser aplicados a cada instituição no âmbito de um grupo, a menos que este objetivo possa ser alcançado eficazmente de outro modo.
(38)
Os interesses minoritários resultantes de companhias financeiras intermédias que estejam sujeitas aos requisitos do presente regulamento em base subconsolidada podem também ser elegíveis (dentro dos limites aplicáveis) para os fundos próprios principais de nível 1 do grupo em base consolidada, uma vez que os fundos próprios principais de nível 1 de uma companhia financeira intermédia imputável a interesses minoritários e a parte desse mesmo capital imputável à empresa-mãe cobrem, no mesmo grau, as perdas das suas filiais quando estas ocorrem.
(39)
A técnica contabilística específica a utilizar para o cálculo dos fundos próprios, para a avaliação da sua adequação relativamente ao risco a que uma instituição está exposta e para a determinação da concentração dos riscos deverá ter em conta o disposto na Diretiva 86/635/CEE do Conselho, de 8 de dezembro de 1986, relativa às contas anuais e às contas consolidadas dos bancos e outras instituições financeiras (9), que contém certas adaptações da Sétima Diretiva 83/349/CEE do Conselho, de 13 de junho de 1983, relativa às contas consolidadas (10), ou no Regulamento (CE) n.o 1606/2002 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 19 de julho de 2002, relativo à aplicação das normas internacionais de contabilidade (11), consoante o que reger a contabilidade das instituições nos termos do direito interno.
(40)
A fim de garantir uma solvência adequada, é conveniente estabelecer requisitos de fundos próprios que ponderem os ativos e os elementos extrapatrimoniais em função do grau de risco.
(41)
Em 26 de junho de 2004, o CBSB aprovou um acordo-quadro relativo à convergência internacional do cálculo e dos requisitos de fundos próprios (‧Quadro de Basileia II‧). As disposições das Diretivas 2006/48/CE e 2006/49/CE que o presente regulamento incorporou constituem um equivalente das disposições consagradas no quadro de Basileia II. Consequentemente, ao incorporar os elementos suplementares do quadro de Basileia III, o presente regulamento constitui um equivalente das disposições consagradas nos quadros de Basileia II e III.
(42)
É fundamental tomar em consideração a diversidade das instituições da União, prevendo métodos alternativos para o cálculo dos requisitos de fundos próprios para cobertura do risco de crédito, que englobem diferentes níveis de sensibilidade ao risco e impliquem diferentes graus de sofisticação. A utilização de notações externas e de estimativas próprias das instituições quanto aos parâmetros do risco de crédito representa uma melhoria significativa da sensibilidade ao risco e da solidez prudencial das regras em matéria de risco de crédito. As instituições deverão ser incentivadas a adotar métodos com uma maior sensibilidade ao risco. Ao elaborarem as estimativas necessárias à aplicação dos métodos relativos ao risco de crédito previstos no presente regulamento, as instituições deverão reforçar os seus processos de medição e gestão do risco de crédito, por forma a assegurarem a existência de métodos aplicáveis à determinação dos requisitos de fundos próprios regulamentares que reflitam a natureza, escala e complexidade dos processos de cada uma das instituições. A este respeito, importa considerar que o tratamento de dados no quadro da assunção e gestão de riscos de crédito face aos clientes abrange o desenvolvimento e a validação de sistemas de gestão e de cálculo do risco de crédito. Quer na perspetiva da salvaguarda dos legítimos interesses das instituições, quer na dos objetivos do presente regulamento, é necessário aplicar métodos mais precisos de cálculo e gestão do risco e utilizá-los também para os requisitos de fundos próprios regulamentares. Não obstante, os métodos com maior sensibilidade ao risco exigem conhecimentos e recursos consideráveis, bem como dados de elevada qualidade em quantidade suficiente. As instituições deverão por conseguinte satisfazer normas de elevada qualidade antes de aplicarem os referidos métodos para efeitos dos fundos próprios regulamentares. Atendendo aos trabalhos em curso destinados a assegurar apoios adequados aos modelos internos, a Comissão deverá elaborar um relatório sobre a possibilidade de alargar o limite mínimo de Basileia I, se necessário, acompanhado de uma proposta legislativa.
(43)
Os requisitos de fundos próprios deverão ser proporcionados ao risco que se destinam a cobrir. Em especial, deverá ter-se em conta a redução dos níveis de risco decorrente da existência de um grande número de posições em risco com um valor relativamente pequeno.
(44)
Dado o papel fundamental que desempenham na promoção de crescimento económico e na criação de emprego, as pequenas e médias empresas (PME) são um dos pilares da economia da União. A retoma e o crescimento futuro da economia da União dependem em larga medida da disponibilidade de capital e de financiamento para que as PME estabelecidas na União efetuem os investimentos necessários à adoção de novas tecnologias e equipamentos destinados a aumentar a sua competitividade. O montante limitado de fontes de financiamento alternativas tem vindo a tornar as PME estabelecidas na União cada vez mais sensíveis ao impacto da crise bancária. Importa por conseguinte colmatar a lacuna existente no tocante ao financiamento das PME e garantir um fluxo adequado de crédito bancário para as PME no contexto atual. Deverão ser reduzidos os requisitos de fundos próprios para posições em risco sobre PME através da aplicação de um fator de apoio igual a 0,7619 de modo a que as instituições de crédito possam aumentar a concessão de crédito às PME. Para a consecução deste objetivo, as instituições de crédito deverão utilizar efetivamente a redução das necessidades de capital obtida através da aplicação do fator de apoio no intuito exclusivo de disponibilizar um fluxo de crédito adequado às PME estabelecidas na União. As autoridades competentes deverão controlar periodicamente o montante total das posições em risco sobre PME das instituições de crédito e o montante total da dedução de capital.
(45)
Em consonância com a decisão do CBSB, tal como aprovada pelo GGCS em 10 de janeiro de 2011, deverá ser possível reduzir total e permanentemente todos os instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 e fundos próprios de nível 2 de uma instituição ou convertê-los totalmente em fundos próprios principais de nível 1 no momento em que a instituição deixa de ser viável. A legislação necessária para garantir que os instrumentos de fundos próprios ficam sujeitos ao mecanismo de absorção de perdas adicional deverá ser incorporada na legislação da União como parte dos requisitos relativos à recuperação e resolução de instituições. Se, até 31 de dezembro de 2015, não tiver sido adotada a legislação da União que rege o requisito segundo o qual os instrumentos de capital deverão poder ser total e permanentemente reduzidos até zero ou convertidos em instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 caso uma instituição deixe de ser considerada viável, a Comissão deverá analisar a situação e apresentar um relatório sobre a eventual necessidade de incluir tal disposição no presente regulamento e, à luz dessa análise, apresentar as propostas legislativas adequadas.
(46)
O presente regulamento respeita o princípio da proporcionalidade, especialmente no que diz respeito à diversidade das instituições em termos de dimensão, escala de operações e gama de atividades. Este princípio implica também que, no caso de posições em risco sobre a carteira de retalho, sejam reconhecidos os sistemas de notação mais simples, nomeadamente o Método das Notações Internas (Método IRB). Os Estados-Membros deverão garantir que os requisitos estabelecidos no presente regulamento são aplicáveis proporcionalmente à natureza, escala e complexidade dos riscos inerentes ao modelo de negócio e às atividades da instituição. A Comissão deverá garantir que os atos delegados e os atos de execução, as normas técnicas de regulamentação e as normas técnicas de execução respeitam o princípio da proporcionalidade, de modo a assegurar a aplicação proporcionada do presente regulamento. A EBA deverá, por conseguinte, assegurar que todas as normas técnicas de regulamentação e de execução são formuladas de forma a garantir a observância do princípio da proporcionalidade.
(47)
As autoridades competentes deverão prestar a devida atenção aos casos em que suspeitem que as informações são consideradas reservadas ou confidenciais a fim de evitar a divulgação das mesmas. Embora uma instituição possa optar por não divulgar informações consideradas reservadas ou confidenciais, o facto de as informações serem consideradas reservadas ou confidenciais não deverá exonerar da responsabilidade superveniente da não divulgação de informações quando se considere que tal não divulgação produz efeitos importantes.
(48)
O "caráter evolutivo" do presente regulamento permite que as instituições possam escolher entre três métodos relativos ao risco de crédito de complexidade variável. A fim de permitir especialmente que as pequenas instituições optem pelo Método IRB, mais sensível ao risco, as disposições relevantes deverão ser interpretadas de forma a que as classes de risco incluam todos os riscos que sejam direta ou indiretamente equiparados aos previstos no presente regulamento. Regra geral, as autoridades competentes não deverão estabelecer discriminações entre os três métodos no que respeita ao processo de supervisão, i.e., as instituições que apliquem o Método Padrão não deverão, apenas por esse motivo, ser supervisionadas de forma mais estrita.
(49)
As técnicas de redução do risco de crédito deverão ser objeto de um maior reconhecimento, num quadro de regras concebidas para garantir que a solvabilidade não seja prejudicada por um reconhecimento indevido. Tanto quanto possível, as garantias geralmente aplicadas pelos bancos nos diferentes Estados-Membros visando a redução dos riscos de crédito deverão ser reconhecidas tanto no âmbito do Método Padrão como no âmbito dos outros métodos.
(50)
A fim de garantir que os riscos e as reduções de riscos decorrentes das atividades de titularização e dos investimentos das instituições sejam refletidos de forma adequada nos seus requisitos de fundos próprios, é necessário incluir regras que prevejam para essas atividades e investimentos um tratamento sensível ao risco e rigoroso do ponto de vista prudencial. Para tal, é necessária uma definição clara e abrangente de titularização que englobe qualquer operação ou mecanismo em que o risco de crédito associado a uma posição ou conjunto de posições em risco é dividido em tranches. Uma posição em risco que crie uma obrigação de pagamento direto relativamente a uma operação ou mecanismo utilizado para financiar ou gerir ativos físicos não deverá ser considerada uma posição em risco sobre uma titularização, mesmo que a operação ou mecanismo tenha obrigações de pagamento de diferentes graus de senioridade.
(51)
A par da supervisão destinada a assegurar a estabilidade financeira, são necessários mecanismos destinados a reforçar e desenvolver uma supervisão e prevenção eficazes de eventuais bolhas a fim de garantir a afetação otimizada do capital à luz dos desafios e objetivos macroeconómicos, em especial no que diz respeito ao investimento de longo prazo na economia real.
(52)
O risco operacional é um risco significativo para as instituições, que necessita de cobertura através de fundos próprios. É fundamental tomar em consideração a diversidade das instituições na União, prevendo métodos alternativos para o cálculo dos requisitos de fundos próprios para cobertura do risco operacional que englobem diferentes níveis de sensibilidade ao risco e impliquem diferentes graus de sofisticação. Deverão prever-se incentivos adequados para que as instituições adotem métodos com maior sensibilidade ao risco. Tendo em vista os instrumentos mais modernos de avaliação e gestão do risco operacional, as regras deverão ser objeto de análise permanente e, se necessário, atualizadas, nomeadamente no que se refere aos requisitos relativos aos diferentes segmentos de atividade e ao reconhecimento das técnicas de redução do risco. Neste contexto, deverá garantir-se especialmente que os seguros sejam tidos em conta nos métodos simples de cálculo dos requisitos de fundos próprios para risco operacional.
(53)
O acompanhamento e o controlo das posições em risco de uma instituição de crédito deverão ser parte integrante da sua supervisão. Assim, a concentração excessiva de posições em risco sobre um único cliente ou grupo de clientes ligados entre si poderá resultar num risco de perda inaceitável. Tal situação poderá ser considerada prejudicial à solvabilidade de uma instituição.
(54)
Ao determinar a existência de um grupo de clientes ligados entre si e, portanto, de posições que constituem um único risco, importa também ter em conta os riscos decorrentes de uma fonte comum de financiamento significativo disponibilizada pela própria instituição, pelo respetivo grupo financeiro ou por terceiros a ele ligados.
(55)
Embora seja desejável basear o cálculo do valor da posição em risco no disposto para efeitos dos requisitos de fundos próprios, é conveniente adotar regras para o acompanhamento de grandes riscos sem aplicar ponderadores de risco ou graus de risco. Além disso, as técnicas de redução do risco de crédito aplicadas no regime de solvabilidade foram criadas em princípio para tratar um risco de crédito bastante diversificado. No caso dos grandes riscos, tratando-se de um risco de concentração com uma única assinatura, o risco de crédito não está suficientemente diversificado. Assim, os efeitos dessas técnicas deverão ser objeto de salvaguardas prudenciais. Neste contexto, é necessário prever uma recuperação efetiva da proteção do crédito para efeitos de grandes riscos.
(56)
Dado que uma perda decorrente de uma posição em risco sobre uma instituição pode ser tão grave como uma perda decorrente de qualquer outra posição em risco, essas posições em risco deverão ser tratadas e notificadas da mesma forma que as restantes posições em risco. Foi fixado um limite quantitativo alternativo para atenuar o impacto desproporcionado desta abordagem nas instituições de menor dimensão. Além disso, para facilitar o bom funcionamento dos mercados financeiros e da infraestrutura que lhes está associada, são isentas as posições em risco de muito curto prazo relacionadas com a transferência de numerário, incluindo a prestação a clientes de serviços de pagamento, compensação, liquidação e custódia. Estes serviços cobrem, por exemplo, as operações de compensação e de liquidação em numerário e atividades similares destinadas a facilitar a liquidação. As posições em risco conexas incluem posições em risco que podem não ser previsíveis, pelo que não estão sob o controlo integral de uma instituição de crédito, tais como saldos de contas interbancárias resultantes de pagamentos de clientes, nomeadamente comissões e juros creditados ou debitados e outros pagamentos por serviços ao cliente, bem como garantias dadas ou recebidas.
(57)
Importa alinhar os interesses das empresas que "transformam" os empréstimos em títulos negociáveis e outros instrumentos financeiros (entidades cedentes ou patrocinadoras) e os interesses das empresas que investem nesses títulos ou instrumentos (investidores). Para o efeito, a entidade cedente ou patrocinadora deverá manter um interesse significativo nos ativos subjacentes. Importa pois que as entidades cedentes ou patrocinadoras retenham parte da posição em risco em relação aos empréstimos em questão. Mais genericamente, as operações de titularização não deverão ser estruturadas de forma a evitar a aplicação do requisito de retenção, em particular através de qualquer comissão ou estrutura de prémios ou ambos. A referida retenção deverá ser aplicável em todas as situações em que a substância económica de uma titularização seja aplicável, quaisquer que sejam as estruturas ou instrumentos jurídicos utilizados para obter esse conteúdo económico. Em especial, caso o risco de crédito seja transferido através da titularização, os investidores deverão tomar as suas decisões apenas após a realização das devidas diligências, necessitando para tal de informação adequada sobre as titularizações.
(58)
O presente regulamento prevê também que não deverá haver aplicações múltiplas do requisito de retenção. Para uma determinada titularização, basta que apenas fique sujeita ao requisito a entidade cedente, a entidade patrocinadora ou o mutuante inicial. De igual modo, se as operações de titularização incluírem outras titularizações subjacentes, o requisito de retenção deverá ser aplicado à titularização sujeita ao investimento. Os montantes a receber adquiridos não deverão ser sujeitos ao requisito de retenção se decorrerem de uma atividade empresarial no âmbito da qual esses valores sejam transferidos ou vendidos com desconto para financiar essa atividade. As autoridades competentes deverão aplicar o ponderador de risco ao incumprimento das obrigações de diligência devida e de gestão do risco em relação à titularização por infrações significativas das políticas e procedimentos que sejam relevantes para a análise dos riscos subjacentes. A Comissão deverá também verificar se o facto de se evitarem aplicações múltiplas dos requisitos de retenção poderá conduzir a práticas de evasão do requisito de retenção e se as regras relativas à titularização são efetivamente aplicadas pelas autoridades competentes.
(59)
A diligência devida deverá ser utilizada tendo em vista uma correta avaliação dos riscos decorrentes das posições de titularização, tanto para a carteira de negociação como extra carteira de negociação. Além disso, é necessário que as obrigações de diligência devida sejam proporcionadas. Os procedimentos de diligência devida deverão contribuir para a reforçar a confiança entre as entidades cedentes, patrocinadoras e investidoras. Por conseguinte, é conveniente que a informação relevante relativa aos procedimentos de diligência devida seja adequadamente divulgada.
(60)
Impõe-se uma especial prudência sempre que uma instituição assuma riscos sobre a sua própria empresa-mãe ou sobre outras filiais dessa empresa. A gestão desses riscos assumidos pelas instituições deverá ser feita de forma plenamente autónoma, no respeito dos princípios de uma sólida gestão, sem atender a quaisquer outras considerações. Tal é especialmente importante no caso de grandes riscos e em casos que não estejam unicamente relacionados com a administração intragrupo ou com operações intragrupo habituais. As autoridades competentes deverão prestar especial atenção a essas posições em risco intragrupo. Todavia, essas normas não têm de ser aplicadas caso a empresa-mãe seja uma companhia financeira-mãe ou uma instituição de crédito ou caso as outras filiais sejam instituições de crédito, instituições financeiras ou empresas de serviços auxiliares, desde que todas essas empresas sejam incluídas na supervisão em base consolidada da instituição de crédito.
(61)
Tendo em conta a sensibilidade ao risco das regras relativas aos requisitos de fundos próprios, é conveniente avaliar regularmente se tais disposições têm efeitos significativos sobre o ciclo económico. A Comissão, tendo em conta a contribuição do Banco Central Europeu (BCE), deverá apresentar relatórios sobre estes aspetos ao Parlamento Europeu e ao Conselho.
(62)
Deverão ser revistos os requisitos de fundos próprios aplicáveis aos operadores especializados na negociação de mercadorias, incluindo os operadores que se encontram atualmente isentos dos requisitos impostos pela Diretiva 2004/39/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 21 de abril de 2004, relativa aos mercados de instrumentos financeiros (12).
(63)
A liberalização dos mercados do gás e da eletricidade constitui um objetivo que assume uma importância tanto económica como política para a União. Assim sendo, os requisitos de fundos próprios e outras regras prudenciais a aplicar a empresas que operam nestes mercados deverão ser proporcionados e não interferir indevidamente na realização do objetivo da liberalização. Este objetivo deverá nomeadamente ser tido em conta quando se proceder à revisão do presente regulamento.
(64)
As instituições que investem em retitularizações deverão exercer a devida diligência também no que respeita às titularizações subjacentes e às posições em risco de não titularização que, em última análise, são subjacentes às primeiras. As instituições deverão avaliar se as posições em risco no contexto de programas de papel comercial garantidos por ativos constituem posições em risco de retitularização, incluindo aquelas que integram programas que adquirem tranches de grau hierárquico mais elevado de diferentes conjuntos de empréstimos de base em que nenhum dos empréstimos é uma posição em risco de titularização ou retitularização, e em que a proteção de "primeira perda" para cada investimento é assegurada pelo vendedor dos empréstimos. Nesta última situação, uma facilidade de liquidez específica de um conjunto não deverá, de um modo geral, ser considerada uma posição em risco de retitularização, já que representa uma tranche de um único conjunto de ativos (i.e., o conjunto aplicável de empréstimos de base) que não contém posições em risco de titularização. Em contrapartida, uma melhoria do risco de crédito aplicável a todo o programa que apenas cobrisse algumas das perdas para além da proteção assegurada pelo vendedor nos diversos conjuntos constituiria, de um modo geral, uma divisão em tranches do risco de um conjunto de ativos múltiplos contendo pelo menos uma posição em risco de titularização, pelo que representaria uma posição em risco de retitularização. No entanto, se esse tipo de programa se financiar inteiramente com uma única categoria de papel comercial, e se a melhoria do risco de crédito aplicável a todo o programa não for uma retitularização ou se o papel comercial for inteiramente suportado pela instituição patrocinadora, deixando o investidor do papel comercial efetivamente exposto ao risco de incumprimento do patrocinador e não aos conjuntos ou ativos subjacentes, então esse papel comercial não deverá, de um modo geral, ser considerado como uma posição em risco de retitularização.
(65)
As disposições em matéria de avaliação prudente aplicáveis à carteira de negociação deverão aplicar-se a todos os instrumentos avaliados ao justo valor, quer na carteira de negociação quer extra carteira de negociação das instituições. Há que esclarecer que, caso a aplicação da avaliação prudente conduza a um valor contabilístico inferior ao efetivamente reconhecido na contabilidade, o valor absoluto da diferença deverá ser deduzido dos fundos próprios.
(66)
As instituições deverão ter a possibilidade de escolher se aplicam um requisito de capital às posições de titularização a que é atribuído um ponderador de risco de 1 250 % nos termos do presente regulamento, ou se as deduzem dos elementos de fundos próprios principais de nível 1, independentemente de serem posições da carteira de negociação ou extra carteira de negociação.
(67)
As instituições cedentes ou patrocinadoras não deverão ter a possibilidade de contornar a proibição de apoio implícito mediante a utilização das suas carteiras de negociação com o objetivo de prestar esse apoio.
(68)
Sem prejuízo das obrigações de divulgação estabelecidas explicitamente no presente regulamento, o objetivo dos requisitos de divulgação deverá ser o de proporcionar aos participantes no mercado informações exatas e exaustivas sobre o perfil de risco de cada instituição. Por conseguinte, deverá ser exigida às instituições a divulgação de informações adicionais não explicitamente previstas no presente regulamento, caso tal seja necessário para atingir esse objetivo. As autoridades competentes deverão simultaneamente prestar a devida atenção aos casos em que suspeitem que as informações são consideradas reservadas ou confidenciais pela instituição a fim de evitar a divulgação das mesmas.
(69)
Quando uma avaliação de crédito externa relativa a uma posição de titularização integrar o efeito da proteção de crédito fornecida pela própria instituição investidora, a instituição não poderá beneficiar de um ponderador de risco inferior resultante dessa proteção. A posição de titularização não deverá ser deduzida do capital se existirem outras formas de determinar o ponderador de risco em sintonia com o risco efetivo da posição que não tenha em conta essa proteção de crédito.
(70)
Dado o seu fraco desempenho recentemente, há que reforçar as normas aplicáveis aos modelos internos utilizados no cálculo dos requisitos de capital para cobertura dos riscos de mercado. Em especial, há que assegurar a cobertura integral dos riscos de crédito da carteira de negociação. Além disso, os requisitos de fundos próprios deverão incluir uma componente adequada a condições de esforço, a fim de reforçar os requisitos de capital face à deterioração das condições de mercado e a fim de reduzir as potencialidades de efeitos procíclicos. As instituições também deverão efetuar testes de esforço inversos para identificarem os cenários que podem ameaçar a sua viabilidade, a menos que possam provar que esses testes são dispensáveis. Face às importantes dificuldades recentemente verificadas no tratamento de posições de titularização que utilizam os métodos dos modelos internos, deverá ser limitado o reconhecimento da modelização pelas instituições dos riscos de titularização para o cálculo dos requisitos de fundos próprios na carteira de negociação, devendo ser exigido, por defeito, um requisito de fundos próprios padronizado para as posições de titularização na carteira de negociação.
(71)
O presente regulamento estabelece exceções limitadas para certas atividades de negociação de correlação, nos termos das quais uma instituição pode ser autorizada pela respetiva autoridade de supervisão a calcular requisitos de fundos próprios para cobertura do risco global sujeitos a requisitos estritos. Nesses casos, a instituição deverá ser obrigada a sujeitar tais atividades a requisitos de fundos próprios iguais aos requisitos de fundos próprios mais elevados, de acordo com o método desenvolvido internamente, e a 8 % dos requisitos de fundos próprios para riscos específicos, em conformidade com o Método Padrão. Não deverá exigir-se a sujeição dessas posições em risco a requisitos de fundos próprios para riscos adicionais, mas essas posições em risco deverão ser incorporadas tanto nas medidas do valor em risco, como nas medidas do valor em risco em situação de esforço.
(72)
À luz da natureza e magnitude de perdas inesperadas sofridas por instituições durante a crise económica e financeira, é necessário continuar a melhorar a qualidade e harmonização dos fundos próprios que as instituições são obrigadas a manter. Para tal, haverá que introduzir uma nova definição dos elementos de base dos fundos próprios disponíveis para absorver perdas inesperadas à medida que estas vão surgindo, melhorar a definição de capital híbrido e realizar ajustamentos prudenciais uniformes no que se refere aos fundos próprios. Também é necessário aumentar significativamente o nível dos fundos próprios, incluindo novos rácios de capital que incidam sobre os elementos de base dos fundos próprios disponíveis para absorver as perdas à medida que estas vão surgindo. Espera-se que as instituições cujas ações estejam admitidas à negociação num mercado regulamentado satisfaçam os seus requisitos de capital no que diz respeito aos elementos de base dos fundos próprios apenas com essas ações que cumpram um rigoroso conjunto de critérios aplicáveis aos instrumentos de fundos próprios principais e às reservas divulgadas das instituições. A fim de ter devidamente em conta a diversidade das formas jurídicas sob as quais operam as instituições na União, o rigoroso conjunto de critérios aplicáveis aos instrumentos de fundos próprios principais deverá garantir a máxima qualidade dos instrumentos de fundos próprios principais para as instituições cujas ações não são admitidas à negociação num mercado regulamentado. Tal não deverá impedir as instituições de pagarem, sobre ações que não disponham de direitos de voto ou com direitos de voto diferenciados, distribuições correspondentes a um múltiplo das que são pagas sobre ações com direitos de voto com níveis relativamente mais elevados, desde que, independentemente do nível dos direitos de voto, sejam cumpridos os critérios rigorosos dos instrumentos de fundos próprios principais de nível 1, designadamente os relativos à flexibilidade dos pagamentos, e desde que, em caso de pagamento de uma distribuição, o pagamento deva ser efetuado sobre todas as ações emitidas pela instituição em causa.
(73)
As posições em risco associadas ao financiamento do comércio são de natureza diversa, embora com características comuns como o facto de serem de valor reduzido e de curta duração, bem como de terem uma fonte de reembolso identificável. São sustentadas por movimentos de bens e serviços que apoiam a economia real e, na maioria dos casos, ajudam pequenas empresas nas suas necessidades do dia-a-dia, gerando assim crescimento económico e oportunidades de emprego. As entradas e saídas são habitualmente compensadas e o risco de liquidez é, por conseguinte, limitado.
(74)
É conveniente que a EBA mantenha uma lista atualizada de todas as formas de instrumentos de fundos próprios em cada Estado-Membro que sejam considerados instrumentos de fundos próprios principais de nível 1. A EBA deverá retirar dessa lista os instrumentos que não sejam instrumentos de auxílio estatal emitidos após a data de entrada em vigor do presente regulamento que não preencham os critérios nele especificados e deverá anunciar publicamente tal retirada. Se os instrumentos retirados da lista pela EBA continuarem a ser reconhecidos após o anúncio da EBA, esta deverá exercer plenamente os seus poderes, em especial os que lhe são conferidos pelo artigo 17.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010 relativo a violações da legislação da União. Recorda-se que é aplicável o mecanismo em três fases para uma resposta proporcionada nos casos de aplicação incorreta ou insuficiente da legislação da União, mediante o qual, como primeiro passo, a EBA dispõe de poderes para investigar as alegações de aplicação incorreta ou insuficiente de obrigações decorrentes da legislação da União por parte das autoridades nacionais nas suas práticas de supervisão, após o que apresentará uma recomendação. Em segundo lugar, caso a autoridade nacional competente não siga a recomendação, a Comissão é competente para emitir um parecer formal, tendo em conta a recomendação da EBA, que exija à autoridade competente a adoção das medidas necessárias para garantir o cumprimento da legislação da União. Em terceiro lugar, a fim de ultrapassar as situações excecionais de inação persistente por parte de uma autoridade competente, a EBA é competente para, em última instância, adotar decisões dirigidas às instituições financeiras individuais. Recorda-se ainda que, nos termos do artigo 258.o do TFUE, se a Comissão considerar que um Estado-Membro não cumpriu qualquer das obrigações que lhe incumbem por força dos Tratados, está habilitada a recorrer ao Tribunal de Justiça da União Europeia.
(75)
O presente regulamento não deverá afetar a capacidade das autoridades competentes de manterem processos de aprovação prévia em relação aos contratos que regem os instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 e de fundos próprios de nível 2. Nesses casos, tais instrumentos de fundos próprios só deverão ser contabilizados como fundos próprios adicionais de nível 1 ou fundos próprios de nível 2da instituição depois de esses processos de aprovação terem sido concluídos com êxito.
(76)
Para reforçar a disciplina do mercado e promover a estabilidade financeira é necessário introduzir requisitos de divulgação mais detalhados quanto à forma e natureza do capital regulamentar e dos ajustamentos prudenciais efetuados para garantir que os investidores e os depositantes estão suficientemente bem informados da solvabilidade das instituições.
(77)
É também necessário que as autoridades competentes tenham conhecimento do nível, pelo menos em termos agregados, dos acordos de recompra, dos empréstimos de valores mobiliários e de todas as formas de ónus sobre ativos. Essas informações deverão ser reportadas às autoridades competentes. Para reforçar a disciplina do mercado, deverão ser estabelecidos requisitos de divulgação mais detalhados dos acordos de recompra e do financiamento garantido.
(78)
As novas definições de capital e de requisitos de capital regulamentar deverão ser introduzidas de molde a ter em conta a existência de diferentes pontos de partida e circunstâncias a nível nacional, com uma variação inicial no que respeita às novas normas que se reduzirá ao longo do período de transição. A fim de assegurar a continuidade adequada no nível de fundos próprios, os instrumentos emitidos no contexto de um regime de recapitalização por força das regras em matéria de auxílios estatais e antes da data de aplicação do presente regulamento terão a salvaguarda de direitos adquiridos durante o período de transição. No futuro, deverá ser reduzida em toda a medida do possível a dependência dos auxílios estatais. Todavia, na medida em que o auxílio estatal seja comprovadamente necessário em determinadas situações, o presente regulamento deverá prever um quadro para essas situações. Em especial, o regulamento deverá especificar o tratamento que deverá ser dado aos instrumentos de fundos próprios emitidos no contexto de um regime de recapitalização por força das regras em matéria de auxílios estatais. A possibilidade de as instituições beneficiarem desse tratamento deverá ficar sujeita a condições rigorosas. Além disso, na medida em que esse tratamento permita desvios em relação aos novos critérios sobre a qualidade dos instrumentos de fundos próprios, esses desvios deverão ser limitados em toda a medida do possível. O tratamento dos instrumentos de fundos próprios existentes emitidos no contexto de um regime de recapitalização por força das regras em matéria de auxílios estatais deverá fazer uma distinção clara entre os instrumentos de fundos próprios que cumprem os requisitos do presente regulamento e aqueles que não cumpram esses requisitos. Deverão, por conseguinte, ser estabelecidas no presente regulamento disposições transitórias adequadas a este último caso.
(79)
A Diretiva 2006/48/CE previa que as instituições de crédito devessem manter fundos próprios superiores ou iguais aos montantes mínimos especificados até 31 de dezembro de 2011. Atendendo aos efeitos persistentes da crise financeira no setor bancário e à prorrogação das disposições transitórias em matéria de requisitos de capital adotadas pelo CBSB, é oportuno reintroduzir um limite inferior durante um período limitado, até ao estabelecimento de um montante suficiente de fundos próprios em conformidade com as disposições transitórias em matéria de fundos próprios previstas no presente regulamento, as quais irão sendo introduzidas progressivamente a partir da data de aplicação do presente regulamento até 2019.
(80)
Relativamente aos grupos que dispõem quer de importantes atividades bancárias ou de investimento, quer de importantes atividades de seguro, a Diretiva 2002/87/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 16 de dezembro de 2002, relativa à supervisão complementar de instituições de crédito, empresas de seguros e empresas de investimento de um conglomerado financeiro (13) prevê regras específicas para tratar essa "dupla utilização de fundos próprios". A Diretiva 2002/87/CE assenta em princípios acordados a nível internacional para fazer face aos riscos em todos os setores. O presente regulamento reforça o modo de aplicação dessas regras sobre tais conglomerados financeiros aos grupos de bancos e empresas de investimento, garantindo a solidez e coerência da mesma. As eventuais alterações necessárias serão abordadas no âmbito do reexame da Diretiva 2002/87/CE, que deverá ser efetuado em 2015.
(81)
A crise financeira deixou bem patente que as instituições subestimaram muito o nível de risco de crédito de contraparte associado aos derivados OTC. O facto levou os dirigentes do G20, em setembro de 2009, a apelar a que mais derivados OTC fossem compensados através de uma contraparte central (CCP). Além disso, solicitaram que os derivados OTC que não pudessem ser compensados centralmente fossem sujeitos a requisitos de fundos próprios mais elevados, para refletir de forma adequada os riscos mais elevados que lhes estão associados.
(82)
Na sequência do apelo do G20, o CBSB, enquanto parte do quadro de Basileia III, alterou substancialmente o regime de risco de crédito de contraparte. Espera-se que o quadro de Basileia III aumente significativamente os requisitos de fundos próprios associados aos derivados OTC e às operações de financiamento de valores mobiliários das instituições e crie incentivos importantes para que tanto umas como outras utilizem as CCP. Espera-se também que o quadro de Basileia III preveja mais incentivos para reforçar a gestão do risco das posições em risco de crédito de contraparte e que reaprecie o atual regime de tratamento das posições em risco de crédito de contraparte face às CCP.
(83)
As instituições deverão deter fundos próprios adicionais em virtude do risco de ajustamento da avaliação do crédito decorrente dos derivados OTC. As instituições também deverão aplicar uma maior correlação do valor dos ativos no cálculo dos requisitos de fundos próprios no que respeita a posições em risco de crédito de contraparte decorrentes de derivados OTC e operações de financiamento de valores mobiliários no caso de determinadas instituições financeiras. Exigir-se-á também às instituições que melhorem consideravelmente a medição e a gestão do risco de crédito de contraparte tratando melhor o risco de correlação desfavorável e as contrapartes e cauções altamente alavancadas, a par das correspondentes melhorias nas áreas de verificações a posteriori e testes de esforço.
(84)
Os riscos comerciais associados às CCP beneficiam normalmente do mecanismo multilateral de compensação e de repartição de perdas disponibilizado pelas CCP. Consequentemente, implicam um risco de crédito de contraparte muito reduzido, pelo que deverão ser sujeitos a um requisito de fundos próprios muito reduzido. Ao mesmo tempo, este requisito deverá ser positivo para garantir que as instituições detetam e monitorizam as suas posições em risco sobre as CCP como parte de uma boa gestão do risco, e para dar conta de que nem os riscos comerciais associados às CCP estão isentos de risco.
(85)
Um fundo de proteção de uma CCP é um mecanismo que permite a partilha (mutualização) de perdas entre os membros compensadores da CCP. É utilizado caso as perdas sofridas pela CCP na sequência do incumprimento de um membro compensador sejam superiores às margens e às contribuições para o fundo de proteção prestadas por esse membro e a qualquer outra cobertura que a CCP possa utilizar antes de recorrer às contribuições para o fundo de proteção dos restantes membros compensadores. À luz do que precede, o risco de perda associado a posições em risco decorrentes das contribuições para o fundo de proteção é maior do que o associado a riscos comerciais. Assim, este tipo de posições em risco deverá ser sujeito a um requisito de fundos próprios mais elevado.
(86)
O "capital hipotético" de uma CCP deverá ser uma variável necessária para determinar o requisito de fundos próprios aplicável às posições em risco de um membro compensador decorrentes das suas contribuições para o fundo de proteção de uma CCP. Apenas deverá ser entendido neste sentido. Em particular, não deverá ser entendido como o montante de capital que uma CCP é obrigada a deter pela respetiva autoridade competente.
(87)
O reexame do tratamento do risco de crédito de contraparte e, em particular, a implementação de requisitos de fundos próprios mais elevados para contratos derivados bilaterais, a fim de refletir o risco mais elevado que esses contratos representam para o sistema financeiro, faz parte integrante dos esforços da Comissão para garantir mercados de derivados eficientes, seguros e sólidos. Consequentemente, o presente regulamento complementa o Regulamento (UE) n.o 648/2012 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 4 de julho de 2012, relativo aos derivados do mercado de balcão, às contrapartes centrais e aos repositórios de transações (14).
(88)
A Comissão deverá rever as isenções aplicáveis aos grandes riscos até 31 de dezembro de 2015. Na pendência do resultado dessa revisão, os Estados-Membros deverão continuar a poder dispensar dessas regras determinados grandes riscos, durante um período transitório suficientemente longo. Com base nos trabalhos realizados no contexto da preparação e negociação da Diretiva 2009/111/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 16 de setembro de 2009, que altera as Diretivas 2006/48/CE, 2006/49/CE e 2007/64/CE no que diz respeito aos bancos em relação de grupo com instituições centrais, a determinados elementos relativos aos fundos próprios, a grandes riscos, a disposições relativas à supervisão e à gestão de crises (15), e tendo em conta a evolução registada a nível internacional e da União sobre essas questões, a Comissão deverá analisar se as referidas isenções deverão continuar a ser aplicadas de forma discricionária ou de um modo mais geral e se os riscos associados a essas posições em risco são tratados por outros meios eficazes estabelecidos no presente regulamento.
(89)
A fim de garantir que as isenções de que beneficiam as autoridades competentes relativamente às posições em risco não prejudicam de forma permanente a coerência das regras uniformes estabelecidas no presente regulamento, após um período transitório e na ausência de resultados da análise acima referida, as autoridades competentes deverão consultar a EBA sobre a oportunidade de continuarem a recorrer à possibilidade de dispensarem certas posições em risco.
(90)
Os anos que antecederam a crise financeira caracterizaram-se por uma excessiva acumulação das posições em risco das instituições relativamente aos seus fundos próprios (alavancagem). Durante a crise financeira, as perdas e a falta de financiamento forçaram as instituições a reduzirem significativamente a sua alavancagem durante um curto período de tempo. O facto aumentou as pressões no sentido da descida dos preços dos ativos, causando mais perdas às instituições o que, por sua vez, levou a novas reduções nos seus fundos próprios. Em última instância, os resultados desta espiral negativa foram a redução da disponibilização de crédito à economia real e uma crise mais profunda e mais prolongada.
(91)
Os requisitos de fundos próprios baseados no risco são essenciais para garantir fundos próprios suficientes destinados a cobrir perdas inesperadas. No entanto, a crise deixou bem patente que estes requisitos só por si não são suficientes para evitar que as instituições assumam riscos de alavancagem excessivos e insustentáveis.
(92)
Em setembro de 2009, os dirigentes do G20 comprometeram-se a elaborar regras acordadas internacionalmente para desencorajar uma alavancagem excessiva. Para o efeito, apoiaram a introdução de um rácio de alavancagem como medida complementar ao quadro de Basileia II.
(93)
Em dezembro de 2010, o CBSB publicou orientações que definem a metodologia de cálculo do rácio de alavancagem. Essas regras preveem um período de observação que decorrerá entre 1 de janeiro de 2013 e 1 de janeiro de 2017, durante o qual se controlará o rácio de alavancagem, as suas componentes e o seu comportamento em relação ao requisito baseado no risco. Com base nos resultados do período de observação, o CBSB tenciona efetuar eventuais ajustamentos definitivos à definição e calibração do rácio de alavancagem no primeiro semestre de 2017, tendo em vista a migração para um requisito vinculativo a 1 de janeiro de 2018 com base num reexame e calibração adequados. As orientações do CBSB também preveem a divulgação do rácio de alavancagem e das suas componentes a partir de 1 de janeiro de 2015.
(94)
O rácio de alavancagem é um novo instrumento de regulamentação e supervisão da União. Em consonância com diversos acordos internacionais, deverá ser introduzido inicialmente como um elemento adicional que pode ser aplicado às instituições à escolha das autoridades de supervisão. As obrigações que incumbem às instituições em matéria de informação devem permitir um reexame e calibração adequados, tendo em vista a migração para uma medida vinculativa em 2018.
(95)
Ao proceder ao reexame do impacto do rácio de alavancagem sobre diferentes modelos de negócios, há que prestar especial atenção aos modelos de negócio que se considera implicarem risco reduzido, como sejam empréstimos hipotecários e empréstimos especializados a governos regionais, autoridades locais ou entidades do setor público. A EBA, com base nos dados recebidos e nas conclusões do processo de supervisão durante um período de observação, deverá, em colaboração com as autoridades competentes, desenvolver uma classificação dos modelos de negócio e dos riscos. Com base numa análise adequada, e tendo também em conta dados históricos ou cenários de esforço, deverá ser efetuada uma avaliação dos níveis adequados do rácio de alavancagem para salvaguarda da resiliência dos respetivos modelos de negócio, bem como da questão de saber se os níveis do rácio de alavancagem deverão ser fixados como limiares ou por intervalos. Após o período de observação e a calibração dos respetivos níveis do rácio de alavancagem, e com base na avaliação efetuada, a EBA pode publicar uma análise estatística adequada do rácio de alavancagem, que inclua médias e desvios padronizados. Após a adoção do requisito de rácio de alavancagem, a EBA deverá publicar uma análise estatística adequada, que inclua médias e desvios padronizados, do rácio de alavancagem para as categorias de instituições identificadas.
(96)
As instituições deverão acompanhar o nível e as variações do rácio de alavancagem, bem como o risco de alavancagem enquanto parte do processo de avaliação da adequação do capital interno (ICAAP). Tal acompanhamento deverá ser integrado no processo de supervisão. Designadamente após a entrada em vigor dos requisitos relativos ao rácio de alavancagem, as autoridades competentes deverão acompanhar os desenvolvimentos verificados nos modelos empresariais e no correspondente perfil de risco de modo a assegurar uma classificação correta e atualizada das instituições.
(97)
Para que haja políticas de remuneração sãs, são essenciais boas estruturas de governação, transparência e divulgação. A fim de assegurar ao mercado uma transparência adequada das suas estruturas de remuneração e do risco associado, as instituições deverão divulgar informações pormenorizadas sobre as suas políticas e práticas de remuneração e, por razões de confidencialidade, sobre os montantes globais relativos ao pessoal cujas atividades profissionais tenham um impacto significativo no perfil de risco da instituição. Essas informações deverão ser disponibilizadas a todas as partes interessadas. Esses requisitos específicos não deverão prejudicar requisitos de divulgação de caráter mais geral sobre políticas de remuneração aplicáveis a nível horizontal a todos os setores. Além disso, os Estados-Membros deverão ser autorizados a exigir às instituições a disponibilização de informações mais detalhadas em matéria de remuneração.
(98)
O reconhecimento de uma agência de notação de crédito enquanto Agência de Notação Externa (ECAI) não deverá tornar mais fechado um mercado já dominado por três empresas principais. A EBA e os bancos centrais do SEBC, sem tornarem o processo mais fácil ou menos exigente, deverão apoiar o reconhecimento de mais agências de notação de crédito enquanto ECAI, por forma a abrir o mercado a outras empresas.
(99)
A Diretiva 95/46/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 24 de outubro de 1995, relativa à proteção das pessoas singulares no que diz respeito ao tratamento de dados pessoais e à livre circulação desses dados (16) e o Regulamento (CE) n.o 45/2001 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 18 de dezembro de 2000, relativo à proteção das pessoas singulares no que diz respeito ao tratamento de dados pessoais pelas instituições e pelos órgãos da Comunidade e à livre circulação desses dados (17) deverão ser aplicáveis na íntegra ao tratamento de dados pessoais para efeitos do presente regulamento.
(100)
As instituições deverão deter uma reserva prudencial diversificada de ativos líquidos que possam utilizar para cobrir as necessidades de liquidez num período de dificuldades de liquidez de curto prazo. Atendendo a que ex ante não é possível saber exatamente quais os ativos específicos dentro de cada classe de ativos que poderão estar sujeitos a choques ex-post, é adequado fomentar uma reserva prudencial de liquidez diversificada e de elevada qualidade constituída por diferentes categorias de ativos. A concentração de ativos e o excesso de confiança na liquidez do mercado criam um risco sistémico no setor financeiro que deverá ser evitado. Por conseguinte, haverá que tomar em consideração um amplo conjunto de ativos de qualidade durante um período inicial de observação, que será utilizado para a definição de um requisito de cobertura de liquidez. Ao proceder-se a uma definição uniforme de ativos líquidos, pelo menos as obrigações de dívida pública e as obrigações cobertas negociadas em mercados transparentes com um volume de negócios contínuo deverão ser consideradas ativos de liquidez e qualidade de crédito extremamente elevadas. Será também conveniente incluir na reserva prudencial de liquidez, sem limitações, os ativos correspondentes ao artigo 416.o, n.o 1, alíneas a) a c). Quando as instituições usarem o stock de liquidez, deverão implementar um plano de reconstituição do stock dos ativos líquidos, devendo as autoridades competentes garantir a adequação do plano e a sua implementação.
(101)
O stock de ativos líquidos deverá estar permanentemente disponível para atender às saídas de liquidez. O nível de necessidades de liquidez numa situação de dificuldades de liquidez de curto prazo deverá ser determinado de forma padronizada para garantir um tratamento uniforme e condições de concorrência equitativas. Deverá assegurar-se que esse tratamento padronizado não tenha consequências não deliberadas para os mercados financeiros, a concessão de crédito e o crescimento económico, tendo igualmente em conta os diferentes modelos de negócio e de investimento e os contextos de financiamento das instituições na União. Para o efeito, o requisito de cobertura de liquidez deverá ser sujeito a um período de observação. Com base nas observações e nos relatórios da EBA, a Comissão deverá ficar habilitada a adotar um ato delegado para introduzir oportunamente um requisito de cobertura de liquidez para a União que seja detalhado e harmonizado. A fim de assegurar a harmonização global no domínio da regulamentação da liquidez, o ato delegado destinado a introduzir o requisito de cobertura de liquidez deverá ser equivalente ao rácio de cobertura de liquidez previsto no quadro internacional final em matéria de medição, normas e monitorização do risco de liquidez, pelo CBSB, tendo em conta as especificidades da União e nacionais.
(102)
Para tal, durante o período de observação, a EBA deverá examinar e avaliar, designadamente, a adequação de um limiar de 60 % para os ativos líquidos de nível 1, um limite máximo de entradas correspondente a 75 % das saídas e a introdução gradual do requisito de cobertura de liquidez, começando com 60 % a partir de 1 de janeiro de 2015 e aumentando gradualmente até atingir 100 %. Ao proceder à avaliação e reporte das definições uniformes do stock de ativos líquidos, a EBA deverá basear-se na definição de ativos líquidos de elevada qualidade (HQLA) do CBSB como base para a sua análise, tendo em conta as especificidades da União e nacionais. Apesar de a EBA dever identificar as moedas em que as necessidades de ativos líquidos para as instituições estabelecidas na União excedem a disponibilidade desses ativos na moeda em causa, também deverá analisar anualmente se deverão ser aplicadas derrogações, incluindo as identificadas no presente regulamento. Além disso, a EBA deverá avaliar anualmente se, em relação a cada nova derrogação, bem como às derrogações já identificadas no presente regulamento, deverão ser associadas eventuais condições adicionais para a sua utilização pelas instituições estabelecidas na União ou se deverão ser revistas as condições existentes. A EBA deverá apresentar os resultados da sua análise num relatório anual a submeter à Comissão.
(103)
A fim de melhorar a eficiência e reduzir os encargos administrativos, a EBA deverá instituir um quadro de reporte coerente com base num conjunto harmonizado de normas para os requisitos de liquidez que deverão ser aplicados em toda a União. Para esse efeito, a EBA deverá desenvolver formatos de reporte uniformes e soluções TI que tenham em conta as disposições do presente regulamento e da Diretiva 2013/36/UE. Até à data de aplicação da totalidade dos requisitos de liquidez, as instituições deverão continuar a satisfazer os seus requisitos nacionais em matéria de reporte.
(104)
A EBA, em cooperação com o ESRB, deverá emitir orientações relativas aos princípios de utilização do stock de ativos líquidos em situações de esforço.
(105)
Não se deverá partir do princípio de que as instituições irão receber apoio, sob a forma de liquidez, por parte de outras instituições que pertençam ao mesmo grupo quando tiverem dificuldades em cumprir as suas obrigações de pagamento. Contudo, sob reserva de condições rigorosas e do acordo de cada uma das autoridades competentes envolvidas, as autoridades competentes deverão poder dispensar da aplicação do requisito de liquidez em base individual as instituições e submetê-las a um requisito em base consolidada, de modo a permitir-lhes gerir a sua liquidez de forma centralizada, ao nível do grupo ou subgrupo.
(106)
Na mesma linha, quando não for concedida qualquer dispensa e o requisito de liquidez passar a ser vinculativo, os fluxos de liquidez entre duas instituições que pertençam ao mesmo grupo e que estejam sujeitas a supervisão consolidada só deverão beneficiar de taxas preferenciais de entradas e saídas de liquidez quando forem postas em prática todas as salvaguardas necessárias. Estes tratamentos preferenciais específicos deverão ser estritamente definidos e estar dependentes do cumprimento de uma série de condições rigorosas e objetivas. O tratamento específico aplicável a um dado fluxo intragrupo deverá ser determinado utilizando uma metodologia que aplique critérios e parâmetros objetivos, a fim de determinar níveis específicos de entradas e saídas de liquidez entre a instituição e a contraparte. Tendo por base as observações e apoiando-se no relatório da EBA, a Comissão deverá, se necessário e como parte do ato delegado adotado nos termos do presente regulamento a fim de especificar o requisito de cobertura de liquidez, ficar habilitada a adotar atos delegados para estabelecer esses tratamentos intragrupo específicos, a metodologia e os critérios objetivos aos quais estão associados, bem como as modalidades de decisão conjunta para a avaliação desses critérios.
(107)
As obrigações emitidas pela National Asset Management Agency (NAMA) na Irlanda são de especial importância para a recuperação dos bancos irlandeses e a sua emissão obteve a aprovação prévia dos Estados-Membros, tendo sido aprovada como auxílio estatal pela Comissão enquanto medida de apoio introduzida para eliminar dos balanços de determinadas instituições de crédito os ativos em situação de imparidade. A emissão dessas obrigações, medida transitória apoiada pela Comissão e pelo BCE, faz parte integrante da reestruturação do sistema bancário irlandês. Essas obrigações são garantidas pelo Governo irlandês e são cauções elegíveis junto das autoridades monetárias. A Comissão deverá prever mecanismos específicos de salvaguarda dos ativos mobiliários emitidos ou garantidos por entidades com aprovação de auxílios estatais da União, como parte do ato delegado que adotar nos termos do presente regulamento a fim de especificar o requisito de cobertura de liquidez. A esse respeito, a Comissão deverá ter em conta o facto de as instituições que calculam os requisitos de liquidez nos termos do presente regulamento deverem ser autorizadas a incluir obrigações prioritárias da NAMA enquanto ativos de liquidez e qualidade de crédito extremamente elevadas até dezembro de 2019.
(108)
Do mesmo modo, as obrigações emitidas pela sociedade de gestão de ativos espanhola são de especial importância para a recuperação do setor bancário espanhol e são uma medida transitória apoiada pela Comissão e pelo BCE, enquanto parte integrante da reestruturação do sistema bancário espanhol. Uma vez que a sua emissão está prevista no Memorando de Entendimento sobre as Condicionalidades do Setor Financeiro assinado pela Comissão e pelas autoridades espanholas em 23 de julho de 2012, e que a transferência dos ativos exige a aprovação da Comissão enquanto medida de auxílio estatal introduzida para eliminar dos balanços de determinadas instituições de crédito os ativos em situação de imparidade, e na medida em que essas obrigações estão garantidas pelo Governo espanhol e são cauções elegíveis junto das autoridades monetárias. A Comissão deverá prever mecanismos específicos de salvaguarda dos ativos mobiliários emitidos ou garantidos por entidades com aprovação de auxílios estatais da União, como parte do ato delegado que adotar nos termos do presente regulamento a fim de especificar o requisito de cobertura de liquidez. A esse respeito, a Comissão deverá ter em conta o facto de as instituições que calculam os requisitos de liquidez nos termos do presente regulamento deverem ser autorizadas a incluir obrigações prioritárias da sociedade de gestão de ativos espanhola enquanto ativos de liquidez e qualidade de crédito extremamente elevadas pelo menos até dezembro de 2023.
(109)
Com base nos relatórios que a EBA deverá apresentar e ao elaborar a proposta de ato delegado sobre os requisitos de liquidez, a Comissão deverá também examinar se as obrigações prioritárias emitidas por entidades jurídicas de natureza similar à NAMA na Irlanda ou à sociedade de gestão de ativos espanhola, estabelecidas para o mesmo efeito e de especial importância para a recuperação de bancos em qualquer outro Estado-Membro, deverão beneficiar desse tratamento, na medida em que estão garantidas pelo Governo central do Estado-Membro em causa e são cauções elegíveis junto das autoridades monetárias.
(110)
Ao elaborar projetos de normas técnicas de regulamentação a fim de estabelecer os métodos de medição de uma saída de liquidez adicional, a EBA deverá considerar uma retrospetiva histórica padronizada como metodologia de tal medição.
(111)
Na pendência da introdução do rácio de financiamento estável líquido (NSFR) como norma mínima vinculativa, as instituições deverão observar a obrigação geral de financiamento. A obrigação geral de financiamento não deverá constituir um requisito sob a forma de rácio. Se, na pendência da introdução do NSFR, for introduzido um rácio de financiamento estável como norma mínima através de uma disposição nacional, as instituições deverão cumprir essa norma mínima em conformidade.
(112)
Para além das necessidades de liquidez de curto prazo, as instituições deverão também adotar estruturas de financiamento que sejam estáveis num horizonte de longo prazo. Em dezembro de 2010, o CBSB acordou em que o rácio de financiamento líquido estável passaria para um requisito mínimo até 1 de janeiro de 2018 e que o CBSB implementaria processos de reporte rigorosos destinados a acompanhar o rácio durante um período de transição e continuaria a analisar as implicações dessas normas para os mercados financeiros, a concessão do crédito e o crescimento económico, tratando as consequências não intencionais consoante necessário. O CBSB acordou, assim, em que o rácio de financiamento líquido estável estaria sujeito a um período de observação e incluiria uma cláusula de revisão. Nesse contexto, a EBA deverá, com base nos relatórios previstos pelo presente regulamento, avaliar o modo de estruturar um requisito de financiamento estável. Com base nessa avaliação, a Comissão deverá apresentar um relatório ao Parlamento Europeu e ao Conselho, acompanhado de eventuais propostas para introduzir o referido requisito até 2018.
(113)
As fragilidades no governo das sociedades de várias instituições têm contribuído para a assunção de riscos excessivos e imprudentes no setor bancário, que levaram à falência de algumas instituições e a problemas sistémicos.
(114)
A fim de facilitar o acompanhamento das práticas do governo das instituições e melhorar a disciplina do mercado, as instituições deverão divulgar publicamente os seus sistemas de governo das sociedades. Os seus órgãos de gestão deverão aprovar e divulgar publicamente uma declaração que garanta ao público que os referidos sistemas são adequados e eficientes.
(115)
A fim de ter em conta a diversidade dos modelos de negócio das instituições no mercado interno, deverão ser cuidadosamente examinados determinados requisitos estruturais de longo prazo, tais como o NSFR e o rácio de alavancagem, com vista à promoção de uma variedade de estruturas bancárias robustas que têm estado e deverão continuar a estar ao serviço da economia da União.
(116)
Para que sejam prestados, a título permanente, serviços financeiros aos agregados familiares e às empresas, é necessária uma estrutura de financiamento estável. Os fluxos de financiamento de longo prazo dos sistemas financeiros bancários de muitos Estados-Membros podem, de um modo geral, apresentar características diferentes das observadas noutros mercados internacionais. Além disso, podem ter-se desenvolvido nos Estados-Membros estruturas de financiamento específicas para proporcionar um financiamento estável aos investimentos de longo prazo, incluindo estruturas bancárias descentralizadas para canalizar liquidez ou títulos hipotecários especializados que são negociados em mercados de elevada liquidez ou que são um investimento apreciado pelos investidores de longo prazo. Esses fatores estruturais deverão ser cuidadosamente examinados. Para esse efeito, é essencial que, uma vez finalizadas as normas internacionais, a EBA e o ESRB, com base nos relatórios exigidos pelo presente regulamento, avaliem a melhor forma de conceber um requisito de financiamento estável, tendo plenamente em conta a diversidade das estruturas de financiamento no mercado bancário da União.
(117)
A fim de assegurar, durante um período de transição, a progressiva convergência entre o nível dos fundos próprios e os ajustamentos prudenciais aplicados à definição de fundos próprios na União, por um lado, e a definição de fundos próprios estabelecida no presente regulamento, por outro, a introdução dos requisitos de fundos próprios previstos no presente regulamento deverá ocorrer gradualmente. É essencial garantir que esta introdução gradual é consistente com as recentes melhorias efetuadas pelos Estados-Membros em relação aos seus requisitos de fundos próprios e à sua definição desses fundos. Para o efeito, durante o período de transição as autoridades competentes deverão determinar, dentro dos limites inferior e superior definidos, o ritmo de introdução do nível necessário de fundos próprios e os ajustamentos prudenciais previstos no presente regulamento.
(118)
Para facilitar a transição suave dos ajustamentos prudenciais divergentes, atualmente aplicados nos Estados-Membros, para o conjunto de ajustamentos prudenciais previstos no presente regulamento, durante o período de transição as autoridades competentes poderão continuar a exigir que as instituições efetuem, de forma limitada, ajustamentos prudenciais aos fundos próprios que constituem uma derrogação do presente regulamento.
(119)
A fim de assegurar que as instituições dispõem de tempo suficiente para cumprir os novos níveis exigidos e a definição de fundos próprios, determinados instrumentos de capital que não satisfazem a definição de fundos próprios previstos no presente regulamento deverão ser eliminados progressivamente entre 1 de janeiro de 2013 e 31 de dezembro de 2021. Além disso, há que reconhecer plenamente nos fundos próprios, durante um período limitado, determinados instrumentos em que o Estado injetou capital. Além disso, os prémios de emissão relacionados com elementos considerados fundos próprios em conformidade com as medidas nacionais de transposição da Diretiva 2006/48/CE deverão ser consideradas fundos próprios principais de nível 1 em determinadas circunstâncias.
(120)
A fim de assegurar a convergência progressiva para regras uniformes em matéria de divulgação, por parte das instituições, de informações precisas e completas sobre o perfil de risco das diversas instituições destinadas aos intervenientes do mercado, os requisitos de divulgação deverão ser introduzidos gradualmente.
(121)
Para que a evolução do mercado e a experiência adquirida na aplicação do presente regulamento sejam tomadas em consideração, a Comissão deverá ser instada a apresentar ao Parlamento Europeu e ao Conselho relatórios, se necessário acompanhados de propostas legislativas, sobre os efeitos possíveis dos requisitos de capital sobre o ciclo económico, os requisitos de fundos próprios para as posições em risco sob a forma de obrigações cobertas, os grandes riscos, os requisitos de liquidez, a alavancagem, as posições em risco sobre o risco de crédito transferido, o risco de crédito de contraparte e o método do risco inicial, as posições em risco sobre a carteira de retalho, a definição de fundos próprios elegíveis e o nível de aplicação do presente regulamento.
(122)
A finalidade principal do enquadramento jurídico para as instituições de crédito deverá ser a de assegurar o funcionamento de serviços vitais para a economia real, limitando simultaneamente o risco moral. A separação estrutural das atividades bancárias de retalho e de investimento dentro de um grupo bancário poderá ser um dos principais instrumentos para apoiar esse objetivo. Nenhuma disposição do atual quadro regulamentar deverá, por conseguinte, impedir a introdução de medidas destinadas à consecução de tal separação. A Comissão deverá analisar a questão da separação estrutural na União e apresentar ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório, acompanhado, se necessário, de propostas legislativas.
(123)
Do mesmo modo, tendo em vista proteger os depositantes e preservar a estabilidade financeira, os Estados-Membros deverão ser também autorizados a adotar medidas estruturais que exijam que as instituições de crédito autorizadas nesse Estado-Membro reduzam as suas posições em risco sobre diferentes entidades jurídicas em função das atividades que desenvolvam e independentemente do local dessas atividades. Todavia, devido à possibilidade de essas medidas terem um impacto negativo mediante a fragmentação do mercado interno, só deverão ser aprovadas em condições estritas, na pendência da entrada em vigor de um futuro ato jurídico que as harmonize explicitamente.
(124)
A fim de especificar os requisitos estabelecidos no presente regulamento, o poder de adotar atos nos termos do artigo 290.o do TFUE deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito às adaptações técnicas ao presente regulamento para clarificar definições, garantir a aplicação uniforme do presente regulamento ou ter em conta a evolução dos mercados financeiros, harmonizar a terminologia e a formulação das definições com as dos atos posteriores relevantes, alterar as disposições do presente regulamento relativas a fundos próprios para ter em conta a evolução das normas contabilísticas ou da legislação da União, ou no que respeita à convergência das práticas de supervisão, alargar as listas de classes de risco para efeitos do Método Padrão ou do Método IRB, a fim de ter em conta a evolução dos mercados financeiros, ajustar determinados montantes relevantes para essas classes de risco, a fim de ter em conta os efeitos da inflação, adaptar a lista e a classificação dos elementos extrapatrimoniais, e adaptar disposições específicas e critérios técnicos relativos ao tratamento do risco de crédito de contraparte, ao Método Padrão e ao Método IRB, à redução do risco de crédito, à titularização, ao risco operacional, ao risco de mercado, à liquidez, à alavancagem e à divulgação, a fim de ter em conta a evolução dos mercados financeiros, das normas contabilísticas ou da legislação da União, ou no que diz respeito à convergência das práticas de supervisão e medição de risco e ter em conta do resultado da reapreciação de várias questões relacionadas com o âmbito da Diretiva 2004/39/CE.
(125)
Deverá também ser delegado na Comissão o poder de adotar atos nos termos do artigo 290.o do TFUE no que diz respeito à prescrição de uma redução temporária do nível de fundos próprios ou dos ponderadores de risco especificados no presente regulamento, a fim de ter em conta circunstâncias específicas, de clarificar a isenção de certas posições em risco da aplicação das disposições do presente regulamento relativas aos grandes riscos, de especificar os montantes relevantes para o cálculo dos requisitos de capital para a carteira de negociação, a fim de ter em conta a evolução nos domínios económico e monetário, de ajustar as categorias de empresas de investimento elegíveis para determinadas derrogações quanto aos níveis de fundos próprios exigidos, a fim de ter em conta a evolução dos mercados financeiros, de clarificar o requisito de as empresas de investimento deterem fundos próprios equivalentes a um quarto das suas despesas gerais fixas do ano anterior, a fim de assegurar a aplicação uniforme do presente regulamento, de determinar os elementos dos fundos próprios com base nos quais deverão ser efetuadas as deduções das participações de uma instituição nos instrumentos de entidades relevantes, de introduzir disposições transitórias adicionais relativas ao tratamento dos ganhos e perdas atuariais na avaliação dos passivos das instituições associados a pensões de benefícios definidos. É de particular importância que a Comissão proceda às consultas adequadas durante os trabalhos preparatórios, incluindo a nível de peritos. A Comissão, quando preparar e redigir atos delegados, deverá assegurar a transmissão simultânea, atempada e adequada dos documentos relevantes ao Parlamento Europeu e ao Conselho.
(126)
De acordo com a Declaração n.o 39 do artigo 290.o do TFUE, a Comissão deverá continuar a consultar os peritos designados pelos Estados-Membros para a elaboração dos seus projetos de atos delegados no domínio dos serviços financeiros, de acordo com a prática estabelecida.
(127)
As normas técnicas relativas aos serviços financeiros deverão assegurar a harmonização, condições uniformes e uma adequada proteção dos depositantes, investidores e consumidores na União. Na medida em que se trata de um organismo com competências técnicas altamente especializadas, ganhar-se-á em eficiência e será apropriado confiar à EBA a elaboração de projetos de normas técnicas de regulamentação e de execução que não envolvam escolhas políticas, para apresentação à Comissão. A EBA deverá assegurar processos administrativos e de reporte eficientes ao elaborar as normas técnicas. Os formatos de reporte deverão ser proporcionados à natureza, escala e complexidade das atividades das instituições.
(128)
A Comissão deverá adotar os projetos de normas técnicas de regulamentação elaborados pela EBA nos domínios das sociedades mútuas, das sociedades cooperativas, das instituições de poupança ou instituições similares, de determinados instrumentos de fundos próprios, dos ajustamentos prudenciais, das deduções aos fundos próprios, dos instrumentos de fundos próprios adicionais, dos interesses minoritários, dos serviços auxiliares da atividade bancária, do tratamento do ajustamento ao risco de crédito, da probabilidade de incumprimento, da perda dado o incumprimento,, dos métodos de ponderação de risco dos ativos, da convergência das práticas de supervisão, da liquidez e das disposições transitórias relativas aos fundos próprios, por meio de atos delegados, ao abrigo do artigo 290.o do TFUE e nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010. É de particular importância que a Comissão proceda às consultas adequadas durante os trabalhos preparatórios, incluindo a nível de peritos. A Comissão e EBA deverão assegurar que essas normas e requisitos possam ser aplicados por todas as instituições visadas de forma proporcionada à natureza, escala e complexidade dessas instituições e das respetivas atividades.
(129)
A aplicação de alguns atos delegados previstos no presente regulamento, tal como o ato delegado relativo ao requisito de cobertura de liquidez, pode vir a ter um impacto significativo nas instituições supervisionadas e na economia real. A Comissão deverá assegurar que o Parlamento Europeu e do Conselho estão permanentemente bem informados acerca dos desenvolvimentos relevantes a nível internacional e da reflexão que vai sendo efetuada na Comissão ainda antes da publicação dos atos delegados.
(130)
A Comissão deverá também ficar habilitada a adotar as normas técnicas de execução elaboradas pela EBA no que diz respeito a consolidação, decisões conjuntas, relatórios, divulgação, posições em risco garantidas por hipotecas, avaliação de riscos, métodos de ponderação de risco dos ativos, ponderadores de risco e especificação de determinadas posições em risco, tratamento de opções e warrants, posições sobre instrumentos de capital e divisas, utilização de modelos internos, alavancagem e elementos extrapatrimoniais, por meio de atos de execução, ao abrigo do artigo 291.o do TFUE e nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
(131)
Atendendo às especificidades e à quantidade das normas técnicas de regulamentação que deverão ser adotadas por força do presente regulamento, caso a Comissão adote uma norma técnica de regulamentação idêntica ao projeto de norma técnica de regulamentação apresentado pela EBA, o prazo no qual o Parlamento Europeu ou o Conselho podem formular objeções a uma norma técnica de regulamentação,, deverá, se necessário, ser prorrogado em um mês. Além disso, a Comissão deverá procurar adotar as normas técnicas de regulamentação em tempo útil de modo a permitir ao Parlamento Europeu e ao Conselho o exercício pleno do controlo, tendo em conta o volume e a complexidade das normas técnicas de regulamentação, a especificidade do Regimento do Parlamento Europeu e do Regulamento Interno do Conselho, e o calendário dos trabalhos e a composição destas instituições.
(132)
Para garantir um nível elevado de transparência, a EBA deverá proceder a consultas relacionadas com os projetos de normas técnicas a que se refere o presente regulamento. A EBA e a Comissão deverão começar a preparar, o mais rapidamente possível, os seus relatórios sobre os requisitos de liquidez e a alavancagem, conforme previsto no presente regulamento.
(133)
A fim de garantir condições uniformes de aplicação do presente regulamento, deverão ser atribuídas competências de execução à Comissão. Tais competências deverão ser exercidas nos termos do Regulamento (UE) n.o 182/2011 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 16 de fevereiro de 2011, que estabelece as regras e os princípios gerais relativos aos mecanismos de controlo pelos Estados-Membros do exercício das competências de execução pela Comissão (18).
(134)
De acordo com artigo 345.o do TFUE, segundo o qual os Tratados em nada prejudicam o regime da propriedade nos Estados-Membros, o presente regulamento não favorece nem prejudica os tipos de propriedade abrangidos pelo seu âmbito de aplicação.
(135)
A Autoridade Europeia para a Proteção de Dados foi consultada nos termos do artigo 28.o, n.o2, do Regulamento (CE) n.o 45/2001 e emitiu um parecer (19).
(136)
O Regulamento (UE) n.o 648/2012 deverá ser alterado em conformidade,
ADOTARAM O PRESENTE REGULAMENTO:
PARTE I
DISPOSIÇÕES GERAIS
TÍTULO I
OBJETO, ÂMBITO DE APLICAÇÃO E DEFINIÇÕES
Artigo 1.o
Âmbito de aplicação
O presente regulamento estabelece regras uniformes em matéria de requisitos prudenciais gerais que as instituições sujeitas à supervisão ao abrigo da Diretiva 2013/36/UE cumprem em relação aos seguintes itens:
a)
Requisitos de fundos próprios relativos a elementos totalmente quantificáveis, uniformes e padronizados de risco de crédito, risco de mercado, risco operacional e risco de liquidação;
b)
Requisitos para limitar grandes riscos;
c)
Após a entrada em vigor do ato delegado a que se refere o artigo 460.o, requisitos de liquidez relativos a elementos de risco de liquidez totalmente quantificáveis, uniformes e padronizados;
d)
Requisitos de reporte de informação relativos às alíneas a), b) e c) e à alavancagem;
e)
Requisitos de divulgação pública de informações.
O presente regulamento não regula os requisitos de divulgação aplicáveis às autoridades competentes no domínio da regulação e supervisão prudenciais das instituições, constantes da Diretiva 2013/36/UE.
Artigo 2.o
Poderes de supervisão
Para efeitos do cumprimento do presente regulamento, as autoridades competentes dispõem dos poderes e respeitam os procedimentos estabelecidos na Diretiva 2013/36/UE.
Artigo 3.o
Aplicação de requisitos mais rigorosos por parte das instituições
O presente regulamento não obsta a que as instituições mantenham fundos próprios e respetivas componentes para além do exigido no presente regulamento, ou apliquem medidas mais rigorosas do que as exigidas pelo mesmo.
Artigo 4.o
Definições
1. Para efeitos do presente regulamento, aplicam-se as seguintes definições:
1)
"Instituição de crédito": uma empresa cuja atividade consiste em aceitar do público depósitos ou outros fundos reembolsáveis e em conceder crédito por conta própria;
2)
"Empresa de investimento": uma pessoa na aceção do artigo 4.o, n.o 1, ponto 1),da Diretiva 2004/39/CE, que está sujeita aos requisitos previstos nessa diretiva, com exceção de:
a)
Instituições de crédito,
b)
Empresas locais;
c)
Empresas não autorizadas a prestar os serviços auxiliares referidos no Anexo I, Secção B, ponto 1), da Diretiva 2004/39/CE, que prestem exclusivamente um ou mais dos serviços e atividades de investimento enumerados no Anexo I, Secção A, pontos 1), 2), 4) e 5), da referida diretiva e que não estejam autorizadas a deter fundos ou valores mobiliários pertencentes aos seus clientes e que, por esse motivo, nunca possam ficar em débito para com esses clientes;
3)
"Instituição": uma instituição de crédito ou uma empresa de investimento;
4)
"Empresa local": uma empresa que negoceia por conta própria nos mercados de futuros sobre instrumentos financeiros, de opções ou de outros instrumentos derivados, e nos mercados à vista, com a única finalidade de cobrir posições nos mercados de instrumentos derivados, ou que negoceia por conta de outros membros desses mercados e se encontra coberta pela garantia de membros compensadores dos referidos mercados, quando a garantia de boa execução dos contratos celebrados pela empresa é prestada por membros compensadores dos mesmos mercados;
5)
"Empresa de seguros": uma empresa de seguros na aceção do artigo 13.o, ponto 1, da Diretiva 2009/138/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 25 de novembro de 2009, relativa ao acesso à atividade de seguros e resseguros e ao seu exercício (Solvência II) (20);
6)
"Empresa de resseguros": uma empresa de resseguros na aceção do artigo 13.o, ponto 4, da Diretiva 2009/138/CE;
7)
"Organismo de investimento coletivo" ou "OIC": um organismo de investimento coletivo em valores mobiliários (OICVM), na aceção do artigo 1.o, ponto 2, da Diretiva 2009/65/CE, do Parlamento Europeu e do Conselho, de 13 de julho de 2009, que coordena as disposições legislativas, regulamentares e administrativas respeitantes a alguns organismos de investimento coletivo em valores mobiliários (OICVM) (21), incluindo, salvo disposição em contrário, entidades de países terceiros que desenvolvam atividades similares e que estejam sujeitas a supervisão ao abrigo da legislação da União ou da legislação de um país terceiro que aplique requisitos de supervisão e regulamentação pelo menos equivalentes aos aplicados na União, um fundo de investimento alternativo (FIA), na aceção do artigo 4.o, n.o 1, alínea a), da Diretiva 2011/61/UE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 8 de junho de 2011, relativa aos gestores de fundos de investimento alternativos (22), ou um FIA extra-UE, na aceção do artigo 4.o, n.o 1, alínea a-A), dessa diretiva;
8)
"Entidade do setor público: um organismo administrativo não comercial que responde perante as administrações centrais, as administrações regionais ou as autoridades locais ou as autoridades que exerçam as mesmas responsabilidades que as administrações regionais e as autoridades regionais e locais ou uma empresa não comercial detida, ou estabelecida e patrocinada, pelas administrações centrais, pelas administrações regionais ou pelas autoridades locais e que dispõe de acordos específicos de garantia e incluem organismos com autonomia administrativa que estejam sob supervisão pública;
9)
"Órgão de administração": um órgão de administração na aceção do artigo 3.o, n.o 1, ponto 7,da Diretiva 2013/36/UE;
10)
"Direção de topo": a direção de topo na aceção do artigo 3.o, n.o 1, ponto 9, da Diretiva 2013/36/UE;
11)
"Risco sistémico": o risco sistémico na aceção do artigo 3.o, n.o 1, ponto 10 da 2013/36/UE;
12)
"Risco do modelo": o risco do modelo na aceção do artigo 3.o, n.o 1, ponto 11 da 2013/36/UE;
13)
"Cedente": uma entidade que:
a)
Por si própria ou através de entidades relacionadas, participou direta ou indiretamente no acordo inicial que fixou as obrigações, efetivas ou potenciais, do devedor ou potencial devedor que deram origem à posição em risco objeto de titularização; ou
b)
Adquire as posições em risco de um terceiro por conta própria e que, subsequentemente, procede à sua titularização;
14)
"Patrocinador": uma instituição distinta da instituição cedente que estabelece e gere um programa de papel comercial garantido por ativos ou outro esquema de titularização, no âmbito do qual adquire posições em risco a entidades terceiras;
15)
"Empresa-mãe":
a)
Uma empresa-mãe na aceção dos artigos 1.o e 2.o da Diretiva 83/349/CEE;
b)
Para efeitos do Título VII, Capítulos 3 e 4, Secção II e do Título VIII da Diretiva 2013/36/UE e da Parte V do presente regulamento, uma empresa-mãe na aceção do artigo 1.o, n.o 1, da Diretiva 83/349/CEE e qualquer empresa que exerça efetivamente uma influência dominante sobre outra empresa;
16)
"Filial":
a)
Uma empresa filial na aceção dos artigos 1.o e 2.o da Diretiva 83/349/CEE;
b)
Uma empresa filial na aceção do artigo 1.o, n.o 1, da Diretiva 83/349/CEE e qualquer empresa sobre a qual uma empresa-mãe exerça efetivamente uma influência dominante;
As filiais das filiais são igualmente consideradas filiais da empresa-mãe de que ambas dependem;
17)
"Sucursal": um estabelecimento de uma instituição, desprovido de personalidade jurídica, e que efetue diretamente, no todo ou em parte, operações inerentes à atividade da instituição;
18)
"Empresa de serviços auxiliares": uma empresa cuja atividade principal consista na detenção ou na gestão de imóveis, na gestão de serviços informáticos ou noutra atividade similar que tenha um caráter auxiliar relativamente à atividade principal de uma ou várias instituições;
19)
"Sociedade de gestão de ativos": uma sociedade de gestão de ativos na aceção do artigo 2.o, ponto 5), da Diretiva 2002/87/CE e um GFIA na aceção do artigo 4.o, n.o 1, alínea b), da Diretiva 2011/61/UE, incluindo, salvo disposição em contrário, entidades de países terceiros que desenvolvam atividades similares e que estejam sujeitas à legislação de um país terceiro que aplique requisitos de supervisão e regulamentação pelo menos equivalentes aos aplicados na União;
20)
"Companhia financeira": uma instituição financeira cujas filiais sejam exclusiva ou principalmente instituições ou instituições financeiras, sendo pelo menos uma destas filiais uma instituição, e que não seja uma companhia financeira mista;
21)
"Companhia financeira mista": uma companhia financeira mista na aceção do artigo 2.o, ponto 15, da Diretiva 2002/87/CE;
22)
"Companhia mista": uma empresa-mãe que não seja uma companhia financeira ou uma instituição ou uma companhia financeira mista, em cujas filiais se inclua, pelo menos, uma instituição;
23)
"Empresa de seguros de um país terceiro": uma empresa de seguros de um país terceiro na aceção do artigo 13.o, ponto 3, da Diretiva 2009/138/CE;
24)
"Empresa de resseguros de um país terceiro": uma empresa de resseguros de um país terceiro na aceção do 13.o, ponto 6, da Diretiva 2009/138/CE;
25)
"Empresa de investimento reconhecida de países terceiros": uma empresa que satisfaz cumulativamente as seguintes condições:
a)
Se estivessem estabelecidas na União, seriam abrangidas pela definição de empresa de investimento;
b)
Serem autorizadas num país terceiro;
c)
Estarem sujeitas a regras prudenciais consideradas pelas autoridades competentes como sendo pelo menos tão rigorosas como as estabelecidas no presente regulamento ou na Diretiva 2013/36/UE e cumprirem essas regras;
26)
"Instituição financeira": uma empresa que não seja uma instituição, cuja atividade principal é a aquisição de participações ou o exercício de uma ou mais das atividades enumeradas no Anexo I, pontos 2 a 12 e 15, da Diretiva 2013/36/UE, incluindo uma companhia financeira, uma companhia financeira mista, uma instituição de pagamento, na aceção da Diretiva 2007/64/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 13 de novembro de 2007, relativa aos serviços de pagamento no mercado interno (23), e uma sociedade de gestão de ativos, mas excluindo as sociedades gestoras de participações no setor dos seguros e as sociedades gestoras de participações de seguros mistas, na aceção do artigo 212.o, n.o1, ponto g) da Diretiva 2009/138/CE;
27)
"Entidade do setor financeiro":
a)
Uma instituição;
b)
Uma instituição financeira;
c)
Uma empresa de serviços auxiliares incluída na situação financeira consolidada de uma instituição;
d)
Uma empresa de seguros;
e)
Uma empresa de seguros de um país terceiro;
f)
Uma empresa de resseguros;
g)
Uma empresa de resseguros de um país terceiro;
h)
Uma sociedade gestora de participações no setor dos seguros;
i)
Uma companhia mista;
j)
Uma sociedade gestora de participações de seguros mista, na aceção do artigo 212.o, n.o1, alínea g), da Diretiva 2009/138/CE;
k)
Uma empresa excluída do âmbito de aplicação da Diretiva 2009/138/CE, nos termos do artigo 4.o dessa diretiva;
l)
Uma empresa de um país terceiro com uma atividade de negócios principal comparável a qualquer das entidades a que se referem as alíneas a) a k);
28)
"Instituição-mãe num Estado-Membro": uma instituição num Estado-Membro que tenha como filial uma instituição ou uma instituição financeira ou que detenha uma participação numa instituição dessa natureza ou numa instituição financeira e que não seja, ela própria, filial de outra instituição autorizada no mesmo Estado-Membro ou de uma companhia financeira ou companhia financeira mista estabelecida no mesmo Estado-Membro;
29)
"Instituição-mãe na UE": uma instituição-mãe num Estado-Membro que não seja filial de outra instituição autorizada em qualquer Estado-Membro ou de uma companhia financeira ou companhia financeira mista estabelecida em qualquer Estado-Membro;
30)
"Companhia financeira-mãe num Estado-Membro": uma companhia financeira que não seja, ela própria, filial de uma instituição autorizada no mesmo Estado-Membro ou de uma companhia financeira ou companhia financeira mista estabelecida no mesmo Estado-Membro;
31)
"Companhia financeira-mãe na UE": uma companhia financeira-mãe num Estado-Membro que não seja filial de uma instituição autorizada em qualquer Estado-Membro ou de outra companhia financeira ou companhia financeira mista estabelecida em qualquer Estado-Membro;
32)
"Companhia financeira mista-mãe num Estado-Membro": uma companhia financeira mista que não seja, ela própria, filial de uma instituição autorizada no mesmo Estado-Membro ou de uma companhia financeira ou companhia financeira mista estabelecida nesse mesmo Estado-Membro;
33)
"Companhia financeira mista-mãe na UE": uma companhia financeira mista-mãe num Estado-Membro que não seja filial de uma instituição autorizada em qualquer Estado-Membro ou de outra companhia financeira ou companhia financeira mista estabelecida em qualquer Estado-Membro;
34)
"Contraparte central" ou "CCP": uma contraparte central na aceção do artigo 2.o, ponto 1, do Regulamento (UE) n.o 648/2012;
35)
"Participação": a participação na aceção do artigo 17.o, primeiro período, da Quarta Diretiva 78/660/CEE do Conselho, de 25 de julho de 1978, relativa às contas anuais de certas formas de sociedades, ou o facto de deter, direta ou indiretamente, 20 % ou mais dos direitos de voto ou do capital de uma empresa;
36)
"Participação qualificada": uma participação direta ou indireta numa empresa que represente percentagem não inferior a 10 % do capital ou dos direitos de voto ou que permita exercer uma influência significativa na gestão dessa empresa;
37)
"Controlo": a relação entre uma empresa-mãe e uma filial, na aceção do artigo 1.o da Diretiva 83/349/CEE ou as normas de contabilidade a que a instituição está sujeita por força do Regulamento (CE) n.o 1606/2002, ou uma relação da mesma natureza entre qualquer pessoa singular ou coletiva e uma empresa;
38)
"Relação estreita": uma situação em que duas ou mais pessoas singulares ou coletivas se encontram ligadas de uma das seguintes formas:
a)
Participação sob a forma de detenção, direta ou através de uma relação de controlo, de 20 % ou mais dos direitos de voto ou do capital de uma empresa;
b)
Controlo;
c)
Ligação de ambas ou de todas de modo duradouro a um mesmo terceiro através de uma relação de controlo;
39)
"Grupo de clientes ligados entre si":
a)
Duas ou mais pessoas, singulares ou coletivas, que constituam, até prova em contrário, uma única entidade do ponto de vista do risco porque uma delas detém, direta ou indiretamente, o poder de controlo sobre a outra ou as outras;
b)
Duas ou mais pessoas, singulares ou coletivas, entre as quais não existe qualquer relação de controlo na aceção da alínea a), mas que devam ser consideradas como constituindo uma única entidade do ponto de vista do risco por estarem de tal forma ligadas que, na eventualidade de uma delas se deparar com problemas financeiros, especialmente dificuldades de financiamento ou de reembolso, a outra ou todas as outras terão também, provavelmente, dificuldades de financiamento ou de reembolso;
Não obstante as alíneas a) e b), se uma administração central controlar diretamente, ou estiver diretamente ligada a mais do que uma pessoa singular ou coletiva, pode considerar-se que o conjunto constituído pela administração central e por todas as pessoas singulares ou coletivas direta ou indiretamente por aquela controladas, de acordo com a alínea a), ou ligadas, de acordo com a alínea b), não constitui um grupo de clientes ligados entre si. Em contrapartida, a existência de um grupo de clientes ligados entre si, constituído pela administração central e por outras pessoas singulares ou coletivas, pode ser objeto de avaliação separada relativamente a cada uma das pessoas diretamente controladas, de acordo com a alínea a), ou diretamente ligadas, de acordo com a alínea b), e a todas as pessoas singulares e coletivas que sejam controladas por essa pessoa, de acordo com a alínea a), ou que estejam ligadas a essa pessoa, de acordo com a alínea b), incluindo a administração central. O mesmo se aplica no caso das administrações regionais ou das autoridades locais a que é aplicável o artigo 115.o, n.o 2;
40)
"Autoridade competente": uma autoridade pública ou um organismo oficialmente reconhecido pelo direito nacional habilitado, por força do direito nacional, a supervisionar as instituições no contexto do sistema de supervisão vigente nesse Estado-Membro;
41)
"Autoridade responsável pela supervisão em base consolidada": uma autoridade competente responsável pelo exercício da supervisão em base consolidada das instituições-mãe na UE e das instituições controladas por companhias financeiras-mãe na UE ou por companhias financeiras mistas-mãe na UE;
42)
"Autorização": um ato emanado das autoridades, qualquer que seja a sua forma, de que resulte a faculdade de exercer a atividade;
43)
"Estado-Membro de origem": o Estado-Membro no qual uma instituição tenha obtido uma autorização;
44)
"Estado-Membro de acolhimento": o Estado-Membro no qual uma instituição tenha uma sucursal ou preste serviços;
45)
"Bancos centrais do SEBC": os bancos centrais nacionais membros do Sistema Europeu de Bancos Centrais (SEBC) e o Banco Central Europeu (BCE);
46)
"Bancos centrais": os bancos centrais do SEBC e os bancos centrais de países terceiros;
47)
"Situação consolidada": a situação que resulta da aplicação a uma instituição dos requisitos do presente regulamento nos termos do da Parte I, Título II, Capítulo 2, como se essa instituição formasse, juntamente com uma ou mais entidades, uma única instituição;
48)
"Base consolidada": com base na situação consolidada;
49)
"Base subconsolidada": com base na situação consolidada de uma instituição-mãe, companhia financeira-mãe ou companhia financeira mista-mãe, excluindo um subgrupo de entidades, ou com base na situação consolidada de uma instituição-mãe, companhia financeira-mãe ou companhia financeira mista-mãe que não seja em última instância a instituição-mãe, companhia financeira-mãe ou companhia financeira mista-mãe;
50)
"Instrumentos financeiros":
a)
Um contrato que dê origem, simultaneamente, a um ativo financeiro de uma parte e a um passivo financeiro ou instrumento de capital de outra parte;
b)
Um instrumento especificado no Anexo I, Secção C, da Diretiva 2004/39/CE;
c)
Um instrumento financeiro derivado;
d)
Um instrumento financeiro primário;
e)
Um instrumento de caixa;
Os instrumentos a que se referem as alíneas a), b) e c) só são instrumentos financeiros se o seu valor resultar do preço de um instrumento financeiro subjacente ou de outro elemento subjacente, de uma taxa ou de um índice;
51)
"Capital inicial": o montante e os tipos de fundos próprios especificados no artigo 12.o da Diretiva 2013/36/UE, no caso de instituições de crédito, e no Título IV da referida Diretiva, no caso de empresas de investimento;
52)
"Risco operacional": o risco de perdas resultantes da inadequação ou deficiência de procedimentos, do pessoal ou dos sistemas internos ou de eventos externos, incluindo os riscos jurídicos;
53)
"Risco de redução dos montantes a receber": o risco de um montante a receber ser reduzido por força da concessão de créditos monetários ou não monetários ao devedor;
54)
"Probabilidade de incumprimento" ou "PD": a probabilidade de incumprimento de uma contraparte durante o período de um ano;
55)
"Perda dado o incumprimento" ou "LGD": o rácio entre a perda incorrida numa posição em risco decorrente do incumprimento da contraparte e o montante devido no momento do incumprimento;
56)
"Fator de conversão": o rácio entre o montante atualmente não utilizado de uma linha de crédito que poderá ser utilizado em caso de incumprimento e ficará por conseguinte exposto a risco, e o montante atualmente não utilizado da linha de crédito, sendo o montante da linha de crédito determinado pelo limite autorizado, a menos que o limite não autorizado seja superior;
57)
"Redução do risco de crédito": uma técnica utilizada por uma instituição para reduzir o risco de crédito associado a uma ou mais posições em risco que a instituição detenha;
58)
"Proteção real de crédito": uma técnica de redução do risco de crédito em que a redução do risco de crédito sobre a posição em risco de uma instituição resulta do direito dessa instituição - em caso de incumprimento da contraparte ou de ocorrência de outros eventos de crédito especificados relacionados com a contraparte - a liquidar, obter transferência ou posse, reter determinados ativos ou montantes, reduzir o montante da posição em risco ao montante correspondente à diferença entre o montante da posição em risco e o montante de um crédito sobre a instituição, ou substituí-lo por esse montante;
59)
"Proteção pessoal de crédito": uma técnica de redução do risco de crédito em que a redução do risco de crédito sobre a posição em risco de uma instituição resulta da obrigação assumida por um terceiro de pagar um determinado montante em caso de incumprimento do mutuário ou da ocorrência de outros eventos de crédito especificados;
60)
"Instrumento equiparado a numerário": um certificado de depósito, uma obrigação, incluindo uma obrigação hipotecária ou qualquer outro instrumento não subordinado, que tenha sido emitido pela instituição, pelo qual a instituição já recebeu o pagamento integral, e que é reembolsado incondicionalmente pela instituição pelo seu valor nominal;
61)
"Titularização": uma operação ou mecanismo através do qual o risco de crédito associado a uma posição ou conjunto de posições é dividido em tranches, e que apresenta as seguintes características:
a)
Os pagamentos relativos à operação ou ao mecanismo dependem dos resultados obtidos pela posição ou conjunto de posições;
b)
A subordinação das tranches determina a distribuição das perdas durante o período de vigência da operação ou do mecanismo;
62)
"Posição de titularização": uma posição em risco sobre uma titularização;
63)
"Retitularização": a titularização em que o risco associado a um conjunto de posições em risco subjacentes é estratificado e pelo menos uma das posições em risco subjacentes é uma posição de titularização;
64)
"Posição de retitularização": uma posição em risco sobre uma retitularização;
65)
"Melhoria do risco de crédito": um acordo contratual através do qual a qualidade de crédito de uma posição de titularização é melhorada relativamente à que existia anteriormente, incluindo a melhoria decorrente de tranches de grau hierárquico inferior na titularização e de outros tipos de proteção creditícia;
66)
"Entidade com objeto específico de titularização" ou "EOET": trust ou outra entidade jurídica, que não seja uma instituição, criada para realizar uma ou várias operações de titularização, cujas atividades estejam limitadas à realização deste objetivo e cuja estrutura se destine a isolar as obrigações da EOET das da instituição cedente, e na qual os detentores de um interesse económico tenham o direito de o entregar em garantia ou de o transacionar livremente;
67)
"Tranche": um segmento do risco de crédito, estabelecido contratualmente, associado a uma posição ou a um conjunto de posições em risco, em que a posição nesse segmento implica um risco de perda de crédito superior ou inferior a uma posição de igual montante noutro segmento, sem considerar qualquer proteção creditícia prestada por terceiros diretamente aos detentores de posições nesse segmento ou noutros segmentos;
68)
"Avaliação ao preço de mercado": a avaliação de posições aos preços de encerramento imediatamente disponíveis provenientes de fontes independentes, tais como cotações da bolsa, cotações eletrónicas ou cotações provenientes de vários corretores independentes reconhecidos;
69)
"Avaliação por modelo": uma avaliação que tem de ser objeto de aferição com base num valor de referência, numa extrapolação ou em qualquer outro cálculo baseado em informações de mercado;
70)
"Verificação independente dos preços": um processo que consiste em verificar periodicamente a precisão e a independência dos preços de mercado e dos dados utilizados na avaliação por modelo;
71)
"Fundos próprios elegíveis": a soma do seguinte:
a)
Fundos próprios de nível 1, tal como referidos no artigo 25.o;
b)
Fundos próprios de nível 2, tal como referidos no artigo 71.o, iguais ou inferiores a um terço dos fundos próprios de nível 1;
72)
"Bolsa reconhecida": uma bolsa que satisfaz cumulativamente as seguintes condições:
a)
É um mercado regulamentado;
b)
Dispõe de um mecanismo de compensação segundo o qual os contratos enumerados no Anexo II estão sujeitos a requisitos de margens diárias que garantem, na opinião das autoridades competentes, uma proteção adequada;
73)
"Benefícios discricionários de pensão": os benefícios de pensão mais vantajosos concedidos por uma instituição a um empregado, numa base discricionária, como parte do pacote de remuneração variável, e que não incluem benefícios acrescidos concedidos a um empregado ao abrigo do regime de pensão de reforma da empresa;
74)
"Valor do bem hipotecado": o valor comercial futuro do bem imóvel, determinado com base em critérios de prudência e considerando os aspetos sustentáveis de longo prazo do imóvel, as condições normais e do mercado local, a utilização corrente e as utilizações alternativas adequadas do imóvel;
75)
"Imóvel destinado a habitação": um imóvel ocupado pelo seu proprietário ou locatário, incluindo o direito de habitar um apartamento nas cooperativas de habitação localizadas na Suécia;
76)
"Valor de mercado": para efeitos dos bens imóveis, o montante estimado pelo qual o imóvel seria transacionado à data da avaliação entre um comprador e um vendedor interessados, no quadro de uma transação em condições normais de mercado, após a devida comercialização, em que cada uma das partes atua com conhecimento de causa, de forma prudente e sem coação;
77)
"Quadro contabilístico aplicável": as normas de contabilidade a que a instituição está sujeita por força do Regulamento (CE) n.o 1606/20021 ou da Diretiva 86/635/CEE;
78)
"Taxa de incumprimento anual": o rácio entre o número de incumprimentos ocorridos durante um período que tem início um ano antes de uma data T e o número de devedores afetados a esse grau ou categoria um ano antes dessa data;
79)
"Financiamento especulativo de bem imobiliário": empréstimo para fins de aquisição, remodelação ou construção de bens imóveis, ou com eles relacionados, no intuito de revenda com fins lucrativos;
80)
"Financiamento do comércio": financiamento, incluindo garantias, ligado à comercialização de bens e serviços através de produtos financeiros com um prazo de vencimento fixo curto (em geral inferior a 1 ano) sem renovação automática;
81)
"Créditos à exportação que beneficiam de apoio oficial": empréstimos ou créditos destinados a financiar a exportação de bens e serviços que beneficiam de garantias, seguros ou financiamento direto prestado por uma agência oficial de crédito à exportação;
82)
"Venda com acordo de recompra" e "compra com acordo de revenda": uma operação mediante a qual uma instituição ou a sua contraparte transfere valores mobiliários, mercadorias ou direitos garantidos relativos:
a)
Ao direito a valores mobiliários ou mercadorias, desde que essa garantia seja emitida por uma bolsa reconhecida que detenha os direitos aos valores mobiliários ou às mercadorias e a operação não permita à instituição transferir ou dar em garantia um determinado valor mobiliário ou mercadoria a mais de uma contraparte em simultâneo, comprometendo-se a efetuar a sua recompra;
b)
Aos valores mobiliários ou mercadorias substitutos, da mesma natureza, a um preço determinado e numa determinada data fixada ou a fixar pela entidade que efetua a transferência, constituindo esta operação uma "venda com acordo de recompra" para a instituição que vende os valores mobiliários ou as mercadorias e uma "compra com acordo de revenda" para a instituição que os adquire;
83)
"Operação de recompra": qualquer operação regida por uma "venda com acordo de recompra" ou uma "compra com acordo de revenda";
84)
"Acordo de recompra simples": operação de recompra de um único ativo, ou de ativos similares não complexos, e não de um cabaz de ativos;
85)
"Posições detidas para efeitos de negociação":
a)
Posições próprias e posições resultantes da prestação de serviços a clientes e da criação de mercado;
b)
Posições destinadas a revenda a curto prazo;
c)
Posições destinadas a tirar partido das diferenças a curto prazo, efetivas ou esperadas, entre os preços de compra e de venda ou de outras variações de preço ou de taxa de juro;
86)
"Carteira de negociação": todas as posições em instrumentos financeiros e em mercadorias detidas por uma instituição, seja para efeitos de negociação, seja para cobertura de posições detidas para efeitos de negociação;
87)
"Sistema de negociação multilateral": um sistema de negociação multilateral na aceção do artigo 4.o, ponto 15, da Diretiva 2004/39/CE;
88)
"Contraparte central qualificada": uma contraparte central que tenha sido autorizada nos termos do artigo 14.o do Regulamento (UE) n.o 648/2012 ou reconhecida nos termos do artigo 25.o do mesmo regulamento;
89)
"Fundo de proteção": um fundo criado por uma CCP nos termos do artigo 42.o do Regulamento (UE) 648/2012 e utilizado nos termos do artigo 45.o desse regulamento;
90)
"Contribuição pré-financiada para o fundo de proteção de uma CCP": uma contribuição para o fundo de proteção de uma CCP que seja paga por uma instituição;
91)
"Risco comercial": uma exposição corrente, incluindo a margem de variação devida ao membro compensador mas ainda não recebida, e uma exposição potencial futura de um membro compensador ou de um cliente de uma CCP resultante de contratos e das operações enumeradas no artigo 301.o, n.o 1, alíneas a) a e), bem como a margem inicial;
92)
"Mercado regulamentado": um mercado regulamentado na aceção do artigo 4.o, ponto 14, da Diretiva 2004/39/CE;
93)
"Alavancagem": o nível relativo dos ativos, obrigações extrapatrimoniais e obrigações contingentes de pagar, entregar ou prestar garantias, incluindo as obrigações decorrentes de fundos recebidos, compromissos assumidos, derivados ou vendas com acordo de recompra, mas excluindo as obrigações que só possam ser executadas durante o processo de liquidação de uma instituição, em comparação com os fundos próprios dessa instituição;
94)
"Risco de alavancagem excessiva" o risco resultante da vulnerabilidade de uma instituição, devido à alavancagem ou alavancagem contingente que possa requerer medidas corretivas não previstas ao seu plano de atividades, nomeadamente a venda urgente de ativos que possa resultar em perdas ou em ajustamentos da avaliação dos seus ativos remanescentes;
95)
"Ajustamento para risco de crédito": o montante das provisões específicas e gerais para perdas com empréstimos resultantes de riscos de crédito que tenha sido contabilizado nas demonstrações financeiras da instituição de acordo com o quadro contabilístico aplicável;
96)
"Cobertura interna": uma posição que compense substancialmente os elementos da componente de risco entre uma posição ou conjunto de posições da carteira de negociação e fora da carteira de negociação;
97)
"Obrigação de referência": uma obrigação utilizada para determinar o valor de liquidação em numerário de um derivado de crédito;
98)
"Agência de notação externa" ou "ECAI": uma agência de notação de risco registada ou certificada nos termos do Regulamento (CE) n.o 1060/2009 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 16 de setembro de 2009, relativo às agências de notação de risco (24) ou um banco central que emita notações de risco isentas da aplicação do referido regulamento;
99)
"ECAI reconhecida": uma ECAI reconhecida por uma instituição;
100)
"Outro rendimento integral acumulado": a mesma aceção que na Norma Internacional de Contabilidade (IAS) 1, consoante aplicável por força do Regulamento (CE) n.o 1606/2002;
101)
"Fundos próprios de base": os fundos próprios de base na aceção do artigo 88.o da Diretiva 2009/138/CE;
102)
"Elementos dos fundos próprios de seguros de nível 1": os elementos dos fundos próprios de base das empresas sujeitas aos requisitos da Diretiva 2009/138/CE sempre que esses elementos sejam classificados no nível 1 na aceção da Diretiva 2009/138/CE, nos termos do artigo 94.o, n.o 1, dessa diretiva;
103)
"Elementos dos fundos próprios de seguros adicionais de nível 1": os elementos dos fundos próprios de base das empresas sujeitas aos requisitos da Diretiva 2009/138/CE sempre que esses elementos sejam classificados no nível 1 na aceção da Diretiva 2009/138/CE, nos termos do artigo 94.o, n.o 1, dessa diretiva, e a inclusão desses elementos seja limitada pelos atos delegados adotados nos termos do artigo 99.o da referida diretiva;
104)
"Elementos dos fundos próprios de seguros de nível 2": os elementos dos fundos próprios de base das empresas sujeitas aos requisitos da Diretiva 2009/138/CE sempre que esses elementos sejam classificados no nível 2 na aceção da Diretiva 2009/138/CE, nos termos do artigo 94.o, n.o 2, dessa diretiva;
105)
"Elementos dos fundos próprios de seguros de nível 3": os elementos dos fundos próprios de base das empresas sujeitas aos requisitos da Diretiva 2009/138/CE sempre que esses elementos sejam classificados no nível 3 na aceção da Diretiva 2009/138/CE, nos termos do artigo 94.o, n.o 3, dessa diretiva;
106)
"Ativos por impostos diferidos": ativos por impostos diferidos na aceção do quadro contabilístico aplicável;
107)
"Ativos por impostos diferidos que dependam de rendibilidade futura": os ativos por impostos diferidos cujo valor futuro só possa ser realizado no caso de a instituição gerar lucros tributáveis no futuro;
108)
"Passivos por impostos diferidos": passivos por impostos diferidos na aceção do quadro contabilístico aplicável;
109)
"Ativos do fundo de pensões de benefício definido": os ativos de um fundo ou plano de pensões de benefício definido, consoante aplicável, calculados depois de deduzido o montante das obrigações do mesmo fundo ou plano;
110)
"Distribuições": o pagamento de dividendos ou de juros, sob qualquer forma;
111)
"Instituição financeira": uma instituição financeira na aceção do artigo 13.o, ponto 25, alíneas b) e d), da Diretiva 2009/138/CE;
112)
"Fundo para riscos bancários gerais": um fundo para riscos bancários gerais na aceção do artigo 38.o da Diretiva 86/635/CEE;
113)
"Goodwill": goodwill na mesma aceção do quadro contabilístico aplicável;
114)
"Participação indireta": qualquer exposição sobre uma entidade intermédia que tenha exposições sobre instrumentos de capital emitidos por uma entidade do setor financeiro quando, em caso de abatimento ao ativo a título permanente dos instrumentos de capital emitidos pela entidade do setor financeiro, a perda que daí resultar para a instituição não for significativamente diferente da perda em que a instituição incorreria se detivesse uma participação direta nesses instrumentos de capital emitidos pela entidade do setor financeiro;
115)
"Ativos intangíveis": ativos intangíveis na aceção do quadro contabilístico aplicável, incluído o goodwill;
116)
"Outros instrumentos de capital": os instrumentos de capital emitidos por entidades do setor financeiro que não sejam elegíveis como instrumentos de fundos próprios principais de nível 1, fundos próprios adicionais de nível 1 ou fundos próprios de nível 2, nem como elementos dos fundos próprios de seguros de nível 1, fundos próprios de seguros adicionais de nível 1, fundos próprios de seguros de nível 2 ou fundos próprios de seguros de nível 3;
117)
"Outras reservas": as reservas, na aceção do quadro contabilístico aplicável, que tenham de ser divulgadas nos termos das normas de contabilidade aplicáveis, com exclusão dos montantes já incluídos noutro rendimento integral acumulado ou nos resultados retidos;
118)
"Fundos próprios": a soma dos fundos próprios de nível 1 e dos fundos próprios de nível 2;
119)
"Instrumentos de fundos próprios": os instrumentos de fundos próprios emitidos pela instituição que sejam elegíveis como instrumentos de fundos próprios principais de nível 1, de fundos próprios adicionais de nível 1 ou de fundos próprios de nível 2;
120)
"Interesse minoritário": o montante de fundos próprios principais de nível 1 da filial de uma instituição que seja atribuível a pessoas singulares ou coletivas que não sejam as incluídas no âmbito da consolidação prudencial da instituição.
121)
"Lucro": o lucro na aceção do quadro contabilístico aplicável;
122)
"Participação cruzada": a detenção, por parte de uma instituição, de instrumentos de fundos próprios ou de outros instrumentos de capital emitidos por entidades do setor financeiro, quando essas entidades também detiverem instrumentos de fundos próprios emitidos pela instituição;
123)
"Resultados retidos": os resultados transitados por afetação do resultado final segundo o quadro contabilístico aplicável;
124)
"Prémios de emissão": prémios de emissão na aceção do quadro contabilístico aplicável;
125)
"Diferenças temporárias": diferenças temporárias na aceção do quadro contabilístico aplicável;
126)
"Participação sintética": um investimento de uma instituição num instrumento financeiro cujo valor esteja diretamente ligado ao valor dos instrumentos de capital emitidos por uma entidade do setor financeiro;
127)
"Sistema de contragarantias": um sistema que reúna cumulativamente as seguintes condições:
a)
As instituições estão abrangidas pelo mesmo sistema de proteção institucional a que se refere o artigo 113.o, n.o 7;
b)
As instituições estão totalmente consolidadas, de acordo com o artigo 1.o, n.o 1, alíneas b), c), d), ou n.o 2 da Diretiva 83/349/CEE e estão incluídas na supervisão em base consolidada de uma instituição que seja a instituição-mãe num Estado-Membro de acordo com a Parte I, Título II, Capítulo 2, do presente regulamento, e estão sujeitas a um requisito de fundos próprios;
c)
A instituição-mãe num Estado-Membro e as filiais estão estabelecidas no mesmo Estado-Membro e estão sujeitas a autorização e supervisão pela mesma autoridade competente;
d)
A instituição-mãe num Estado-Membro e as filiais celebraram um acordo de responsabilidade contratual ou legal que protege essas instituições e, em particular, garante a respetiva liquidez e solvência, a fim de evitar a falência, caso tal venha a ser necessário;
e)
Foram tomadas medidas para assegurar a rápida provisão de meios financeiros, em termos de capital e liquidez, se os termos do acordo de responsabilidade contratual ou legal a que se refere a alínea d) assim o exigir;
f)
A adequação dos acordos a que referem as alíneas d) e e) é controlada regularmente pela autoridade competente;
g)
O prazo mínimo de pré-aviso para a saída voluntária de uma filial do acordo de responsabilidade é de 10 anos;
h)
A autoridade está habilitada a proibir a saída voluntária de uma filial do acordo de responsabilidade.
128)
"Elementos distribuíveis", o montante dos lucros no final do último exercício, acrescido dos lucros transitados e das reservas disponíveis para esse efeito antes das distribuições aos detentores de instrumentos de fundos próprios e deduzidas as perdas transitadas, os lucros que não sejam distribuíveis por força de disposições legislativas ou dos estatutos da instituição e as verbas colocadas em reservas não distribuíveis nos termos do direito nacional aplicável ou dos estatutos da instituição, sendo essas perdas e reservas determinadas com base nas contas individuais da instituição e não com base nas contas consolidadas.
2. As referências no presente regulamento a imóveis destinados à habitação, a imóveis para fins comerciais ou a hipotecas sobre esses bens imóveis incluem as ações de empresas finlandesas de construção de imóveis destinados à habitação, que atuem de acordo com a Lei finlandesa da construção de habitações, de 1991, ou legislação posterior equivalente. Os Estados-Membros ou respetivas autoridades competentes podem permitir que as ações que constituam uma detenção indireta equivalente de bens imobiliários sejam tratadas como uma detenção direta de bens imobiliários, desde que essa detenção indireta esteja expressamente regulada no direito nacional do Estado-Membro em causa e que, quando dada em garantia, proporcione uma proteção equivalente aos credores.
3. O financiamento do comércio a que se refere o n.o 1, ponto 80, é, em geral, financiamento não utilizado, que requer documentos comprovativos da operação satisfatórios para cada pedido de mobilização, permitindo a recusa do financiamento em caso de dúvidas sobre a qualidade de crédito ou sobre os documentos comprovativos da operação; o reembolso das posições em risco associadas ao financiamento do comércio é, em geral, independente do mutuário, provindo os fundos de valores recebidos de importadores ou das receitas resultantes da venda dos bens subjacentes.
Artigo 5.o
Definições específicas para os requisitos de fundos próprios para o risco de crédito
Para efeitos do Título II, Parte 3, aplicam-se as seguintes definições:
1) "Posição em risco": um ativo ou um elemento extrapatrimonial;
2) "Perda": a perda económica, incluindo efeitos significativos de desconto e custos significativos, diretos e indiretos, associados à cobrança do instrumento;
3) "Perdas esperadas" ou "EL": para efeitos o rácio entre o montante esperado das perdas incorridas sobre uma posição em risco em caso de incumprimento potencial de uma contraparte ou a redução dos montantes a receber durante o período de um ano e o montante exposto a risco no momento do incumprimento.
TÍTULO II
NÍVEL DE APLICAÇÃO DOS REQUISITOS
CAPÍTULO 1
Aplicação de requisitos em base individual
Artigo 6.o
Princípios gerais
1. As instituições cumprem as obrigações fixadas nas Partes II a V e VIII em base individual.
2. As instituições que sejam filiais no Estado-Membro em que estão autorizadas e são objeto de supervisão, ou empresas-mãe, bem como as instituições incluídas na consolidação ao abrigo do artigo 19.o, não têm de dar cumprimento às obrigações previstas nos artigos 89.o, 90.oe 91.o em base individual.
3. As instituições que sejam empresas-mãe ou filiais, bem como as instituições incluídas na consolidação ao abrigo do artigo 19.o, não têm de dar cumprimento às obrigações previstas na Parte VIII em base individual.
4. As instituições de crédito e as empresas de investimento que estejam autorizadas a prestar os serviços e as atividades de investimento enumerados no Anexo I, Secção A, pontos 3 e 6, da Diretiva 2004/39/CE cumprem as obrigações previstas na Parte VI em base individual. Na pendência do relatório da Comissão nos termos do artigo 508.o, n.o 3, as autoridades competentes podem isentar as empresas de investimento do cumprimento das obrigações previstas na Parte VI tendo em conta a natureza, escala e complexidade das atividades da empresa de investimento.
5. Com exceção das empresas de investimento a que se referem o artigo 95.o, n.o 1, e o artigo 96.o, n.o 1, e das instituições em relação às quais as autoridades competentes tenham exercido a derrogação especificada no artigo 7.o, n.o 1, ou n.o 3, as instituições cumprem as obrigações previstas na Parte VII em base individual.
Artigo 7.o
Derrogação da aplicação de requisitos prudenciais em base individual
1. As autoridades competentes podem dispensar da aplicação do artigo 6.o, n.o 1, qualquer filial de uma instituição, caso tanto a filial como a instituição estejam sujeitas a autorização e supervisão pelo Estado-Membro em causa e a filial esteja incluída na supervisão em base consolidada da instituição que é a empresa-mãe, e estejam cumulativamente preenchidas as seguintes condições destinadas a assegurar uma adequada distribuição de fundos próprios entre a empresa-mãe e as filial:
a)
Não existem impedimentos significativos, de direito ou de facto, atuais ou previstos, a uma transferência rápida de fundos próprios ou ao pronto reembolso de passivos pela empresa-mãe;
b)
A empresa-mãe assegura, a contento da autoridade competente, a gestão prudente da filial e declara-se, com a autorização da autoridade competente, garante dos compromissos assumidos pela filial, ou os riscos na filial são pouco significativos;
c)
Os procedimentos de avaliação, cálculo e controlo de riscos da empresa-mãe abrangerem a filial;
d)
A empresa-mãe deter mais de 50 % dos direitos de voto correspondentes à detenção de ações no capital da filial e/ou ter o direito de nomear ou destituir a maioria dos membros dos órgãos de administração da filial.
2. As autoridades competentes podem exercer a opção prevista no n.o 1 se a empresa-mãe for uma companhia financeira ou uma companhia financeira mista estabelecida no mesmo Estado-Membro da instituição, desde que esteja sujeita à mesma supervisão aí exercida sobre as instituições e, em particular, às normas estabelecidas no artigo 11.o, n.o 1.
3. As autoridades competentes podem dispensar da aplicação do artigo 6.o, n.o 1, as instituições-mãe num Estado-Membro caso essas instituições estejam sujeitas a autorização e supervisão pelo Estado-Membro em causa e estejam incluídas na supervisão em base consolidada, e estejam cumulativamente preenchidas as seguintes condições, destinadas a assegurar uma adequada distribuição de fundos próprios entre a empresa-mãe e as filiais:
a)
Não existem impedimentos significativos, de direito ou de facto, atuais ou previstos, a uma transferência rápida de fundos próprios ou ao pronto reembolso de passivos à instituição-mãe sita num Estado-Membro;
b)
Os procedimentos de avaliação, cálculo e controlo de riscos relevantes para a supervisão em base consolidada abrangem a instituição-mãe sita num Estado-Membro.
As autoridades competentes que façam uso do disposto no presente número informam as autoridades competentes de todos os outros Estados-Membros.
Artigo 8.o
Derrogação da aplicação de requisitos de liquidez em base individual
1. As autoridades competentes podem dispensar, no todo ou em parte, da aplicação da Parte VI uma instituição e todas ou algumas das suas filiais na União e proceder à respetiva supervisão como um subgrupo de liquidez único, desde que satisfaçam cumulativamente as seguintes condições:
a)
A instituição-mãe em base consolidada ou uma instituição filial em base subconsolidada cumpre as obrigações previstas na Parte VI;
b)
A instituição-mãe em base consolidada ou a instituição filial em base subconsolidada acompanha e fiscaliza permanentemente as posições de liquidez de todas as instituições do grupo ou subgrupo que são objeto da dispensa e assegura um nível suficiente de liquidez a todas essas instituições;
c)
As instituições celebraram contratos que, a contento das autoridades competentes, preveem a livre circulação de fundos entre si de modo a poderem satisfazer as suas obrigações individuais e coletivas no respetivo vencimento;
d)
Não existem impedimentos significativos, de direito ou de facto, atuais ou previstos, ao cumprimento dos contratos a que se refere a alínea c).
Até 1 de janeiro de 2014, a Comissão apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório sobre eventuais obstáculos jurídicos suscetíveis de impossibilitar a aplicação da alínea c) do primeiro parágrafo e é convidada a apresentar até 31 de dezembro de 2015, se adequado, uma proposta legislativa sobre os obstáculos que deverão ser eliminados.
2. As autoridades competentes podem dispensar, no todo ou em parte, da aplicação da Parte VI a instituição e todas ou algumas das suas filiais caso todas as instituições do subgrupo de liquidez único estejam autorizadas no mesmo Estado-Membro e desde que estejam preenchidas as condições do n.o 1.
3. Caso as instituições do subgrupo de liquidez único estejam autorizadas em vários Estados-Membros, o n.o 1 só é aplicado depois de seguido o procedimento previsto no artigo 21.o e apenas às instituições cujas autoridades competentes estejam de acordo relativamente aos seguintes elementos:
a)
Avaliação da conformidade da organização e do tratamento do risco de liquidez com as condições previstas no artigo 86.o da Diretiva 2013/36/UE em todo o subgrupo de liquidez único;
b)
Distribuição dos montantes, localização e propriedade dos ativos líquidos a deter pelo subgrupo de liquidez único;
c)
Determinação dos montantes mínimos de liquidez a deter pelas instituições que ficarão dispensadas da aplicação da Parte VI;
d)
Necessidade de parâmetros mais rigorosos do que os estabelecidos na Parte VI;
e)
Partilha sem restrições da informação completa entre as autoridades competentes;
f)
Plena compreensão das implicações de tal isenção.
4. As autoridades competentes podem também aplicar os n.os 1, 2 e 3 às instituições que sejam membros do mesmo sistema de proteção institucional a que se refere o artigo 113.o, n.o 7, alínea b), desde que satisfaçam cumulativamente as condições previstas no artigo 113.o, n.o 7, e a outras instituições entre as quais exista uma relação a que se refere o artigo 113.o, n.o 6, desde que satisfaçam cumulativamente as condições aí previstas. Nesse caso, as autoridades competentes determinam que uma das instituições objeto da dispensa cumpra o disposto da Parte VI com base na situação consolidada de todas as instituições do subgrupo de liquidez único.
5. Caso tenha sido concedida uma dispensa ao abrigo do n.o 1 ou do n.o 2, as autoridades competentes podem também aplicar o artigo 86.o da Diretiva 2013/36/UE, ou partes desse artigo, a nível do subgrupo de liquidez único e dispensar da aplicação do artigo 86.o da Diretiva 2013/36/UE, ou de partes desse artigo, em base individual.
Artigo 9.o
Método de consolidação individual
1. Sob reserva do disposto nos n.os 2 e 3 do presente artigo e do artigo 144.o, n.o 3, da Diretiva 2013/36/UE, as autoridades competentes podem autorizar, numa base casuística, as instituições-mãe a incorporarem no cálculo do requisito que lhes é aplicável a título do artigo 6.o, n.o 1, as filiais que satisfaçam as condições estabelecidas no artigo 7.o, n.o 1, alíneas c) e d), e cujas posições em risco ou passivos significativos sejam incorridos face à instituição-mãe.
2. O tratamento previsto no n.o 1 só é autorizado se a instituição-mãe comprovar cabalmente às autoridades competentes as circunstâncias e as disposições, designadamente de caráter jurídico, por força das quais não existem impedimentos significativos, de direito ou de facto, atuais ou previstos, a uma transferência rápida de fundos próprios ou ao pronto reembolso de passivos vencidos pela filial à empresa-mãe.
3. Caso uma autoridade competente exerça a faculdade prevista no n.o 1, informa periodicamente, pelo menos uma vez por ano, as autoridades competentes de todos os outros Estados-Membros da utilização que é feita do n.o 1 e das circunstâncias e disposições a que se refere o n.o 2. Caso a filial esteja situada num país terceiro, as autoridades competentes fornecem também as mesmas informações às autoridades competentes desse país terceiro.
Artigo 10.o
Dispensa aplicável a instituições de crédito associadas de modo permanente a um organismo central
1. As autoridades competentes podem, nos termos do direito nacional, dispensar total ou parcialmente da aplicação dos requisitos estabelecidos nas Partes II a VIII uma ou mais instituições de crédito situadas no mesmo Estado-Membro e associadas de modo permanente a um organismo central que as supervisiona e que está estabelecido no mesmo Estado-Membro se estiverem reunidas as seguintes condições:
a)
Os compromissos do organismo central e das instituições a ele associadas constituem responsabilidades solidárias ou os compromissos das instituições a ele associadas são totalmente garantidos pelo organismo central;
b)
A solvabilidade e a liquidez do organismo central e de todas as instituições a ele associadas são monitorizadas no seu conjunto com base nas contas consolidadas dessas instituições;
c)
A direção do organismo central está habilitada a dar instruções à direção das instituições a ele associadas.
Os Estados-Membros podem manter e utilizar a legislação nacional existente no que diz respeito à aplicação da dispensa a que se refere o primeiro parágrafo desde que esta não colida com o presente regulamento e a Diretiva 2013/36/UE.
2. Caso seja demonstrado, a contento das autoridades competentes, que estão reunidas as condições definidas no n.o 1, e caso as responsabilidades ou os compromissos do organismo central sejam totalmente garantidos pelas instituições a ele associadas, as autoridades competentes podem dispensar da aplicação das Partes II a VIII o organismo central em base individual.
CAPÍTULO 2
Consolidação prudencial
Secção 1
Aplicação de requisitos em base consolidada
Artigo 11.o
Tratamento geral
1. As instituições-mãe num Estado-Membro cumprem, na medida e na forma prescritas no artigo 18.o, as obrigações previstas nas Partes II a IV e na Parte VII com base na sua situação consolidada. As empresas-mãe e respetivas filiais abrangidas pelo presente regulamento criam uma estrutura organizativa adequada e mecanismos de controlo interno apropriados de modo a assegurar que os dados exigidos para a consolidação são devidamente tratados e transmitidos. Em particular, asseguram que as filiais não abrangidas pelo presente regulamento apliquem dispositivos, processos e mecanismos para assegurar uma consolidação adequada.
2. As instituições controladas por uma companhia financeira-mãe ou uma companhia financeira mista-mãe num Estado-Membro cumprem, na medida e na forma prescritas no artigo 18.o, as obrigações previstas nas Partes II a IV e na Parte VII com base na situação consolidada dessa companhia financeira ou companhia financeira mista.
Caso várias instituições sejam controladas por uma companhia financeira-mãe ou por uma companhia financeira mista-mãe num Estado-Membro, o primeiro parágrafo é aplicável apenas à instituição sujeita a supervisão em base consolidada nos termos do artigo 111.o da Diretiva 2013/36/UE.
3. As instituições-mãe da UE e as instituições controladas por uma companhia financeira-mãe na UE e por uma companhia financeira mista-mãe na UE cumprem as obrigações previstas na Parte VI com base na situação consolidada dessa instituição-mãe, companhia financeira ou companhia financeira mista, se o grupo for composto por uma ou mais instituições de crédito ou empresas de investimento autorizadas a prestar os serviços e as atividades de investimento enumerados no Anexo I, Secção A, pontos 3) e 6), da Diretiva 2004/39/CE. Na pendência do relatório da Comissão nos termos do artigo 508.o, n.o 2, e se o grupo for apenas constituído por empresas de investimento, as autoridades competentes podem isentar as empresas de investimento do cumprimento das obrigações previstas na Parte VI em base consolidada, tendo em conta a natureza, escala e complexidade das atividades da empresa de investimento.
4. Sempre que seja aplicado o artigo 10.o, o organismo central a que se refere esse artigo cumpre os requisitos das Partes II a VIII com base na situação consolidada do conjunto constituído pelo organismo central e pelas instituições a ele associadas.
5. Além dos requisitos estabelecidos nos n.os 1 a 4, e sem prejuízo de outras disposições do presente regulamento e da Diretiva 2013/36/UE, quando tal se justificar para efeitos de supervisão pelas especificidades do risco ou da estrutura de capital de uma instituição ou quando os Estados-Membros aprovarem legislação nacional que exija a separação estrutural de atividades dentro de um grupo bancário, as autoridades competentes podem exigir que as instituições objeto de separação estrutural cumpram as obrigações estabelecidas nas Partes II a IV e VI a VIII do presente regulamento e no Título VII da Diretiva 2013/36/UE em base subconsolidada.
A aplicação da opção prevista no primeiro parágrafo não prejudica o exercício efetivo da supervisão em base consolidada nem pode implicar efeitos adversos desproporcionados para a totalidade do sistema financeiro ou partes dele noutros Estados-Membros ou na União no seu todo, nem tão pouco constituir ou criar um obstáculo ao funcionamento do mercado interno.
Artigo 12.o
Companhias financeiras ou companhias financeiras mistas com instituições de crédito e empresas de investimento como filiais
Quando uma companhia financeira ou uma companhia financeira mista tenha por filiais pelo menos uma instituição de crédito e uma empresa de investimento, os requisitos aplicáveis com base na situação consolidada da companhia financeira ou da companhia financeira mista são aplicáveis à instituição de crédito.
Artigo 13.o
Aplicação dos requisitos de divulgação em base consolidada
1. As instituições-mãe da UE cumprem as obrigações previstas na Parte VIII com base na sua situação consolidada.
As filiais importantes das instituições-mãe da UE e as filiais que tenham uma importância significativa para o mercado local divulgam as informações especificadas nos artigos 437.o, 438.o, 440.o, 442.o, 450.o, 451.o e 453.o em base individual ou subconsolidada.
2. As instituições controladas por uma companhia financeira-mãe na UE ou por uma companhia financeira mista-mãe na UE cumprem as obrigações previstas na Parte VIII com base na situação consolidada dessa companhia financeira ou companhia financeira mista.
As filiais importantes das companhias financeiras-mãe da UE ou das companhias financeiras mistas-mãe da UE e as filiais que tenham uma importância significativa para o mercado local divulgam as informações especificadas nos artigos 437.o, 438.o, 440.o, 442.o, 450.o, 451.o e 453.o em base individual ou subconsolidada.
3. Os n.os 1 e 2 não são aplicáveis, no todo ou em parte, às instituições-mãe da UE, às instituições controladas por uma companhia financeira-mãe na UE ou por uma companhia financeira mista-mãe na UE, na medida em que estas estejam incluídas em divulgações equivalentes prestadas em base consolidada por uma empresa-mãe estabelecida num país terceiro.
4. Sempre que seja aplicado o artigo 10.o, o organismo central a que se refere esse artigo cumpre os requisitos da Parte VIII com base na situação consolidada do organismo central. O artigo 18.o, n.o 1, é aplicável ao organismo central e as instituições associadas são tratadas como filiais do organismo central.
Artigo 14.o
Aplicação dos requisitos da Parte V em base consolidada
1. As empresas-mãe e respetivas filiais abrangidas pelo presente regulamento cumprem as obrigações previstas na Parte V em base consolidada ou subconsolidada, por forma a assegurarem que os respetivos dispositivos, processos e mecanismos exigidos por essas disposições são consistentes e bem integrados e a poderem apresentar todos os dados e informações relevantes para efeitos da supervisão. Em particular, asseguram que as filiais não abrangidas pelo presente regulamento apliquem dispositivos, processos e mecanismos para assegurar o cumprimento dessas disposições.
2. Ao aplicarem o artigo 92.o em base consolidada ou subconsolidada, as instituições aplicam um ponderador de risco adicional nos termos do artigo 407.o, caso os requisitos dos artigos 405.o ou 406.o não sejam cumpridos ao nível de uma entidade estabelecida num país terceiro incluída na consolidação nos termos do artigo 18.o, se o incumprimento for relevante em relação ao perfil de risco global do grupo.
3. As obrigações resultantes da Parte V relativas às filiais que não sejam abrangidas pelo presente regulamento não são aplicáveis se a instituição-mãe na UE ou as instituições controladas por uma companhia financeira-mãe na UE ou por uma companhia financeira mista-mãe na UE puderem demonstrar às autoridades competentes que a aplicação da Parte V é ilegal ao abrigo da legislação do país terceiro no qual está estabelecida a filial.
Artigo 15.o
Derrogação da aplicação de requisitos de fundos próprios em base consolidada a grupos de empresas de investimento
1. A autoridade responsável pela supervisão em base consolidada pode, numa base casuística, renunciar à aplicação da Parte III do presente regulamento e do Título VII, Capítulo 4, da Diretiva 2013/36/UE em base consolidada desde que se verifiquem as seguintes condições:
a)
Cada empresa de investimento da UE pertencente ao grupo utiliza o cálculo alternativo do montante total das posições em risco a que se refere o artigo 95.o, n.o 2;
b)
Todas as empresas de investimento pertencentes ao grupo estão abrangidas pelas categorias previstas no artigo 95.o, n.o 1, e no artigo 96.o, n.o 1;
c)
Cada empresa de investimento da UE pertencente ao grupo satisfaz os requisitos estabelecidos no artigo 95.o em base individual e, simultaneamente, deduz dos seus elementos de fundos próprios principais de nível 1 qualquer passivo contingente a favor de empresas de investimento, instituições financeiras, sociedades de gestão de ativos e empresas de serviços auxiliares, que seriam de outro modo objeto de consolidação;
d)
Qualquer companhia financeira que seja a companhia financeira-mãe num Estado-Membro de qualquer empresa de investimento pertencente ao grupo detém pelo menos um montante de fundos próprios equivalente, aqui definido como a soma dos elementos a que se referem o artigo 26.o, n.o 1, o artigo 51.o, n.o 1, e o artigo 62.o, n.o 1, de modo a cobrir a soma do seguinte:
i)
a soma do valor contabilístico total de quaisquer participações, créditos subordinados e instrumentos a que se referem o artigo 36.o, n.o 1, alíneas h) e i), o artigo 56.o, n.o 1, alíneas c) e d), e o artigo 66.o, n.o 1, alíneas c) e d), em empresas de investimento, instituições financeiras, sociedades de gestão de ativos e empresas de serviços auxiliares que seriam de outro modo objeto de consolidação; e
ii)
o montante total de qualquer passivo contingente a favor de empresas de investimento, instituições financeiras, sociedades de gestão de ativos e empresas de serviços auxiliares que seriam de outro modo objeto de consolidação;
e)
O grupo não inclui instituições de crédito.
Se os critérios constantes do primeiro parágrafo forem satisfeitos, cada empresa de investimento na UE deve dispor de sistemas para acompanhar e controlar as fontes de capital e de financiamento de todas as companhias financeiras, empresas de investimento, instituições financeiras, sociedades de gestão de ativos e empresas de serviços auxiliares do grupo.
2. As autoridades competentes podem também aplicar a derrogação se as companhias financeiras detiverem um montante de fundos próprios inferior ao montante calculado nos termos do n.o 1, alínea d), mas não inferior à soma dos requisitos de fundos próprios impostos em base individual às empresas de investimento, instituições financeiras, sociedades de gestão de ativos e empresas de serviços auxiliares que seriam de outro modo objeto de consolidação e do montante total de qualquer passivo contingente para com empresas de investimento, instituições financeiras, sociedades de gestão de ativos e empresas de serviços auxiliares que seriam de outro modo objeto de consolidação. Para efeitos do presente número, o requisito de fundos próprios aplicável às empresas de investimento de países terceiros, instituições financeiras, sociedades de gestão de ativos e empresas de serviços auxiliares é um requisito de fundos próprios nocionais.
Artigo 16.o
Derrogação da aplicação de requisitos relativos ao rácio de alavancagem em base consolidada a grupos de empresas de investimento
Caso todas as entidades pertencentes a um grupo de empresas de investimento, incluindo a empresa-mãe, sejam empresas de investimento isentas da aplicação dos requisitos estabelecidos na Parte VII em base individual, nos termos do artigo 6.o, n.o 5, a empresa de investimento-mãe pode optar por não aplicar os requisitos estabelecidos na Parte VII em base consolidada.
Artigo 17.o
Supervisão de empresas de investimento dispensadas da aplicação dos requisitos de fundos próprios em base consolidada
1. As empresas de investimento que integrem um grupo ao qual tenha sido concedida a dispensa prevista no artigo 15.o notificam as autoridades competentes dos riscos que possam afetar as suas posições financeiras, nomeadamente os associados à composição e origem dos seus fundos próprios, capital interno e financiamento.
2. Caso as autoridades competentes responsáveis pela supervisão prudencial das empresas de investimento renunciem à obrigação de supervisão em base consolidada, conforme previsto no artigo 15.o, tomam outras medidas adequadas para controlar os riscos, designadamente os grandes riscos, incorridos pelo grupo no seu conjunto, incluindo os das empresas que não estejam situadas num Estado-Membro.
3. Caso as autoridades competentes responsáveis pela supervisão prudencial das empresas de investimento renunciem à aplicação dos requisitos de fundos próprios em base consolidada, conforme previsto no artigo 15.o, são aplicáveis em base individual os requisitos da Parte VIII.
Secção 2
Métodos de consolidação prudencial
Artigo 18.o
Métodos de consolidação prudencial
1. As instituições que sejam obrigadas a cumprir os requisitos a que se refere a Secção 1 com base na sua situação consolidada procedem a uma consolidação integral de todas as instituições e instituições financeiras que são suas filiais ou, se for caso disso, filiais da mesma companhia financeira-mãe ou companhia financeira mista-mãe. Não são aplicáveis os n.os 2 a 8 do presente artigo quando for aplicável a Parte VI com base na situação consolidada da instituição.
2. No entanto, as autoridades competentes podem, numa base casuística, autorizar a consolidação proporcional de acordo com a participação de capital que a empresa-mãe detenha na filial. A consolidação proporcional só pode ser autorizada se se verificarem cumulativamente as seguintes condições:
a)
A responsabilidade da empresa-mãe está limitada à parte de capital que a empresa-mãe detenha na filial tendo em conta a responsabilidade dos outros acionistas ou membros;
b)
A solvência dos outros acionistas ou membros é satisfatória;
c)
A responsabilidade dos outros acionistas e membros está claramente definida de forma juridicamente vinculativa.
3. Caso existam relações entre as empresas na aceção do artigo 12.o, n.o 1, da Diretiva 83/349/CEE, as autoridades competentes determinam as modalidades da consolidação.
4. A autoridade responsável pela supervisão em base consolidada exige a consolidação proporcional de acordo com a parte de capital detido nas participações em instituições e instituições financeiras geridas por uma empresa incluída na consolidação em conjunto com uma ou mais empresas não incluídas na consolidação, sempre que a responsabilidade dessas empresas esteja limitada à parte do capital que detêm.
5. No caso de participações ou de outros vínculos de capital diferentes dos referidos nos n.os 1 e 2, as autoridades competentes determinam se e sob que forma a consolidação deve ser efetuada. Podem, designadamente, autorizar ou exigir a utilização do método de equivalência. Esse método não constitui, todavia, uma inclusão das empresas em causa na supervisão em base consolidada.
6. As autoridades competentes determinam se e sob que forma a consolidação deve ser efetuada nos seguintes casos:
a)
Quando, na opinião das autoridades competentes, uma instituição exerce uma influência significativa numa ou mais instituições ou instituições financeiras, sem todavia deter uma participação ou outros vínculos de capital nessas instituições; e
b)
Quando duas ou mais instituições ou instituições financeiras estiverem sob direção única sem que esta tenha sido estabelecida por contrato ou por cláusulas estatutárias.
As autoridades competentes podem, designadamente, autorizar ou exigir a utilização do método previsto no artigo 12.o da Diretiva 83/349/CEE. Esse método não constitui, todavia, uma inclusão das empresas em causa na supervisão em base consolidada.
7. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar as condições em que a consolidação deve ser realizada nos casos previstos nos n.os 2 a 6 do presente artigo.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 31 de dezembro de 2016.
São conferidas à Comissão competências para adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
8. Quando a supervisão em base consolidada for obrigatória por força do artigo 111.o da Diretiva 2013/36/UE, as empresas de serviços auxiliares e as sociedades de gestão de ativos na aceção do artigo 2.o, ponto 5, da Diretiva 2002/87/CE são incluídas na consolidação nos casos e de acordo com os métodos previstos no presente artigo.
Secção 3
Âmbito da consolidação prudencial
Artigo 19.o
Entidades excluídas do âmbito da consolidação prudencial
1. Uma instituição, uma instituição financeira ou uma empresa de serviços auxiliares que seja uma filial ou uma empresa na qual seja detida uma participação não tem de ser incluída na consolidação se o montante total de ativos e elementos extrapatrimoniais da empresa em causa for inferior ao mais baixo dos dois montantes seguintes:
a)
10 milhões de euros;
b)
1 % do montante total dos ativos e elementos extrapatrimoniais da empresa-mãe ou da empresa que detém a participação.
2. As autoridades competentes responsáveis pelo exercício da supervisão em base consolidada nos termos do artigo 111.o da Diretiva 2013/36/UEpodem, numa base casuística, decidir que uma instituição, uma instituição financeira ou uma empresa de serviços auxiliares que seja uma filial ou na qual seja detida uma participação não tem de ser incluída na consolidação nos seguintes casos:
a)
Quando a empresa em causa estiver situada num país terceiro em que existam obstáculos legais à transferência da informação necessária;
b)
Quando a empresa em causa for pouco significativa relativamente aos objetivos do acompanhamento das instituições de crédito;
c)
Quando, na opinião das autoridades competentes responsáveis pelo exercício da supervisão em base consolidada, a consolidação da situação financeira da empresa em causa for inadequada ou induzir em erro quanto aos objetivos da supervisão das instituições de crédito.
3. Quando, nos casos a que se referem o n.o 1 e o n.o 2, alínea b), várias empresas satisfizerem os critérios neles previstos, devem não obstante ser incluídas na consolidação se, coletivamente, representarem um interesse significativo no que respeita aos objetivos especificados.
Artigo 20.o
Decisões conjuntas sobre requisitos prudenciais
1. As autoridades competentes atuam conjuntamente, em plena concertação:
a)
No caso de pedidos relativos às autorizações a que se referem o artigo 143.o, n.o 1, o artigo 151.o, n.o 4, e n.o 9, o artigo 283.o, o artigo 312.o, n.o 2, e o artigo 363., respetivamente apresentados por uma instituição-mãe na UE e suas filiais, ou conjuntamente pelas filiais de uma companhia financeira-mãe na UE ou de uma companhia financeira mista-mãe na UE, para decidir se concedem ou não a autorização solicitada e para estabelecer os termos e condições, se for caso disso, a que a autorização deverá ficar sujeita.
b)
Para determinar se estão reunidos os critérios aplicáveis a um tratamento intragrupo específico a que se referem os artigos 422.o, n.o 9, e 425.o, n.o 5, complementados pelas normas técnicas de regulamentação da EBA a que se referem os artigos 422.o, n.o 10 e 425.o, n.o 6.
Os pedidos são exclusivamente apresentados à autoridade responsável pela supervisão em base consolidada.
O pedido a que se refere o artigo 312.o, n.o 2, inclui uma descrição da metodologia utilizada para a afetação de fundos próprios de risco operacional entre as diferentes entidades do grupo. O pedido indica se e de que modo são tidos em conta os efeitos da diversificação no sistema de medição do risco.
2. As autoridades competentes fazem tudo o que estiver ao seu alcance para tomar uma decisão conjunta no prazo de seis meses sobre:
a)
O pedido a que se refere o n.o 1, alínea a);
b)
A avaliação dos critérios e a determinação do tratamento específico a que se refere o n.o 1, alínea b).
Essa decisão conjunta fica expressa num documento do qual conste a decisão devidamente fundamentada, que é transmitido ao requerente pela autoridade competente a que se refere o n.o 1.
3. As medidas a que se refere o n.o 2 têm início:
a)
Na data da receção do pedido completo a que se refere o n.o 1, alínea a), pela autoridade responsável pela supervisão em base consolidada. A autoridade responsável pela supervisão em base consolidada transmite sem demora o pedido completo às demais autoridades competentes;
b)
Na data de receção pelas autoridades competentes do relatório elaborado pela autoridade responsável pela supervisão em base consolidada que analisa os compromissos intragrupo no âmbito do grupo.
4. Na ausência de uma decisão conjunta das autoridades competentes no prazo de seis meses, a autoridade responsável pela supervisão em base consolidada toma a sua própria decisão quanto ao n.o 1, alínea a). A decisão da autoridade responsável pela supervisão em base consolidada não limita os poderes das autoridades competentes a título do artigo 105.o da Diretiva 2013/36/UE.
Essa decisão fica expressa num documento do qual consta a decisão devidamente fundamentada e tem em conta as opiniões e reservas das outras autoridades competentes, expressas durante o referido prazo de seis meses.
A decisão é comunicada à instituição-mãe na UE, à companhia financeira-mãe na UE ou à companhia financeira mista-mãe na UE e às outras autoridades competentes pela autoridade responsável pela supervisão em base consolidada.
Se, no termo do prazo de seis meses, qualquer das autoridades competentes em questão tiver remetido o assunto para a EBA nos termos do artigo 19.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010, a autoridade responsável pela supervisão em base consolidada adia a sua decisão sobre o n.o 1, alínea a), do presente artigo e aguarda a decisão que a EBA possa tomar nos termos do artigo 19.o, n.o 3, do referido regulamento sobre a sua decisão, para então se pronunciar de acordo com a decisão da EBA. O prazo de seis meses é considerado o prazo de conciliação, na aceção do referido regulamento. A EBA toma a sua decisão no prazo de um mês. O assunto não pode ser remetido para a EBA após o termo do prazo de seis meses nem depois de tomada uma decisão conjunta.
5. Na ausência de uma decisão conjunta das autoridades competentes no prazo de seis meses, a autoridade competente responsável pela supervisão da filial em base individual toma a sua própria decisão sobre o n.o 1, alínea b).
Essa decisão fica expressa num documento do qual conste a decisão devidamente fundamentada e tem em conta as opiniões e reservas das outras autoridades competentes, expressas durante o referido prazo de seis meses.
A decisão e comunicada à autoridade responsável pela supervisão em base consolidada que informa a instituição-mãe na UE, a companhia financeira-mãe na UE ou a companhia financeira mista-mãe na UE.
Se, no termo do prazo de seis meses, a autoridade responsável pela supervisão em base consolidada tiver remetido o assunto para a EBA nos termos do artigo 19.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010, a autoridade competente responsável pela supervisão da filial em base individual adia a sua decisão sobre o n.o 1, alínea b), do presente artigo e aguarda a decisão que a EBA possa tomar nos termos do artigo 19.o, n.o 3, do referido regulamento sobre a sua decisão, para então se pronunciar de acordo com a decisão da EBA. O prazo de seis meses é considerado o prazo de conciliação, na aceção do referido regulamento. A EBA toma a sua decisão no prazo de um mês. O assunto não pode ser remetido para a EBA após o termo do prazo de seis meses nem depois de tomada uma decisão conjunta.
6. Sempre que uma instituição-mãe na UE e as suas filiais, as filiais de uma companhia financeira-mãe na UE ou de uma companhia financeira mista-mãe na UE utilizem o Método de Medição Avançada a que se refere o artigo 312.o, n.o 2, ou o Método das Notações Internas (a seguir designado "Método IRB") a que se refere o artigo 143.o numa base unificada, as autoridades competentes permitem que os critérios de elegibilidade estabelecidos nos artigos 321.o e 322.o ou na Parte III, Título II, Capítulo 3, Secção 6, respetivamente, sejam cumpridos pela empresa-mãe e suas filiais consideradas em conjunto, de forma consistente com a estrutura do grupo e os seus sistemas, processos e metodologias de gestão do risco.
7. As decisões a que se referem os n.os 2, 4 e 5 são reconhecidas como determinantes e aplicadas pelas autoridades competentes nos Estados-Membros em causa.
8. A EBA elabora projetos de normas técnicas de execução para especificar o processo de decisão conjunta a que se refere o n.o 1, alínea a), no que respeita aos pedidos de autorização a que se referem o artigo 143.o, n.o 1, o artigo 151.o, n.os 4 e 9, o artigo 283.o, o artigo 312.o, n.o 2, e o artigo 363.o com vista a facilitar decisões conjuntas.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 31 de dezembro de 2014.
São conferidas à Comissão competências para adotar as normas técnicas de execução a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 21.o
Decisões conjuntas sobre o nível de aplicação dos requisitos de liquidez
1. A pedido de uma instituição-mãe na UE, de uma companhia financeira-mãe na UE, de uma companhia financeira mista-mãe na UE ou de uma filial subconsolidada de uma instituição-mãe na UE, de uma companhia financeira-mãe na UE ou de uma companhia financeira mista-mãe na UE, a autoridade responsável pela supervisão em base consolidada e as autoridades competentes responsáveis pela supervisão das filiais de uma instituição-mãe na UE, de uma companhia financeira-mãe na UE ou de uma companhia financeira mista-mãe na UE num Estado-Membro fazem tudo o que estiver ao seu alcance para tomar uma decisão conjunta sobre a questão de saber se estão reunidas as condições do artigo 8.o, n.o 1, alíneas a) a d), e que identifique um subgrupo de liquidez único para efeitos da aplicação do artigo 8.o.
A decisão conjunta é tomada no prazo de seis meses após a apresentação pela autoridade responsável pela supervisão em base consolidada de um relatório que identifique os subgrupos de liquidez únicos com base nos critérios estabelecidos no artigo 8.o. Em caso de desacordo no decurso do prazo de seis meses, a autoridade responsável pela supervisão em base consolidada consulta a EBA a pedido de qualquer outra autoridade competente em causa. A autoridade responsável pela supervisão em base consolidada pode consultar a EBA por sua própria iniciativa.
A decisão conjunta pode também impor restrições quanto à localização e propriedade dos ativos líquidos e exigir a detenção de montantes mínimos de ativos líquidos por parte das instituições que estão isentas da aplicação da Parte VI.
A decisão conjunta fica expressa num documento do qual conste a decisão devidamente fundamentada, que é transmitido à instituição-mãe do subgrupo de liquidez pela autoridade responsável pela supervisão em base consolidada.
2. Na ausência de uma decisão conjunta no prazo de seis meses, cada autoridade competente responsável pela supervisão em base individual toma a sua própria decisão.
Contudo, qualquer autoridade competente pode, durante o prazo de seis meses, remeter para a EBA a questão de saber se estão reunidas as condições enunciadas no artigo 8.o, n.o 1, alíneas a) a d). Nesse caso, a EBA pode desenvolver uma ação de mediação não vinculativa nos termos do artigo 31.o, alínea c), do Regulamento (UE) n.o 1093/2010 e todas as autoridades competentes em causa suspendem a sua decisão na pendência da conclusão da mediação não vinculativa. Se a mediação não permitir às autoridades competentes a obtenção de um acordo no prazo de três meses, cada autoridade competente responsável pela supervisão em base individual toma a sua própria decisão tendo em conta a proporcionalidade dos benefícios e dos riscos a nível do Estado-Membro da instituição-mãe e a proporcionalidade dos benefícios e dos riscos a nível do Estado-Membro da filial. O assunto não pode ser remetido para a EBA após o termo do prazo de seis meses nem depois de tomada uma decisão conjunta.
A decisão conjunta a que se refere o n.o 1 e as decisões a que se refere o segundo parágrafo do presente número são vinculativas.
3. Qualquer autoridade competente pode, durante o prazo de seis meses, consultar a EBA em caso de desacordo quanto às condições enunciadas no artigo 7.o, n.o 3, alíneas a) a d). Nesse caso, a EBA pode desenvolver uma ação de mediação não vinculativa nos termos do artigo 31.o, alínea c), do Regulamento (UE) n.o 1093/2010 e todas as autoridades competentes em causa suspendem a sua decisão na pendência do resultado da mediação não vinculativa. Se a mediação não permitir às autoridades competentes a obtenção de um acordo no prazo de três meses, cada autoridade competente responsável pela supervisão em base individual toma a sua própria decisão.
Artigo 22.o
Subconsolidação de entidades em países terceiros
As instituições filiais aplicam os requisitos previstos nos artigos 89.o a 91.o, e nas Partes III e V com base na respetiva situação subconsolidada se essas instituições, ou a empresa-mãe, quando se tratar de uma companhia financeira ou de uma companhia financeira mista, tiverem uma instituição ou uma instituição financeira como filial num país terceiro ou nela detiverem uma participação.
Artigo 23.o
Empresas em países terceiros
Para efeitos da aplicação da supervisão em base consolidada nos termos do presente capítulo, os termos "empresa de investimento", "instituição de crédito", e "instituição financeira" e instituição são igualmente aplicáveis às empresas estabelecidas em países terceiros que, se estivessem estabelecidas na União, corresponderiam às definições dos referidos termos constantes do artigo 4.o.
Artigo 24.o
Avaliação de ativos e de elementos extrapatrimoniais
1. A avaliação dos ativos e dos elementos extrapatrimoniais deve ser efetuada em conformidade com o quadro contabilístico aplicável.
2. Em derrogação do n.o 1, as autoridades competentes podem exigir que as instituições efetuem a avaliação dos ativos e dos elementos extrapatrimoniais e a determinação dos fundos próprios nos termos das normas internacionais de contabilidade aplicáveis por força do Regulamento (CE) n.o 1606/2002.
PARTE II
FUNDOS PRÓPRIOS
TÍTULO I
ELEMENTOS DE FUNDOS PRÓPRIOS
CAPÍTULO 1
Fundos próprios de nível 1
Artigo 25.o
Fundos próprios de nível 1
Os fundos próprios de nível 1de uma instituição consistem na soma dos fundos próprios principais de nível 1 e dos fundos próprios adicionais de nível 1 da instituição.
CAPÍTULO 2
Fundos próprios principais de nível 1
Secção 1
Elementos e instrumentos de fundos próprios principais de nível 1
Artigo 26.o
Elementos de fundos próprios principais de nível 11
1. Os elementos de fundos próprios principais de nível 1 das instituições são constituídos por:
a)
Instrumentos de fundos próprios, desde que estejam preenchidas as condições estabelecidas no artigo 28.oou, se aplicável, no artigo 29.o;
b)
Prémios de emissão relacionados com os instrumentos a que se refere a alínea a);
c)
Resultados retidos;
d)
Outro rendimento integral acumulado;
e)
Outras reservas;
f)
Fundos para riscos bancários gerais.
Os elementos a que se referem as alíneas c) a f) só são reconhecidos como elementos de fundos próprios principais de nível 1 se a instituição deles puder dispor imediatamente e sem restrições para a cobertura de riscos ou perdas no momento da sua ocorrência.
2. Para efeitos do n.o 1, alínea c), as instituições só podem incluir lucros provisórios ou de final do exercício nos de fundos próprios principais de nível 1 antes de a instituição tomar a decisão formal de confirmação do resultado final do exercício com a autorização prévia da autoridade competente. A autoridade competente concede essa autorização quando estiverem preenchidas as seguintes condições:
a)
Os lucros foram verificados por pessoas independentes da instituição que são encarregues da revisão das contas dessa instituição;
b)
A instituição demonstrou, a contento da autoridade competente, que os encargos ou dividendos previsíveis foram deduzidos ao montante desses lucros.
A verificação dos lucros provisórios ou de final do exercício da instituição deve oferecer garantias suficientes de que esses lucros foram determinados de acordo com os princípios estabelecidos no quadro contabilístico aplicável.
3. As autoridades competentes avaliam se as emissões de instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 satisfazem os critérios estabelecidos no artigo 28.o ou, se aplicável, no artigo 29.o. No que diz respeito às emissões posteriores a 31 de Dezembro de 2014, as instituições só classificam os instrumentos de fundos próprios como instrumentos de fundos próprios principais de nível 1depois de obtida a autorização das autoridades competentes, que poderão consultar a EBA.
Relativamente aos instrumentos de fundos próprios, com exceção dos auxílios estatais, que são considerados elegíveis para classificação como instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 pela autoridade competente, sempre que, segundo o parecer da EBA, seja materialmente complexo determinar o cumprimento dos critérios estabelecidos no artigo 28.o ou, se aplicável, no artigo 29.o, autoridades competentes apresentam à EBA as suas razões.
Com base nas informações prestadas por cada autoridade competente, a EBA elabora, mantém e publica uma lista das formas de instrumentos de fundos próprios que são elegíveis em cada Estado-Membro como instrumentos de fundos próprios principais de nível 1. A EBA elabora e publica essa lista pela primeira vez até 1 de Fevereiro de 2015.
A EBA pode, após o processo de revisão previsto no artigo 80.o e sempre que existam provas evidentes de que esses instrumentos não preenchem os critérios estabelecidos no artigo 28.o ou, se aplicável, no artigo 29.o, decidir retirar dessa lista os instrumentos que não sejam instrumentos de auxílio estatal emitidos após 31 de Dezembro de 2014, podendo fazer uma declaração para esse efeito.
4. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar o conceito de previsível na determinação da ocorrência ou não da dedução de encargos e dividendos previsíveis.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 1 de Fevereiro de 2015.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 27.o
Instrumentos de fundos próprios de sociedades mútuas, sociedades cooperativas, instituições de poupança ou instituições similares incluídos nos elementos de fundos próprios principais de nível 1
1. Os elementos de fundos próprios principais de nível 1 incluem os instrumentos de fundos próprios emitidos por uma instituição nos termos dos seus estatutos, desde que estejam reunidas as seguintes condições:
a)
A instituição é de um tipo definido no direito nacional aplicável que as autoridades competentes consideram corresponder a qualquer uma das seguintes formas de sociedade:
i)
uma sociedade mútua;
ii)
uma sociedade cooperativa;
iii)
uma instituição de poupança;
iv)
uma instituição similar;
v)
uma instituição de crédito que seja totalmente detida por uma das instituições a que se referem as subalíneas i) a iiv), e que obtenha a aprovação da autoridade competente relevante para fazer uso das disposições do presente artigo, se e enquanto 100 % das ações ordinárias emitidas ou a emitir pela instituição de crédito forem detidas, direta ou indiretamente, por uma das instituições a que se referem essas subalíneas;
b)
Estão reunidas as condições estabelecidas no artigo 28.o ou, se aplicável, no artigo 29.o.
As sociedades mútuas, sociedades cooperativas ou instituições de poupança reconhecidas como tal no direito nacional aplicável antes de 31 de dezembro de 2012 continuam a ser classificadas como tal para efeitos da presente Parte desde que continuem a satisfazer os critérios que determinaram esse reconhecimento.
2. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar as condições em que as autoridades competentes podem determinar que um tipo de empresa reconhecido no direito nacional aplicável é considerado uma sociedade mútua, uma sociedade cooperativa, uma instituição de poupança ou uma instituição similar para efeitos da presente parte.
A EBA apresenta esses projeto de normas técnicas de execução à Comissão até 1 de Fevereiro de 2015.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 28.o
Instrumentos de fundos próprios principais de nível 1
1. Os instrumentos de fundos próprios só são considerados instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 se estiverem cumulativamente preenchidas as seguintes condições:
a)
Os instrumentos são emitidos diretamente pela instituição com a aprovação prévia dos proprietários da instituição ou, quando autorizado no direito nacional aplicável, do órgão de administração da instituição;
b)
Os instrumentos estão realizados e a sua aquisição não é financiada, direta ou indiretamente, pela instituição;
c)
Os instrumentos preenchem cumulativamente as seguintes condições no que diz respeito à sua classificação:
i)
são considerados capital, na aceção do artigo 22.o da Diretiva 86/635/CEE;
ii)
são classificados como capital próprio, na aceção do quadro contabilístico aplicável;
iii)
são classificados como capital próprio para efeitos da determinação de insolvência patente no balanço, se tal for aplicável nos termos da legislação nacional em matéria de insolvência;
d)
Os instrumentos são divulgados separadamente e de forma clara no balanço que faz parte das demonstrações financeiras da instituição;
e)
Os instrumentos são perpétuos;
f)
O montante de capital dos instrumentos não pode ser reduzido ou reembolsado, exceto num dos seguintes casos:
i)
liquidação da instituição;
ii)
recompras discricionárias dos instrumentos ou outras formas de redução discricionária do capital, caso a instituição tenha obtido prévia autorização da autoridade competente nos termos do artigo 77.o;
g)
As disposições que regem os instrumentos não indicam expressa ou implicitamente que o montante de capital dos instrumentos é ou pode ser reduzido ou reembolsado noutras circunstâncias que não sejam a liquidação da instituição, e a instituição não presta de outra forma qualquer indicação nesse sentido antes ou no momento da emissão dos instrumentos, exceto no caso dos instrumentos a que se refere o artigo 27.o, quando a recusa da instituição em reembolsar tais instrumentos for proibida no direito nacional aplicável;
h)
Os instrumentos reúnem as seguintes condições no que se refere a distribuições:
i)
Não existe qualquer tratamento preferencial quanto a distribuições no que diz respeito à ordem pela qual os respetivos pagamentos são efetuados, designadamente em relação a outros instrumentos de fundos próprios principais de nível 1, e os termos que regem os instrumentos não preveem direitos preferenciais relativamente ao pagamento de distribuições;
ii)
As distribuições aos titulares dos instrumentos só podem provir de elementos distribuíveis;
iii)
as condições que regem os instrumentos não incluem um limite superior ou outra restrição quanto ao nível máximo das distribuições, exceto no caso dos instrumentos a que se refere o artigo 27.o;
iv)
o nível de distribuições não é determinado com base no montante pelo qual os instrumentos foram adquiridos no momento da emissão, exceto no caso dos instrumentos a que se refere o artigo 27.o;
v)
as condições que regem os instrumentos não incluem nenhuma obrigação, por parte da instituição, de efetuar distribuições aos seus titulares e a instituição não está de outro modo sujeita a qualquer obrigação desse tipo;
vi)
o não pagamento das distribuições não constitui um caso de incumprimento por parte da instituição;
vii)
o cancelamento das distribuições não impõe quaisquer restrições à instituição;
i)
Em comparação com todos os instrumentos de fundos próprios emitidos pela instituição, os instrumentos absorvem a primeira e proporcionalmente maior fração das perdas à medida que estas vão ocorrendo, e cada instrumento absorve as perdas no mesmo grau que todos os outros instrumentos de fundos próprios principais de nível 1;
j)
Os instrumentos têm uma graduação hierárquica inferior a todos os outros créditos em caso de insolvência ou liquidação da instituição;
k)
Os instrumentos conferem aos seus titulares um crédito sobre os ativos residuais da instituição, o qual, em caso de liquidação e após pagamento de todos os créditos com um grau hierárquico superior, é proporcionado em relação ao montante de tais instrumentos emitidos e não é fixo nem está sujeito a um limite superior, exceto no caso dos instrumentos de fundos próprios a que se refere o artigo 27.o;
l)
Os instrumentos não estão garantidos nem são objeto de qualquer garantia que aumente a senioridade do crédito por qualquer uma das seguintes entidades:
i)
a instituição ou as suas filiais;
ii)
a empresa-mãe da instituição ou as suas filiais;
iii)
a companhia financeira-mãe ou as suas filiais;
iv)
a companhia mista ou as suas filiais;
v)
a companhia financeira mista e as suas filiais;
vi)
qualquer empresa que tenha uma relação estreita com as entidades a que se referem as subalíneas i) a v);
m)
Os instrumentos não estão sujeitos a qualquer disposição, contratual ou outra, que aumente a graduação dos créditos resultantes dos instrumentos em caso de insolvência ou liquidação;
Considera-se satisfeita a condição estabelecida no primeiro parágrafo, alínea j), desde que os instrumentos tenham a mesma graduação hierárquica, não obstante estarem incluídos nos fundos próprios adicionais de nível 1 ou fundos próprios de nível 2 por força do artigo 484.o, n.o 3.
2. Consideram-se satisfeitas as condições estabelecidas no n.o 1, alínea i), não obstante a redução permanente do montante dos instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 ou de fundos próprios de nível 2.
Considera-se satisfeita a condição estabelecida no n.o 1, alínea f), não obstante a redução do montante do instrumento de fundos próprios no âmbito de um procedimento de resolução ou em consequência da redução do montante dos instrumentos de fundos próprios exigido pela autoridade de resolução responsável pela instituição.
Considera-se satisfeita a condição estabelecida no n.o 1, alínea g), não obstante as disposições que regem o instrumento de capital indicarem expressa ou implicitamente que o montante do instrumento será ou poderá ser reduzido no âmbito de um procedimento de resolução ou em consequência da redução do montante dos instrumentos de fundos próprios exigido pela autoridade de resolução responsável pela instituição.
3. Considera-se satisfeita a condição estabelecida no n.o 1, alínea h), subalínea iii), não obstante o instrumento pagar um múltiplo de dividendo, desde que esse múltiplo de dividendo não resulte numa distribuição que provoque um esforço desproporcional nos fundos próprios.
4. Para efeitos no n.o 1, alínea h), subalínea i), uma distribuição diferenciada deverá exclusivamente refletir uma diferenciação de direitos de voto. A este respeito, uma distribuição mais elevada só é aplicável aos instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 com um número reduzido de direitos de voto ou sem direitos de voto.
5. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar o seguinte:
a)
As formas aplicáveis e a natureza do financiamento indireto dos instrumentos de fundos próprios;
b)
As condições e circunstâncias em que as distribuições de múltiplo de dividendos constituem um esforço desproporcional nos fundos próprios;
c)
A aceção de distribuições preferenciais;
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 1 de Fevereiro de 2015.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 29.o
Instrumentos de fundos próprios emitidos por sociedades mútuas, sociedades cooperativas, instituições de poupança e instituições similares
1. Os instrumentos de fundos próprios emitidos por sociedades mútuas, sociedades cooperativas, instituições de poupança e instituições similares só podem ser considerados instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 se estiverem preenchidas as condições estabelecidas no artigo 28.o com as alterações que resultam da aplicação do presente artigo.
2. Devem estar reunidas as seguintes condições no que respeita ao reembolso dos instrumentos de capital:
a)
Exceto se tal for proibido no direito nacional aplicável, a instituição pode recusar o reembolso dos instrumentos;
b)
Se a recusa de reembolso dos instrumentos por parte da instituição for proibida no direito nacional aplicável, as disposições que regem os instrumentos facultam à instituição a possibilidade de limitar o respetivo resgate;
c)
A recusa de reembolso dos instrumentos, ou a limitação do resgate dos instrumentos quando aplicável, não pode constituir uma situação de incumprimento por parte da instituição.
3. Os instrumentos de fundos próprios só podem incluir um limite máximo ou uma restrição quanto ao nível máximo das distribuições se esse limite máximo ou restrição estiver previsto no direito nacional aplicável ou nos estatutos da instituição.
4. Sempre que, em caso de insolvência ou liquidação, os instrumentos de fundos próprios confiram ao proprietário direitos às reservas da instituição limitados ao valor nominal dos instrumentos, essa limitação é aplicável na mesma medida aos titulares de todos os outros instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 emitidos pela instituição.
A condição estabelecida no primeiro parágrafo não prejudica a possibilidade de as sociedades mútuas, as sociedades cooperativas, as instituições de poupança ou instituições similares reconhecerem como fundos próprios principais de nível 1 os instrumentos de fundos próprios que não concedam direitos de voto aos titulares e que preencham cumulativamente as seguintes condições:
a)
O crédito dos titulares dos instrumentos sem direito a voto em caso de insolvência ou liquidação da instituição é proporcional à quota-parte dos instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 que esses instrumentos sem direito a voto representam;
b)
Os instrumentos são de qualquer modo considerados instrumentos de fundos próprios principais de nível 1.
5. Sempre que, em caso de insolvência ou liquidação da instituição, os instrumentos de fundos próprios confiram aos seus titulares um crédito sobre os ativos da instituição que seja fixo ou sujeito a um limite máximo, tal limite aplica-se na mesma medida a todos os titulares da totalidade dos instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 emitidos pela instituição.
6. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar a natureza das limitações de reembolso necessárias quando a recusa de reembolso de instrumentos dos fundos próprios por parte da instituição for proibida no direito nacional aplicável.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 1 de Fevereiro de 2015.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 30.o
Consequências da cessação do cumprimento das condições aplicáveis aos instrumentos de fundos próprios principais de nível 1
É aplicável o seguinte se, no caso de um instrumento de fundos próprios principais de nível 1, deixarem de estar preenchidas as condições estabelecidas no artigo 28.o ou, se aplicável, no artigo 29.o:
a)
Esse instrumento deixa imediatamente de ser considerado instrumento de fundos próprios principais de nível 1;
b)
Os prémios de emissão relacionados com esse instrumento deixam imediatamente de ser consideradas elementos de fundos próprios principais de nível 1.
Artigo 31.o
Instrumentos de fundos próprios subscritos por autoridades públicas em situações de emergência
1. Em situações de emergência, as autoridades competentes podem autorizar as instituições a incluírem nos fundos próprios principais de nível 1 instrumentos de fundos próprios que cumpram pelo menos as condições estabelecidas no artigo 28.o, n.o 1, alíneas b) a e), se estiverem cumulativamente reunidas as seguintes condições:
a)
Os instrumentos de fundos próprios foram emitidos após 1 de Janeiro de 2014;
b)
Os instrumentos de fundos próprios são considerados auxílios estatais pela Comissão;
c)
Os instrumentos de fundos próprios foram emitidos no contexto de medidas de recapitalização por força das regras em matéria de auxílios estatais vigentes nessa data;
d)
Os instrumentos de fundos próprios estão integralmente subscritos e são detidos pelo Estado ou por uma autoridade pública ou entidade pública relevante;
e)
Os instrumentos de fundos próprios estão aptos a absorver perdas;
f)
Exceto no caso dos instrumentos fundos próprios a que se refere o artigo 27.o, em caso de liquidação, os instrumentos de fundos próprios conferem aos seus titulares um crédito sobre os ativos residuais da instituição após pagamento de todos os créditos com um grau hierárquico superior;
g)
Existem mecanismos de saída adequados para o Estado ou, se aplicável, para uma autoridade pública ou entidade pública relevante;
h)
A autoridade competente concedeu autorização prévia e publicou a sua decisão juntamente com uma fundamentação da mesma.
2. Mediante pedido fundamentado da autoridade competente relevante e em cooperação com essa autoridade, a EBA considera esses instrumentos de fundos próprios equivalentes a instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 para efeitos do presente regulamento.
Secção 2
Filtros prudenciais
Artigo 32.o
Ativos titularizados
1. As instituições excluem de qualquer elemento dos fundos próprios qualquer aumento do seu capital próprio segundo o quadro contabilístico aplicável que resulte de ativos titularizados, nomeadamente o seguinte:
a)
Um aumento desse tipo associado a receitas futuras de margens que resulte num lucro para a instituição na venda;
b)
Se a instituição for a entidade cedente de uma operação de titularização, os lucros líquidos resultantes da capitalização de receitas futuras provenientes de ativos titularizados que proporcionem uma melhoria do risco de crédito das posições na titularização.
2. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para melhor especificar o conceito de lucro na venda a que se refere o n.o 1, alínea a).
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 1 de Fevereiro de 2015.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 33.o
Coberturas de fluxos de caixa e alterações no valor do passivo próprio
1. As instituições não incluem os seguintes elementos em nenhum elemento dos fundos próprios:
a)
As reservas de justo valor relativas a ganhos ou perdas decorrentes de coberturas de fluxos de caixa de instrumentos financeiros que não sejam avaliados ao justo valor, incluindo fluxos de caixa previstos;
b)
Os ganhos ou perdas em passivos da instituição que sejam avaliados ao justo valor e que resultem de alterações na própria qualidade de crédito da instituição;
c)
A totalidade dos ganhos e perdas avaliados ao justo valor resultantes do risco de crédito da própria instituição relacionado com derivados no passivo da instituição.
2. Para efeitos do n.o 1, alínea c), as instituições não compensam os ganhos e perdas avaliados ao justo valor resultantes do risco de crédito da própria instituição com os resultantes do seu risco de crédito de contraparte.
3. Sem prejuízo do n.o 1, alínea b), as instituições podem incluir nos fundos próprios o montante dos ganhos e perdas sobre o seu passivo se estiverem cumulativamente reunidas as seguintes condições:
a)
O passivo apresenta-se sob a forma de obrigações, na aceção do artigo 52.o, n.o 4, da Diretiva 2009/65/CE,
b)
As alterações no valor do ativo e do passivo das instituições resultam de alterações idênticas na própria qualidade de crédito da instituição;
c)
Existe uma estreita correspondência entre o valor das obrigações a que se refere a alínea a) e o valor dos ativos da instituição;
d)
É possível reembolsar os empréstimos hipotecários recomprando as obrigações que financiam os empréstimos hipotecários pelo valor de mercado ou pelo valor nominal.
4. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar em que consiste a estreita correspondência entre o valor das obrigações e o valor dos ativos, a que se refere o n.o 3, alínea c).
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 30 de setembro de 2013.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 34.o
Ajustamentos de valor adicionais
Ao calcularem o montante dos seus fundos próprios, as instituições aplicam os requisitos do artigo 105.o a todos os seus ativos avaliados ao justo valor e deduzem ao capital de fundos próprios principais de nível 1 o montante de quaisquer ajustamentos de valor adicionais que sejam necessários.
Artigo 35.o
Ganhos e perdas não realizados avaliados ao justo valor
Exceto no caso dos elementos a que se refere o artigo 33.o, as instituições não efetuam ajustamentos para eliminar dos seus fundos próprios ganhos ou perdas não realizados relativos a ativos ou passivos avaliados ao justo valor.
Secção 3
Deduções aos elementos de fundos próprios principais de nível 1, isenções e alternativas
Subsecção 1
Deduções aos elementos de fundos próprios principais de nível 1
Artigo 36.o
Deduções aos elementos de fundos próprios principais de nível 1
1. As instituições deduzem o seguinte aos elementos de fundos próprios principais de nível 1:
a)
Perdas relativas ao exercício em curso;
b)
Ativos intangíveis;
c)
Ativos por impostos diferidos que dependam de rendibilidade futura;
d)
No caso das instituições que calculam os montantes das posições ponderadas pelo risco utilizando o Método das Notações Internas (Método IRB), os montantes negativos resultantes do cálculo dos montantes das perdas esperadas previsto nos artigos 158.o e 159.o;
e)
Ativos do fundo de pensões de benefício definido incluídos no balanço da instituição;
f)
Instrumentos próprios de fundos próprios principais de nível 1 detidos direta, indireta e sinteticamente por parte de uma instituição,, incluindo os instrumentos próprios de fundos próprios principais de nível 1 que a instituição tenha a obrigação efetiva ou contingente de adquirir por força de obrigações contratuais existentes;
g)
Instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 de entidades do setor financeiro detidos direta, indireta e sinteticamente, caso essas entidades tenham com a instituição detenções cruzadas que a autoridade competente considere terem sido constituídas para inflacionar artificialmente os fundos próprios da instituição;
h)
O montante aplicável dos instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 de entidades do setor financeiro detidos pela instituição direta, indireta e sinteticamente, caso a instituição não tenha um investimento significativo nessas entidades;
i)
O montante aplicável dos instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 de entidades do setor financeiro detidos pela instituição direta, indireta e sinteticamente, caso a instituição tenha um investimento significativo nessas entidades;
j)
O montante dos elementos que é necessário deduzir aos elementos dos fundos próprios adicionais de nível 1, por força do artigo 56.o, que exceda os fundos próprios adicionais de nível 1 da instituição;
k)
O montante da posição em risco dos seguintes elementos elegíveis para um ponderador de risco de 1 250 %, caso a instituição deduza esse montante ao montante dos elementos de fundos próprios principais de nível 1 em alternativa à aplicação de um ponderador de risco de 1 250 %:
i)
participações qualificadas fora do setor financeiro,
ii)
posições de titularização, nos termos do artigo 243.o, n.o 1, alínea b), do artigo 244.o, n.o 1, alínea b), e do artigo 258.o,
iii)
transações incompletas, nos termos do artigo 379.o, n.o 3,
iv)
posições num cabaz relativamente ao qual a instituição não possa determinar o ponderador de risco de acordo com o Método IRB, nos termos do artigo 153.o, n.o 8,
v)
posições em risco sobre ações de acordo com o método dos modelos internos, nos termos do artigo 155.o, n.o 4.
l)
Qualquer imposto relativo a elementos de fundos próprios principais de nível 1 previsível no momento em que é calculado, exceto no caso de a instituição ajustar adequadamente o montante dos elementos de fundos próprios principais de nível 1 na medida em que esse imposto reduza o montante até ao qual esses elementos possam ser utilizados para a cobertura de riscos ou perdas.
2. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar a aplicação das deduções a que se refere o n.o 1, alíneas a), c), e), f), h), i) e l), do presente artigo, e as deduções conexas a que se refere o artigo 56.o, alíneas a), c), d) e f), e do artigo 66.o, alíneas a), c) e d);
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 1 de Fevereiro de 2015.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
3. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar os tipos de instrumentos de fundos próprios das instituições financeiras e, em consulta com a Autoridade de Supervisão Europeia (Autoridade Europeia dos Seguros e Pensões Complementares de Reforma (EIOPA), criada pelo Regulamento (UE) n.o 1094/2010 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 24 de novembro de 2010 (25), das empresas de seguros e resseguros de países terceiros, bem como das empresas excluídas do âmbito de aplicação da Diretiva 2009/138/CE, nos termos do artigo 4.o dessa diretiva, que são deduzidos aos seguintes elementos dos fundos próprios:
a)
Elementos de fundos próprios principais de nível 1;
b)
Elementos de fundos próprios adicionais de nível 1;
c)
Elementos de fundos próprios de nível 2.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 1 de Fevereiro de 2015.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 37.o
Dedução de ativos intangíveis
As instituições determinam o montante de ativos intangíveis a deduzir nos seguintes termos:
a)
É subtraído ao montante a deduzir o montante dos passivos por impostos diferidos conexos que seriam extintos se os ativos intangíveis entrassem em situação de imparidade ou fossem desreconhecidos nos termos do quadro contabilístico aplicável;
b)
O montante a deduzir inclui o goodwill incluído na avaliação de investimentos significativos da instituição.
Artigo 38.o
Dedução de ativos por impostos diferidos que dependam de rendibilidade futura
1. As instituições determinam o montante dos ativos por impostos diferidos que dependem de rendibilidade futura e que requerem dedução nos termos do presente artigo.
2. Exceto em caso de preenchimento das condições estabelecidas no n.o 3, o montante dos ativos por impostos diferidos que dependam de rendibilidade futura é calculado sem dele subtrair o montante dos passivos por impostos diferidos conexos da instituição.
3. Pode ser subtraído ao montante dos ativos por impostos diferidos que dependam de rendibilidade futura o montante dos passivos por impostos diferidos conexos da instituição, desde que estejam preenchidas as seguintes condições:
a)
A entidade tem o direito, que pode exercer em juízo nos termos do direito nacional aplicável, de compensar esses ativos por impostos correntes com passivos por impostos correntes;
b)
Esses ativos por impostos diferidos e os passivos por impostos diferidos dizem respeito a impostos cobrados pela mesma autoridade fiscal e sobre a mesma entidade tributável.
4. Os passivos por impostos diferidos conexos da instituição utilizados para efeitos do n.o 3 não podem incluir passivos por impostos diferidos que reduzam o montante dos ativos intangíveis ou dos ativos do fundo de pensões de benefício definido da instituição que devam ser deduzidos.
5. O montante dos passivos por impostos diferidos conexos a que se refere o n.o 4 é afetado entre os seguintes elementos:
a)
Ativos por impostos diferidos que dependam de rendibilidade futura e decorram de diferenças temporárias que não sejam deduzidos nos termos do artigo 48.o, n.o 1;
b)
Todos os outros ativos por impostos diferidos que dependam de rendibilidade futura.
As instituições afetam os passivos por impostos diferidos conexos de acordo com a proporção de ativos por impostos diferidos que dependam de rendibilidade futura representados pelos elementos a que se referem as alíneas a) e b).
Artigo 39.o
Excesso de pagamento de imposto, reporte de prejuízos fiscais e ativos por impostos diferidos que não dependam de rendibilidade futura
1. Os seguintes elementos não são deduzidos aos fundos próprios e ficam sujeitos a um ponderador de risco nos termos da Parte III, Título II, Capítulos 2 ou 3, consoante aplicável:
a)
Excesso de pagamento de imposto por parte da instituição relativamente ao exercício em curso;
b)
Prejuízos fiscais da instituição no exercício em curso reportados a exercícios anteriores que deem origem a um crédito sobre uma administração central, administração regional ou autoridade fiscal local, ou a um valor a receber dessas entidades;
2. Os ativos por impostos diferidos que não dependam de rendibilidade futura são limitados aos ativos por impostos diferidos que decorram de diferenças temporárias, quando estiverem cumulativamente reunidas as seguintes condições:
a)
São automática e obrigatoriamente substituídos sem demora por um crédito de imposto em caso de reporte de um prejuízo pela instituição no momento em que são formalmente aprovadas as demonstrações financeiras anuais da instituição, ou em caso de liquidação ou insolvência da instituição;
b)
A instituição tem a possibilidade de compensar, nos termos da legislação fiscal nacional aplicável, o crédito de imposto a que se refere a alínea a) com qualquer passivo fiscal da instituição ou de qualquer outra empresa incluída no mesmo perímetro de consolidação da instituição para efeitos fiscais ao abrigo dessa legislação ou de qualquer outra empresa sujeita a supervisão em base consolidada nos termos da Parte I, Título II, Capítulo 2;
c)
Caso o montante dos créditos de imposto a que se refere a alínea b) exceda os passivos fiscais a que se refere a mesma alínea, esse excesso é substituído sem demora por um crédito direto sobre a administração central do Estado-Membro em que a instituição está constituída.
As instituições aplicam um ponderador de risco de 100 % aos ativos por impostos diferidos se estiverem reunidas as condições estabelecidas nas alíneas a), b) e c).
Artigo 40.o
Dedução de montantes negativos resultantes do cálculo dos montantes das perdas esperadas
O montante a deduzir nos termos do artigo 36.o, n.o 1, alínea d), não pode ser reduzido através do aumento do nível de ativos por impostos diferidos que dependam de rendibilidade futura nem através de outros efeitos fiscais adicionais que poderiam ocorrer se as provisões fossem aumentadas para o nível de perdas esperadas a que se refere o Título I, Capítulo 3, Secção 3.
Artigo 41.o
Dedução de ativos do fundo de pensões de benefício definido
1. Para efeitos do artigo 36.o, n.o 1, alínea e), é subtraído o seguinte ao montante dos ativos do fundo de pensões de benefício definido a deduzir:
a)
O montante de qualquer passivo por impostos diferidos conexo que poderia ser extinto se os ativos entrassem em situação de imparidade ou fossem desreconhecidos de acordo com o quadro contabilístico aplicável;
b)
O montante dos ativos do fundo de pensões de benefício definido de que a instituição pode dispor sem restrições, desde que a instituição tenha obtido prévia autorização da autoridade competente. Aos ativos utilizados para reduzir o montante a deduzir é aplicado um ponderador de risco nos termos da Parte III, Título II, Capítulos 2 ou 3, consoante aplicável.
2. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar os critérios segundo os quais a autoridade competente autoriza uma instituição a reduzir o montante dos ativos do fundo de pensões de benefício definido, tal como especificado no n.o 1, alínea b).
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 1 de Fevereiro de 2015.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 42.o
Dedução de instrumentos próprios de fundos próprios principais de nível 1
Para efeitos do artigo 36.o, n.o 1, alínea f), as instituições calculam os instrumentos próprios de fundos próprios principais de nível 1 detidos com base em posições longas brutas, sob reserva do seguinte:
a)
As instituições podem calcular o montante dos instrumentos próprios de fundos próprios principais de nível 1 detidos com base na posição longa líquida, desde que estejam reunidas as duas condições seguintes:
i)
as posições longas e curtas têm a mesma exposição subjacente e as posições curtas não envolvem risco de contraparte;
ii)
as posições longas e as posições curtas estão ambas incluídas na carteira de negociação ou estão ambas incluídas na extra carteira de negociação;
b)
As instituições determinam o montante a deduzir pelas detenções diretas, indiretas e sintéticas de títulos sobre índices calculando a posição em risco subjacente aos instrumentos próprios de fundos próprios principais de nível 1 incluídos nesses índices;
c)
As instituições podem compensar as posições longas brutas nos instrumentos próprios de fundos próprios principais de nível 1 resultantes da detenção de títulos sobre índices com posições curtas nos instrumentos próprios de fundos próprios principais de nível 1 resultantes de posições curtas nos índices subjacentes, incluindo as posições curtas que envolvam risco de contraparte, desde que estejam reunidas as duas condições seguintes:
i)
as posições longas e curtas estão incluídas nos mesmos índices subjacentes;
ii)
as posições longas e as posições curtas estão ambas incluídas na carteira de negociação ou estão ambas incluídas na extra carteira de negociação.
Artigo 43.o
Investimento significativo numa entidade do setor financeiro
Para efeitos de dedução, sobrevém um investimento significativo numa entidade do setor financeiro quando estiver preenchida qualquer uma das seguintes condições:
a)
A instituição possui mais de 10 % dos instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 emitidos por essa entidade;
b)
A instituição tem uma relação estreita com essa entidade e possui instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 emitidos por essa entidade;
c)
A instituição possui instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 emitidos por essa entidade e a entidade não está incluída na consolidação nos termos da Parte I, Título II, Capítulo 2, mas está incluída na mesma consolidação contabilística que a instituição para efeitos de apresentação de reportes financeiros de acordo com o quadro contabilístico aplicável.
Artigo 44.o
Dedução de instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 de entidades do setor financeiro detidos caso a instituição tenha uma detenção cruzada destinada a inflacionar artificialmente os fundos próprios
As instituições efetuam as deduções a que se refere o artigo 36.o, n.o 1, alíneas g), h) e i), nos seguintes termos:
a)
Os instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 e outros instrumentos de fundos próprios das entidades do setor financeiro são calculados com base nas posições longas brutas;
b)
Para efeitos de dedução, os elementos dos fundos próprios de seguros de nível 1 são tratados como detenções de instrumentos de fundos próprios principais de nível 1.
Artigo 45.o
Dedução de instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 de entidades do setor financeiro detidos
As instituições efetuam as deduções exigidas pelo artigo 36.o, n.o 1, alíneas h) e i), nos seguintes termos:
a)
Podem calcular as detenções diretas, indiretas e sintéticas de instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 das entidades do setor financeiro com base na posição longa líquida na mesma exposição subjacente, desde que estejam reunidas as duas condições seguintes:
i)
a maturidade da posição curta corresponde ao vencimento da posição longa ou tem uma maturidade residual de pelo menos um ano;
ii)
a posição longa e a posição curta estão ambas incluídas na carteira de negociação ou são ambas incluídas na extra carteira de negociação;
b)
Determinam o montante a deduzir pelas detenções diretas, indiretas e sintéticas de títulos sobre índices calculando a exposição subjacente aos instrumentos de fundos próprios das entidades do setor financeiro incluídos nesses índices.
Artigo 46.o
Dedução de instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 detidos caso a instituição não tenha um investimento significativo numa entidade do setor financeiro
1. Para efeitos do artigo 36.o, n.o 1, alínea h), as instituições calculam o montante aplicável a deduzir multiplicando o montante a que se refere a alínea a) do presente número pelo fator resultante do cálculo a que se refere a alínea b) do presente número:
a)
O montante agregado das detenções diretas, indiretas e sintéticas da instituição de instrumentos de fundos próprios principais de nível 1, de instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 e de instrumentos de fundos próprios de nível 2 de entidades do setor financeiro em que a instituição não tenha um investimento significativo que exceda 10 % do montante agregado dos elementos de fundos próprios principais de nível 1 da instituição, calculado após aplicação do seguinte aos elementos de fundos próprios principais de nível 1:
i)
artigos 32.o a 35.o;
ii)
deduções a que se refere o artigo 36.o, n.o 1, alíneas a) a g), k), subalíneas ii) a v), e alínea l), excluindo o montante a deduzir dos ativos por impostos diferidos que dependam de rendibilidade futura e decorram de diferenças temporárias;
iii)
artigos 44.o e 45.o;
b)
O montante das detenções diretas, indiretas e sintéticas da instituição de instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 das entidades do setor financeiro em que a instituição não tenha um investimento significativo dividido pelo montante agregado das detenções diretas, indiretas e sintéticas da instituição de instrumentos dos fundos próprios dessas entidades do setor financeiro.
2. As instituições excluem do montante a que se refere o n.o 1, alínea a), e do cálculo do fator a que se refere o n.o 1, alínea b), as posições de tomada firme detidas durante um período igual ou inferior a cinco dias úteis.
3. O montante a deduzir por força do n.o 1 é repartido por todos os instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 detidos. As instituições determinam a parcela de instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 detidos que é deduzida, por força do n.o 1, multiplicando o montante especificado na alínea a) do presente número pela proporção especificada na alínea b) do presente número:
a)
O montante das detenções de dedução obrigatória por força do n.o 1;
b)
A proporção do montante agregado das detenções diretas, indiretas e sintéticas da instituição de instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 de entidades do setor financeiro nas quais a instituição não tenha um investimento significativo representado por cada instrumento de fundos próprios principais de nível 1 detido.
4. O montante das detenções a que se refere o artigo 36.o, n.o 1, alínea h), que seja igual ou inferior a 10 % dos elementos de fundos próprios principais de nível 1 da instituição após aplicação do disposto no n.o 1, alínea a), subalíneas i) a iii), não é deduzido e está sujeito aos ponderadores de risco aplicáveis nos termos da Parte III, Título II, Capítulos 2 ou 3, e aos requisitos estabelecidos na Parte III, Título IV, consoante aplicável.
5. As instituições determinam a parcela dos instrumentos de fundos próprios detidos sujeita a ponderação de risco dividindo o montante especificado na alínea a) pelo montante especificado na alínea b):
a)
O montante das detenções sujeito a ponderação de risco por força do n.o 4;
b)
O montante especificado na subalínea i) dividido pelo montante especificado na subalínea ii):
i)
o montante total dos instrumentos de fundos próprios principais de nível 1;
ii)
o montante agregado das detenções diretas, indiretas e sintéticas da instituição de instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 de entidades do setor financeiro nas quais a instituição não tenha um investimento significativo.
Artigo 47.o
Dedução em instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 detidos caso a instituição tenha um investimento significativo numa entidade do setor financeiro
Para efeitos do artigo 36.o, n.o 1, alínea i), o montante aplicável a deduzir aos elementos de fundos próprios principais de nível 1 exclui as posições de tomada firme detidas durante um período igual ou inferior a cinco dias úteis e é determinado nos termos dos artigos 44.o e 45.o e da Subsecção 2.
Subsecção 2
Isenções e alternativas à dedução aos elementos de fundos próprios principais de nível 1
Artigo 48.o
Limiares de isenção relativos à dedução aos elementos de fundos próprios principais de nível 1
1. Ao efetuarem as deduções por força do artigo 36.o, n.o 1, alíneas c) e i), as instituições não são obrigadas a deduzir os montantes dos elementos enumerados nas alíneas a) e b) do presente número que, de forma agregada, sejam iguais ou inferiores ao montante do limiar a que se refere o n.o 1-A:
a)
Ativos por impostos diferidos que dependam de rendibilidade futura e decorram de diferenças temporárias e que, de forma agregada, sejam iguais ou inferiores a 10 % dos elementos de fundos próprios principais de nível 1 da instituição, calculados após aplicação do seguinte:
i)
artigos 32.o a 35.o;
ii)
artigo 36.o, n.o 1, alíneas a) a h), alínea k), subalíneas ii) a v), e alínea l), excluindo os ativos por impostos diferidos que dependam de rendibilidade futura e decorram de diferenças temporárias.
b)
Sempre que uma instituição tenha um investimento significativo numa entidade do setor financeiro, as detenções diretas, indiretas e sintéticas dessa instituição de instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 dessas entidades que, de forma agregada, sejam iguais ou inferiores a 10 % dos elementos de fundos próprios principais de nível 1 da instituição, calculados após aplicação do seguinte:
i)
artigos 32.o a 35.o;
ii)
artigo 36.o, n.o1, alíneas a) a h), alínea k), subalíneas ii) a v), e alínea l), excluindo os ativos por impostos diferidos que dependam de rendibilidade futura e decorram de diferenças temporárias.
2. Para efeitos do n.o 1, o montante do limiar é igual ao montante a que se refere a alínea a) do presente número, multiplicado pela percentagem referida na alínea b) do presente número:
a)
O montante residual dos elementos de fundos próprios principais de nível 1, após aplicação dos ajustamentos e deduções a que se referem os artigos 32.o a 36.o na sua totalidade e sem aplicar os limiares de isenção especificados no presente artigo;
b)
17,65 %.
3. Para efeitos do n.o 1, a instituição determina, no montante total de elementos, a parcela de ativos por impostos diferidos cuja dedução não é exigida dividindo o montante especificado na alínea a) do presente número pelo montante especificado na alínea b) do presente número:
a)
O montante dos ativos por impostos diferidos que dependam de rendibilidade futura e decorram de diferenças temporárias e que, de forma agregada, sejam iguais ou inferiores a 10 % dos elementos de fundos próprios principais de nível 1 da instituição;
b)
A soma do seguinte:
i)
O montante a que se refere a alínea a);
ii)
O montante das detenções diretas, indiretas e sintéticas da instituição de instrumentos dos fundos próprios das entidades do setor financeiro em que a instituição tem um investimento significativo e que, de forma agregada, sejam iguais ou inferiores a 10 % dos elementos de fundos próprios principais de nível 1 da instituição.
A proporção, no montante total de elementos, de investimentos significativos cuja dedução não é exigida é igual a um, deduzida a proporção a que se refere o primeiro parágrafo.
4. Os montantes dos elementos que não sejam deduzidos por força do n.o 1 são ponderados pelo risco a 250 %.
Artigo 49.o
Requisitos de dedução em caso de consolidação, de supervisão complementar ou de sistemas de proteção institucional
1. Para efeitos do cálculo dos fundos próprios em base individual, em base subconsolidada e em base consolidada, caso as autoridades competentes exijam que as instituições apliquem os métodos 1, 2 ou 3 do Anexo I da Diretiva 2002/87/CE ou as autorizem a fazê-lo, as autoridades competentes podem autorizar as instituições a não efetuarem a dedução das detenções de instrumentos dos fundos próprios de uma entidade do setor financeiro em que a instituição-mãe, a companhia financeira-mãe, a companhia financeira mista-mãe ou a instituição tenha um investimento significativo, desde que estejam reunidas condições estabelecidas nas alíneas a) a e) do presente número:
a)
A entidade do setor financeiro é uma empresa de seguros, uma empresa de resseguros ou uma sociedade gestora de participações no setor dos seguros;
b)
Essa empresa de seguros, empresa de resseguros ou sociedade gestora de participações no setor dos seguros está incluída na mesma supervisão complementar decorrente da Diretiva 2002/87/CE que a instituição-mãe, companhia financeira-mãe, companhia financeira mista-mãe ou instituição que detém a participação;
c)
A instituição obteve autorização prévia das autoridades competentes;
d)
Antes de concederem a autorização a que se refere a alínea c), as autoridades competentes certificam-se da adequação permanente do nível de gestão integrada, de gestão do risco e de controlo interno relativamente às entidades a incluir no âmbito da consolidação segundo o método 1, 2 ou 3;
e)
As detenções na entidade pertencem a uma das seguintes entidades:
i)
uma instituição de crédito-mãe;
ii)
uma companhia financeira-mãe;
iii)
uma companhia financeira mista-mãe;
iv)
uma instituição;
v)
uma filial de uma das entidades a que se referem as subalíneas i) a iv) que esteja incluída no âmbito da consolidação por força da Parte I, Título II, Capítulo 2.
O método escolhido é aplicado de modo coerente ao longo do tempo.
2. Para efeitos do cálculo dos fundos próprios em base individual e em base subconsolidada, as instituições objeto de supervisão em base consolidada nos termos da Parte I, Título II, Capítulo 2, não deduzem as detenções de instrumentos de fundos próprios emitidos por entidades do setor financeiro incluídas no âmbito da supervisão consolidada exceto se as autoridades competentes determinarem que essas deduções são obrigatórias para fins específicos, especialmente a separação estrutural de atividades bancárias e o planeamento da resolução.
A aplicação da metodologia a que se refere o primeiro parágrafo não pode implicar efeitos adversos desproporcionados para a totalidade do sistema financeiro ou partes dele noutros Estados-Membros ou na União no seu todo que constituam ou criem um obstáculo ao funcionamento do mercado interno.
3. Para efeitos do cálculo dos fundos próprios em base individual ou subconsolidada, as autoridades competentes podem autorizar as instituições a não deduzirem as detenções dos instrumentos de fundos próprios nos seguintes casos:
a)
Quando uma instituição detiver uma participação noutra instituição e estiverem reunidas as condições estabelecidas nas subalíneas i) a v),
i)
as instituições estão abrangidas pelo mesmo sistema de proteção institucional a que se refere o artigo 113.o, n.o 7,
ii)
as autoridades competentes concederam a autorização a que se refere o artigo 113.o, n.o 7,
iii)
as condições estabelecidas no artigo 113.o, n.o 7, estão satisfeitas,
iv)
o sistema de proteção institucional elabora o balanço consolidado a que se refere o artigo 113.o, n.o 7, alínea e), ou, quando não tenha de elaborar contas consolidadas, um cálculo agregado alargado que, a contento das autoridades competentes, seja equivalente ao disposto na Diretiva 86/635/CEE que incorpora determinadas adaptações do disposto na Diretiva 83/349/CEE, ou no Regulamento (CE) n.o 1606/2002, que regem as contas consolidadas dos grupos de instituições de crédito. A equivalência desse cálculo agregado alargado é verificada por um auditor externo, o qual deve em especial confirmar que está excluída desse cálculo a utilização múltipla de elementos elegíveis para o cálculo dos fundos próprios bem como qualquer operação de criação inadequada de fundos próprios entre os membros do sistema de proteção institucional. O balanço consolidado ou o cálculo agregado alargado é comunicado às autoridades competentes com uma frequência não inferior à estabelecida no artigo 99.o,
v)
as instituições incluídas num sistema de proteção institucional cumprem conjuntamente, em base consolidada ou agregada alargada, os requisitos estabelecidos no artigo 92.o e procedem à comunicação do cumprimento desses requisitos nos termos do artigo 99.o. No âmbito de um sistema de proteção institucional não é exigida a dedução das participações de membros de cooperativas ou entidades jurídicas que não sejam membros do sistema de proteção institucional, desde que esteja excluída a utilização múltipla de elementos elegíveis para o cálculo dos fundos próprios bem como qualquer operação de criação inadequada de fundos próprios entre os membros do sistema de proteção institucional e o acionista minoritário, quando este for uma instituição;
b)
Caso a instituição de crédito regional detenha participações na sua instituição de crédito central ou noutra instituição de crédito regional e estejam preenchidas as condições estabelecidas na alínea a), subalíneas i) a v).
4. As detenções que não sejam objeto de dedução nos termos dos n.os 1, 2 ou 3 são consideradas posições em risco e são ponderadas pelo risco nos termos da Parte III, Título II, Capítulos 2 ou 3, consoante aplicável.
5. Caso uma instituição aplique os métodos 1 ou 2 do Anexo I da Diretiva 2002/87/CE, a instituição divulga os requisitos complementares de fundos próprios e o rácio de adequação dos fundos próprios de um conglomerado financeiro calculados nos termos do artigo 6.o e do Anexo I da referida diretiva.
6. A EBA, a EIOPA e a Autoridade Europeia de Supervisão (Autoridade Europeia dos Valores Mobiliários e dos Mercados) (ESMA), criada pelo Regulamento (UE) n.o1095/2010 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 24 de novembro de 2004 (26), através do Comité Misto, elaboram projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar, para efeitos do presente artigo, as condições de aplicação dos métodos de cálculo constantes do Anexo I, Parte 2da Diretiva 2002/87/CE para efeitos das alternativas à dedução a que se refere o n.o 1 do presente artigo.
A EBA, a EIOPA e a ESMA apresentam esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 1 de Fevereiro de 2015.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010, do Regulamento (UE) n.o 1094/2010 e do Regulamento (UE) n.o 1095/2010, respetivamente.
Secção 4
Fundos próprios principais de nível 1
Artigo 50.o
Fundos próprios principais de nível 1
Os fundos próprios principais de nível 1 de uma instituição são constituídos pelos elementos de fundos próprios principais de nível 1 após aplicação dos ajustamentos exigidos pelos artigos 32.o a 35.o, das deduções por força do artigo 36.o e das isenções e alternativas estabelecidas nos artigos 48.o, 49.o e 79.o.
CAPÍTULO 3
Fundos próprios adicionais de nível 1
Secção 1
Elementos e instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1
Artigo 51.o
Elementos de fundos próprios adicionais de nível 1
Os elementos de fundos próprios adicionais de nível 1 são constituídos por:
a)
Instrumentos de fundos próprios, caso estejam preenchidas as condições estabelecidas no artigo 52.o, n.o 1;
b)
Prémios de emissão relacionados com os instrumentos a que se refere a alínea a).
Os instrumentos incluídos na alínea a) não são considerados elementos de fundos próprios principais de nível 1 nem de fundos próprios de nível 2.
Artigo 52.o
Instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1
1. Os instrumentos de fundos próprios só são considerados instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 se estiverem reunidas as seguintes condições:
a)
Os instrumentos estão emitidos e realizados;
b)
Os instrumentos não são adquiridos por nenhuma das seguintes entidades:
i)
a instituição ou as suas filiais;
ii)
uma empresa em que a instituição detenha uma participação sob a forma de detenção, direta ou através de uma relação de controlo, de 20 % ou mais dos direitos de voto ou do capital dessa empresa;
c)
A aquisição dos instrumentos não é financiada direta ou indiretamente pela instituição;
d)
Os instrumentos têm uma graduação hierárquica inferior aos instrumentos de fundos próprios de nível 2 em caso de insolvência da instituição;
e)
Os instrumentos não estão garantidos nem são objeto de qualquer garantia que aumente a senioridade dos créditos por qualquer uma das seguintes entidades:
i)
a instituição ou as suas filiais;
ii)
a empresa-mãe da instituição ou as suas filiais;
iii)
a companhia financeira-mãe ou as suas filiais;
iv)
a companhia mista ou as suas filiais;
v)
a companhia financeira mista ou as suas filiais;
vi)
qualquer empresa que tenha uma relação estreita com as entidades a que se referem as subalíneas i) a v);
f)
Os instrumentos não estão sujeitos a qualquer disposição, contratual ou outra, que aumente a graduação do crédito a título dos instrumentos em caso de insolvência ou liquidação;
g)
Os instrumentos são perpétuos e as disposições que os regem não incluem qualquer incentivo ao seu reembolso por parte da instituição;
h)
Caso as disposições que regem os instrumentos incluam uma ou mais opções de reembolso, o exercício da opção de reembolso depende exclusivamente da decisão discricionária do emitente;
i)
Os instrumentos só podem ser reembolsados ou recomprados quando estiverem preenchidas as condições estabelecidas no artigo 77.o, e nunca antes de decorridos cinco anos a contar da data de emissão, exceto quando estiverem reunidas as condições estabelecidas no artigo 78.o, n.o 4;
j)
As disposições que regem os instrumentos não indicam, expressa ou implicitamente, que os instrumentos são ou podem ser reembolsados ou recomprados e a instituição não presta de outra forma qualquer indicação nesse sentido, exceto nos seguintes casos:
i)
na liquidação da instituição;
ii)
recompras discricionárias dos instrumentos ou outras formas de redução discricionária do montante dos fundos próprios adicionais de nível 1, caso a instituição tenha obtido prévia autorização da autoridade competente nos termos do artigo 77.o;
k)
A instituição não indica, expressa ou implicitamente, que a autoridade competente dará o seu consentimento a um pedido de reembolso ou recompra dos instrumentos;
l)
As distribuições a título dos instrumentos satisfazem as seguintes condições:
i)
provêm de elementos distribuíveis;
ii)
o nível de distribuições efetuadas sobre os instrumentos não será alterado com base na qualidade de crédito da instituição ou da sua empresa-mãe;
iii)
as disposições que regem os instrumentos conferem permanentemente à instituição plenos poderes discricionários para cancelar as distribuições a título dos instrumentos durante um período ilimitado e numa base não cumulativa, e a instituição pode utilizar sem restrições esses pagamentos cancelados para cumprir as suas obrigações à medida que estas se vencem;
iv)
O cancelamento das distribuições não constitui um caso de incumprimento por parte da instituição;
v)
o cancelamento das distribuições não impõe quaisquer restrições à instituição;
m)
Os instrumentos não contribuem para determinar que os passivos de uma instituição excedem os seus ativos em situações em que tal determinação constitua um teste de insolvência nos termos do direito nacional aplicável;
n)
As disposições que regem os instrumentos exigem que, no momento da ocorrência de um evento de desencadeamento, o montante de capital dos instrumentos seja reduzido, a título permanente ou temporário, ou que os instrumentos sejam convertidos em instrumentos de fundos próprios principais de nível 1;
o)
As disposições que regem os instrumentos não incluem qualquer característica suscetível de impedir a recapitalização da instituição;
p)
Caso os instrumentos não sejam emitidos diretamente por uma instituição, devem estar reunidas as duas condições seguintes:
i)
Os instrumentos são emitidos através de uma entidade incluída no âmbito da consolidação nos termos da Parte I, Título II, Capítulo 2;
ii)
o produto da emissão é imediatamente disponibilizado a essa instituição, sem limitação, em moldes que satisfaçam as condições estabelecidas no presente número.
Considera-se satisfeita a condição estabelecida no primeiro parágrafo, alínea d), desde que os instrumentos tenham o mesmo grau hierárquico, não obstante estarem incluídos nos fundos próprios adicionais de nível 1 ou nos fundos próprios de nível 2 por força do artigo 484.o, n.o 3.
2. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar:
a)
A forma e a natureza dos incentivos ao reembolso;
b)
A natureza de qualquer reposição do montante de capital de um instrumento de fundos próprios adicionais de nível 1 na sequência de uma redução do respetivo montante de capital a título temporário;
c)
Os procedimentos e prazos para:
i)
a determinação da ocorrência de um evento de desencadeamento;
ii)
a reposição do montante de capital de um instrumento de fundos próprios adicionais de nível 1 na sequência de uma redução do respetivo montante de capital a título temporário;
d)
As características dos instrumentos suscetíveis de impedir a recapitalização da instituição;
e)
A utilização de entidades com objeto específico para emissão indireta de instrumentos de fundos próprios.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 1 de Fevereiro de 2015.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 53.o
Restrições ao cancelamento de distribuições sobre instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 e características suscetíveis de impedir a recapitalização da instituição
Para efeitos do artigo 52.o, n.o 1, alínea l), subalínea v), e alínea o), as disposições que regem os instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 não incluem, em especial, o seguinte:
a)
A obrigação de efetuar distribuições sobre os instrumentos caso a distribuição seja efetuada sobre um instrumento emitido pela instituição que seja de grau hierárquico igual ou inferior a um instrumento de fundos próprios adicionais de nível 1, incluindo um instrumento de fundos próprios principais de nível 1;
b)
A obrigação de cancelar o pagamento de distribuições sobre instrumentos de fundos próprios principais de nível 1, de fundos próprios adicionais de nível 1 e de fundos próprios de nível 2, caso não sejam efetuadas distribuições sobre aqueles instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1;
c)
A obrigação de substituir o pagamento de juros ou dividendos por um pagamento sob qualquer outra forma. A instituição não pode estar de outra forma sujeita a essa obrigação.
Artigo 54.o
Redução ou conversão de instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1
1. Para efeitos do artigo 52.o, n.o 1, alínea n), são aplicáveis as seguintes disposições aos instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1:
a)
Ocorre um evento de desencadeamento quando o rácio de fundos próprios principais de nível 1 da instituição a que se refere o artigo 92.o, n.o 1, alínea a), ficar abaixo de um dos seguintes níveis:
i)
5,125 %;
ii)
um nível superior a 5,125 %, quando determinado pela instituição e especificado nas disposições que regem o instrumento;
b)
As instituições podem especificar nas disposições que regem o instrumento um ou mais eventos de desencadeamento além do referido na alínea a);
c)
Quando as disposições que regem os instrumentos exigirem que os mesmos sejam convertidos em instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 no momento da ocorrência de um evento de desencadeamento, essas disposições especificam um dos seguintes elementos:
i)
a taxa dessa conversão e o limite para o montante de conversão autorizado,
ii)
o intervalo no âmbito do qual os instrumentos serão convertidos em instrumentos de fundos próprios principais de nível 1;
d)
Se as disposições que regem os instrumentos exigirem que o respetivo montante de capital seja reduzido no momento da ocorrência de um evento de desencadeamento, a redução abrange todos os seguintes elementos:
i)
o crédito do detentor do instrumento em caso de insolvência ou liquidação da instituição,
ii)
o montante a pagar em caso de reembolso, incluindo antecipado, do instrumento,
iii)
as distribuições efetuadas sobre o instrumento.
2. A redução ou a conversão de instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 deve, no âmbito do quadro contabilístico aplicável, gerar elementos elegíveis como elementos de fundos próprios principais de nível 1.
3. O montante dos instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 reconhecido nos elementos de fundos próprios adicionais de nível 1 é limitado ao montante mínimo dos elementos de fundos próprios principais de nível 1 que seria gerado se o montante de capital dos instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 fosse integralmente reduzido ou convertido em instrumentos de fundos próprios principais de nível 1.
4. O montante agregado dos instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 que deva ser reduzido ou convertido no momento da ocorrência de um evento de desencadeamento não pode ser inferior ao menor dos seguintes montantes:
a)
Montante necessário para restabelecer integralmente o rácio de fundos próprios principais de nível 1 da instituição a 5,125 %;
b)
Totalidade do montante de capital do instrumento.
5. Quando ocorrer um evento de desencadeamento, as instituições devem:
a)
Informar imediatamente as autoridades competentes;
b)
Informar os detentores dos instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1;
c)
Reduzir o montante de capital dos instrumentos, ou converter sem demora, no prazo máximo de um mês, os instrumentos em instrumentos de fundos próprios principais de nível 1, de acordo com os requisitos do presente artigo.
6. A instituição emitente de instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 que proceda à sua conversão em fundos próprios principais de nível 1 no momento da ocorrência de um evento de desencadeamento assegura a disponibilidade a todo o momento de capital social autorizado para converter todos os instrumentos convertíveis de fundos próprios adicionais de nível 1 em ações se ocorrer um evento de desencadeamento. Todas as autorizações necessárias são obtidas na data de emissão desses instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 convertíveis. A instituição mantém a todo o momento a autorização prévia necessária para emitir os instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 em que aqueles instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 serão convertidos aquando da ocorrência do evento de desencadeamento.
7. A instituição emitente de instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 que proceda à sua conversão em fundos próprios principais de nível 1 no momento da ocorrência de um evento de desencadeamento assegura que não existem obstáculos processuais a essa conversão em virtude do seu ato constitutivo ou dos seus estatutos ou de outras disposições contratuais.
Artigo 55.o
Consequências da cessação do preenchimento das condições aplicáveis aos instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1
É aplicável o seguinte se, no caso de um instrumento de fundos próprios adicionais de nível 1, deixarem de estar preenchidas as condições estabelecidas no artigo 52.o, n.o 1:
a)
Esse instrumento deixa imediatamente de ser considerado instrumento de fundos próprios adicionais de nível 1;
b)
A parte dos prémios de emissão respeitante a esse instrumento deixa imediatamente de ser considerada elemento de fundos próprios adicionais de nível 1.
Secção 2
Deduções aos elementos de fundos próprios adicionais de nível 1
Artigo 56.o
Deduções aos elementos de fundos próprios adicionais de nível 1
As instituições deduzem o seguinte aos elementos de fundos próprios adicionais de nível 1:
a)
Os instrumentos próprios de fundos próprios adicionais de nível 1 detidos direta, indireta e sinteticamente,, incluindo instrumentos próprios de fundos próprios adicionais de nível 1 que a instituição possa ser obrigada a adquirir em resultado de obrigações contratuais existentes;
b)
Os instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 de entidades do setor financeiro detidos direta, indireta e sinteticamente, com as quais a instituição tenha detenções cruzadas que a autoridade competente considere terem sido constituídas para inflacionar artificialmente os fundos próprios da instituição;
c)
O montante aplicável, determinado nos termos do artigo 60.o, dos instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 de entidades do setor financeiro detidos direta, indireta e sinteticamente, caso a instituição não tenha um investimento significativo nessas entidades;
d)
Os instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 de entidades do setor financeiro detidos direta, indireta e sinteticamente por parte da instituição,, caso a instituição tenha um investimento significativo nessas entidades, excluindo posições de tomada firme detidas durante um período igual ou inferior a cinco dias úteis;
e)
O montante dos elementos que seja necessário deduzir aos elementos de fundos próprios de nível 2, por força do artigo 66.o, que exceda fundos próprios de nível 2 da instituição;
f)
Qualquer imposto relativo a elementos de fundos próprios adicionais de nível 1 previsível no momento em que é calculado, exceto no caso de a instituição ajustar adequadamente o montante dos elementos de fundos próprios adicionais de nível 1 na medida em que esse imposto reduza o montante até ao qual esses elementos possam ser afetados à cobertura de riscos ou perdas.
Artigo 57.o
Deduções de instrumentos próprios de fundos próprios adicionais de nível 1 detidos
Para efeitos do artigo 56.o, alínea a), as instituições calculam as participações s instrumentos próprios de fundos próprios adicionais de nível 1 detidos com base em posições longas brutas, sob reserva do seguinte:
a)
As instituições podem calcular o montante dos instrumentos próprios de fundos próprios adicionais de nível 1 detidos com base na posição longa líquida, desde que estejam reunidas as duas condições seguintes:
i)
as posições longas e curtas têm a mesma posição em risco subjacente e as posições curtas não envolvem risco de contraparte,
ii)
as posições longas e as posições curtas estão ambas incluídas na carteira de negociação ou estão ambas incluídas na extra carteira de negociação;
b)
As instituições determinam o montante a deduzir pelas detenções diretas, indiretas ou sintéticas de títulos sobre índices calculando a exposição subjacente aos instrumentos próprios de fundos próprios adicionais de nível 1 incluídos nesses índices;
c)
As instituições podem compensar as posições longas brutas nos instrumentos próprios de fundos próprios adicionais de nível 1 resultantes da detenção de títulos sobre índices com posições curtas nos instrumentos próprios de fundos próprios adicionais de nível 1 resultantes de posições curtas nos índices subjacentes, incluindo as posições curtas que envolvam risco de contraparte, desde que estejam reunidas as duas condições seguintes:
i)
as posições longas e curtas estão incluídas nos mesmos índices subjacentes,
ii)
as posições longas e as posições curtas estão ambas incluídas na carteira de negociação ou estão ambas incluídas na extra carteira de negociação.
Artigo 58.o
Dedução de instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 de entidades do setor financeiro detidos caso a instituição tenha uma detenção cruzada destinada a inflacionar artificialmente os fundos próprios
As instituições efetuam as deduções exigidas pelo artigo 56.o, alíneas b), c) e d), nos seguinte termos:
a)
Os instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 detidos são calculadas com base nas posições longas brutas;
b)
Para efeitos de dedução, os elementos dos fundos próprios de seguros adicionais de nível 1 são tratados como detenções de instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1.
Artigo 59.o
Dedução de instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 de entidades do setor financeiro detidos
As instituições efetuam as deduções exigidas pelo artigo 56.o, alíneas c) e d), nos seguintes termos:
a)
Podem calcular as detenções diretas, indiretas e sintéticas de instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 das entidades do setor financeiro com base na posição longa líquida na mesma posição em risco subjacente, desde que estejam reunidas as duas condições seguintes:
i)
a maturidade da posição curta corresponde à maturidade da posição longa ou tem uma maturidade residual de pelo menos um ano;
ii)
a posição curta e a posição longa estão ambas incluídas na carteira de negociação ou estão ambas incluídas na extra carteira de negociação;
b)
Determinam o montante a deduzir pelas detenções diretas, indiretas e sintéticas de títulos sobre índices calculando a exposição subjacente aos instrumentos de fundos próprios das entidades do setor financeiro incluídos nesses índices..
Artigo 60.o
Dedução de instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 caso a instituição não tenha um investimento significativo numa entidade do setor financeiro
1. Para efeitos do artigo 56.o, alínea c), as instituições calculam o montante aplicável a deduzir multiplicando o montante a que se refere a alínea a) do presente número pelo fator resultante do cálculo a que se refere a alínea b) do presente número:
a)
O montante agregado das detenções diretas, indiretas e sintéticas da instituição de instrumentos de fundos próprios principais de nível 1, de fundos próprios adicionais de nível 1 e de fundos próprios de nível 2 de entidades do setor financeiro que exceda 10 % dos elementos de fundos próprios principais de nível 1 da instituição, calculado após aplicação do seguinte:
i)
artigos 32.o a 35.o;
ii)
artigo 36.o, n.o 1, alíneas a) a g), alínea k), subalíneas ii) a v), e alínea l), excluindo os ativos por impostos diferidos que dependam de rendibilidade futura e decorram de diferenças temporárias;
iii)
artigos 44.o e 45.o;
b)
O montante das detenções diretas, indiretas e sintéticas da instituição de instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 das entidades do setor financeiro em que a instituição não tenha um investimento significativo dividido pelo montante agregado de todas as detenções diretas, indiretas e sintéticas da instituição de instrumentos de fundos próprios principais de nível 1, de fundos próprios adicionais de nível 1 e de fundos próprios de nível 2 dessas entidades do setor financeiro.
2. As instituições excluem do montante a que se refere o n.o 1, alínea a), e do cálculo do fator a que se refere o n.o 1, alínea b), as posições de tomada firme detidas durante um período igual ou inferior a cinco dias úteis.
3. O montante a deduzir por força do n.o 1 é repartido por todos os instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 detidos. O montante a deduzir a cada instrumento de fundos próprios adicionais de nível 1 por força do n.o 1 é calculado multiplicando o montante especificado na alínea a) do presente número pela proporção especificada na alínea b) do presente número:
a)
O montante das detenções de dedução obrigatória por força do n.o 1;
b)
O montante especificado na subalínea i) dividido pelo montante especificado na subalínea ii):
i)
o montante total dos instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1,
ii)
o montante agregado das detenções diretas, indiretas e sintéticas da instituição de instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 de entidades do setor financeiro nas quais a instituição não tenha um investimento significativo.
4. O montante das detenções s a que se refere o artigo 56.o, n.o 1, alínea h), que seja igual ou inferior a 10 % dos elementos de fundos próprios principais de nível 1 da instituição após aplicação do disposto no n.o 1, alínea a), subalíneas i), ii) e iii), não é deduzido e está sujeito aos ponderadores de risco aplicáveis nos termos da Parte III, Título II, Capítulos 2 ou 3, e aos requisitos estabelecidos na Parte III, Título IV, consoante aplicável.
5. As instituições determinam a parcela das detenções de instrumentos de fundos próprios que é ponderada pelo risco dividindo o montante especificado na alínea a) pelo montante especificado na alínea b):
a)
O montante das detenções a ponderar obrigatoriamente pelo risco por força do n.o 4;
b)
O montante especificado na subalínea i) dividido pelo montante especificado na subalínea ii):
i)
o montante total dos instrumentos de fundos próprios principais de nível 1;
ii)
o montante agregado das detenções diretas, indiretas e sintéticas da instituição em instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 de entidades do setor financeiro nas quais a instituição não tenha um investimento significativo.
Secção 3
Fundos próprios adicionais de nível 1
Artigo 61.o
Fundos próprios adicionais de nível 1
Os fundos próprios adicionais de nível 1 de uma instituição são constituídos pelos elementos de fundos próprios adicionais de nível 1 após dedução dos elementos a que se refere o artigo 56.o e aplicação do artigo 79.o.
CAPÍTULO 4
Fundos próprios de nível 2
Secção 1
Elementos e instrumentos de fundos próprios de nível 2
Artigo 62.o
Elementos de fundos próprios de nível 2
Os elementos de fundos próprios de nível 2 são constituídos por:
a)
Instrumentos de fundos próprios e empréstimos subordinados, caso estejam preenchidas as condições estabelecidas no artigo 63.o;
b)
Prémios de emissão relacionados com os instrumentos a que se refere a alínea a);
c)
No caso de instituições que calculam os montantes das posições ponderadas pelo risco nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 2, ajustamentos para risco geral de crédito, incluindo efeitos fiscais até 1,25 % dos montantes das posições ponderadas pelo risco calculados nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 2;
d)
No caso de instituições que calculam os montantes das posições ponderadas pelo risco nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 3, os montantes positivos, bruto de efeitos fiscais, resultantes do cálculo previsto nos artigos 158.o e 159.o até 0,6 % dos montantes das posições ponderadas pelo risco calculados nos termos da Parte 3, Título II, Capítulo 3.
Os elementos incluídos na alínea a) não são considerados elementos de fundos próprios principais de nível 1 nem de fundos próprios adicionais de nível 1.
Artigo 63.o
Instrumentos de fundos próprios de nível 2
Os instrumentos de fundos próprios e os empréstimos subordinados são elegíveis como instrumentos de fundos próprios de nível 2 desde que estejam preenchidas as seguintes condições:
a)
Os instrumentos estão emitidos ou os empréstimos subordinados são contraídos, consoante aplicável, e totalmente realizados;
b)
Os instrumentos não são adquiridos ou os empréstimos subordinados não são concedidos, consoante aplicável, por nenhuma das seguintes entidades:
i)
a instituição ou as suas filiais;
ii)
uma empresa em que a instituição detenha uma participação sob a forma de detenção, direta ou através de uma relação de controlo, de 20 % ou mais dos direitos de voto ou do capital dessa empresa;
c)
A aquisição dos instrumentos ou a concessão dos empréstimos subordinados, consoante aplicável, não é financiada direta ou indiretamente pela instituição;
d)
O crédito sobre o montante de capital dos instrumentos a título das disposições que regem os instrumentos ou o crédito sobre o montante de capital dos empréstimos subordinados a título das disposições que regem os empréstimos subordinados, consoante aplicável, está totalmente subordinado aos créditos de todos os credores não subordinados;
e)
Os instrumentos ou os empréstimos subordinados, consoante aplicável, não estão garantidos nem são objeto de qualquer garantia que aumente a graduação do crédito por qualquer das seguintes entidades:
i)
a instituição ou as suas filiais;
ii)
a empresa-mãe da instituição ou as suas filiais;
iii)
a companhia financeira-mãe ou as suas filiais;
iv)
a companhia mista ou as suas filiais;
v)
a companhia financeira mista ou as suas filiais;
vi)
qualquer empresa que tenha uma relação estreita com as entidades a que se referem as subalíneas i) a v);
f)
Os instrumentos ou os empréstimos subordinados, consoante aplicável, não estão sujeitos a qualquer disposição que aumente de outra forma a graduação do crédito a título dos instrumentos ou dos empréstimos subordinados, respetivamente;
g)
Os instrumentos ou os empréstimos subordinados, consoante aplicável, têm um vencimento inicial de pelo menos cinco anos;
h)
As disposições que regem os instrumentos ou os empréstimos subordinados, consoante aplicável, não incluem qualquer incentivo a que o respetivo montante de capital seja resgatado ou reembolsado, consoante aplicável, pela instituição antes do seu vencimento;
i)
Caso os instrumentos ou os empréstimos subordinados, consoante aplicável, incluam uma ou mais opções de reembolso ou de reembolso antecipado, consoante aplicável, o exercício dessas opções depende exclusivamente da decisão discricionária do emitente ou do devedor, consoante aplicável;
j)
Os instrumentos ou os empréstimos subordinados, consoante aplicável, só podem ser reembolsados, recomprados ou antecipadamente reembolsados quando estiverem preenchidas as condições estabelecidas no artigo 77.o, e nunca antes de decorridos cinco anos a contar da data de emissão ou contração, consoante aplicável, exceto quando estiverem reunidas as condições estabelecidas no artigo 78.o, n.o 4;
k)
As disposições que regem os instrumentos ou os empréstimos subordinados, consoante aplicável, não indicam, expressa ou implicitamente, que os instrumentos ou os empréstimos subordinados, consoante aplicável, são ou podem ser reembolsados, recomprados ou antecipadamente reembolsados, consoante aplicável, pela instituição noutra situação que não seja a insolvência ou liquidação da instituição, e a instituição não presta de outra forma qualquer indicação nesse sentido;
l)
As disposições que regem os instrumentos ou os empréstimos subordinados, consoante aplicável, não conferem ao seu detentor o direito de acelerar o plano de pagamentos futuros de juros ou de capital, a não ser em situação de insolvência ou liquidação da instituição;
m)
O nível de pagamentos de juros ou de dividendos, consoante aplicável, devidos sobre os instrumentos ou os empréstimos subordinados, consoante aplicável, não será alterado com base na qualidade de crédito da instituição ou da sua empresa-mãe;
n)
Caso os instrumentos não sejam emitidos diretamente por uma instituição, ou caso os empréstimos subordinados não sejam contraídos diretamente por uma instituição, consoante aplicável, devem estar reunidas as duas condições seguintes:
i)
os instrumentos são emitidos ou os empréstimos subordinados são contraídos, consoante aplicável, através de uma entidade incluída no âmbito da consolidação nos termos da Parte I, Título II, Capítulo 2;
ii)
o produto do instrumento ou do empréstimo subordinado é disponibilizado à instituição, sem limitação, em moldes que satisfaçam as condições estabelecidas no presente número.
Artigo 64.o
Amortização de instrumentos de fundos próprios de nível 2
A medida em que os instrumentos de fundos próprios de nível 2 se classificam como elementos de fundos próprios de nível 2 durante os últimos cinco anos do prazo de vencimento é calculada multiplicando o resultado do cálculo previsto na alínea a) pelo montante a que se refere a alínea b), do seguinte modo:
a)
O montante nominal dos instrumentos ou empréstimos subordinados no primeiro dia do último período de cinco anos do seu prazo de vencimento contratual, dividido pelo número de dias de calendário desse período;
b)
O número de dias restantes do prazo de vencimento contratual dos instrumentos ou dos empréstimos subordinados.
Artigo 65.o
Consequências da cessação do preenchimento das condições aplicáveis aos instrumentos de fundos próprios de nível 2
Se, no caso de um instrumento de fundos próprios de nível 2, deixarem de estar preenchidas as condições estabelecidas no artigo 63.o, é aplicável o seguinte:
a)
Esse instrumento deixa imediatamente de ser considerado instrumento de fundos próprios de nível 2;
b)
A parte dos prémios de emissão respeitante a esse instrumento deixa imediatamente de ser considerada como elemento de fundos próprios de nível 2.
Secção 2
Deduções aos elementos de fundos próprios de nível 2
Artigo 66.o
Deduções aos elementos de fundos próprios de nível 2
É deduzido o seguinte aos elementos de fundos próprios de nível 2:
a)
Os instrumentos próprios de fundos próprios de nível 2 detidos direta, indireta e sinteticamente,, incluindo instrumentos próprios de fundos próprios de nível 2 que a instituição possa ser obrigada a adquirir em resultado de obrigações contratuais existentes;
b)
Os instrumentos de fundos próprios de nível 2 de entidades do setor financeiro detidos direta, indireta e sinteticamente, com as quais a instituição tenha detenções cruzadas que a autoridade competente considere terem sido constituídas para inflacionar artificialmente os fundos próprios da instituição;
c)
O montante aplicável, determinado nos termos do artigo 67.o, dos instrumentos de fundos próprios de nível 2 de entidades do setor financeiro detidos direta, indireta e sinteticamente, caso a instituição não tenha um investimento significativo nessas entidades;
d)
Os instrumentos de fundos próprios de nível 2 de entidades do setor financeiro detidos direta, indireta e sinteticamente por parte da instituição,, caso a instituição tenha um investimento significativo nessas entidades, excluindo posições de tomada firme detidas durante um período igual ou inferior a cinco dias úteis.
Artigo 67.o
Deduções de instrumentos próprios de fundos próprios de nível 2
Para efeitos do artigo 66.o, alínea a), as instituições calculam as detenções com base nas posições longas brutas, sob reserva do seguinte:
a)
As instituições podem calcular o montante das detenções com base na posição longa líquida, desde que estejam reunidas as duas condições seguintes:
i)
as posições longas e curtas têm a mesma exposição subjacente e as posições curtas não envolvem risco de contraparte;
ii)
a posição longa e a posição curta estão ambas incluídas na carteira de negociação ou estão ambas incluídas na extra carteira de negociação.
b)
As instituições determinam o montante a deduzir pelas detenções diretas, indiretas e sintéticas de títulos sobre índices calculando a posição em risco subjacente aos instrumentos próprios de fundos próprios de nível 2 incluídos nesses índices;
c)
As instituições podem compensar as posições longas brutas nos instrumentos próprios de fundos próprios de nível 2 resultantes de detenções de títulos sobre índices com posições curtas nos instrumentos próprios de fundos próprios de nível 2 resultantes de posições curtas nos índices subjacentes, incluindo as posições curtas que envolvam risco de contraparte, desde que estejam reunidas as duas condições seguintes:
i)
as posições longas e curtas estão incluídas nos mesmos índices subjacentes,
ii)
a posição longa e a posição curta estão ambas incluídas na carteira de negociação ou estão ambas incluídas na extra carteira de negociação.
Artigo 68.o
Dedução de instrumentos de fundos próprios de nível 2 de entidades do setor financeiro, caso a instituição detenha uma detenção cruzada destinada a inflacionar artificialmente os fundos próprios
As instituições efetuam as deduções exigidas pelo artigo 66.o, alíneas b), c) e d), nos seguintes termos:
a)
Os instrumentos de fundos próprios de nível 2 detidos são calculados com base nas posições longas brutas;
b)
As detenções de elementos dos fundos próprios de seguros de nível 2 e de elementos dos fundos próprios de seguros de nível 3 são tratadas como detenções de instrumentos de fundos próprios de nível 2 para efeitos de dedução.
Artigo 69.o
Dedução em instrumentos de fundos próprios de nível 2 de entidades do setor financeiro detidos
As instituições efetuam as deduções exigidas pelo artigo 66.o, alíneas c) e d), de acordo com o seguinte:
a)
Podem calcular os instrumentos de fundos próprios de nível 2 detidos direta, indireta e sinteticamente das entidades do setor financeiro com base na posição longa líquida na mesma exposição subjacente, desde que estejam reunidas as duas condições seguintes:
i)
o vencimento da posição curta corresponde ao vencimento da posição longa ou tem um vencimento residual de pelo menos um ano;
ii)
a posição longa e a posição curta estão ambas incluídas na carteira de negociação ou estão ambas incluídas na extra carteira de negociação;
b)
Determinam o montante a deduzir pelas detenções diretas, indiretas e sintéticas de títulos sobre índices tomando em consideração a exposição subjacente aos instrumentos de fundos próprios das entidades do setor financeiro incluídos nesses índices.
Artigo 70.o
Dedução de instrumentos de fundos próprios de nível 2 caso a instituição não tenha um investimento significativo numa entidade relevante
1. Para efeitos do artigo 66.o, alínea c), as instituições calculam o montante aplicável a deduzir multiplicando o montante a que se refere a alínea a) do presente número pelo fator resultante do cálculo a que se refere a alínea b) do presente número:
a)
O montante agregado das detenções diretas, indiretas e sintéticas da instituição em instrumentos de fundos próprios principais de nível 1, de fundos próprios adicionais de nível 1 e de fundos próprios de nível 2 de entidades do setor financeiro que exceda 10 % dos elementos de fundos próprios principais de nível 1 da instituição, calculado após aplicação do seguinte:
i)
artigos 32.o a 35.o,
ii)
artigo 36.o, n.o 1, alíneas a) a g), alínea k), subalíneas ii) a v), e alínea l), excluindo o montante a deduzir dos ativos por impostos diferidos que dependam de rendibilidade futura e decorram de diferenças temporárias,
iii)
artigos 44.o e 45.o;
b)
O montante das detenções diretas, indiretas e sintéticas da instituição em instrumentos de fundos próprios de nível 2 das entidades do setor financeiro dividido pelo montante agregado de todas as detenções diretas, indiretas e sintéticas da instituição em instrumentos de fundos próprios principais de nível 1, de fundos próprios adicionais de nível 1 e de fundos próprios de nível 2 dessas entidades do setor financeiro.
2. As instituições excluem do montante a que se refere o n.o 1, alínea a), e do cálculo do fator a que se refere o n.o 1, alínea b), as posições de tomada firme detidas durante um período igual ou inferior a cinco dias úteis.
3. O montante a deduzir por força do n.o 1 é repartido por cada instrumento de fundos próprios de nível 2 detido. As instituições determinam a parcela dos instrumentos de fundos próprios de nível 2 detidos a deduzir multiplicando o montante especificado na alínea a) do presente número pela parcela especificada na alínea b) do presente número:
a)
O montante total das detenções de dedução obrigatória por força do n.o 1;
b)
O montante especificado na subalínea i) dividido pelo montante especificado na subalínea ii):
i)
o montante total dos instrumentos de fundos próprios de nível 2;
ii)
o montante agregado das detenções diretas, indiretas e sintéticas da instituição de instrumentos de fundos próprios de nível 2 de entidades do setor financeiro nas quais a instituição não tenha um investimento significativo.
4. O montante das detenções a que se refere o artigo 66.o, n.o 1, alínea c), que seja igual ou inferior a 10 % dos elementos de fundos próprios principais de nível 1 da instituição após aplicação do disposto no n.o 1, alínea a), subalíneas i) a iii), não é deduzido e está sujeito aos ponderadores de risco aplicáveis nos termos da Parte III, Título II, Capítulos 2 ou 3, e aos requisitos estabelecidos na Parte III, Título IV, consoante aplicável.
5. As instituições determinam a parcela dos instrumentos de fundos próprios detidos que é ponderada pelo risco dividindo o montante especificado na alínea a) pelo montante especificado na alínea b):
a)
O montante das detenções a ponderar obrigatoriamente pelo risco por força do n.o 4;
b)
O montante especificado na subalínea i) dividido pelo montante especificado na subalínea ii):
i)
o montante total dos instrumentos de fundos próprios principais de nível 1;
ii)
o montante agregado das detenções diretas, indiretas e sintéticas da instituição de instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 de entidades do setor financeiro nas quais a instituição não tenha um investimento significativo
Secção 3
Fundos próprios de Nível 2
Artigo 71.o
Fundos próprios de nível 2
Os fundos próprios de nível 2 de uma instituição são constituídos pelos elementos de fundos próprios de nível 2 da instituição após dedução dos elementos a que se refere o artigo 66.o e aplicação do artigo 79.o.
CAPÍTULO 5
Fundos próprios
Artigo 72.o
Fundos próprios
Os fundos próprios de uma instituição são constituídos pela soma dos seus fundos próprios de nível 1 e dos fundos próprios de nível 2.
CAPÍTULO 6
Requisitos gerais
Artigo 73.o
Distribuições sobre instrumentos de fundos próprios
1. Os instrumentos de fundos próprios relativamente aos quais a decisão de pagamento de distribuições numa forma que não seja numerário nem instrumento de fundos próprios dependa exclusivamente da instituição não podem ser considerados instrumentos de fundos próprios principais de nível 1, de fundos próprios adicionais de nível 1 ou de fundos próprios de nível 2, a menos que a instituição tenha obtido autorização prévia das autoridades competentes.
2. As autoridades competentes só concedem a autorização a que se refere o n.o 1 quando considerarem cumulativamente reunidas as seguintes condições:
a)
A possibilidade de a instituição cancelar pagamentos nos termos do instrumento não é posta em causa pela apreciação discricionária a que se refere o n.o 1, nem pela forma em que possam ser efetuadas as distribuições;
b)
A possibilidade de o instrumento absorver perdas não é posta em causa pela apreciação discricionária a que se refere o n.o 1, nem pela forma em que possam ser efetuadas as distribuições;
c)
A qualidade do instrumento de capital não é de outro modo diminuída pela apreciação discricionária a que se refere o n.o 1, nem pela forma em que possam ser efetuadas as distribuições.
3. Os instrumentos de fundos próprios relativamente aos quais a decisão ou a exigência de pagamento de distribuições sobre o instrumento numa forma que não seja numerário nem instrumento de fundos próprios dependa da apreciação discricionária de uma pessoa coletiva que não seja a instituição emitente não podem ser considerados instrumentos de fundos próprios principais de nível 1, de fundos próprios adicionais de nível 1 ou de fundos próprios de nível 2.
4. As instituições podem utilizar um índice de mercado alargado como uma das bases de determinação do nível de distribuições sobre instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 e de fundos próprios de nível 2.
5. O n.o 4 não é aplicável se a instituição for uma entidade de referência nesse índice de mercado alargado, a não ser que estejam cumulativamente reunidas as seguintes condições:
a)
As instituições consideram que não existe uma correlação significativa entre as variações nesse índice de mercado alargado e a qualidade de crédito da instituição, da instituição-mãe, da companhia financeira-mãe, da companhia financeira mista-mãe ou da companhia mista-mãe;
b)
A autoridade competente não obteve uma conclusão diferente da referida na alínea a).
6. As instituições comunicam e divulgam os índices de mercado alargados em que se baseiam os seus instrumentos de fundos próprios.
7. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar as condições em que os índices são considerados elegíveis como índices alargados para efeitos do n.o 4.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 1 de Fevereiro de 2015.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 74.o
Instrumentos de fundos próprios emitidos por entidades reguladas do setor financeiro que não constituam capital regulamentar
As instituições não deduzem a nenhum elemento dos fundos próprios detenções diretas, indiretas ou sintéticas de instrumentos de capital emitidos por uma entidade regulada do setor financeiro que não constituam capital regulamentar dessa entidade. As instituições aplicam a essas participações ponderadores de risco nos termos da Parte III, Título II, Capítulos 2 ou 3, consoante aplicável.
Artigo 75.o
Requisitos em matéria de dedução e vencimento aplicáveis às posições curtas
Os requisitos de vencimento aplicáveis às posições curtas a que se referem o artigo 45.o, alínea a), o artigo 59.o, alínea a), e o artigo 69.o, alínea a), consideram-se preenchidos no que diz respeito às posições detidas quando estiverem preenchidas as seguintes condições:
a)
A instituição goza do direito contratual de vender à contraparte que assegura a cobertura, numa data futura específica, a posição longa objeto de cobertura;
b)
A contraparte que assegura a cobertura da instituição está contratualmente obrigada a comprar à instituição, nessa data futura específica, a posição longa a que se refere a alínea a).
Artigo 76.o
Posições detidas em instrumentos de fundos próprios através de índices
1. Para efeitos do artigo 42.o, alínea a), do artigo 45.o, alínea a), do artigo 57.o, alínea a), do artigo 59.o, alínea a), do artigo 67.o, alínea a), e do artigo 67.o, alínea a), as instituições podem deduzir ao montante de uma posição longa num instrumento de fundos próprios a parcela do índice constituída pela mesma posição em risco subjacente objeto de cobertura, desde que estejam preenchidas as seguintes condições:
a)
A posição longa objeto de cobertura e a posição curta incluída no índice utilizado para cobrir essa posição longa estão ambas incluídas na carteira de negociação ou estão ambas incluídas na extra carteira de negociação;
b)
As posições a que se refere a alínea a) estão incluídas ao justo valor no balanço da instituição;
c)
A posição curta a que se refere a alínea a) é considerada uma cobertura eficaz a título dos procedimentos de controlo internos da instituição;
d)
As autoridades competentes avaliam a adequação dos procedimentos de controlo a que se refere a alínea c) pelo menos numa base anual e certificam-se da sua adequação permanente.
2. Caso a autoridade competente tenha dado prévia autorização, a instituição pode utilizar uma estimativa prudente da posição em risco subjacente da instituição aos instrumentos de fundos próprios incluídos nos índices em alternativa ao cálculo das suas posições em risco sobre os elementos a que se referem as alíneas a) ou b):
a)
Instrumentos próprios de fundos próprios principais de nível 1, de fundos próprios adicionais de nível 1 e de fundos próprios de nível 2 incluídos em índices;
b)
Instrumentos de fundos próprios principais de nível 1, de fundos próprios adicionais de nível 1 e de fundos próprios de nível 2 de entidades do setor financeiro incluídos em índices.
3. As autoridades competentes só concedem a autorização a que se refere o n.o 2 quando a instituição tiver demonstrado, a contento dessas autoridades, que seria operacionalmente oneroso para a instituição controlar a sua posição em risco subjacente aos elementos a que se referem as alíneas a) ou b) do n.o 2, consoante aplicável.
4. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar:
a)
Quando uma estimativa utilizada em alternativa ao cálculo da posição em risco subjacente a que se refere o n.o 2 é considerada suficientemente prudente;
b)
O significado de operacionalmente oneroso para efeitos do n.o 3.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 1 de Fevereiro de 2015.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 77.o
Condições para a redução dos fundos próprios
A instituição solicita prévia autorização da autoridade competente para efetuar uma ou ambas das seguintes possibilidades:
a)
Reduzir, reembolsar ou recomprar instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 emitidos pela instituição em moldes autorizados pelo direito nacional aplicável;
b)
Efetuar o reembolso ou a recompra de instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1, ou de instrumentos de fundos próprios de nível 2, consoante aplicável, antes da data do respetivo vencimento contratual.
Artigo 78.o
Autorização das autoridades de supervisão para a redução dos fundos próprios
1. A autoridade competente autoriza uma instituição a reduzir, recomprar, ou reembolsar instrumentos de fundos próprios principais de nível 1, de fundos próprios adicionais de nível 1 ou de fundos próprios de nível 2 se estiver reunida qualquer uma das seguintes condições:
a)
Antes ou concomitantemente à ação a que se refere o artigo 77.o, a instituição substitui os instrumentos a que se refere o artigo 77.o por instrumentos de fundos próprios de qualidade igual ou superior em condições que sejam sustentáveis para a capacidade da instituição em termos de receitas;
b)
A instituição demonstrou, a contento da autoridade competente, que, na sequência da ação em questão, os fundos próprios da instituição irão exceder os requisitos estabelecidos no artigo 92.o, n.o 1, do presente regulamento e o requisito combinado de reservas tal como definido no artigo 128.o, ponto 6, da Diretiva 2013/36/UE por uma margem que a autoridade competente possa considerar necessária com base no artigo 104.o, n.o 3, da referida diretiva.
2. Ao avaliar, ao abrigo do n.o 1, alínea a), a sustentabilidade dos instrumentos substitutivos para a capacidade da instituição em termos de receitas, as autoridades competentes têm em conta a medida em que esses instrumentos de fundos próprios substitutivos serão mais onerosos para a instituição do que os instrumentos que irão substituir.
3. Caso uma instituição realize uma das ações a que se refere o artigo 77.o, alínea a), e a recusa de reembolso dos instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 a que se refere o artigo 27.o seja proibida pelo direito nacional aplicável, a autoridade competente pode renunciar às condições estabelecidas no n.o 1 do presente artigo, desde que imponha à instituição a obrigação de limitar o reembolso desses instrumentos numa base adequada.
4. As autoridades competentes só podem autorizar as instituições a reembolsar instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 ou de fundos próprios de nível 2 antes de decorridos cinco anos a contar da data de emissão se estiverem reunidas as condições estabelecidas no n.o 1 ou nas alíneas a) ou b) do presente número:
a)
Exista uma alteração da classificação regulamentar desses instrumentos que poderá resultar na sua exclusão dos fundos próprios ou na reclassificação como fundos próprios de qualidade inferior, e estão cumulativamente preenchidas as seguintes condições:
i)
a autoridade competente considera que essa alteração é suficientemente certa;
ii)
a instituição demonstra, a contento das autoridades competentes, que a reclassificação regulamentar desses instrumentos não era razoavelmente previsível no momento da sua emissão;
b)
Exista uma alteração no tratamento fiscal aplicável a esses instrumentos que a instituição demonstra, a contento das autoridades competentes, ser significativa e não ser razoavelmente previsível no momento da sua emissão.
5. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar o seguinte:
a)
A aceção de ‧sustentável para a capacidade da instituição em termos de receitas‧;
b)
As bases adequadas de limitação do resgate a que se refere o n.o 3;
c)
Os requisitos processuais e os dados a fornecer pela instituição no pedido de autorização a apresentar à autoridade competente para realizar uma das ações previstas no artigo 77.o, designadamente o processo a seguir em caso de reembolso de títulos emitidos a membros de sociedades cooperativas, bem como o tempo de processamento de um pedido dessa natureza.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 1 de Fevereiro de 2015.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 79.o
Dispensa temporária da dedução aos fundos próprios
1. Caso uma instituição detenha temporariamente instrumentos de fundos próprios ou tenha concedido temporariamente empréstimos subordinados elegíveis como instrumentos de fundos próprios principais de nível 1, de fundos próprios adicionais de nível 1 e de fundos próprios de nível 2 numa entidade do setor financeiro e a autoridade competente considere que essas detenções são para efeitos de uma operação de assistência financeira destinada a reorganizar e recuperar essa entidade, a autoridade competente pode renunciar temporariamente às disposições em matéria de dedução que seriam de outro modo aplicáveis a esses instrumentos.
2. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar o conceito de temporário para efeitos do n.o 1 e as condições em que uma autoridade competente pode considerar que essas detenções temporárias são para efeitos de uma operação de assistência financeira destinada a reorganizar e recuperar uma entidade relevante.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 1 de Fevereiro de 2015.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 80.o
Revisão contínua da qualidade dos fundos próprios
1. A EBA monitoriza a qualidade dos instrumentos de fundos próprios emitidos pelas instituições em toda a União e notifica imediatamente a Comissão sempre que existam provas evidentes de que esses instrumentos não preenchem os critérios estabelecidos no artigo 28.o ou, se aplicável, no artigo 29.o, se aplicável.
As autoridades competentes transmitem sem demora, a pedido da EBA, todas as informações que a EBA considere relevantes sobre os novos instrumentos de fundos próprios emitidos de modo a que a EBA possa monitorizar a qualidade dos instrumentos de fundos próprios emitidos pelas instituições em toda a União.
2. A notificação inclui o seguinte:
a)
Uma explicação detalhada da natureza e do grau da insuficiência identificada;
b)
Assessoria técnica sobre a ação que a EBA considere ser necessária por parte da Comissão.
c)
Evolução significativa da metodologia utilizada pela EBA para a realização de testes de esforço relativamente à solvência das instituições.
3. A EBA presta assessoria técnica à Comissão sobre quaisquer mudanças significativas que considere necessárias no que respeita à definição de fundos próprios, em resultado de qualquer uma das seguintes ocorrências:
a)
Evolução relevante dos padrões ou práticas do mercado;
b)
Alteração das normas jurídicas e contabilísticas relevantes;
c)
Evolução significativa da metodologia utilizada pela EBA para a realização de testes de esforço relativamente à solvência das instituições.
4. A EBA presta assessoria técnica à Comissão, até 1 de janeiro de 2014, sobre o eventual tratamento dos ganhos não realizados avaliados ao justo valor em vez da sua inclusão no capital de fundos próprios principais de nível 1 sem ajustamento. Essas recomendações têm em conta os desenvolvimentos relevantes nas normas internacionais de contabilidade e nos acordos internacionais sobre normas prudenciais aplicáveis aos bancos.
TÍTULO II
INTERESSES MINORITÁRIOS E INSTRUMENTOS DE FUNDOS PRÓPRIOS ADICIONAIS DE NÍVEL 1 E DE FUNDOS PRÓPRIOS DE NÍVEL 2 EMITIDOS POR FILIAIS
Artigo 81.o
Interesses minoritários elegíveis para inclusão nos fundos próprios principais de nível 1 consolidados
1. Os interesses minoritários incluem a soma dos instrumentos de fundos próprios principais de nível 1, dos prémios de emissão relacionados com esses instrumentos, dos resultados retidos e de outras reservas de uma filial se estiverem preenchidas as seguintes condições:
a)
A filial é uma das seguintes entidades:
i)
uma instituição,
ii)
uma empresa que está sujeita, por força do direito nacional aplicável, aos requisitos do presente regulamento e da Diretiva 2012/36/UE;
b)
A filial está integralmente incluída na consolidação por força da Parte I, Título II, Capítulo 2;
c)
Os elementos de fundos próprios principais de nível 1 referidos na parte introdutória do presente número são detidos por pessoas que não sejam empresas incluídas na consolidação por força da Parte I, Título II, Capítulo 2.
2. Os interesses minoritários que são financiados, direta ou indiretamente, através de uma entidade com objeto específico ou de outro modo, pela empresa-mãe da instituição ou pelas suas filiais, não são elegíveis como fundos próprios principais de nível 1 consolidado.
Artigo 82.o
Fundos próprios adicionais de nível 1, Fundos próprios de nível 1 e fundos próprios de nível 2 elegíveis e fundos próprios elegíveis
Os fundos próprios adicionais de nível 1, os fundos próprios de nível 1 e os fundos próprios de nível 2 elegíveis e os fundos próprios elegíveis incluem o interesse minoritário e os instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 ou de fundos próprios de nível 2, consoante aplicável, acrescidos dos resultados retidos, prémios de emissão conexos de uma filial se estiverem preenchidas as seguintes condições:
a)
A filial é uma das seguintes entidades:
i)
uma instituição,
ii)
uma empresa que está sujeita, por força do direito nacional aplicável, aos requisitos do presente regulamento e da Diretiva 2012/36/UE;
b)
A filial está integralmente incluída no âmbito da consolidação por força da Parte I, Título II, Capítulo 2;
c)
Esses instrumentos são detidos por pessoas que não sejam empresas incluídas na consolidação por força da Parte I, Título II, Capítulo 2.
Artigo 83.o
Fundos próprios adicionais de nível 1 e fundos próprios de nível 2 elegíveis emitidos por uma entidade com objeto específico
1. Os instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 e de fundos próprios de nível 2 emitidos por uma entidade com objeto específico, bem como os prémios de emissão conexos, só estão incluídos nos fundos próprios adicionais de nível 1, nos fundos próprios de nível 1 ou nos fundos próprios de nível 2 elegíveis ou nos fundos próprios elegíveis, consoante aplicável, se estiverem reunidas as seguintes condições:
a)
A entidade com objeto específico que emite esses instrumentos está integralmente incluída na consolidação por força da Parte I, Título II, Capítulo 2;
b)
Os instrumentos, bem como os prémios de emissão conexos, só estão incluídos no capital de fundos próprios adicionais de nível 1 elegível se estiverem satisfeitas as condições estabelecidas no artigo 52.o, n.o 1;
c)
Os instrumentos, bem como os prémios de emissão conexos, só estão incluídos no capital de fundos próprios de nível 2 elegível se estiverem satisfeitas as condições estabelecidas no artigo 63.o;
d)
O único ativo da entidade com objeto específico é o seu investimento nos fundos próprios da empresa-mãe ou de uma filial que esteja integralmente incluída na consolidação por força da Parte I, Título II, Capítulo 2, cuja forma satisfaça as condições relevantes estabelecidas no artigo 52.o, n.o 1, ou no artigo 63.o, consoante aplicável.
Se considerar que os ativos da entidade com objeto específico que não constituam os seus investimentos nos fundos próprios da empresa-mãe ou de uma filial que esteja incluída no perímetro da consolidação por força da Parte I, Título II, Capítulo 2, são mínimos e insignificantes para essa entidade, a autoridade competente pode renunciar à condição especificada na alínea d) do primeiro parágrafo.
2. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar os tipos de ativos que possam dizer respeito à operação das entidades com objeto específico e os conceitos de ‧mínimo‧ e ‧insignificante‧ a que se refere o n.o 1, segundo parágrafo.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 1 de Fevereiro de 2015.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 84.o
Interesses minoritários incluídos nos fundos próprios principais de nível 1 consolidados
1. As instituições determinam o montante dos interesses minoritários de uma filial que está incluído nos fundos próprios principais de nível 1 consolidados subtraindo aos interesses minoritários dessa empresa o resultado da multiplicação do montante a que se refere a alínea a) pela percentagem a que se refere a alínea b):
a)
Os fundos próprios principais de nível 1 da filial deduzidos do menor dos seguintes montantes:
i)
o montante dos fundos próprios principais de nível 1 dessa filial necessário para perfazer a soma do requisito estabelecido no artigo 92.o, n.o 1, alínea a), dos requisitos a que se referem os artigos 458.o e 459.o, dos requisitos específicos de fundos próprios a que se refere o artigo 104.o da Diretiva 2012/36/UE, do requisito combinado de reservas de fundos próprios, tal como definido no artigo 128.o, ponto 6, da Diretiva 2012/36/UE, dos requisitos a que se refere o artigo 500.o e de qualquer outra regulamentação local adicional em matéria de supervisão de países terceiros, na medida em que esses requisitos tenham de ser cumpridos através de fundos próprios principais de nível 1,
ii)
o montante dos fundos próprios principais de nível 1 consolidados relativo a essa filial que seja necessário em base consolidada para perfazer a soma do requisito estabelecido no artigo 92.o, n.o 1, alínea a), dos requisitos a que se referem os artigos 458.o e 459.o, dos requisitos específicos de fundos próprios a que se refere o artigo 104.o da Diretiva 2012/36/UE da requisito combinado de reservas de fundos próprios, tal como definido no artigo 128.o, ponto 6, da Diretiva 2012/36/UE, dos requisitos a que se refere o artigo 500.o e de qualquer outra regulamentação local adicional em matéria de supervisão de países terceiros, na medida em que esses requisitos tenham de ser cumpridos através de fundos próprios principais de nível 1;
b)
Os interesses minoritários da filial expressos em percentagem da totalidade dos instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 dessa empresa, acrescidos dos prémios de emissão, resultados retidos e outras reservas conexos.
2. O cálculo a que se refere o n.o 1 é efetuado em base subconsolidada para cada uma das filiais a que se refere o artigo 81.o, n.o 1.
A instituição pode optar por não efetuar esse cálculo relativamente a uma das filiais a que se refere o artigo 81.o, n.o 1. Quando a instituição tomar uma decisão desse tipo, o interesse minoritário dessa filial não pode ser incluído nos fundos próprios principais de nível 1 consolidados.
3. Caso uma autoridade competente derrogue a aplicação dos requisitos prudenciais em base individual, tal como estabelecido no artigo 7.o, os interesses minoritários nas filiais a que é aplicada a dispensa não são reconhecidos nos fundos próprios ao nível subconsolidado ou ao nível consolidado, consoante aplicável.
4. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar o cálculo subconsolidado exigido nos termos do n.o 2 do presente artigo e dos artigos 85.o e 87.o.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 1 de Fevereiro de 2015.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
5. As autoridades competentes podem dispensar da aplicação do presente artigo uma companhia financeira-mãe que satisfaça cumulativamente as seguintes condições:
a)
A sua atividade principal é a aquisição de participações;
b)
Está sujeita a supervisão prudencial em base consolidada;
c)
Efetua a consolidação de uma instituição filial em que detenha apenas uma participação minoritária em virtude da relação de controlo definida no artigo 1.o da Diretiva 83/349/CEE;
d)
Mais de 90 % dos fundos próprios principais de nível 1 consolidado exigido provém da instituição filial a que se refere a alínea c), calculado em base subconsolidada.
Se, 31 de dezembro de 2014, uma companhia financeira-mãe que reúna as condições estabelecidas no primeiro parágrafo passar a constituir uma companhia financeira mista-mãe, as autoridades competentes podem conceder a dispensa a que se refere o primeiro parágrafo a essa companhia financeira mista-mãe, desde que esta reúna as condições estabelecidas naquele parágrafo.
6. Quando as instituições de crédito associadas de modo permanente a uma rede de um organismo central e as instituições estabelecidas no âmbito de um sistema de proteção institucional sujeito às condições estabelecidas no artigo 113.o, n.o 7, tiverem criado um mecanismo de contragarantias segundo os quais não existem impedimentos significativos, de direito ou de facto, atuais ou previstos, à transferência do montante de fundos próprios que supere os requisitos regulamentares da contraparte para a instituição de crédito, essas instituições ficam isentas do disposto no presente artigo no que diz respeito às deduções e podem reconhecer integralmente os eventuais interesses minoritários supervenientes no âmbito do sistema de contragarantias.
Artigo 85.o
Instrumentos de fundos próprios de nível 1 elegíveis incluídos nos fundos próprios de nível 1 consolidados
1. As instituições determinam o montante dos fundos próprios de nível 1 elegível de uma filial que está incluído nos fundos próprios consolidados subtraindo aos fundos próprios dessa empresa o resultado da multiplicação do montante a que se refere a alínea a) pela percentagem a que se refere a alínea b):
a)
Os fundos próprios de nível 1 da filial deduzido do menor dos seguintes montantes:
i)
o montante dos fundos próprios de nível 1 da filial necessário para perfazer a soma do requisito estabelecido no artigo 92.o, n.o 1, alínea b), dos requisitos a que se referem os artigos 458.o e 459.o, dos requisitos específicos de fundos próprios a que se refere o artigo 104.o da Diretiva 2012/36/UE, da requisito combinado de reservas de fundos próprios, tal como definido no o artigo 128.o, ponto 6, da Diretiva 2012/36/UE, dos requisitos a que se refere o artigo 500.o e de qualquer outra regulamentação local adicional em matéria de supervisão de países terceiros, na medida em que esses requisitos tenham de ser cumpridos através de fundos próprios de nível 1,
ii)
o montante dos fundos próprios de nível 1 consolidado relativo a essa filial que seja necessário em base consolidada para perfazer a soma do requisito estabelecido no artigo 92.o, n.o 1, alínea b), dos requisitos a que se referem os artigos 458.o e 459.o, dos requisitos específicos de fundos próprios a que se refere o artigo 104.o da Diretiva 2012/36/UE, do requisito combinado de reservas de fundos próprios, tal como definido no artigo 128.o, ponto 6, da Diretiva 2012/36/UE, dos requisitos a que se refere o artigo 500.o e de qualquer outra regulamentação local adicional em matéria de supervisão de países terceiros, na medida em que esses requisitos tenham de ser cumpridos através de fundos próprios principais de nível 1;
b)
Os fundos próprios de nível 1 elegível da filial, expresso em percentagem da totalidade dos instrumentos de fundos próprios de nível 1 dessa empresa, acrescido dos prémios de emissão, resultados retidos e outras reservas conexos.
2. O cálculo a que se refere o n.o 1 é efetuado em base subconsolidada para cada uma das filiais a que se refere o artigo 81.o, n.o 1.
A instituição pode optar por não efetuar esse cálculo relativamente a uma das filiais a que se refere o artigo 81.o, n.o 1. Quando a instituição tomar uma decisão desse tipo, os fundos próprios de nível 1 elegíveis dessa filial não podem ser incluídos nos fundos próprios de nível 1 consolidados.
3. Caso uma autoridade competente derrogue a aplicação dos requisitos prudenciais em base individual, tal como estabelecido no artigo 7.o, os instrumentos de fundos próprios de nível 1 nas filiais a que é aplicada a dispensa não são reconhecidos nos fundos próprios a nível subconsolidado ou a nível consolidado, consoante aplicável.
Artigo 86.o
Fundos próprios de nível 1elegíveis incluídos nos fundos próprios adicionais de nível 1 consolidados
Sem prejuízo do artigo 84.o, n.os 5 e 6, as instituições determinam o montante dos fundos próprios de nível 1 elegíveis de uma filial que estão incluídos nos fundos próprios adicionais de nível 1 consolidados subtraindo aos fundos próprios de nível 1 elegíveis dessa empresa incluídos nos fundos próprios de nível 1 consolidados os interesses minoritários dessa empresa que estão incluídos nos fundos próprios principais de nível 1 consolidados.
Artigo 87.o
Fundos próprios elegíveis incluídos nos fundos próprios consolidados
1. As instituições determinam o montante dos fundos próprios elegíveis de uma filial que está incluído nos fundos próprios consolidados subtraindo aos fundos próprios elegíveis dessa empresa o resultado da multiplicação do montante a que se refere a alínea a) pela percentagem a que se refere a alínea b):
a)
Os fundos próprios da filial deduzidos do menor dos seguintes montantes:
i)
o montante dos fundos próprios da filial necessário para perfazer a soma do requisito estabelecido no artigo 92.o, n.o 1, alínea c), dos requisitos a que se referem os artigos 458.o e 459.o, dos requisitos específicos de fundos próprios a que se refere o artigo 104.o da Diretiva 2012/36/UE, do requisito combinado de reservas de fundos próprios, tal como definido no artigo 128.o, ponto 6, da Diretiva 2012/36/UE, dos requisitos a que se refere o artigo 500.o e de qualquer outra regulamentação local adicional em matéria de supervisão em países terceiros;
ii)
o montante dos fundos próprios relativos à filial que seja necessário em base consolidada para perfazer a soma do requisito estabelecido no artigo 92.o, n.o 1, alínea c), dos requisitos a que se referem os artigos 458.o e 459.o, dos requisitos específicos de fundos próprios a que se refere o artigo 104.o da Diretiva 2012/36/UE, do requisito combinado de reservas de fundos próprios, tal como definido no artigo 128.o, ponto 6, da Diretiva 2012/36/UE, dos requisitos a que se refere o artigo 500.o e de quaisquer outros requisitos locais adicionais em matéria de supervisão de fundos próprios de países terceiros;
b)
Os fundos próprios elegíveis da empresa, expressos em percentagem da totalidade dos instrumentos de fundos próprios da filial que estão incluídos nos elementos de fundos próprios principais de nível 1, de fundos próprios adicionais de nível 1 e de fundos próprios de nível 2 e os prémios de emissão, os resultados retidos e outras reservas conexos.
2. O cálculo a que se refere o n.o 1 é efetuado em base subconsolidada para cada uma das filiais a que se refere o artigo 81.o, n.o 1.
A instituição pode optar por não efetuar esse cálculo relativamente a uma das filiais a que se refere o artigo 81.o, n.o 1. Quando a instituição tomar uma decisão desse tipo, os fundos próprios elegíveis dessa filial não podem ser incluídos nos fundos próprios consolidados.
3. Caso uma autoridade competente derrogue a aplicação dos requisitos prudenciais em base individual, tal como estabelecido no artigo 7.o, os instrumentos de fundos próprios nas filiais a que é aplicada a dispensa não são reconhecidos nos fundos próprios ao nível subconsolidado ou ao nível consolidado, consoante aplicável.
Artigo 88.o
Instrumentos dos fundos próprios elegíveis incluídos nos fundos próprios de nível 2 consolidados
Sem prejuízo do artigo 84.o, n.os 5 e 6, as instituições determinam o montante dos fundos próprios elegíveis de uma filial que está incluído nos fundos próprios de nível 2 consolidados subtraindo aos fundos próprios elegíveis dessa empresa que estão incluídos nos fundos próprios consolidados os fundos próprios de nível 1 elegíveis dessa empresa que estão incluídos nos fundos próprios de nível 1 consolidados.
TÍTULO III
PARTICIPAÇÕES QUALIFICADAS FORA DO SETOR FINANCEIRO
Artigo 89.o
Ponderação pelo risco e proibição de participações qualificadas fora do setor financeiro
1. Uma participação qualificada cujo montante exceda 15 % dos fundos próprios elegíveis da instituição numa empresa que não seja uma das seguintes entidades fica sujeita às disposições estabelecidas no n.o 3:
a)
Uma entidade do setor financeiro;
b)
Uma empresa que não seja uma entidade do setor financeiro e que exerça atividades que a autoridade competente considere serem qualquer uma das seguintes:
i)
um prolongamento direto da atividade bancária;
ii)
serviços auxiliares da atividade bancária;
iii)
leasing, factoring, gestão de fundos de investimento, gestão de serviços informáticos ou qualquer outra atividade similar.
2. O montante total das participações qualificadas de uma instituição em empresas que não sejam aquelas a que se refere o n.o 1, alíneas a) e b), e que exceda 60 % dos seus fundos próprios elegíveis fica sujeito às disposições estabelecidas no n.o 3.
3. As autoridades competentes aplicam os requisitos estabelecidos nas alíneas a) ou b) às participações qualificadas das instituições a que se referem os n.os 1 e 2:
a)
Para efeitos do cálculo dos requisitos de fundos próprios nos termos da Parte III, as instituições aplicam um ponderador de risco de 1 250 % ao maior dos seguintes montantes:
i)
o montante das participações qualificadas a que se refere o n.o 1 que exceda 15 % dos fundos próprios elegíveis,
ii)
o montante total das participações qualificadas a que se refere o n.o 2 que exceda 60 % dos fundos próprios elegíveis da instituição;
b)
As autoridades competentes proíbem a detenção por parte das instituições das participações qualificadas a que se referem os n.os 1 e 2 cujo montante exceda as percentagens dos fundos próprios elegíveis estabelecidas nesses números.
As autoridades competentes publicam a opção que tenham feito entre a) e b).
4. Para efeitos do n.o 1, alínea b), a EBA emite orientações que especifiquem os seguintes conceitos:
a)
Atividades que constituam um prolongamento direto da atividade bancária;
b)
Atividades auxiliares da atividade bancária;
c)
Atividades similares.
As orientações são adotadas nos termos do artigo 16.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 90.o
Alternativa a um ponderador de risco de 1 250 %
Em alternativa à aplicação de um ponderador de risco de 1 250 % aos montantes que excedam os limites especificados no artigo 89.o, n.os 1 e 2, as instituições podem deduzir esses montantes aos elementos de fundos próprios principais de nível 1 nos termos do artigo 36.o, n.o 1, alínea k).
Artigo 91.o
Exceções
1. As ações de empresas que não sejam aquelas a que se refere o artigo 89.o, n.o 1, alíneas a) e b), não são incluídas no cálculo dos limites de fundos próprios elegíveis especificados nesse artigo se estiver satisfeita qualquer uma das seguintes condições:
a)
Essas ações são detidas temporariamente durante uma operação de assistência financeira, a que se refere o artigo 79.o;
b)
A detenção dessas ações é uma posição de tomada firme detida durante um período igual ou inferior a cinco dias úteis;
c)
Essas ações são detidas em nome da própria instituição e por conta de terceiros.
2. As ações ou partes do capital social que não tenham o caráter de imobilizações financeiras a que se refere o artigo 38.o, n.o 2, da Diretiva 86/635/CEE não são incluídas no cálculo especificado no artigo 89.o.
PARTE III
REQUISITOS DE FUNDOS PRÓPRIOS
TÍTULO I
REQUISITOS GERAIS, AVALIAÇÃO E REPORTE
CAPÍTULO 1
Nível de fundos próprios necessários
Secção 1
Requisitos de fundos próprios para as instituições
Artigo 92.o
Requisitos de fundos próprios
1. Sob reserva dos artigos 93.o e 94.o, as instituições respeitam permanentemente os seguintes requisitos de fundos próprios:
a)
Rácio de fundos próprios principais de nível 1 de 4,5 %;
b)
Rácio de fundos próprios de nível 1 de 6 %;
c)
Rácio de fundos próprios totais de 8 %.
2. As instituições calculam os seus rácios de fundos próprios do seguinte modo:
a)
O rácio de fundos próprios principais de nível 1 corresponde ao montante de fundos próprios principais de nível 1 da instituição expresso em percentagem do montante total das posições em risco;
b)
O rácio de fundos próprios de nível 1 corresponde ao montante dos fundos próprios de nível 1 da instituição expresso em percentagem do montante total das posições em risco;
c)
O rácio de fundos próprios total corresponde aos fundos próprios da instituição, expressos em percentagem do montante total das posições em risco.
3. O montante total das posições em risco corresponde à soma das alíneas a) a f) do presente número, após consideração do disposto no n.o 4:
a)
Os montantes das posições ponderadas pelo risco referente ao risco de crédito e ao risco de redução dos montantes a receber, calculados nos termos do Título II, e do artigo 379.o, relativamente a todas as atividades de uma instituição, excluindo os montantes das posições ponderadas pelo risco das atividades da carteira de negociação da instituição;
b)
Os requisitos de fundos próprios, determinados nos termos da presente parte, Título IV, ou da Parte IV, consoante aplicável, relativamente às atividades da carteira de negociação de uma instituição, no que se refere ao seguinte:
i)
risco de posição,
ii)
grandes riscos que excedam os limites especificados nos artigos 395.o a 401.o, na medida em que uma instituição esteja autorizada a exceder esses limites;
c)
Os requisitos de fundos próprios determinados nos termos do Título IV, ou Título V, com exceção do artigo 379.o, consoante aplicável, no que se refere ao seguinte:
i)
risco cambial,
ii)
risco de liquidação,
iii)
risco sobre mercadorias.
d)
Os requisitos de fundos próprios calculados nos termos do Título VI no que se refere ao risco de ajustamento da avaliação de crédito dos instrumentos derivados OTC que não sejam derivados de crédito reconhecidos para efeitos de redução dos montantes das posições ponderadas pelo risco de crédito;
e)
Os requisitos de fundos próprios determinados nos termos do Título III, no que respeita ao risco operacional;
f)
Os montantes das posições ponderadas pelo risco determinados nos termos do Título II, no que se refere ao risco de contraparte decorrente das atividades da carteira de negociação da instituição relativamente aos seguintes tipos de operações e acordos:
i)
contratos enumerados no Anexo II e derivados de crédito;
ii)
operações de recompra, concessão ou contração de empréstimos de valores imobiliários ou de mercadorias;
iii)
operações de empréstimo com imposição de margem referentes a valores mobiliários ou a mercadorias;
iv)
operações de liquidação longa.
4. São aplicáveis as seguintes disposições ao cálculo do montante total das posições em risco a que se refere o n.o 3:
a)
Os requisitos de fundos próprios a que se referem as alíneas c), d) e e) desse número incluem os resultantes de todas as atividades de uma instituição;
b)
As instituições multiplicam os requisitos de fundos próprios estabelecidos nas alíneas b) a e) desse número por 12,5.
Artigo 93.o
Requisito de capital inicial numa perspetiva de continuidade
1. Os fundos próprios de uma instituição não podem ser inferiores ao montante do capital inicial exigido no momento da sua autorização.
2. As instituições de crédito já constituídas em 1 de janeiro de 1993 cujo montante de fundos próprios não atinja o montante de capital inicial exigido podem continuar a exercer as suas atividades. Nesse caso, o montante dos fundos próprios dessas instituições não pode ser inferior ao nível mais elevado que tenham atingido com efeitos desde 22 de dezembro de 1989.
3. As empresas de investimento e as empresas que estavam abrangidas pelo artigo 6.o da Diretiva 2006/49/CE, constituídas antes de 31 de dezembro de 1995, cujo montante de fundos próprios não atinja o montante de capital inicial exigido, podem continuar a exercer as suas atividades. Os fundos próprios dessas empresas não podem ser inferiores ao nível de referência mais elevado calculado após a data de notificação fixada na Diretiva 93/6/CEE do Conselho, de 15 de março de 1993, relativa à adequação dos fundos próprios das empresas de investimento e das instituições de crédito (27). O nível de referência é o nível médio diário dos fundos próprios calculado no decurso do período de seis meses que precede a data do cálculo. Este nível de referência é calculado de seis em seis meses para o período anterior correspondente.
4. Caso o controlo de uma instituição abrangida pela categoria a que se referem os n.os 2 ou 3 seja assumido por uma pessoa singular ou coletiva diferente da que anteriormente controlava a instituição, o montante dos fundos próprios dessa instituição deve atingir o montante do capital inicial exigido.
5. Caso ocorra uma fusão de duas ou mais instituições abrangidas pela categoria a que se referem os n.os 2 ou 3, o montante dos fundos próprios da instituição resultante da fusão não pode ser inferior ao total dos fundos próprios das instituições objeto de fusão no momento em que esta ocorreu, enquanto não tiver sido atingido o montante do capital inicial exigido.
6. Caso as autoridades competentes considerem necessário, para garantir a solvência de uma instituição, que o requisito estabelecido no n.o 1 seja observado, o disposto nos n.os 2 a 5 não é aplicável.
Artigo 94.o
Derrogação aplicável a empresas com pequenas carteiras de negociação
1. As instituições podem substituir o requisito de fundos próprios a que se refere o artigo 92.o, n.o 3, alínea b), por um requisito de fundos próprios calculado nos termos da alínea a) desse número relativamente à atividade da sua carteira de negociação, desde que o volume das suas atividades patrimoniais e extrapatrimoniais da carteira de negociação preencher as duas condições seguintes:
a)
É normalmente inferior a 5 % do total dos ativos e a 15 milhões de euros;
b)
Não excede em momento algum 6 % do total de ativos e 20 milhões de euros.
2. No cálculo do volume das atividades patrimoniais e extrapatrimoniais da carteira de negociação, as instituições aplicam o seguinte:
a)
Os instrumentos de dívida são avaliados pelo seu preço de mercado ou pelo seu valor nominal, os títulos de capital pelo seu preço de mercado e os instrumentos derivados pelo valor nominal ou de mercado dos instrumentos subjacentes,
b)
o valor absoluto das posições longas é somado ao valor absoluto das posições curtas.
3. As instituições que não cumpram as condições estabelecidas no n.o 1, alínea b) notificam imediatamente a autoridade competente. Se, após avaliação pela autoridade competente, esta concluir que o requisito estabelecido no n.o 1, alínea a), não está preenchido e disso notificar a instituição, a instituição deixa de fazer uso do n.o 1 a partir da data de notificação seguinte.
Secção 2
Requisitos de fundos próprios aplicáveis às empresas de investimento com autorização limitada para prestar serviços de investimento
Artigo 95.o
Requisitos de fundos próprios aplicáveis às empresas de investimento com autorização limitada para prestar serviços de investimento
1. Para efeitos do artigo 92.o, n.o 3, as empresas de investimento não autorizadas a prestar os serviços e atividades de investimento enumerados no Anexo I, Secção A, pontos 3 e 6 da Diretiva 2004/39/CE utilizam o cálculo do montante total das posições em risco especificado no n.o 2.
2. As empresas de investimento a que se refere o n.o 1 do presente artigo e as empresas a que se refere o artigo 4.o,n.o1, ponto 2, alínea c), que prestem os serviços e atividades de investimento a que se refere o Anexo I, Secção A, pontos 2 e 4, da Diretiva 2004/39/CE calculam o montante total de posições em risco utilizando o mais elevado dos seguintes montantes:
a)
A soma dos elementos a que se refere o artigo 92.o, n.o 3, alíneas a) a d) e (f), após aplicação do artigo 92.o, n.o 4;
b)
O montante especificado no artigo 97.o multiplicado por 12,5.
As empresas a que se refere o artigo 4.o, n.o 1, ponto 2, alínea c), que prestem os serviços e atividades de investimento a que se refere o Anexo I, Secção A, pontos 2 e 4, da Diretiva 2004/39/CE cumprem os requisitos do artigo 92.o, n.os 1 e 2, com base no montante total de posições em risco a que se refere o primeiro parágrafo.
As autoridades competentes podem estabelecer os requisitos de fundos próprios para as empresas a que se refere o artigo 4.o, n.o 1, ponto 2, alínea c), que prestem os serviços e atividades de investimento a que se refere o Anexo I, Secção A, pontos 2 e 4, da Diretiva 2004/39/CE como os requisitos de fundos próprios que seriam vinculativos para essas empresas de acordo com as medidas nacionais em vigor em 31 de dezembro de 2013 de transposição da Diretiva 2006/49/CE e da Diretiva 2006/48/CE.
3. As empresas de investimento a que se refere o n.o 1 estão sujeitas a todas as outras disposições relativas ao risco operacional previstas no Título VII, Capítulo 3, Secção II, Subsecção 1 da Diretiva 2013/36/UE.
Artigo 96.o
Requisitos de fundos próprios aplicáveis às empresas de investimento que possuam o capital inicial estabelecido no artigo 28.o, n.o 2, da Diretiva 2013/36/UE
1. Para efeitos do artigo 92.o, n.o 3, as seguintes categorias de empresas de investimento que possuam capital inicial nos termos do artigo 28.o, n.o 2, da Diretiva 2013/36/UE devem utilizar o cálculo do montante total das posições em risco especificado no n.o 2 do presente artigo:
a)
Empresas de investimento que negoceiem por conta própria apenas com o objetivo de satisfazer ou executar ordens de clientes ou de obter acesso a um sistema de compensação e liquidação ou a uma bolsa reconhecida, quando atuem na qualidade de intermediários ou executem ordens de clientes;
b)
Empresas de investimento que satisfaçam cumulativamente as seguintes condições:
i)
não detêm fundos ou valores mobiliários dos clientes;
ii)
negoceiam exclusivamente por conta própria;
iii)
não têm clientes externos;
iv)
a execução e a liquidação das operações são efetuadas sob a responsabilidade de uma instituição de compensação e são garantidas por essa instituição.
2. Relativamente às empresas de investimento a que se refere o n.o 1, o montante total das posições em risco corresponde à soma do seguinte:
a)
Artigo 92.o, n.o 3, alíneas a) a d) e f), após aplicação do artigo 92.o, n.o 4;
b)
Montante a que se refere o artigo 97.o multiplicado por 12,5.
3. As empresas de investimento a que se refere o n.o 1 estão sujeitas a todas as outras disposições relativas ao risco operacional estabelecidas no Título VII, Capítulo 3, Secção II, Subsecção 1 da Diretiva 2013/36/UE.
Artigo 97.o
Fundos próprios baseados em despesas gerais fixas
1. Nos termos dos artigos 95.o e 96.o, as empresas de investimento e as empresas a que se refere o artigo 4.o, n.o 1, ponto 2,alínea c), que prestem os serviços e atividades de investimento enumeradas no Anexo I, Secção A, pontos 2 e 4, da Diretiva 2004/39/CE devem manter fundos próprios elegíveis pelo menos correspondente a um quarto das despesas gerais fixas do ano anterior.
2. Quando ocorrer uma alteração na atividade de uma empresa de investimento desde o exercício anterior que a autoridade competente considere ser significativa, a autoridade competente pode ajustar o requisito estabelecido no n.o 1.
3. Enquanto não tiver completado um ano de exercício de atividade a contar da data de início da mesma, a empresa de investimento deve manter fundos próprios elegíveis correspondente a pelo menos um quarto das despesas gerais fixas previstas no seu plano de atividades, exceto quando a autoridade competente exigir que o plano de atividades seja ajustado.
4. A EBA elabora, em consulta com a ESMA, um projeto de normas técnicas de regulamentação para especificar mais detalhadamente o seguinte:
a)
O cálculo do requisito de manter fundos próprios elegíveis correspondente a pelo menos um quarto das despesas gerais fixas do ano anterior;
b)
As condições de adaptação, por parte da autoridade competente, do requisito de manter fundos próprios elegíveis correspondente a pelo menos um quarto das despesas gerais fixas do ano anterior;
c)
O cálculo das despesas gerais fixas previstas no caso de a empresa de investimento não ter completado um ano de exercício de atividade.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 1 de março de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 98.o
Fundos próprios aplicáveis a empresas de investimento em base consolidada
1. No caso das empresas de investimento a que se refere o artigo 95.o, n.o 1, integradas num grupo, se esse grupo não incluir instituições de crédito, a empresa de investimento-mãe no Estado-Membro deve aplicar o artigo 92.o a nível consolidado nos seguintes termos:
a)
Utilizando o cálculo do montante total das posições em risco especificado no artigo 95.o, n.o 2;
b)
Calculando os fundos próprios com base na situação consolidada da empresa de investimento-mãe, da companhia financeira ou da companhia financeira mista, consoante aplicável.
2. No caso das empresas de investimento a que se refere o artigo 96.o, n.o 1, integradas num grupo, se esse grupo não incluir instituições de crédito, a empresa de investimento-mãe no Estado-Membro e a empresa de investimento controlada por uma companhia financeira ou companhia financeira mista aplicam o artigo 92.o a nível consolidado nos seguintes termos:
a)
Utilizando o cálculo do montante total das posições em risco especificado no artigo 96.o, n.o 2;
b)
Calculando os fundos próprios com base na situação consolidada da empresa de investimento-mãe, da companhia financeira ou da companhia financeira mista, consoante aplicável, cumprindo o disposto na Parte I, Título II, Capítulo 2.
CAPÍTULO 2
Requisitos em matéria de cálculo e reporte
Artigo 99.o
Reporte em matéria de requisitos de fundos próprios e de informações financeiras
1. O reporte às autoridades competentes das obrigações estabelecidas no artigo 92.o é efetuado pelas instituições pelo menos semestralmente.
2. As instituições abrangidas pelo artigo 4.o do Regulamento (CE) n.o 1606/2002 e as instituições de crédito, com exceção daquelas a que se refere o artigo 4.o do referido regulamento, que elaborem as suas contas consolidadas em conformidade com as normas internacionais de contabilidade adotadas nos termos do artigo 6.o, n.o 2 do referido regulamento, reportam igualmente a informação financeira.
3. As autoridades competentes podem exigir que as instituições de crédito que aplicam as normas internacionais de contabilidade aplicáveis por força do Regulamento (CE) n.o 1606/2002 para o reporte dos fundos próprios em base consolidada por força do artigo 23.o, n.o 2, reportem igualmente a informação financeira tal como estabelecido no n.o 2 do presente artigo.
4. A informação financeira a que se referem o n.o 2 e o n.o 3, primeiro parágrafo, são reportadas na medida em que seja necessário fazê-lo para se obter uma visão abrangente do perfil de risco das atividades de uma instituição bem como uma perspetiva dos riscos sistémicos que as instituições apresentam para o setor financeiro ou para a economia real nos termos do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
5. A EBA elabora projetos de normas técnicas de execução para especificar os formatos uniformes, a frequência, as datas de reporte, as definições e as soluções TI a aplicar na União para o reporte a que se referem os nos n.os 1, a 4.
Os requisitos de reporte são proporcionados à natureza, escala e complexidade das atividades das instituições.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 1 de Fevereiro de 2015.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de execução a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
6. Caso uma autoridade competente considerar que a informação financeira requerida pelo n.o 2 são necessárias para obter uma visão abrangente do perfil de risco das atividades e uma perspetiva dos riscos sistémicos para o setor financeiro ou para a economia real que representam as instituições com exceção daquelas a que se referem os n.os 2 e 3, que são sujeitas a um quadro contabilístico com base na Diretiva 86/635/CE, a autoridade competente consulta a EBA sobre o alargamento dos requisitos de reporte de informação financeira em base consolidada a essas instituições, caso as mesmas ainda não estejam a reportar nessa base.
A EBA elabora projetos de normas técnicas de execução para especificar os formatos uniformes a utilizar pelas instituições aos quais as autoridades competentes podem alargar os requisitos de reporte nos termos do primeiro parágrafo.
A EBA apresenta esses projetos de normas de técnicas de execução à Comissão até 1 de Fevereiro de 2015
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de execução a que se refere o segundo parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
7. Caso uma autoridade competente considere que, para efeitos do n.o 4, são necessárias informações não abrangidas pelas normas técnicas de execução a que se refere o n.o 5, notifica a EBA e o ESRB das informações suplementares que considera necessário incluir nas normas técnicas de execução a que se refere o n.o 5.
Artigo 100.o
Requisitos adicionais em matéria de reporte
As instituições reportam às autoridades competentes o nível, pelo menos em termos agregados, dos acordos de recompra, dos empréstimos de valores mobiliários e de todas as formas de ónus sobre ativos.
A EBA inclui essas informações na norma técnica de execução em matéria de reporte a que se refere o artigo 99.o, n.o 5.
Artigo 101.o
Obrigações específicas em matéria de reporte
1. As instituições reportam semestralmente às autoridades competentes os seguintes dados relativamente a cada mercado imobiliário nacional a que estejam expostas:
a)
Perdas resultantes de posições em risco relativamente às quais a instituição tenha reconhecido como garantia bens imóveis destinados à habitação, até ao montante mais baixo entre o montante dado em garantia e 80 % do valor de mercado ou 80 % do valor do bem hipotecado, salvo decisão em contrário a título do artigo 124.o, n.o 2;
b)
Perdas globais resultantes de posições em risco relativamente às quais a instituição tenha reconhecido como garantia bens imóveis destinados à habitação, até à parte da posição em risco tratada como estando totalmente garantida por bens imóveis destinados à habitação, de acordo com o artigo 124.o, n.o 1;
c)
O valor da posição em risco de todas as posições em risco residuais relativamente às quais a instituição tenha reconhecido como garantia bens imóveis destinados à habitação, limitado à parte tratada como estando totalmente garantida por bens imóveis destinados à habitação, de acordo com o artigo 124.o, n.o 1;
d)
Perdas resultantes de posições em risco relativamente às quais a instituição tenha reconhecido como garantia bens imóveis para fins comerciais, até ao montante mais baixo entre o montante dado em garantia e 50 % do valor de mercado ou 60 % do valor do bem hipotecado, salvo decisão em contrário ao abrigo do artigo 124.o, n.o 2;
e)
Perdas globais resultantes de posições em risco relativamente às quais a instituição tenha reconhecido como garantia bens imóveis para fins comerciais, até à parte da posição em risco tratada como estando totalmente garantida por bens imóveis para fins comerciais, de acordo com o artigo 124.o, n.o 1;
f)
O valor da posição em risco de todas as posições em risco residuais relativamente às quais a instituição tenha reconhecido como garantia bens imóveis para fins comerciais, limitado à parte tratada como estando totalmente garantida por bens imóveis para fins comerciais, de acordo com o artigo 124.o, n.o 1;
2. Os dados a que se refere o n.o 1 são reportados à autoridade competente do Estado-Membro de origem da instituição relevante, Caso uma instituição tenha uma sucursal noutro Estado-Membro, os dados relativos a essa sucursal devem também ser também reportados à autoridade competente do Estado-Membro de acolhimento. Os dados são reportados separadamente para cada mercado imobiliário a que a instituição relevante esteja exposta.
3. As autoridades competentes publicam anualmente, de forma agregada, os dados especificados no n.o 1, alíneas a) a f), juntamente com dados históricos, quando disponíveis. Uma autoridade competente, a pedido de outra autoridade competente de um Estado-Membro ou da EBA, disponibiliza a essa autoridade competente ou à EBA informações mais detalhadas sobre a situação dos mercados imobiliários residenciais ou comerciais nesse Estado-Membro.
4. A EBA elabora projetos de normas técnicas de execução para especificar:
a)
Os formatos uniformes, as definições, a frequência e as datas de comunicação das informações, bem como as soluções TI dos elementos a que se refere o n.o 1;
b)
Os formatos uniformes, as definições, a frequência e as datas de reporte, bem como as soluções TI, dos dados agregados a que se refere o n.o 2.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 1 de Fevereiro de 2015.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de execução a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
CAPÍTULO 3
Carteira de negociação
Artigo 102.o
Requisitos aplicáveis à carteira de negociação
1. As posições na carteira de negociação estão livres de restrições quanto à sua negociação no mercado ou são suscetíveis de serem cobertas.
2. A intenção de negociar deve ser demonstrada com base nas estratégias, políticas e procedimentos estabelecidos pela instituição para gerir a posição ou a carteira, nos termos do artigo 103.o.
3. As instituições estabelecem e mantêm sistemas e controlos para gerir a carteira de negociação, nos termos dos artigos 104.o e 105.o.
4. As instituições podem incluir coberturas internas no cálculo dos requisitos de fundos próprios para risco de posição, na condição de serem detidas com intenção de negociação e de estarem satisfeitos os requisitos dos artigos 103.o a 106.o.
Artigo 103.o
Gestão da carteira de negociação
Na gestão das posições ou conjuntos de posições da carteira de negociação, as instituições satisfazem cumulativamente os seguintes requisitos:
a)
A instituição tem uma estratégia de negociação devidamente documentada, aprovada pela direção de topo, no que respeita à posição/instrumento ou à carteira, com a indicação do horizonte previsível de detenção;
b)
A instituição tem políticas e procedimentos claramente definidos de gestão ativa das posições tomadas em sala de negociação. Essas políticas e procedimentos incluem o seguinte:
i)
indicação das posições que podem ser tomadas e das salas de negociação que o podem fazer,
ii)
estabelecimento de limites às posições e acompanhamento da adequação dos mesmos,
iii)
tomada/gestão das posições de forma autónoma pelos operadores, dentro dos limites estabelecidos e de acordo com a estratégia aprovada,
iv)
reporte das posições à direção de topo, no âmbito do processo de gestão de riscos da instituição,
v)
monitorização ativa das posições com base nas fontes de informação de mercado e na avaliação das possibilidades de negociação ou de cobertura das posições ou das respetivas componentes de risco, incluindo a avaliação da qualidade e disponibilidade das informações de mercado utilizadas no processo de avaliação, o volume do mercado e a dimensão das posições negociadas no mercado,
vi)
procedimentos e controlos em matéria de luta contra a fraude;
c)
A instituição tem políticas e procedimentos claramente definidos de acompanhamento das posições face à estratégia de negociação da instituição, incluindo a monitorização do volume de transações e das posições relativamente às quais o período de detenção inicialmente previsto tenha sido ultrapassado.
Artigo 104.o
Inclusão na carteira de negociação
1. As instituições têm políticas e procedimentos claramente definidos para determinar quais as posições a incluir na carteira de negociação para efeitos do cálculo dos requisitos de fundos próprios, de acordo com os requisitos constantes do artigo 102.o e com a definição de carteira de negociação nos termos do artigo 4.o, n.o 1, ponto 86, tendo em conta as capacidades e práticas da instituição em matéria de gestão de riscos. A instituição documenta devidamente o cumprimento dessas políticas e procedimentos e submete-os a auditorias internas periódicas.
2. As instituições têm políticas e procedimentos claramente definidos para a gestão global da carteira de negociação. Essas políticas e procedimentos abrangem, pelo menos:
a)
As atividades que a instituição considere de negociação e como integrantes da carteira de negociação para efeitos dos requisitos de fundos próprios;
b)
A medida em que uma posição pode ser avaliada diariamente a preços de mercado, por referência a um mercado de elevada liquidez;
c)
Para as posições avaliadas por modelo (marked-to-model), a medida em que a instituição pode:
i)
identificar todos os riscos materialmente relevantes;
ii)
cobrir todos os riscos materialmente relevantes, recorrendo a instrumentos para os quais exista um mercado de elevada liquidez;
iii)
obter estimativas fiáveis para os principais pressupostos e parâmetros utilizados no modelo;
d)
A medida em que a instituição pode, e efetua avaliações das posições que podem ser validadas externamente de forma consistente;
e)
A medida em que restrições legais ou outros requisitos operacionais podem prejudicar a capacidade da instituição para efetuar a liquidação ou a cobertura de posições a curto prazo;
f)
A medida em que a instituição pode, e procede a uma gestão ativa dos riscos das posições no âmbito da sua atividade de negociação;
g)
A medida em que a instituição pode proceder à transferência de riscos ou de posições de, e para, a carteira de negociação, bem como os critérios para a realização dessas transferências.
Artigo 105.o
Requisitos de avaliação prudente
1. Todas as posições da carteira de negociação são objeto das normas de avaliação prudente especificadas no presente artigo. As instituições asseguram, nomeadamente, que a avaliação prudente das posições da carteira de negociação é realizada com um grau adequado de certeza, tendo em conta a natureza dinâmica das posições da carteira de negociação, as exigências da solidez prudencial e o modo de funcionamento e objetivo dos requisitos de fundos próprios em relação às posições da carteira de negociação.
2. As instituições estabelecem e mantêm sistemas e controlos suficientes para a elaboração de estimativas de avaliação prudentes e fiáveis. Esses sistemas e controlos incluem pelo menos os seguintes elementos:
a)
Políticas e procedimentos documentados sobre o processo de avaliação, incluindo uma definição clara das responsabilidades das diferentes áreas envolvidas na determinação da avaliação, as fontes de informação de mercado e revisão da respetiva adequação, as regras para a utilização de dados não observáveis que reflitam os pressupostos da instituição quanto ao que os participantes no mercado utilizariam na determinação do preço da posição, a frequência das avaliações independentes, o horário das cotações de fecho, os procedimentos de ajustamento das avaliações e os procedimentos de verificação pontual e em final de mês;
b)
Circuitos de transmissão de informações para a unidade responsável pelo processo de avaliação, que devem ser claros e independentes em relação aos operadores da sala de negociação (front office).
Os circuitos de transmissão de informações devem ter como destinatário final o órgão de administração.
3. As instituições reavaliam as posições da carteira de negociação, pelo menos, diariamente.
4. As instituições avaliam, sempre que possível, as suas posições ao preço de mercado, incluindo para efeitos da determinação dos requisitos de fundos próprios da carteira de negociação.
5. Para efeitos da avaliação ao preço de mercado, as instituições utilizam a cotação de compra/venda mais prudente, a não ser que a instituição possa proceder ao encerramento da posição ao preço médio de mercado. Quando as instituições recorrerem a esta derrogação, informam semestralmente as autoridades competentes relativamente às posições em causa e demonstram que conseguem proceder ao encerramento da posição ao preço médio de mercado.
6. Caso a avaliação ao preço do mercado não seja possível, as instituições avaliam de forma prudente as suas posições e carteiras por modelo, incluindo ao calcularem os requisitos de fundos próprios para as posições na carteira de negociação.
7. Na avaliação com recurso a modelo, as instituições cumprem os seguintes requisitos:
a)
A direção de topo tem conhecimento dos elementos da carteira de negociação ou de outras posições avaliadas ao justo valor que são objeto de avaliação por modelo, bem como tem noção da materialidade da incerteza daí decorrente para efeitos da informação sobre os riscos e resultados da atividade;
b)
As instituições utilizam, sempre que possível, informações de mercado, e procedem a uma avaliação frequente da adequação dessas informações de mercado relativas às posições objeto de avaliação, bem como dos parâmetros do modelo;
c)
As instituições utilizam, sempre que disponíveis, metodologias de avaliação que constituam uma prática corrente do mercado para determinados instrumentos financeiros ou mercadorias;
d)
Caso o modelo seja desenvolvido pela própria instituição, esse baseia-se em pressupostos adequados avaliados e comprovados por terceiros, devidamente qualificados e independentes do processo de desenvolvimento;
e)
As instituições estabelecem procedimentos formais de controlo de modificações do modelo e conservam uma cópia segura do mesmo, utilizando-a periodicamente para verificar as avaliações;
f)
A unidade de gestão dos riscos tem conhecimento das insuficiências do modelo utilizado e da forma como essas insuficiências se refletem nos resultados das avaliações; e
g)
Os modelos das instituições são objeto de revisões periódicas para determinar a precisão dos resultados, revisões essas que incluem a avaliação da adequação permanente dos pressupostos, a análise dos lucros e das perdas em relação aos fatores de risco, bem como uma comparação dos valores efetivos de encerramento com os resultados do modelo.
Para efeitos da alínea d), o modelo é desenvolvido ou aprovado de forma independente da sala de negociação, devendo ainda a sua validação, nomeadamente em termos de cálculos matemáticos, pressupostos e programação informática, ser efetuada de forma independente.
8. Para além da avaliação diária ao preço de mercado ou por recurso a um modelo, as instituições efetuam uma verificação independente dos preços. A verificação dos preços de mercado e dos dados utilizados pelos modelos é efetuada por uma pessoa ou unidade independente das pessoas ou unidades que beneficiam da carteira de negociação, pelo menos uma vez por mês, ou com maior frequência, em função da natureza das atividades de mercado e/ou de negociação. Caso não estejam disponíveis fontes independentes de preços ou estas não sejam suficientemente objetivas, podem ser tomadas medidas prudentes, tais como ajustamentos das avaliações.
9. As instituições estabelecem e mantêm procedimentos destinados ao ajustamento das avaliações.
10. As instituições preveem formalmente os seguintes ajustamentos das avaliações: margens de crédito antecipadas, custos de encerramento das posições, riscos operacionais, incerteza dos preços de mercado, rescisão antecipada, custos de investimento e de financiamento, custos administrativos futuros e, se aplicável, risco de modelo.
11. As instituições estabelecem e mantêm procedimentos destinados a calcular o ajustamento à avaliação atual das posições menos líquidas, que possam, em especial, resultar de eventos de mercado ou de situações específicas da instituição, tais como posições concentradas e/ou posições cujo período de detenção inicialmente previsto tenha sido excedido. Quando necessário, as instituições adicionam esses ajustamentos a quaisquer variações do valor da posição exigidas para efeitos de reporte de informação financeira e concebem esses ajustamentos de forma a refletir a falta de liquidez da posição. No âmbito desses procedimentos, e a fim de determinar se é necessário efetuar um ajustamento da avaliação das posições menos líquidas, as instituições têm em conta diversos fatores, nomeadamente:
a)
O período adequado para cobrir as posições ou os seus riscos;
b)
A volatilidade e a média dos spreads de compra/venda;
c)
A disponibilidade de cotações de mercado (número e identidade dos criadores de mercado - market makers), a volatilidade e a média dos volumes negociados, incluindo os volumes transacionados durante períodos de esforço do mercado;
d)
As concentrações de mercado;
e)
A antiguidade das posições;
f)
O grau de utilização de modelos para avaliação das posições;
g)
O impacto de outros riscos inerentes aos modelos.
12. As instituições que utilizem avaliações de terceiros ou avaliações por modelo têm em conta a necessidade de proceder a ajustamentos das avaliações. Adicionalmente, as instituições examinam a necessidade de efetuar ajustamentos das posições menos líquidas e procedem a uma análise permanente da sua adequação. As instituições avaliam também explicitamente a necessidade de ajustamentos das avaliações no que respeita à incerteza dos parâmetros utilizados pelos modelos.
13. No que respeita aos produtos complexos, nomeadamente posições de titularização e derivados de crédito do tipo ‧n-ésimo incumprimento‧ (nth-to-default), as instituições avaliam explicitamente a necessidade de ajustamentos das avaliações, a fim de refletirem o risco de modelo associado à utilização de uma metodologia de avaliação eventualmente incorreta e o risco de modelo associado à utilização de parâmetros de calibração inobserváveis (e eventualmente incorretos) no modelo de avaliação.
14. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar as condições em que são aplicados os requisitos do artigo 105.o, para efeitos do disposto no n.o 1 do presente artigo.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 1 de Fevereiro de 2015.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 106.o
Coberturas internas
1. A cobertura interna respeita, em especial, os seguintes requisitos:
a)
Não pode ter por objetivo principal evitar ou reduzir os requisitos de fundos próprios;
b)
Está devidamente documentada e sujeita a procedimentos internos específicos de aprovação e de auditoria;
c)
É efetuada em condições de mercado;
d)
O risco de mercado gerado pela cobertura interna é gerido de forma dinâmica no âmbito da carteira de negociação, dentro dos limites autorizados;
e)
É objeto de um acompanhamento rigoroso.
O acompanhamento é efetuado com base em procedimentos adequados.
2. Os requisitos do n.o 1 são aplicáveis sem prejuízo dos requisitos aplicáveis à posição coberta não incluída na carteira de negociação.
3. Em derrogação dos n.os 1 e 2, caso uma instituição utilize um derivado de crédito pertencente à carteira de negociação para cobertura interna de uma posição em risco extra carteira de negociação sujeita a risco de crédito ou risco de contraparte, a posição em risco extra carteira de negociação ou em risco de contraparte não é considerada coberta para efeitos do cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco, salvo se a instituição adquirir, a um terceiro vendedor da proteção elegível, um derivado de crédito correspondente que cumpra os requisitos de proteção pessoal de crédito para posições extra carteira de negociação. Sem prejuízo do artigo 299.o, n.o 2, alínea h), caso a proteção do terceiro seja adquirida e reconhecida como cobertura de uma posição em risco extra carteira de negociação para efeitos do cálculo dos requisitos de fundos próprios, as coberturas interna e externa não são incluídas na carteira de negociação para efeitos desse cálculo.
TÍTULO II
REQUISITOS DE FUNDOS PRÓPRIOS PARA RISCO DE CRÉDITO
CAPÍTULO 1
Princípios gerais
Artigo 107.o
Métodos de tratamento do risco de crédito
1. As instituições aplicam o Método Padrão previsto no Capítulo 2 ou, se tal for autorizado pelas autoridades competentes nos termos do artigo 143.o, o Método IRB previsto no Capítulo 3 para calcular os montantes das posições ponderadas pelo risco para efeitos do artigo 92.o, n.o 3, alíneas a) e f).
2. Relativamente aos riscos comerciais sobre uma contraparte central e às contribuições para o fundo de proteção de uma contraparte central, as instituições aplicam o tratamento previsto no Capítulo 6, Secção 9, para calcular os montantes das posições ponderadas pelo risco para efeitos do artigo 92.o, n.o 3, alíneas a) e f). Relativamente a todos os outros tipos de posições em risco sobre uma contraparte central, as instituições devem tratar essas posições em risco do seguinte modo:
a)
Como posições em risco de uma instituição, relativamente a outros tipos de posições em risco sobre uma CCP qualificada;
b)
Como posições em risco sobre uma empresa, relativamente a outros tipos de posições em risco sobre uma CCP não qualificada.
3. Para efeitos do presente regulamento, as instituições só podem tratar as posições em risco sobre empresas de investimento de países terceiros, as posições em risco sobre instituições de crédito de países terceiros e as posições em risco sobre câmaras de compensação e bolsas de países terceiros como posições em risco sobre uma instituição se o país terceiro aplicar requisitos prudenciais e de supervisão a essa entidade pelo menos equivalentes aos aplicados na União.
4. Para efeitos do n.o 3, a Comissão pode adotar, através de atos de execução, e sob reserva do procedimento de exame a que se refere o artigo 464.o, n.o 2, uma decisão quanto à aplicação por um país terceiro de requisitos de regulamentação e supervisão prudencial pelo menos equivalentes aos aplicados na União. Na falta de tal decisão, as instituições podem, até 1 de janeiro de 2015, continuar a tratar as posições em risco das entidades a que se refere o n.o 3 como posições em risco sobre uma instituição, desde que as autoridades competentes relevantes tenham aprovado o país terceiro como elegível para esse tratamento antes de 1 de janeiro de 2014.
Artigo 108.o
Utilização de técnica de redução do risco de crédito no âmbito do Método-Padrão e do Método IRB
1. No caso de uma posição em risco a que uma instituição aplique o Método Padrão a título do Capítulo 2 ou o Método IRB a título do Capítulo 3, mas sem utilizar estimativas próprias de perda dado o incumprimento (LGD) e de fatores de conversão a título do artigo 151.o, a instituição pode mitigar o risco de crédito nos termos do Capítulo 4 para efeitos do cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco a que se refere o artigo 92.o, n.o 3, alíneas a) e f), ou, se for caso disso, os montantes das perdas esperadas para efeitos do cálculo a que se referem os artigos 36.o, n.o 1, alínea d), e artigo 62.o, alínea c).
2. No caso de uma posição em risco a que uma instituição aplique o Método IRB utilizando estimativas próprias de LGD e de fatores de conversão a título do artigo 151.o, a instituição pode utilizar a redução do risco de crédito nos termos do Capítulo 3.
Artigo 109.o
Tratamento de posições em risco titularizadas no âmbito do Método Padrão e do Método IRB
1. Caso uma instituição utilize o Método Padrão, nos termos do Capítulo 2, para o cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco relativamente à classe de risco a que as posições de titularização sejam afetadas, nos termos do artigo 112.o, calcula o montante da posição ponderada pelo risco relativamente a uma posição de titularização nos termos dos artigos 245.o, 246.o e 251.o a 258.o. As instituições que utilizem o Método Padrão podem também utilizar o Método de Avaliação Interna se este tiver sido autorizado a título do artigo 259.o, n.o 3.
2. Caso uma instituição utilize o Método IRB nos termos do Capítulo 3 para o cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco relativamente à classe de risco a que a posição em risco titularizada seja afetada nos termos do artigo 147.o, calcula o montante da posição ponderada pelo risco nos termos dos artigos 245.o, 246.o e 259.o a 266.o.
Exceto no caso do Método de Avaliação Interna, em que o Método IRB só é utilizado relativamente a uma parte das posições em risco titularizadas subjacentes a uma titularização, a instituição utiliza o método correspondente à parcela predominante das posições em risco titularizadas subjacentes a essa titularização.
Artigo 110.o
Tratamento dos ajustamentos para risco de crédito
1. As instituições que utilizem o Método Padrão tratam os ajustamentos para risco geral de crédito nos termos do artigo 62.o, alínea c).
2. As instituições que utilizem o Método IRB tratam os ajustamentos para risco geral de crédito nos termos do artigo 159.o, do artigo 62.o, alínea d), e do artigo 36.o, n.o 1, alínea d).
Para efeitos do presente artigo e dos Capítulos 2 e 3, os ajustamentos ao risco de crédito geral e específico excluem os fundos para riscos bancários gerais.
3. As instituições que utilizem o Método IRB e que apliquem o Método Padrão a uma parte das suas posições em risco, em base consolidada ou individual, nos termos dos artigos 148.o e 150.o determinam a parte dos ajustamentos par risco geral de crédito que é afetada ao tratamento dos ajustamentos para risco geral de crédito de acordo com o Método Padrão e ao tratamento dos ajustamentos para risco geral de crédito de acordo com o Método IRB nos seguintes termos:
a)
Se for caso disso, quando uma instituição incluída na consolidação utiliza exclusivamente o Método IRB, os ajustamentos para risco geral de crédito dessa instituição devem estar de acordo com o tratamento previsto no n.o 2;
b)
Se for caso disso, quando uma instituição incluída na consolidação utiliza exclusivamente o Método Padrão, os ajustamentos para risco geral de crédito dessa instituição devem estar de acordo com o tratamento previsto no n.o 1;
c)
O remanescente dos ajustamentos para risco de crédito deve ser efetuado numa base pro rata segundo a proporção dos montantes das posições ponderadas pelo risco sujeitos ao Método Padrão e ao Método IRB.
4. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar o cálculo dos ajustamentos para risco específico de crédito e dos ajustamentos para risco geral de crédito no âmbito do quadro contabilístico aplicável no que se refere ao seguinte:
a)
Valor da posição em risco segundo o Método Padrão a que se refere o artigo 111.o;
b)
Valor da posição em risco segundo o Método IRB a que se referem os artigos 166.o a 168.o;
c)
Tratamento dos montantes das perdas esperadas a que se refere o artigo 159.o;
d)
Valor da posição em risco para o cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco das posições de titularização a que se referem os artigos 246.o e 266.o;
e)
Determinação de incumprimento a título do artigo 178.o;
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 1 de Fevereiro de 2015.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
CAPÍTULO 2
Método Padrão
Secção 1
Princípios Gerais
Artigo 111.o
Valor da posição em risco
1. O valor da posição em risco de um elemento do ativo corresponde ao seu valor contabilístico remanescente após a aplicação dos ajustamentos para risco específico de crédito, de ajustamentos de valor adicionais nos termos dos artigos 34.o e 110.o e de outras reduções de fundos próprios, relacionadas com o elemento do ativo. O valor da posição em risco de um elemento extrapatrimonial enumerado no Anexo I corresponde à percentagem do respetivo valor nominal deduzido dos ajustamentos para risco específico de crédito:
a)
100 %, se se tratar de um elemento de risco elevado,
b)
50 %, se se tratar de um elemento de risco médio,
c)
20 %, se se tratar de um elemento de risco médio/baixo, e
d)
0 %, se se tratar de um elemento de risco baixo.
Os elementos extrapatrimoniais a que se refere o segundo período do primeiro parágrafo são afetados a categorias de risco conforme indicado no Anexo I.
Quando uma instituição utiliza o Método Integral sobre Cauções Financeiras a título do artigo 223.o, o valor da posição em risco de valores mobiliários ou mercadorias vendidos, dados em garantia ou objeto de empréstimo a título de operações de recompra, de operações de contração ou concessão de empréstimo de valores mobiliários ou mercadorias ou de operações de empréstimo com imposição de margens é acrescido do ajustamento de volatilidade adequado a tais valores mobiliários ou mercadorias, tal como estabelecido nos artigos 223.o a 225.o.
2. O valor da posição em risco de um instrumento derivado constante do Anexo II é determinado nos termos do Capítulo 6, considerando os efeitos dos contratos de novação e outros acordos de compensação para efeitos desses métodos, nos termos do Capítulo 6. O valor da posição em risco de operações de recompra, de operações de contração ou concessão de empréstimo de valores mobiliários ou mercadorias, de operações de liquidação longa e de operações de empréstimo com imposição de margens pode ser determinado nos termos do Capítulo 6 ou do Capítulo 4.
3. Sempre que uma posição em risco esteja sujeita a proteção real de crédito, o valor da posição em risco aplicável a esse elemento pode ser alterado nos termos do Capítulo 4.
Artigo 112.o
Classes de risco
Cada posição em risco é afetada a uma das seguintes classes de risco:
a)
Posições em risco sobre administrações centrais ou bancos centrais;
b)
Posições em risco sobre administrações regionais ou autoridades locais;
c)
Posições em risco sobre entidades do setor público;
d)
Posições em risco sobre bancos multilaterais de desenvolvimento;
e)
Posições em risco sobre organizações internacionais;
f)
Posições em risco sobre instituições;
g)
Posições em risco sobre empresas;
h)
Posições em risco sobre a carteira de retalho;
i)
Posições em risco garantidas por hipotecas sobre bens imóveis;
j)
Posições em risco em situação de incumprimento;
k)
Posições em risco associadas a riscos particularmente elevados;
l)
Posições em risco sob a forma de obrigações cobertas;
m)
Elementos representativos de posições de titularização;
n)
Posições em risco sobre instituições e empresas com uma avaliação de crédito de curto prazo;
o)
Posições em risco sob a forma de ações ou unidades de participação em organismos de investimento coletivo (OIC);
p)
Posições em risco sobre ações;
q)
Outros elementos.
Artigo 113.o
Cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco
1. Para calcular os montantes das posições ponderadas pelo risco são aplicados ponderadores de risco a todas as posições em risco, salvo se deduzidas aos fundos próprios, nos termos do disposto na Secção 2. A aplicação de ponderadores de risco baseia-se na classe de risco a que a posição em risco seja afetada e, na medida do especificado na Secção 2, na sua qualidade de crédito. A qualidade de crédito pode ser determinada por referência às avaliações de crédito das ECAI ou às avaliações de crédito das Agências de Crédito à Exportação, nos termos da Secção 3.
2. Para efeitos da aplicação dos ponderadores de risco a que se refere o n.o 1, o valor da posição em risco é multiplicado pelo ponderador de risco especificado ou determinado nos termos da Secção 2.
3. Sempre que uma posição em risco esteja sujeita a proteção de crédito, o ponderador de risco aplicável a esse elemento pode ser alterado nos termos do Capítulo 4.
4. Os montantes das posições ponderadas pelo risco para posições em risco titularizadas são calculados nos termos do Capítulo 5.
5. As posições em risco para as quais não esteja previsto nenhum cálculo na Secção 2 são afetas a um ponderador de 100 %.
6. Com exceção das posições em risco que deem origem a elementos de fundos próprios principais de níve1 1, de fundos próprios adicionais de nível 1 ou de fundos próprios de nível 2, a instituição pode, sob reserva da aprovação prévia das autoridades competentes, decidir não aplicar os requisitos do n.o 1 do presente artigo às posições em risco dessa instituição sobre uma contraparte que seja sua empresa-mãe, sua filial ou filial da sua empresa-mãe ou uma empresa com a qual exista uma relação na aceção do artigo 12.o, n.o 1, da Diretiva 83/349/CEE. As autoridades competentes estão habilitadas a conceder aprovação se estiverem satisfeitas as seguintes condições:
a)
A contraparte é uma instituição, uma companhia financeira ou uma companhia financeira mista, uma instituição financeira, uma sociedade de gestão de ativos ou uma empresa de serviços auxiliares sujeita a requisitos prudenciais adequados;
b)
A contraparte está integralmente incluída no mesmo perímetro de consolidação da instituição;
c)
A contraparte está sujeita aos mesmos procedimentos de avaliação, medição e controlo do risco que a instituição;
d)
A contraparte está estabelecida no mesmo Estado-Membro que a instituição;
e)
Não existem impedimentos significativos, de direito ou de facto, atuais ou previstos, a uma transferência rápida de fundos próprios ou ao reembolso de passivos pela contraparte à instituição.
Quando, nos termos do presente número, a instituição obtiver autorização para não aplicar os requisitos do n.o 1, pode aplicar um ponderador de risco de 0 %.
7. Com exceção das posições em risco que dão origem a elementos de fundos próprios principais de níve1 1, de fundos próprios adicionais de nível 1 ou de fundos próprios de nível 2, as instituições podem, mediante autorização prévia das autoridades competentes, não aplicar os requisitos do n.o 1 do presente artigo a posições em risco sobre contrapartes com as quais a instituição tenha celebrado um acordo de responsabilidade contratual ou legal integrado num regime de proteção institucional que protege essas instituições e, em particular, garante a respetiva liquidez e solvência a fim de evitar a falência, se necessário. As autoridades competentes estão habilitadas a conceder autorização se estiverem satisfeitas as seguintes condições:
a)
Estão preenchidos os requisitos estabelecidos no n.o 6, alíneas a), d) e e);
b)
Os acordos garantem que o sistema de proteção institucional tem capacidade para conceder o apoio necessário aos compromissos, a partir de fundos prontamente mobilizáveis;
c)
O sistema de proteção institucional dispõe de instrumentos adequados e uniformizados para o controlo e a classificação dos riscos, proporcionando um enquadramento completo das situações de risco de cada membro e do sistema de proteção institucional no seu conjunto, com as correspondentes possibilidades de exercício de influência; esses sistemas acompanham adequadamente as posições em risco em situação de incumprimento nos termos do artigo 178.o, n.o 1;
d)
O sistema de proteção institucional efetua a sua própria análise de risco e comunica-a aos seus membros;
e)
O sistema de proteção institucional elabora e publica anualmente um relatório consolidado relativo ao sistema de proteção institucional no seu conjunto, compreendendo o balanço, a demonstração de resultados, o relatório de situação e o relatório de risco, ou, em alternativa, um relatório, igualmente relativo ao sistema de proteção institucional no seu conjunto, compreendendo o balanço agregado, a demonstração de resultados agregada, o relatório de situação e o relatório de risco;
f)
Os membros do sistema de proteção institucional estão vinculados a observar um pré-aviso mínimo de 24 meses caso pretendam abandonar o sistema;
g)
Está excluída a utilização múltipla de elementos elegíveis para o cálculo dos fundos próprios (cômputo múltiplo), bem como qualquer operação de criação inadequada de fundos próprios entre os membros do sistema de proteção institucional;
h)
O sistema de proteção institucional baseia-se numa ampla participação de instituições de crédito com um perfil de negócio predominantemente homogéneo;
i)
A adequação dos sistemas a que se referem as alíneas c) e d) está sujeita a aprovação e controlo regular pelas autoridades competentes relevantes.
Quando, nos termos do presente número, a instituição decidir não aplicar os requisitos do n.o 1 pode aplicar um ponderador de risco de 0 %.
Secção 2
Ponderadores de Risco
Artigo 114.o
Posições em risco sobre administrações centrais ou bancos centrais
1. Às posições em risco sobre administrações centrais ou bancos centrais é aplicado um ponderador de 100 %, a menos que sejam aplicáveis os tratamentos previstos nos n.os 2 a 7.
2. Às posições em risco sobre administrações centrais ou bancos centrais, em relação aos quais exista uma avaliação de crédito estabelecida por uma ECAI reconhecida, é aplicado um ponderador de risco em conformidade com o Quadro 1, que corresponda à avaliação de crédito da ECAI nos termos do artigo 136.o.
Quadro 1
Grau da qualidade de crédito
1
2
3
4
5
6
Ponderador de risco
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
3. Às posições em risco sobre o BCE é aplicado um ponderador de risco de 0 %.
4. Às posições em risco sobre administrações centrais ou bancos centrais dos Estados-Membros, expressas e financiadas na moeda nacional dessa administração central ou desse banco central, é aplicado um ponderador de risco de 0 %.
5. Até 31 de dezembro de 2017, é aplicado às posições em risco sobre administrações centrais ou bancos centrais dos Estados-Membros, expressas e financiadas na moeda nacional de qualquer Estado-Membro, o mesmo ponderador de risco que seria aplicado a tais posições em risco expressas e financiadas na sua moeda nacional.
6. Relativamente às posições em risco indicadas no n.o 5:
a)
Em 2018, os montantes calculados das posições ponderadas pelo risco correspondem a 20 % do ponderador de risco aplicado a essas posições em risco nos termos do artigo 114.o, n.o 2;
b)
Em 2019, os montantes calculados das posições ponderadas pelo risco correspondem a 50 % do ponderador de risco aplicado a essas posições em risco nos termos do artigo 114.o, n.o 2;
c)
A partir de 2020, os montantes calculados das posições ponderadas pelo risco correspondem a 100 % do ponderador de risco aplicado a essas posições em risco nos termos do artigo 114.o, n.o 2.
7. Quando as autoridades competentes de um país terceiro, com regulamentação e supervisão pelo menos equivalentes às aplicadas na União, atribuírem um ponderador de risco inferior ao indicado nos n.os 1 a 2 a posições em risco sobre a sua administração central ou banco central, expressas e financiadas na sua moeda nacional, as instituições podem aplicar o mesmo ponderador a essas posições em risco.
Para efeitos do presente número, a Comissão pode adotar, através de atos de execução, e sob reserva do procedimento de exame a que se refere o artigo 447.o, n.o 2, uma decisão quanto à aplicação por um país terceiro de disposições em matéria de regulamentação e supervisão pelo menos equivalentes às aplicadas na União. Na ausência de tal decisão, as instituições podem, até 1 de janeiro de 2015, continuar a aplicar o tratamento previsto no presente número às posições em risco sobre a administração central ou o banco central do país terceiro, desde que as autoridades competentes relevantes tenham aprovado o país terceiro como elegível para esse tratamento antes de 1 de janeiro de 2014.
Artigo 115.o
Posições em risco sobre administrações regionais ou autoridades locais
1. As posições em risco sobre administrações regionais ou autoridades locais são ponderadas pelo risco da mesma forma que as posições em risco sobre instituições, a menos que sejam tratadas como posições em risco sobre administrações centrais a título dos n.os 2 ou 4 ou que lhes seja aplicado um ponderador de risco conforme especificado no n.o 5. O tratamento preferencial para as posições em risco de curto prazo especificadas no artigo 119.o, n.o 2, e no artigo 120.o, n.o 2 não pode ser aplicado.
2. As posições em risco sobre administrações regionais ou autoridades locais são equiparadas a posições em risco sobre a respetiva administração central, quando não existir qualquer diferença de risco entre essas posições devido à existência de poderes específicos das referidas administrações regionais e autoridades locais em matéria de cobrança de impostos e de acordos institucionais que reduzam o seu risco de incumprimento.
A EBA mantém uma base de dados disponível ao público de todas as administrações regionais e locais na União que as autoridades competentes relevantes tratem como posições em risco sobre as suas administrações centrais.
3. As posições em risco sobre igrejas ou comunidades religiosas que assumam a forma de pessoa coletiva de direito público e que disponham do direito de criar impostos, são equiparadas a posições em risco sobre administrações regionais e autoridades locais. Neste caso, o n.o 2 não é aplicável e, para efeitos do artigo 150.o, n.o 1, alínea a), não é excluída a autorização para aplicar o Método Padrão.
4. Quando as autoridades competentes de um país terceiro, com regulamentação e supervisão pelo menos equivalentes às aplicadas na União, equipararem as posições em risco sobre administrações regionais ou autoridades locais a posições em risco sobre a respetiva administração central e não existir qualquer diferença de risco entre essas posições, devido à existência de poderes específicos das referidas administrações regionais e autoridades locais em matéria de cobrança de impostos e de acordos institucionais que reduzam o seu risco de incumprimento, as instituições podem aplicar o mesmo ponderador a essas posições em risco.
Para efeitos do presente número, a Comissão pode adotar, através de atos de execução, e sob reserva do procedimento de exame a que se refere o artigo 464.o, n.o 2, uma decisão quanto à aplicação por um país terceiro de disposições em matéria de regulamentação e supervisão pelo menos equivalentes às aplicadas na União. Na ausência de tal decisão, as instituições podem, até 1 de janeiro de 2015, continuar a aplicar a esse país terceiro o tratamento previsto no presente número, desde que as autoridades competentes relevantes tenham aprovado o país terceiro como elegível para esse tratamento antes de 1 de janeiro de 2014.
5. Às posições em risco sobre administrações regionais ou autoridades locais dos Estados-Membros, que não sejam as referidas nos n.os 2 a 4 e que sejam expressas e financiadas na moeda nacional dessa administração regional ou autoridade local, é aplicado um ponderador de 20 %.
Artigo 116.o
Posições em risco sobre entidades do setor público
1. Às posições em risco sobre entidades do setor público, em relação às quais não exista uma avaliação de crédito estabelecida por uma ECAI reconhecida, é aplicado um ponderador de risco de acordo com o grau da qualidade de crédito atribuído às posições em risco sobre a administração central da jurisdição em que a entidade do setor público está estabelecida, de acordo com o seguinte Quadro 2:
Quadro 2
Grau da qualidade de crédito atribuído à administração central
1
2
3
4
5
6
Ponderador de risco
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
Para as posições em risco sobre entidades do setor público estabelecidas em países onde a administração central não seja objeto de notação, o ponderador de risco é de 100 %.
2. As posições em risco sobre entidades do setor público em relação às quais exista uma avaliação de crédito estabelecida por uma ECAI reconhecida são tratadas de acordo com o artigo 120.o. Não é aplicado a essas entidades o tratamento preferencial para as posições em risco de curto prazo especificadas no artigo 119.o, n.o 2, e no artigo 120.o, n.o 2.
3. Às posições em risco sobre entidades do setor público com prazo de vencimento inicial igual ou inferior a três meses é aplicado um ponderador de 20 %.
4. Em circunstâncias excecionais, as posições em risco sobre entidades do setor público podem ser equiparadas a posições em risco sobre a administração central, a administração regional ou a autoridade local do país em que se encontram estabelecidas, sempre que as autoridades competentes desse país considerem que não existem diferenças no risco desses tipos de posições, devido à existência de uma garantia adequada prestada pela administração central, pela administração regional ou pela autoridade local.
5. Quando as autoridades competentes de um país terceiro, com regulamentação e supervisão pelo menos equivalentes às aplicadas na União, tratarem as posições em risco sobre entidades do setor público de acordo com os n.os 1 ou 2, as instituições podem aplicar, a essas posições, um ponderador idêntico ao que é aplicável, nesse país terceiro, a posições sobre entidades do setor público. Caso contrário, as instituições aplicam um ponderador de risco de 100 %.
Para efeitos do presente número, a Comissão pode adotar, através de atos de execução, e sob reserva do procedimento de exame a que se refere o artigo 464.o, n.o 2, uma decisão quanto à aplicação, por um país terceiro, de disposições em matéria de regulamentação e supervisão pelo menos equivalentes às aplicadas na União. Na ausência de tal decisão, as instituições podem, até 1 de janeiro de 2015, continuar a aplicar a esse país terceiro o tratamento previsto no presente número, desde que as autoridades competentes relevantes tenham aprovado o país terceiro como elegível para esse tratamento antes de 1 de janeiro de 2014.
Artigo 117.o
Posições em risco sobre bancos multilaterais de desenvolvimento
1. As posições em risco sobre bancos multilaterais de desenvolvimento, com exceção dos referidos no n.o 2, são tratadas de forma idêntica às posições em risco sobre instituições. O tratamento preferencial para as posições em risco de curto prazo especificadas no artigo 119.o, n.o 2, e no artigo 120.o, n.o 2, e no artigo 121.o, n.o 3 não pode ser aplicado.
A Sociedade Interamericana de Investimento, o Banco de Comércio e Desenvolvimento do Mar Negro, o Banco Centro-Americano de Integração Económica e o CAF-Banco de Fomento da América Latina são considerados bancos multilaterais de desenvolvimento.
2. É aplicado um ponderador de 0 % às posições em risco sobre os seguintes bancos multilaterais de desenvolvimento:
a)
Banco Internacional de Reconstrução e Desenvolvimento;
b)
Sociedade Financeira Internacional;
c)
Banco Interamericano de Desenvolvimento;
d)
Banco Asiático de Desenvolvimento;
e)
Banco Africano de Desenvolvimento;
f)
Banco de Desenvolvimento do Conselho da Europa;
g)
Banco Nórdico de Investimento;
h)
Banco de Desenvolvimento das Caraíbas;
i)
Banco Europeu de Reconstrução e Desenvolvimento;
j)
Banco Europeu de Investimento;
k)
Fundo Europeu de Investimento;
l)
Agência Multilateral de Garantia dos Investimentos;
m)
Fundo de Financiamento Internacional para a Imunização; e
n)
Banco Islâmico de Desenvolvimento.
3. É aplicado um ponderador de risco de 20 % à fração não realizada do capital subscrito do Fundo Europeu de Investimento.
Artigo 118.o
Posições em risco sobre organizações internacionais
É aplicado um ponderador de 0 % às posições em risco sobre as seguintes organizações internacionais:
a)
União;
b)
Fundo Monetário Internacional;
c)
Banco de Pagamentos Internacionais;
d)
Fundo Europeu de Estabilidade Financeira;
e)
Mecanismo Europeu de Estabilidade;
f)
Uma instituição financeira internacional criada por dois ou mais Estados-Membros com o propósito de mobilizar recursos e prestar assistência financeira em benefício de membros afetados ou ameaçados por graves problemas de financiamento.
Artigo 119.o
Posições em risco sobre instituições
1. As posições em risco sobre instituições, em relação às quais exista uma avaliação de crédito estabelecida por uma ECAI reconhecida, são ponderadas pelo risco nos termos do artigo 120.o. As posições em risco sobre instituições em relação às quais não exista uma avaliação de crédito estabelecida por uma ECAI reconhecida são ponderadas pelo risco nos termos do artigo 121.o.
2. Às posições em risco sobre instituições com um prazo de vencimento residual não superior a três meses, expressas e financiadas na moeda nacional do mutuário, é aplicado um ponderador de risco que é um grau abaixo do ponderador preferencial, conforme descrito no artigo 114.o, n.os 4 a 7, aplicado a posições em risco sobre a administração central da jurisdição em que a instituição está estabelecida.
3. As posições em risco com um prazo de vencimento residual não superior a três meses, expressas e financiadas na moeda nacional do mutuário, devem ser objeto de uma ponderação não inferior a 20 %.
4. As posições em risco sobre uma instituição que assumam a forma de reservas mínimas exigidas pelo BCE ou pelo banco central de um Estado-Membro a serem detidas por uma instituição podem ser ponderadas pelo risco como posições em risco sobre o banco central do Estado-Membro em causa, desde que:
a)
As reservas sejam constituídas nos termos do Regulamento (CE) n.o 1745/2003 do Banco Central Europeu, de 12 de setembro de 2003, relativo à aplicação do regime de reservas mínimas (28) ou nos termos de requisitos nacionais equivalentes a esse regulamento;
b)
Em caso de falência ou insolvência da instituição em que estão constituídas as reservas, estas sejam reembolsadas sem demora e na totalidade à instituição e não possam ser utilizadas para fazer face a outros compromissos da instituição.
5. As posições em risco sobre instituições financeiras autorizadas e supervisionadas pelas autoridades competentes e sujeitas a requisitos prudenciais comparáveis aos aplicados às instituições em termos de solidez devem ser tratadas como posições em risco sobre instituições.
Artigo 120.o
Posições em risco sobre instituições objeto de notação
1. Às posições em risco sobre instituições com um prazo de vencimento residual superior a três meses, em relação às quais exista uma avaliação de crédito estabelecida por uma ECAI reconhecida, é aplicado um ponderador de risco, de acordo com o Quadro 3, que corresponda à avaliação de crédito da ECAI nos termos do artigo 136.o.
Quadro 3
Grau da qualidade de crédito
1
2
3
4
5
6
Ponderador de risco
20 %
50 %
50 %
100 %
100 %
150 %
2. Às posições em risco sobre uma instituição com prazo de vencimento residual até três meses, em relação às quais exista uma avaliação de crédito estabelecida por uma ECAI reconhecida, é aplicado um ponderador de risco, de acordo com o Quadro 4, que corresponda à avaliação de crédito da ECAI nos termos do artigo 136.o:
Quadro 4
Grau da qualidade de crédito
1
2
3
4
5
6
Ponderador de risco
20 %
20 %
20 %
50 %
50 %
150 %
3. A interação entre o tratamento da avaliação de crédito de curto prazo a título do artigo 131.o e o tratamento preferencial geral para as posições em risco de curto prazo estabelecido no n.o 2 é a seguinte:
a)
Se não existir uma avaliação da posição em risco de curto prazo, é aplicável, a todas as posições em risco sobre instituições com prazo de vencimento residual até 3 meses, o tratamento preferencial geral para posições em risco de curto prazo, conforme especificado no n.o 2;
b)
Se existir uma avaliação de curto prazo e essa avaliação determinar a aplicação de um ponderador de risco idêntico ou mais favorável do que o utilizado no tratamento preferencial geral para posições em risco de curto prazo, conforme especificado no n.o 2, a avaliação de curto prazo é utilizada apenas para essa posição específica. Às outras posições em risco de curto prazo é aplicado o tratamento preferencial geral para posições em risco de curto prazo, conforme especificado no n.o 2.
c)
Se existir uma avaliação de curto prazo e essa avaliação determinar um ponderador de risco menos favorável do que o utilizado no tratamento preferencial geral para posições em risco de curto prazo, conforme especificado no n.o 2, não é utilizado o tratamento preferencial geral para posições em risco de curto prazo e é aplicado, a todos os créditos de curto prazo não objeto de notação, um ponderador de risco idêntico ao aplicado pela avaliação específica de curto prazo.
Artigo 121.o
Posições em risco sobre instituições que não sejam objeto de notação
1. Às posições em risco sobre instituições, em relação às quais não exista uma avaliação de crédito estabelecida por uma ECAI reconhecida, é aplicado um ponderador de risco de acordo com o grau da qualidade de crédito aplicado às posições em risco da administração central da jurisdição em que a instituição está estabelecida, segundo o Quadro 5.
Quadro 5
Grau da qualidade de crédito atribuído à administração central
1
2
3
4
5
6
Ponderador de risco
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
2. Para as posições em risco sobre instituições estabelecidas em países em que a administração central não é objeto de notação, o ponderador de risco é de 100 %.
3. Para as posições em risco sobre instituições com prazo de vencimento inicial não superior a três meses, o ponderador de risco é de 20 %.
4. Não obstante os n.os 2 e 3, para as posições em risco associadas a atividades comerciais - a que se refere o artigo 162.o, n.o 3, segundo parágrafo, alínea b), - sobre instituições que não sejam objeto de notação, o ponderador de risco é de 50 %, sendo de 20 % se o prazo de vencimento residual dessas mesmas posições em risco não for superior a três meses.
Artigo 122.o
Posições em risco sobre empresas
1. Às posições em risco sobre empresas, em relação às quais exista uma avaliação de crédito estabelecida por uma ECAI reconhecida, é aplicado um ponderador de risco, de acordo com o Quadro 6, que corresponda à avaliação de crédito da ECAI nos termos do artigo 136.o.
Quadro 6
Grau da qualidade de crédito
1
2
3
4
5
6
Ponderador de risco
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
2. Às posições em risco sobre empresas, em relação às quais não exista uma avaliação de crédito, é aplicado um ponderador de 100 % ou o ponderador de risco das posições em risco sobre a administração central da jurisdição em que a empresa esteja estabelecida, consoante o mais elevado.
Artigo 123.o
Posições em risco sobre a carteira de retalho
Às posições em risco sobre a carteira de retalho é aplicado um ponderador de 75 %, desde que satisfaça os seguintes critérios:
a)
A posição em risco incida sobre uma pessoa ou pessoas singulares, ou sobre uma pequena ou média empresa (PME);
b)
A posição em risco é uma de entre um número significativo de posições em risco com características semelhantes, de tal forma que os riscos associados a essa posição são significativamente reduzidos;
c)
O montante total devido à instituição e às empresas-mãe e respetivas filiais, incluindo eventuais posições em risco em situação de incumprimento, pelo cliente devedor ou grupo de clientes ligados entre si, mas excluindo posições em risco plena e integralmente garantidas por cauções constituídas por bens imóveis destinados à habitação que tenham sido incluídas na classe de risco estabelecida no artigo 112.o, alínea i), não pode, com o conhecimento da instituição, exceder um milhão de euros. A instituição deve efetuar todas as diligências razoáveis para obter essa informação.
Os valores mobiliários não são elegíveis para a classe de risco sobre a carteira de retalho.
As posições em risco que não satisfaçam os critérios estabelecidos no primeiro parágrafo, alíneas a) a c) não são elegíveis para a classe risco sobre a carteira de retalho.
O valor atual dos pagamentos mínimos de locação financeira é elegível para a classe de risco sobre a carteira de retalho.
Artigo 124.o
Posições em risco garantidas por hipotecas sobre bens imóveis
1. A uma posição em risco ou qualquer parte da mesma totalmente garantida por hipotecas sobre bens imóveis é aplicado um ponderador de 100 % caso as condições estabelecidas nos artigos 125.o e 126.o não estejam satisfeitas, exceto para qualquer parte da posição em risco que seja afetada a outra classe de risco. À parte da posição em risco que exceda o valor da hipoteca do imóvel é aplicado o ponderador de risco aplicável às posições em risco não cobertas da contraparte envolvida.
A parte de uma posição em risco tratada como estando totalmente garantida por bens imóveis não pode ser superior ao valor de mercado da garantia ou, nos Estados-Membros que estabeleceram, em disposições legais ou regulamentares, critérios rigorosos de avaliação de bens imóveis, ao valor de avaliação do imóvel hipotecado em questão.
2. Com base nos dados recolhidos nos termos do artigo 101.o, e em quaisquer outros indicadores relevantes, as autoridades competentes avaliam, periodicamente e pelo menos anualmente, se o ponderador de 35 % para posições em risco garantidas por hipotecas sobre bens imóveis destinados à habitação a que se refere o artigo 125.o e o ponderador de risco de 50 % para posições em risco garantidas por bens imóveis com fins comerciais a que se refere o artigo 126.o, situados no seu território, são devidamente baseados:
a)
No histórico de perdas de posições em risco garantidas por bens imóveis;
b)
Na evolução prospetiva do mercado imobiliário.
As autoridades competentes podem estabelecer um ponderador de risco mais elevado ou critérios mais rigorosos do que os estabelecidos nos artigos 125.o, n.o 2, e 126.o, n.o 2, se for caso disso, com base em considerações de estabilidade financeira.
Para as posições em risco garantidas por hipotecas sobre bens imóveis destinados à habitação, a autoridade competente estabelece o ponderador de risco numa percentagem compreendida entre 35 % e 150 %.
Para as posições em risco garantidas por hipotecas sobre bens imóveis com fins comerciais, a autoridade competente estabelece o ponderador de risco numa percentagem compreendida entre 50 % e 150 %.
Dentro desses intervalos, o ponderador de risco mais elevado é estabelecido com base no histórico de perdas e tendo em conta as perspetivas de evolução dos mercados bem como considerações de estabilidade financeira. Se a avaliação demonstrar que os ponderadores de risco estabelecidos nos artigos 125.o, n.o 2, e 126.o, n.o 2, não refletem os riscos efetivos relacionados com um ou vários segmentos de mercado dessas posições em risco, integralmente garantidas por hipotecas sobre bens imóveis destinados à habitação ou sobre bens imóveis com fins comerciais situados numa ou em várias partes do seu território, as autoridades competentes estabelecem, para esses segmentos de mercado de posições em risco, um ponderador de risco mais elevado correspondente aos riscos efetivos.
As autoridades competentes consultam a EBA sobre os ajustamentos aos ponderadores de risco e aos critérios aplicados, que serão calculados segundo os critérios definidos no presente número e especificados pelas normas técnicas de regulamentação a que se refere o n.o 4 do presente artigo. A EBA publica os ponderadores de risco e os critérios que as autoridades competentes estabeleçam para as posições em risco a que se referem os artigos 125.o, 126.o e 199.o.
3. Quando as autoridades competentes estabelecerem um ponderador de risco mais elevado ou critérios mais rigorosos, as instituições dispõem de um período transitório de 6 meses para aplicarem o novo ponderador de risco.
4. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar:
a)
Os critérios rigorosos de avaliação do valor do bem hipotecado a que se refere o n.o 1;
b)
As condições a que se refere o n.o 2 que as autoridades competentes devem ter em conta na determinação de ponderadores de risco mais elevados, em especial os termos ‧considerações de estabilidade financeira‧.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 31 de dezembro de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
5. As instituições de um Estado-Membro aplicam os ponderadores de risco e os critérios que tenham sido determinados pelas autoridades competentes de outro Estado-Membro a posições em risco garantidas por hipotecas sobre bens imóveis com fins comerciais e bens imóveis destinados à habitação localizados nesse outro Estado-Membro.
Artigo 125.o
Posições em risco plena e integralmente garantidas por hipotecas sobre bens imóveis destinados à habitação
1. Salvo decisão em contrário das autoridades competentes, nos termos do artigo 124.o, n.o 2, as posições em risco plena e integralmente garantidas por hipotecas sobre bens imóveis destinados à habitação são tratadas do seguinte modo:
a)
É aplicado um ponderador de 35 % às posições em risco ou a qualquer parte das mesmas plena e integralmente garantidas por hipotecas sobre bens imóveis destinados à habitação do proprietário ou que por este sejam arrendados, ou do beneficiário efetivo no caso de sociedades de investimento pessoais;
b)
É aplicado um ponderador de 35 % às operações de locação financeira que tenham por objeto bens imóveis destinados à habitação do locatário, em que a instituição é o locador e o locatário dispõe de uma opção de compra, desde que a posição em risco da instituição seja plena e integralmente garantida pela propriedade do bem imóvel.
2. As instituições só consideram uma posição em risco ou qualquer parte da mesma como plena e integralmente garantida para efeitos do n.o 1.o se estiverem reunidas as seguintes condições:
a)
O valor do bem imóvel não depende substancialmente da qualidade de crédito do devedor. Ao determinarem o caráter substancial de tal dependência, as instituições podem excluir as situações em que tanto o valor do imóvel como o desempenho do mutuário sejam afetados por fatores puramente macroeconómicos;
b)
O risco do mutuário não depende substancialmente do rendimento do bem imóvel ou projeto subjacente, mas antes da capacidade do mutuário para reembolsar a dívida a partir de outras fontes, pelo que o reembolso da linha de crédito não depende substancialmente de qualquer fluxo de caixa gerado pelo bem imóvel subjacente que serve de caução. Para essas outras fontes, as instituições determinam rácios máximos entre o empréstimo e o rendimento como parte da sua política de concessão de crédito e obtêm evidências adequadas do rendimento relevante aquando da concessão do empréstimo;
c)
Os requisitos estabelecidos no artigo 208.o e as regras de avaliação estabelecidas no artigo 229.o, n.o 1, estão satisfeitos;
d)
Salvo disposição em contrário do artigo 124.o, n.o 2, a parte do empréstimo a que é aplicado o ponderador de risco de 35 %, não excede 80 % do valor de mercado do bem imóvel em questão, ou 80 % do valor de avaliação do bem hipotecado do imóvel em questão para os Estados-Membros que estabeleceram, em disposições legais ou regulamentares, critérios rigorosos de avaliação do valor do bem hipotecado.
3. As instituições podem derrogar o n.o 2, alínea b), relativamente a posições em risco plena e integralmente garantidas por hipotecas sobre bens imóveis destinados à habitação situados no território de um Estado-Membro, se a autoridade competente desse Estado-Membro tiver publicado dados comprovativos da existência de um mercado imobiliário residencial bem desenvolvido e há muito estabelecido nesse território, com perdas que não excedam os seguintes limites:
a)
Perdas resultantes de empréstimos garantidos por bens imóveis destinados à habitação até 80 % do valor de mercado ou 80 % do valor de avaliação do bem hipotecado, salvo decisão em contrário, a título do artigo 124.o, n.o 2, que não excedam 0,3 % dos empréstimos em dívida garantidos por bens imóveis destinados à habitação num determinado ano;
b)
Perdas totais resultantes de empréstimos garantidos por bens imóveis destinados à habitação que não excedam 0,5 % dos empréstimos em dívida garantidos por bens imóveis destinados à habitação num determinado ano.
4. Se algum dos limites a que se refere o n.o 3 não for satisfeito num determinado ano, a elegibilidade para utilizar o n.o 3 cessa e a condição constante do n.o 2, alínea b), é aplicável, em anos subsequentes, até que as condições constantes do n.o 3.o estejam satisfeitas.
Artigo 126.o
Posições em risco plena e integralmente garantidas por hipotecas sobre bens imóveis com fins comerciais
1. Salvo decisão em contrário das autoridades competentes, nos termos do artigo 124.o, n.o 2, as posições em risco plena e integralmente garantidas por hipotecas sobre bens imóveis com fins comerciais são tratadas do seguinte modo:
a)
Pode ser aplicado um ponderador de 50 % às posições em risco ou a qualquer parte das mesmas garantidas plena e integralmente por hipotecas sobre bens imóveis destinados a escritórios ou outras instalações comerciais;
b)
Pode ser aplicado um ponderador de risco de 50 % às posições em risco relacionadas com operações de locação financeira relativas a escritórios ou outras instalações comerciais em que a instituição é o locador e o locatário dispõe de uma opção de compra, desde que a posição em risco da instituição seja plena e integralmente garantida pela propriedade do bem imóvel.
2. As instituições só consideram uma posição em risco ou qualquer parte da mesma como plena e integralmente garantida para efeitos do n.o 1.o se estiverem reunidas as seguintes condições:
a)
O valor do bem imóvel não depende substancialmente da qualidade de crédito do devedor. Ao determinarem o caráter substancial de tal dependência, as instituições podem excluir as situações em que tanto o valor do bem imóvel como o desempenho do mutuário sejam afetados por fatores puramente macroeconómicos;
b)
O risco do mutuário não depende substancialmente do rendimento do bem imóvel ou projeto subjacente, mas antes da capacidade do mutuário para reembolsar a dívida a partir de outras fontes, pelo que o reembolso da linha de crédito não depende substancialmente de qualquer fluxo de caixa gerado pelo bem imóvel subjacente que serve de caução.
c)
Os requisitos estabelecidos no artigo 208.o e as regras de avaliação estabelecidas no artigo 229.o, n.o 1, estão satisfeitos;
d)
O ponderador de risco de 50 %, salvo disposição em contrário, a título do artigo 119.o, n.o 2, é atribuído à parte do empréstimo que não excede 50 % do valor de mercado do imóvel ou 60 % do valor de avaliação do bem hipotecado, salvo disposição em contrário, a título do artigo 124.o, n.o 2, do bem imóvel em questão para os Estados-Membros que estabeleceram, em disposições legais ou regulamentares, critérios rigorosos de avaliação do valor do bem hipotecado.
3. As instituições podem derrogar o n.o 2, alínea b), relativamente a posições em risco plena e integralmente garantidas por hipotecas sobre bens imóveis com fins comerciais situados no território de um Estado-Membro, se a autoridade competente desse Estado-Membro tiver publicado dados comprovativos da existência de um mercado imobiliário comercial bem desenvolvido e há muito estabelecido nesse território, com perdas que não excedam os seguintes limites:
a)
Perdas resultantes de empréstimos garantidos por bens imóveis com fins comerciais até 50 % do valor de mercado ou 60 % do valor do bem hipotecado, salvo disposição em contrário, a título do artigo 124.o, n.o 2, que não excedam 0,3 % dos empréstimos em dívida garantidos por bens imóveis com fins comerciais;
b)
Perdas totais resultantes de empréstimos garantidos por bens imóveis com fins comerciais que não excedam 0,5 % dos empréstimos em dívida garantidos por bens imóveis com fins comerciais.
4. Se algum dos limites a que se refere o n.o 3 não for satisfeito num determinado ano, a elegibilidade para utilizar o n.o 3 cessa e a condição constante do n.o 2, alínea b), é aplicável, em anos subsequentes, até que as condições constantes do n.o 1 estejam satisfeitas.
Artigo 127.o
Posições em risco em situação de incumprimento
1. À parte não garantida de qualquer elemento caso o devedor esteja em situação de incumprimento nos termos do artigo 178.o, ou, no caso de posições em risco sobre a carteira de retalho, à parte não garantida de qualquer linha de crédito que esteja em situação de incumprimento nos termos do artigo 178.o é aplicado um ponderador de:
a)
150 %, se os ajustamentos para risco específico de crédito forem inferiores a 20 % da parte não garantida do valor da posição em risco, calculado antes de efetuar os referidos ajustamentos;
b)
100 %, se os ajustamentos para risco específico de crédito não forem inferiores a 20 % da parte não garantida do valor da posição em risco, calculado antes de efetuar os referidos ajustamentos.
2. Para efeitos da determinação da parte garantida da posição em risco vencida, são elegíveis as cauções e garantias admissíveis para efeitos de redução do risco de crédito ao abrigo do Capítulo 4.
3. Ao valor residual da posição em risco, após os ajustamentos para risco específico de crédito das posições em risco plena e integralmente garantidas por hipotecas sobre bens imóveis destinados à habitação nos termos do artigo 125.o, é aplicado um ponderador de 100 %, se tiver ocorrido um incumprimento de acordo com o artigo 178.o.
4. Ao valor residual da posição em risco, após os ajustamentos para risco específico de crédito das posições em risco plena e integralmente garantidas por hipotecas sobre bens imóveis com fins comerciais nos termos do artigo 126.o, é aplicado um ponderador de 100 %, se tiver ocorrido um incumprimento de acordo com o artigo 178.o.
Artigo 128.o
Elementos associados a riscos particularmente elevados
1. As instituições aplicam, se for caso disso, um ponderador de 150 % às posições em risco, incluindo posições em risco sob a forma de ações ou unidades de participação em OIC, que estejam associadas a riscos particularmente elevados.
2. As posições em risco associadas a riscos particularmente elevados incluem qualquer uma das seguintes exposições:
a)
Investimentos em empresas de capital de risco;
b)
Investimentos em FIA, na aceção do artigo 4.o, n.o 1, alínea a), da Diretiva 2011/61/UE, exceto no caso de o mandato do fundo não autorizar uma alavancagem superior à exigida no artigo 51.o, n.o 3, da Diretiva 2009/65/CE;
c)
Investimentos em private equity;
d)
Financiamento para especulação de bens imóveis.
3. Ao avaliar se uma posição em risco, que não seja uma das posições em risco a que se refere o n.o 2, está associada a riscos particularmente elevados, as instituições têm em conta as seguintes características de risco:
a)
Existência de um elevado risco de perda, em resultado de incumprimento do devedor;
b)
Impossibilidade de avaliar adequadamente se a posição em risco se insere na alínea a).
A EBA emite orientações para especificar as circunstâncias e os tipos de posição em risco que estão associados a riscos particularmente elevados.
As referidas orientações são adotadas nos termos do artigo 16.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 129.o
Posições em risco sob a forma de obrigações cobertas
1. Para serem elegíveis para o tratamento preferencial previsto nos n.os 4 e 5, as obrigações a que se refere o artigo 52.o, n.o 4, da Diretiva 2009/65/CE (obrigações cobertas) devem preencher os requisitos constantes do n.o 7 e ser garantidas por qualquer um dos seguintes ativos elegíveis:
a)
Posições em risco sobre - ou garantidas por - administrações centrais, bancos centrais do SEBC, entidades do setor público, administrações regionais ou autoridades locais da União;
b)
Posições em risco sobre - ou garantidas por - administrações centrais de países terceiros, bancos centrais de países terceiros, bancos multilaterais de desenvolvimento e organizações internacionais que sejam elegíveis para o grau de qualidade de crédito 1, conforme estabelecido no presente capítulo, e posições em risco sobre - ou garantidas por - entidades do setor público de países terceiros, administrações regionais de países terceiros e autoridades locais de países terceiros que sejam ponderadas pelo risco como posições em risco sobre instituições ou administrações centrais ou bancos centrais de acordo com o artigo 115.o, n.os 1 ou 2, ou o artigo 116.o, n.os 1, 2 ou 4, respetivamente, e que sejam elegíveis para o grau de qualidade de crédito 1, conforme estabelecido no presente capítulo, e ainda posições em risco na aceção da presente alínea que sejam elegíveis, no mínimo, para o grau de qualidade de crédito 2, conforme estabelecido no presente capítulo, desde que não excedam 20 % do montante nominal das obrigações cobertas não executadas das instituições emitentes;
c)
Posições em risco sobre instituições que sejam elegíveis para o grau de qualidade de crédito 1, conforme estabelecido no presente capítulo. O total das posições em risco desta natureza não pode exceder 15 % do valor nominal das obrigações cobertas não executadas da instituição emitente. As posições em risco sobre instituições da União com um prazo não superior a 100 dias não são abrangidas pelo requisito de grau 1, mas essas instituições são, no mínimo, elegíveis para o grau de qualidade de crédito 2, conforme estabelecido no presente capítulo.
d)
Empréstimos garantidos por
i)
bens imóveis destinados à habitação até ao menor valor das hipotecas conjugado com eventuais hipotecas anteriores e 80 % do valor dos bens imóveis dados em garantia, ou por
ii)
unidades de participação de grau superior emitidas pelos Fonds Communs de Titrisation franceses ou entidades de titularização equivalentes regidas pela legislação de um Estado-Membro, que titularizem posições em risco sobre bens imóveis destinados à habitação. Caso tais unidades de participação privilegiadas sejam utilizadas como garantia, a supervisão pública destinada a proteger os detentores de obrigações, prevista no artigo 52.o, n.o 4, da Diretiva 2009/65/CE, assegura que pelo menos 90 % dos ativos subjacentes a essas unidades, em qualquer momento durante a sua inclusão na garantia global (cover pool), são constituídos por hipotecas sobre bens imóveis destinados à habitação, conjugadas com eventuais hipotecas anteriores até ao menor do valor devido a título das referidas unidades, o valor das hipotecas e 80 % do valor dos bens imóveis dados em garantia, e que essas unidades são elegíveis para o grau de qualidade de crédito 1, conforme estabelecido no presente capítulo, e não excedem 10 % do valor nominal da emissão.
e)
empréstimos à habitação totalmente garantidos pelo prestador de proteção elegível a que se refere o artigo 201.o, qualificados no grau de qualidade de crédito 2 ou superior, tal como definido no presente capítulo, sempre que a parcela de cada um dos empréstimos utilizada para satisfazer o requisito de garantia da obrigação coberta estabelecido no presente número não represente mais do que 80 % do valor do imóvel destinado à habitação correspondente situado em França, e sempre que o rácio entre empréstimo e rendimento não ultrapasse 33 % no momento em que o empréstimo foi concedido. Não pode haver direitos hipotecários sobre o imóvel destinado à habitação no momento em que o empréstimo é concedido, e no caso de empréstimos concedidos a partir de 1 de janeiro de 2014 o mutuário fica contratualmente obrigado a não ceder esses direitos sem o consentimento da instituição de crédito que concedeu o empréstimo. O rácio entre empréstimo e rendimento representa a fração do rendimento bruto do mutuário que cobre o reembolso do empréstimo, incluindo os juros. O prestador da proteção é uma instituição financeira autorizada e supervisionada pelas autoridades competentes e sujeita a requisitos prudenciais comparáveis aos aplicados às instituições em termos de solidez ou uma instituição ou empresa de seguros. O prestador da proteção cria um fundo de garantia mútua ou uma proteção equivalente para que as empresas de seguros absorvam as perdas do risco de crédito, cuja calibração é reapreciada periodicamente pelas autoridades competentes. Tanto a instituição de crédito como o prestador da proteção efetuam uma avaliação da qualidade creditícia do mutuário;
f)
Empréstimos garantidos por:
i)
bens imóveis com fins comerciais até ao menor valor das hipotecas conjugado com eventuais hipotecas anteriores e 60 % do valor dos bens imóveis dados em garantia; ou por
ii)
unidades de participação de grau superior emitidas pelos Fonds Communs de Titrisation franceses ou entidades de titularização equivalentes regidas pela legislação de um Estado-Membro, que titularizem posições em risco sobre bens imóveis com fins comerciais. Caso tais unidades de participação privilegiadas sejam utilizadas como garantia, a supervisão pública especial destinada a proteger os detentores de obrigações, prevista no artigo 52.o, n.o 4, da Diretiva 2009/65/CE, assegura que pelo menos 90 % dos ativos subjacentes a essas unidades, em qualquer momento durante a sua inclusão na garantia global (cover pool), são constituídos por hipotecas sobre bens imóveis com fins comerciais, conjugadas com eventuais hipotecas anteriores até ao menor valor devido a título das referidas unidades, o valor das hipotecas e 60 % do valor dos bens imóveis dados em garantia, e que essas unidades são elegíveis para o grau de qualidade de crédito 1, conforme estabelecido no presente capítulo, e não excedem 10 % do valor nominal da emissão.
Os empréstimos garantidos por bens imóveis com fins comerciais são elegíveis caso o rácio entre o valor do empréstimo e valor do ativo dado em garantia, de 60 %, seja excedido até um nível máximo de 70 %, se o valor do total dos ativos dados em garantia das obrigações cobertas exceder em pelo menos 10 % o montante nominal dessas obrigações cobertas e o crédito do detentor da obrigação preencher os requisitos em matéria de segurança jurídica estabelecidos no Capítulo 4. O crédito do detentor da obrigação tem prioridade sobre todos os outros créditos relativos às garantias prestadas;
g)
Empréstimos garantidos por hipotecas sobre navios (maritime liens) até à diferença entre 60 % do valor do navio dado em garantia e o valor de eventuais hipotecas sobre navios anteriores.
Para efeitos do primeiro parágrafo, alínea c), alínea d), subalínea ii), e alínea f), subalínea ii), as posições em risco decorrentes da transmissão e gestão de pagamentos dos devedores, ou de ganhos de liquidação, relativamente a empréstimos garantidos por bens imóveis das unidades de participação ou títulos da dívida, não são abrangidas no cálculo dos limites estabelecidos nas referidas alíneas e subalíneas.
As autoridades competentes podem, depois de consultarem a EBA, afastar parcialmente a aplicação do primeiro parágrafo, alínea c), e autorizar o grau de qualidade de crédito 2 até 10 % do total das posições em risco correspondente ao valor nominal das obrigações cobertas não executadas da instituição emitente, desde que a potencial concentração significativa nos Estados-Membros possa ser documentada com a aplicação do requisito do grau de qualidade de crédito 1 a que se refere a referida alínea;
2. As situações a que se refere o n.o 1, alíneas a) a f), incluem também garantias exclusivamente restringidas por lei à proteção dos detentores de obrigações contra eventuais perdas.
3. Em relação aos bens imóveis dados a título de caução de obrigações cobertas, as instituições observam os requisitos estabelecidos no artigo 208.o e as regras de avaliação estabelecidas no artigo 229.o, n.o 1.
4. Às obrigações cobertas, em relação às quais exista uma avaliação de crédito estabelecida por uma ECAI reconhecida, é aplicado um ponderador de risco, de acordo com o Quadro 6-A, que corresponda à avaliação de crédito da ECAI nos termos do artigo 136.o.
Quadro 6-A
Grau da qualidade de crédito
1
2
3
4
5
6
Ponderador de risco
10 %
20 %
20 %
50 %
50 %
100 %
5. Às obrigações cobertas, em relação às quais não exista uma avaliação de crédito estabelecida por uma ECAI reconhecida, é aplicado um ponderador de risco com base no ponderador de risco aplicado a posições em risco de melhor qualidade não garantidas sobre a instituição que as emite. É aplicável a seguinte correspondência entre os ponderadores:
a)
Se for aplicado um ponderador de 20 % às posições em risco sobre a instituição, é aplicado um ponderador de risco de 10 % à obrigação coberta;
b)
Se for aplicado um ponderador de 50 % às posições em risco sobre a instituição, é aplicado um ponderador de risco de 20 % à obrigação coberta;
c)
Se for aplicado um ponderador de 100 % às posições em risco sobre a instituição, é aplicado um ponderador de risco de 50 % à obrigação coberta;
d)
Se for aplicado um ponderador de 150 % às posições em risco sobre a instituição, é aplicado um ponderador de risco de 100 % à obrigação coberta.
6. As obrigações cobertas emitidas até 31 de dezembro de 2007 não estão sujeitas aos requisitos dos n.os 1 e 3, sendo elegíveis para tratamento preferencial nos termos dos n.os 4 e 5 até ao seu vencimento.
7. As posições em risco sob a forma de obrigações cobertas são elegíveis para tratamento preferencial, desde que a instituição que investe em obrigações cobertas demonstre às autoridades competentes que:
a)
Recebe informações relativas à carteira com, pelo menos, o seguinte:
i)
o valor da totalidade das garantias e das obrigações cobertas não executadas,
ii)
a distribuição geográfica e o tipo de ativos, a dimensão do empréstimo, a taxa de juro e os riscos cambiais,
iii)
a estrutura de vencimento dos ativos cobertos e das obrigações cobertas, e
iv)
a percentagem dos empréstimos com atraso superior a 90 dias;
b)
O emitente disponibiliza à instituição as informações a que se refere a alínea a) pelo menos semestralmente.
Artigo 130.o
Elementos representativos de posições de titularização
Os montantes das posições ponderadas pelo risco de posições de titularização são determinados nos termos do disposto no Capítulo 5.
Artigo 131.o
Posições em risco sobre instituições e empresas com uma avaliação de crédito de curto prazo
Às posições em risco sobre instituições e às posições em risco sobre empresas, em relação às quais exista uma avaliação de crédito de curto prazo estabelecida por uma ECAI reconhecida, é aplicado um ponderador de risco, de acordo com o Quadro 7, que corresponda à avaliação de crédito da ECAI nos termos do artigo 136.o.
Quadro 7
Grau da qualidade de crédito
1
2
3
4
5
6
Ponderador de risco
20 %
50 %
100 %
150 %
150 %
150 %
Artigo 132.o
Posições em risco sob a forma de ações ou unidades de participação em OIC
1. Às posições em risco sob a forma de ações ou unidades de participação em OIC é aplicado um ponderador de 100 %, a menos que a instituição utilize o método de avaliação do risco de crédito a título do n.o 2, a metodologia baseada na transparência prevista no n.o 4 ou a metodologia do ponderador de risco médio a título do n.o 5, quando estiverem satisfeitas as condições constantes no n.o 3.
2. Às posições em risco sob a forma de ações ou unidades de participação em OIC, em relação às quais exista uma avaliação de crédito estabelecida por uma ECAI reconhecida, é aplicado um ponderador de risco, de acordo com o Quadro 8, que corresponda à avaliação de crédito da ECAI nos termos do artigo 136.o.
Quadro 8
Grau da qualidade de crédito
1
2
3
4
5
6
Ponderador de risco
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
3. As instituições podem determinar o ponderador de risco aplicável a um OIC, nos termos dos n.os 4 e 5, se estiverem satisfeitos os critérios de elegibilidade seguintes:
a)
O OIC é gerido por uma empresa que está sujeita à supervisão de um Estado-Membro ou, no caso de um OIC de um país terceiro, se estiverem preenchidas as seguintes condições:
i)
o OIC é gerido por uma empresa sujeita a uma supervisão considerada equivalente à estabelecida na legislação da União,
ii)
é assegurada uma cooperação suficiente entre as autoridades competentes;
b)
O prospeto do OIC ou um documento equivalente inclui o seguinte:
i)
as categorias de ativos em que o OIC está autorizado a investir,
ii)
os limites de investimento, caso existam, e as respetivas metodologias de cálculo;
c)
A atividade do OIC é reportada com uma periodicidade pelo menos anual, a fim de permitir uma avaliação dos ativos e passivos, dos resultados e das operações durante o período de reporte.
Para efeitos da alínea a), a Comissão pode adotar, através de atos de execução, e sob reserva do procedimento de exame a que se refere o artigo 464.o, n.o 2, uma decisão quanto à aplicação por um país terceiro de disposições em matéria de regulamentação e supervisão pelo menos equivalentes às aplicadas na União. Na ausência de tal decisão, as instituições podem, até 1 de janeiro de 2015, continuar a aplicar o tratamento previsto no presente número às posições em risco sob a forma de ações ou unidades de participação em OIC de países terceiros, desde que as autoridades competentes relevantes tenham aprovado o país terceiro como elegível para esse tratamento antes de 1 de janeiro de 2014.
4. Caso a instituição tenha conhecimento das posições em risco subjacentes ao OIC, pode considerar essas posições em risco de modo a calcular um ponderador de risco médio para as suas posições em risco sob a forma de ações ou unidades de participação no OIC, de acordo com os métodos estabelecidos no presente capítulo. Sempre que uma posição em risco subjacente ao OIC constitua, ela própria, uma posição em risco sob a forma de ações de outro OIC que satisfaça os critérios do n.o 3, a instituição pode considerar as posições em risco subjacentes a esse outro OIC.
5. Caso a instituição não tenha conhecimento das posições em risco subjacentes ao OIC, pode calcular um ponderador de risco médio para as suas posições em risco sob a forma ações ou unidades de participação no OIC, de acordo com os métodos estabelecidos no presente capítulo, no pressuposto de que o OIC investe, em primeiro lugar, até ao máximo permitido nos termos do respetivo prospeto ou documento equivalente, nas classes de risco com requisitos de fundos próprios mais elevados e, depois, nas classes seguintes, por ordem decrescente, até atingir o limite máximo total de investimento.
As instituições podem recorrer às seguintes entidades externas para calcular e comunicar, de acordo com os métodos estabelecidos nos n.os 4 e 5, um ponderador de risco para o OIC:
a)
A instituição depositária ou a instituição financeira depositária do OIC, desde que o OIC invista exclusivamente em valores mobiliários e deposite todos os valores mobiliários nessa instituição depositária ou instituição financeira depositária;
b)
Em relação a outros OIC não abrangidos pela alínea a), a empresa de gestão do OIC, desde que esta satisfaça os critérios estabelecidos no n.o 3, alínea a).
A exatidão do cálculo a que se refere o primeiro parágrafo é confirmada por um auditor externo.
Artigo 133.o
Posições em risco sobre ações
1. As seguintes posições em risco são consideradas posições em risco sobre ações:
a)
Posições em risco que não sejam posições sobre títulos de dívida e que impliquem um crédito subordinado e residual sobre os ativos ou rendimentos do emitente;
b)
Posições em risco sobre títulos de dívida e outros valores mobiliários, parcerias, derivados ou outros veículos, cuja substância económica seja semelhante à das posições em risco especificadas na alínea a).
2. Às posições em risco sobre ações é aplicado um ponderador de 100 %, a menos que tenham de ser deduzidas nos termos da Parte II, ponderadas a 250 % nos termos do artigo 48.o, n.o 4, ponderadas a 1 250 % nos termos do artigo 89.o, n.o 3, ou tratadas como elementos de risco elevado, nos termos do artigo 128.o.
3. Os investimentos em ações ou em instrumentos de capital regulamentar emitidos por instituições são classificados como créditos sobre ações, a menos que sejam deduzidos a fundos próprios ou que sejam ponderados a 250 %, a título do artigo 48.o, n.o 4, ou tratados como elementos de risco elevado, nos termos do artigo 128.o.
Artigo 134.o
Outros elementos
1. É aplicado um ponderador de risco de 100 % aos ativos corpóreos na aceção do artigo 4.o, ponto 10, da Diretiva 86/635/CEE.
2. É aplicado um ponderador de risco de 100 % às contas de regularização em relação às quais uma instituição não identifique a contraparte nos termos da Diretiva 86/635/CEE.
3. É aplicado um ponderador de risco de 20 % aos valores à cobrança. É aplicado um ponderador de risco de 0 % aos valores em caixa e elementos equivalentes.
4. É aplicado um ponderador de risco de 0 % às reservas de ouro detidas em cofres próprios ou em custódia nominativa, na medida em que sejam garantidas por passivos em ouro.
5. No caso de vendas de ativos com acordos de recompra e de compra de ativos a prazo fixo, os ponderadores são determinados em função dos próprios ativos e não das contrapartes das operações.
6. Quando a instituição assegurar a proteção de crédito relativamente a uma série de posições em risco, nos termos da qual o n-ésimo incumprimento entre as posições acione a referida proteção e conduza à rescisão do contrato, são aplicados os ponderadores de risco prescritos no Capítulo 5, se o produto em causa for objeto de uma avaliação de crédito externa por uma ECAI. Se o produto não for objeto de notação por uma ECAI, os ponderadores de risco das posições em risco incluídos no cabaz, excluindo as n-1 posições em risco, serão agregados até um valor máximo de 1 250 % e seguidamente multiplicados pelo montante nominal da proteção assegurada por um derivado de crédito, a fim de determinar o montante do ativo ponderado pelo risco. As n-1 posições em risco a excluir desta agregação são determinadas com base no facto de incluírem as posições em risco que, individualmente, englobam uma posição ponderada pelo risco inferior à de qualquer posição em risco incluída na agregação.
7. O valor da posição em risco das locações financeiras corresponde ao valor atual dos pagamentos mínimos delas decorrentes. Os pagamentos mínimos de locação financeira são pagamentos efetuados ao longo do período durante o qual o locatário está, ou pode ser obrigado, a reembolsar, bem como quaisquer opções de compra cujo exercício seja de ocorrência quase certa. Quando uma parte que não seja o locatário for obrigada a efetuar um pagamento relacionado com o valor residual de um imóvel objeto de locação financeira e essa obrigação de pagamento cumprir o conjunto de condições constantes do artigo 201.o quanto à elegibilidade dos prestadores de proteção, bem como os requisitos relativos ao reconhecimento de outros tipos de garantias previstos nos artigos 213.o a 215.o, essa obrigação de pagamento pode ser considerada proteção pessoal de crédito nos termos do Capítulo 4. Essas posições em risco são afetadas à classe de risco relevante, nos termos do artigo 112.o. Quando a posição em risco corresponder ao valor residual de ativos locados, os montantes das posições ponderadas pelo risco são calculados da seguinte forma: 1/t* 100 %* valor residual, em que t é igual a 1 ou ao número mais próximo de anos completos remanescentes do contrato de locação financeira, consoante o mais elevado.
Secção 3
Reconhecimento e mapeamento da avaliação do risco de crédito
Subsecção 1
Reconhecimento de ECAI
Artigo 135.o
Utilização das avaliações de crédito das ECAI
1. Só pode ser utilizada uma avaliação de crédito externa para determinar o ponderador de risco de uma posição em risco, no âmbito do presente capítulo, se a mesma tiver sido emitida por uma ECAI ou tiver sido aprovada por uma ECAI nos termos do Regulamento (CE) n.o 1060/2009.
2. A EBA publica no seu sítio web a lista das ECAI nos termos do artigo 2.o, n.o 4, e do artigo 18.o, n.o 3, do Regulamento (CE) n.o 1060/2009.
Subsecção 2
Mapeamento das avaliações de crédito estabelecidas pelas ECAI
Artigo 136.o
Mapeamento das avaliações de crédito estabelecidas pelas ECAI
1. A EBA, a EIOPA e a ESMA elaboram, através do Comité Conjunto, projetos de normas técnicas de execução para especificar, em relação a todas as ECAI, os graus da qualidade de crédito estabelecidos na Secção 2 a que correspondem as avaliações de crédito relevantes da ECAI (‧mapeamento‧). Essas determinações devem ser objetivas e consistentes.
A EBA, a EIOPA e a ESMA apresentam esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 1 de julho de 2014 e apresentam projetos de normas técnicas de execução revistas sempre que necessário.
São conferidas à Comissão competências para adotar as normas técnicas de execução a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010, do Regulamento (UE) n.o 1094/2010 e do Regulamento (UE) n.o 1095/2010, respetivamente.
2. Ao determinar o mapeamento das avaliações de crédito, a EBA, a EIOPA e a ESMA cumprem os seguintes requisitos:
a)
Com o objetivo de diferenciar os graus de risco identificados em cada avaliação de crédito, a EBA, a EIOPA e a ESMA tomam em consideração fatores quantitativos, tais como a taxa de incumprimento de longo prazo associada a todos os elementos que tenham sido objeto da mesma avaliação de crédito. As ECAI recentemente estabelecidas, bem como aquelas que apenas disponham de um volume limitado de dados em matéria de incumprimento, indicam, quando solicitado pela EBA, EIOPA e ESMA, a taxa de incumprimento de longo prazo que considerem estar associada a todos os elementos objeto da mesma avaliação de crédito;
b)
Com o objetivo de diferenciar os graus de risco identificados em cada avaliação de crédito, a EBA, a EIOPA e a ESMA tomam em consideração fatores qualitativos, tais como o conjunto de emitentes objeto de notação pela ECAI, a distribuição das avaliações de crédito atribuídas pela ECAI, o significado de cada avaliação de crédito e a definição de incumprimento adotada pela ECAI;
c)
A EBA, a EIOPA e a ESMA efetuam uma comparação das taxas de incumprimento de cada avaliação de crédito de uma determinada ECAI com um referencial (benchmark) definido com base nas taxas de incumprimento estabelecidas por outras ECAI, relativamente a um conjunto de emitentes com um nível de risco de crédito equivalente;
d)
Quando as taxas de incumprimento estabelecidas por uma determinada ECAI forem significativa e sistematicamente superiores ao referencial, a EBA, a EIOPA e a ESMA atribuem à avaliação de crédito da ECAI um grau de qualidade de crédito mais elevado na respetiva escala de avaliação;
e)
Caso a EBA, a EIOPA e a ESMA tenham aumentado o ponderador de risco associado a uma avaliação de crédito específica de uma determinada ECAI, e caso as taxas de incumprimento estabelecidas na avaliação de crédito dessa ECAI deixem de ser significativa e sistematicamente superiores ao referencial, a EBA, a EIOPA e a ESMA podem restabelecer o grau inicial de qualidade de crédito atribuído à avaliação de crédito da ECAI em causa.
3. A EBA, a EIOPA e a ESMA elaboram projetos de normas técnicas de execução para especificar os fatores quantitativos a que se refere o n.o 2, alínea a), os fatores qualitativos a que se refere o n.o 2, alínea b), e o referencial a que se refere o n.o 2, alínea c).
A EBA, a EIOPA e a ESMA apresentam esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 1 de julho de 2014.
São conferidas à Comissão competências para adotar as normas técnicas de execução a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010, do Regulamento (UE) n.o 1094/2010 e do Regulamento (UE) n.o 1095/2010, respetivamente.
Subsecção 3
Utilização das avaliações de crédito estabelecidas pelas agências de crédito à exportação
Artigo 137.o
Utilização das avaliações de crédito estabelecidas pelas agências de crédito à exportação
1. Para efeitos do artigo 1149.o, as instituições podem utilizar avaliações de crédito de uma Agência de Crédito à Exportação por elas nomeada, se estiver preenchida qualquer uma das seguintes condições:
a)
Correspondem a um grau de risco consensual estabelecido por Agências de Crédito à Exportação que participam no "Convénio relativo às linhas orientadoras no domínio dos créditos à exportação que beneficiam de apoio oficial" da OCDE;
b)
A Agência de Crédito à Exportação publica as suas avaliações de crédito, aplica a metodologia aprovada pela OCDE e a avaliação de crédito encontra-se associada a um dos oito prémios mínimos de seguro à exportação estabelecidos no âmbito daquela metodologia. As instituições podem revogar a sua nomeação de uma Agência de Crédito à exportação, devendo fundamentar essa revogação se existirem indicações concretas de que a intenção subjacente à revogação é reduzir os requisitos de adequação dos fundos próprios.
2. Às posições em risco relativamente às quais é reconhecida uma avaliação de crédito estabelecida por uma Agência de Crédito à Exportação para efeitos de ponderação de risco é aplicado um ponderador de risco de acordo com o Quadro 9.
Quadro 9
Grau da qualidade do crédito
0
1
2
3
4
5
6
7
Ponderador de risco
0 %
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
Secção 4
Utilização das avaliações de crédito estabelecidas pelas ecai para a determinação dos ponderadores de risco
Artigo 138.o
Requisitos gerais
As instituições podem designar uma ou mais ECAI para a determinação dos ponderadores de risco a aplicar a ativos e elementos extrapatrimoniais. As instituições podem revogar a sua nomeação de uma ECAI, devendo fundamentar essa revogação se existirem indicações concretas de que a intenção subjacente à revogação é a de reduzir os requisitos de adequação dos fundos próprios. As avaliações de crédito não podem ser utilizadas de forma seletiva. As instituições utilizam avaliações de crédito solicitadas. Todavia, podem utilizar avaliações de crédito não solicitadas caso a EBA tenha confirmado que as avaliações de crédito não solicitadas de uma ECAI não diferem qualitativamente das avaliações de crédito solicitadas por essa ECAI. A EBA recusa ou revoga essa confirmação em especial se a ECAI tiver utilizado uma avaliação de crédito não solicitada para pressionar a entidade notada a encomendar uma avaliação de crédito ou outros serviços. Ao utilizar as avaliações de crédito, as instituições satisfazem os seguintes requisitos:
a)
Quando uma instituição decida utilizar as avaliações de crédito estabelecidas por uma ECAI relativamente a uma determinada classe de risco, utiliza essas avaliações de crédito de forma consistente para todas posições pertencentes a essa classe de risco;
b)
Quando uma instituição decida utilizar as avaliações de crédito estabelecidas por uma ECAI, fá-lo de forma contínua e consistente ao longo do tempo;
c)
As instituições só utilizam avaliações de crédito que tomem em consideração todos os montantes em dívida, quer capital, quer juros;
d)
Quando apenas estiver disponível uma avaliação de crédito, estabelecida por uma ECAI reconhecida, relativamente a uma dada posição em risco, esta avaliação é utilizada para determinar o ponderador de risco aplicável;
e)
Quando existirem duas avaliações de crédito, estabelecidas por ECAI reconhecidas, com ponderadores de risco diferentes, é aplicado o ponderador de risco mais elevado;
f)
Quando existirem mais de duas avaliações de crédito, estabelecidas por ECAI reconhecidas, servem de referência os dois ponderadores de risco mais reduzidos. Se os dois ponderadores de risco forem diferentes, é aplicado o mais elevado. Se forem idênticos, é aplicado esse ponderador de risco.
Artigo 139.o
Avaliação de crédito relativa a um emitente ou a uma emissão
1. Quando existir uma avaliação de crédito relativamente a uma determinada emissão ou linha de crédito, em que se insere a posição em risco, essa avaliação de crédito é utilizada para determinar o ponderador de risco aplicável.
2. Quando não existir uma avaliação de crédito diretamente aplicável a uma determinada posição em risco, mas existir uma avaliação de crédito relativamente a uma determinada emissão ou linha de crédito, em que não se insere a posição em risco, ou uma avaliação de crédito geral sobre o emitente, essa avaliação de crédito é utilizada num dos seguintes casos:
a)
Se corresponder a um ponderador de risco mais elevado do que sucederia caso contrário, e a posição em causa for considerada como tendo o mesmo grau de subordinação ou inferior, em todos os seus aspetos, por comparação com aquela emissão ou linha de crédito, ou por comparação com todos os créditos menos subordinados e não garantidos desse emitente, consoante o caso;
b)
Se corresponder a um ponderador de risco menos elevado e a posição em causa for considerada como tendo o mesmo grau de subordinação ou superior, em todos os seus aspetos, por comparação com aquela emissão ou linha de crédito, ou por comparação com todos os créditos menos subordinados e não garantidos desse emitente, consoante o caso.
Em todos os outros casos, a posição em risco é tratada como não sendo objeto de notação.
3. Os n.os 1 e 2 não prejudicam a aplicação do artigo 129.o.
4. As avaliações de crédito aplicáveis a uma contraparte pertencente a um grupo de empresas não podem ser utilizadas como avaliação de crédito de um outro emitente pertencente ao mesmo grupo.
Artigo 140.o
Avaliações de crédito de curto prazo e de longo prazo
1. As avaliações de crédito de curto prazo só podem ser utilizadas relativamente aos ativos e elementos extrapatrimoniais de curto prazo que constituam posições em risco sobre instituições e empresas.
2. Uma avaliação de crédito de curto prazo só é aplicável à posição em risco a que se refere, não devendo ser utilizada para determinar ponderadores de risco aplicáveis a qualquer outra posição em risco, exceto nos seguintes casos:
a)
Se for aplicado um ponderador de 150 % a uma linha de crédito de curto prazo objeto de notação, é igualmente aplicado um ponderador de 150 % a todas as posições em risco não garantidas e não notados concedidos a essa contraparte, sejam de curto ou longo prazos;
b)
Se for aplicado um ponderador de risco de 50 % a uma linha de crédito de curto prazo objeto de notação, não poderá ser aplicado um ponderador inferior a 100 % a quaisquer posições em risco de curto prazo não notadas.
Artigo 141.o
Elementos expressos em moeda nacional e em moeda estrangeira
Uma avaliação de crédito referente a uma posição em risco expressa na moeda nacional do devedor não pode ser utilizada para determinar o ponderador de risco aplicável a outra posição em risco sobre esse mesmo devedor expressa em moeda estrangeira.
Quando uma posição em risco resultar da participação de uma instituição num empréstimo originado por um banco multilateral de desenvolvimento cujo estatuto de credor privilegiado seja reconhecido no mercado, a avaliação de crédito da posição em risco expressa na moeda nacional do devedor pode ser utilizada para efeitos de ponderação de risco.
CAPÍTULO 3
Método IRB
Secção 1
Autorização por parte das autoridades competentes para utilização do método irb
Artigo 142.o
Definições
1. Para efeitos do presente capítulo, entende-se por:
1)
"Sistema de notação": todos os métodos, processos, controlos, sistemas de recolha de dados e de tecnologias da informação que permitam proceder à avaliação do risco de crédito, à afetação das posições em risco a graus ou categorias de notação e à quantificação das estimativas de incumprimentos e perdas que tenham sido desenvolvidos para um determinado tipo de posições em risco;
2)
"Tipo de posições em risco": um grupo de posições em risco geridas de forma homogénea, constituídas por um tipo específico de linhas de crédito e que podem estar limitadas a uma única entidade ou a um único subconjunto de entidades no âmbito de um grupo, desde que o mesmo tipo de posições em risco seja gerido de forma diferente no âmbito de outras entidades do grupo;
3)
"Unidade de negócio": qualquer entidade orgânica ou jurídica distinta, linha de negócio ou localização geográfica;
4)
"Entidade do setor financeiro de grande dimensão": qualquer entidade do setor financeiro, salvo as referidas no artigo 4.o, n.o1, ponto 27, alínea j), que reúna as seguintes condições:
a)
O total de ativos, calculado em base individual ou consolidada, é igual ou superior ao limiar de 70 mil milhões de euros, sendo utilizadas para determinar o volume dos ativos as mais recentes demonstrações financeiras auditadas ou as demonstrações financeiras consolidadas; e
b)
Está ou uma das suas filiais está sujeita a regulamentação prudencial na União ou às leis de um país terceiro que estabeleçam requisitos regulamentares e de supervisão prudencial pelo menos equivalentes aos aplicados na União.
5)
"Entidade financeira não regulada": qualquer outra entidade que não seja uma entidade regulada do setor financeiro, mas que exerça, a título de atividade principal, uma ou mais das atividades constantes da lista do Anexo I da Diretiva 2013/36/UE, ou da lista do Anexo I da Diretiva 2004/39/CE;
6)
"Grau de devedor": categoria de risco no âmbito de uma escala de notação, à qual os devedores são afetos com base num conjunto de critérios de notação precisos e específicos, a partir dos quais são estimadas as probabilidades de incumprimento (PD);
7)
"Grau de facilidade": categoria de risco no âmbito de uma escala de notação, à qual as posições em risco são afetas com base num conjunto de critérios de notação precisos e específicos, a partir dos quais são estimadas as LGD;
8)
"Entidade de gestão", uma entidade que gere, numa base diária, um conjunto de montantes a receber adquiridos ou os riscos de crédito subjacentes.
2. Para efeitos do n.o1, ponto 4, alínea b) do presente artigo, a Comissão pode adotar, através de atos de execução, e sob reserva do procedimento de exame a que se refere o artigo 447.o, n.o 2, uma decisão quanto à aplicação por um país terceiro de disposições de supervisão e regulamentação pelo menos equivalentes às aplicadas na União. Na ausência de tal decisão, as instituições podem, até 1 de janeiro de 2015, continuar a aplicar a um país terceiro o tratamento previsto no presente número, desde que as autoridades competentes relevantes tenham aprovado o país terceiro como elegível para esse tratamento antes de 1 de janeiro de 2014.
Artigo 143.o
Autorização para utilização do Método IRB
1. Quando estiverem satisfeitas as condições estabelecidas no presente capítulo, a autoridade competente autoriza as instituições a calcularem os montantes das posições ponderadas pelo risco utilizando o Método IRB.
2. A autorização prévia para utilizar o Método IRB, incluindo estimativas próprias de LGD e de fatores de conversão, é exigida para cada classe de risco e para cada sistema de notação e método dos modelos internos utilizado nas posições em risco sobre ações, bem como para cada modelo utilizado na estimação de LGD e de fatores de conversão.
3. As instituições devem obrigatoriamente obter a autorização prévia das autoridades competentes para o seguinte:
a)
Alterações significativas do âmbito de aplicação de um sistema de notação ou de um método dos modelos internos relativamente a posições em risco sobre ações que a instituição tenha sido autorizada a utilizar;
b)
Alterações significativas de um sistema de notação ou de um método dos modelos internos relativamente a posições em risco sobre ações que a instituição tenha sido autorizada a utilizar.
O âmbito de aplicação de um sistema de notação é composto por todas as posições em risco relevantes para o qual o sistema de notação foi elaborado.
4. As instituições notificam as autoridades competentes de todas as alterações aos sistemas de notação e aos métodos dos modelos internos utilizados para tratar posições em risco sobre ações.
5. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar as condições de avaliação da relevância da utilização de um sistema de notação existente para outras posições em risco adicionais que não estejam já cobertas por esse sistema de notação e alterações dos sistemas de notação ou dos métodos dos modelos internos para posições em risco sobre ações no âmbito do Método IRB.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 31 de dezembro de 2013.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 144.o
Avaliação, pelas autoridades competentes, de um pedido de autorização para utilização do Método IRB
1. A autoridade competente só concede autorização, ao abrigo do artigo 143.o, a uma instituição para utilização do Método IRB, nomeadamente para utilizar estimativas próprias de LGD e de fatores de conversão, se considerar que estão satisfeitos os requisitos estabelecidos no presente capítulo, em especial os previstos na Secção 6, e que os sistemas da instituição em matéria de gestão e notação das posições em risco de crédito são sólidos e aplicados com integridade e, em especial, que a instituição demonstrou, a contento da autoridade competente, que estão cumpridos os seguintes requisitos:
a)
Os sistemas de notação da instituição preveem uma avaliação adequada das características do devedor e da transação, uma diferenciação adequada do risco e estimativas de risco consistentes, precisas e quantitativas;
b)
As notações internas e as estimativas de incumprimento e de perdas utilizadas no cálculo dos requisitos de fundos próprios e sistemas e processos associados desempenham um papel fundamental na gestão do risco e no processo de tomada de decisões, bem como na aprovação de créditos, na afetação do capital interno e nas funções de governo da instituição;
c)
A instituição dispõe de uma unidade de controlo do risco responsável pelos seus sistemas de notação que tenha um grau adequado de independência e não esteja sujeita a influências indevidas;
d)
A instituição recolhe e armazena todos os dados relevantes a fim de apoiar eficazmente os seus processos de avaliação e gestão do risco de crédito;
e)
A instituição documenta os seus sistemas de notação e os fundamentos subjacentes à sua conceção e valida esses sistemas;
f)
A instituição validou cada sistema de notação e cada método dos modelos internos para posições em risco sobre ações durante um período de tempo adequado antes de ter obtido autorização para utilizar esse sistema de notação ou método dos modelos internos para posições em risco sobre ações, avaliou, durante esse período de tempo, se esse sistema de notação ou esse método dos modelos internos para posições em risco sobre ações é adequado ao âmbito de aplicação do sistema de notação ou do método dos modelos internos para posições em risco sobre ações, e efetuou as alterações necessárias aos referidos sistemas de notação ou métodos de modelos internos para posições em risco sobre ações na sequência da sua avaliação;
g)
A instituição calculou, de acordo com o Método IRB, os requisitos de fundos próprios resultantes das suas estimativas de parâmetros de risco e está em condições de comunicar as informações exigidas pelo artigo 99.o;
h)
A instituição afetou e continua a afetar cada posição em risco, no âmbito de aplicação de um sistema de notação, a um grau ou categoria de notação desse sistema de notação; a instituição afetou e continua a afetar cada posição em risco, no âmbito de aplicação de um método para posições em risco sobre ações, ao mesmo método dos modelos internos.
O requisito de utilização do Método IRB, incluindo estimativas próprias de LGD e de fatores de conversão, é também aplicável se uma instituição tiver implementado um sistema de notação, ou um modelo utilizado no âmbito de um sistema de notação, que adquiriu com recurso a uma entidade terceira.
2. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar a metodologia de avaliação que as autoridades competentes devem seguir na avaliação do cumprimento, por parte da instituição, dos requisitos de utilização do Método IRB.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 31 de dezembro de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 145.o
Experiência anterior de utilização do Método IRB
1. As instituições que solicitem autorização para utilização do Método IRB devem ter utilizado, para as classes de risco IRB em questão, sistemas de notação globalmente consentâneos com os requisitos estabelecidos na Secção 6 para efeitos de medição e gestão interna do risco pelo menos durante os três anos anteriores ao pedido de autorização.
2. As instituições que solicitem autorização para utilizar estimativas próprias de LGD e de fatores de conversão demonstram, a contento das autoridades competentes, que têm vindo a efetuar e a utilizar estimativas próprias de LGD e de fatores de conversão de uma forma globalmente consentânea com os requisitos estabelecidos na Secção 6 para a utilização de estimativas próprias desses parâmetros, pelo menos durante os três anos anteriores ao pedido de autorização.
3. Se a instituição estender a utilização do Método IRB, numa fase subsequente, à autorização inicial, considera-se que a experiência da instituição é suficiente para preencher os requisitos dos n.os 1 e 2 em relação às posições em risco adicionais cobertas. Se a utilização de sistemas de notação for alargada a posições em risco significativamente diferentes das abrangidas pela cobertura existente, de tal forma que o histórico existente não possa ser razoavelmente considerado suficiente para preencher os requisitos das referidas disposições em relação às posições em risco adicionais, os requisitos dos n.os 1 e 2 aplicam-se separadamente às posições em risco adicionais.
Artigo 146.o
Medidas a tomar caso deixem de ser observados os requisitos do presente capítulo
A instituição que deixe de observar os requisitos estabelecidos no presente capítulo notifica a autoridade competente e empreende uma das seguintes ações:
a)
Apresentar, a contento da autoridade competente, um plano para a retificação atempada da observância dos requisitos estabelecidos e execução desse plano dentro do prazo acordado com a autoridade competente;
b)
Comprovar, a contento das autoridades competentes, que o efeito da não observância é irrelevante.
Artigo 147.o
Metodologia de afetação de posições em risco a classes de risco
1. A metodologia utilizada pela instituição para afetar as posições em risco às diferentes classes de risco deve ser adequada e consistente ao longo do tempo.
2. Cada posição em risco é afetada a uma das seguintes classes de risco:
a)
Posições em risco sobre administrações centrais ou bancos centrais;
b)
Posições em risco sobre instituições;
c)
Posições em risco sobre empresas;
d)
Posições em risco sobre a carteira de retalho;
e)
Posições em risco sobre ações;
f)
Elementos representativos de posições de titularização;
g)
Outros ativos que não sejam obrigações de crédito.
3. As posições em risco a seguir indicadas são afetas à classe estabelecida no n.o 2, alínea a):
a)
Posições em risco sobre administrações regionais, autoridades locais ou entidades do setor público equiparadas a posições em risco sobre administrações centrais ao abrigo dos artigos 115.o e 116.o;
b)
Posições em risco sobre bancos multilaterais de desenvolvimento a que se refere o artigo 117.o, n.o 2;
c)
Posições em risco sobre organizações internacionais que envolvam um ponderador de risco de 0 % a título do artigo 118.o.
4. As posições em risco a seguir indicadas são afetas à classe a que se refere o n.o 2, alínea b):
a)
Posições em risco sobre administrações regionais e autoridades locais que não sejam equiparadas a posições em risco sobre administrações centrais nos termos do artigo 115.o, n.os 2 e 4;
b)
Posições em risco sobre entidades do setor público que não sejam equiparadas a posições em risco sobre administrações centrais nos termos do artigo 116.o, n.o 4;
c)
Posições em risco sobre bancos multilaterais de desenvolvimento às quais não seja aplicado um ponderador de risco de 0 % a título do artigo 117.o; e
d)
Posições em risco sobre instituições financeiras que sejam equiparadas a posições em risco sobre instituições, nos termos do artigo 119.o, n.o 5.
5. Para serem elegíveis para a classe de risco sobre a carteira de retalho a que se refere o n.o 2, alínea d), as posições em risco devem satisfazer os seguintes critérios:
a)
São posições sobre uma das seguintes entidades:
i)
uma pessoa ou pessoas singulares,
ii)
uma PME, desde que, nesse caso, o montante total devido à instituição e às empresas-mãe e suas filiais, incluindo eventuais riscos vencidos, pelo cliente devedor ou grupo de clientes devedores ligados entre si, com exceção das posições em risco garantidas por bens imóveis destinados à habitação, não exceda, tanto quanto é do conhecimento da instituição que deve ter efetuado todas as diligências razoáveis para confirmar esta situação, 1 milhão de euros;
b)
São tratadas pela instituição, no âmbito da sua gestão do risco, de forma consistente ao longo do tempo e de modo semelhante;
c)
Não são geridas individualmente da mesma forma que as posições incluídas na classe de risco sobre empresas;
d)
Representam, cada uma, um número significativo de posições em risco geridas de forma semelhante.
Além das posições em risco a que se refere o primeiro parágrafo, é incluído na classe de risco sobre a carteira de retalho o valor atual dos pagamentos mínimos de locação financeira.
6. As posições a seguir indicadas são afetas à classe de risco sobre ações a que se refere o n.o 2, alínea e):
a)
Posições em risco que não sejam posições sobre títulos de dívida e que impliquem um crédito subordinado e residual sobre os ativos ou rendimentos do emitente;
b)
Posições em risco sobre títulos de dívida e outros valores mobiliários, parcerias, derivados ou outros veículos, cuja substância económica seja semelhante à das posições em risco especificadas na alínea a).
7. As obrigações de crédito não afetadas às classes de risco estabelecidas no n.o 2, alíneas a), b), d), e) e f) são afetadas à classe de risco sobre empresas a que se refere a alínea c) do mesmo número.
8. No âmbito da classe de risco sobre empresas a que se refere o n.o 2, alínea c), as instituições identificam separadamente como posições em risco sobre empréstimos especializados as posições que possuam as seguintes características:
a)
A posição em risco é sobre uma entidade criada especificamente para financiar ou gerir ativos físicos ou é uma posição em risco comparável em termos económicos;
b)
As disposições contratuais conferem ao mutuante um nível significativo de controlo sobre os ativos e os rendimentos por eles gerados;
c)
A principal fonte de reembolso da obrigação é o rendimento produzido pelos ativos objeto de financiamento, e não a capacidade independente de uma empresa comercial mais ampla.
9. O valor residual das operações de locação é afetado à classe de risco estabelecida no n.o 2, alínea g), exceto na medida em que esse valor residual já esteja incluído na posição em risco das locações financeiras a que se refere o artigo 166.o, n.o 4.
10. A posição em risco resultante da proteção prestada a título de uma carteira de derivados de crédito do tipo n-ésimo incumprimento é afetada à mesma classe estabelecida no n.o 2 a que estariam afetas as posições em risco incluídas na carteira, exceto se as posições em risco individuais incluídas na carteira estiverem afetadas a várias classes de risco, devendo, nesse caso, a posição em risco ser afetada à classe de risco sobre empresas estabelecida no n.o 2, alínea c).
Artigo 148.o
Condições de implementação do Método IRB em diferentes classes de risco e unidades de negócio
1. As instituições e qualquer empresa-mãe e respetivas filiais aplicam o Método IRB a todas as posições em risco, a menos que tenham obtido autorização das autoridades competentes para utilização permanente do Método Padrão nos termos do artigo 150.o.
Sob reserva da aprovação prévia das autoridades competentes, pode proceder-se a uma implementação sequencial às diferentes classes de risco a que se refere o artigo 147.o, no âmbito da mesma unidade de negócio, de forma transversal pelas diferentes unidades de negócio do mesmo grupo ou para a utilização de estimativas próprias de LGD ou de fatores de conversão para cálculo dos ponderadores de risco para posições em risco sobre empresas, instituições, administrações centrais e bancos centrais.
No caso da classe de risco sobre a carteira de retalho a que se refere o artigo 147.o, n.o 5, pode proceder-se a uma aplicação sequencial às categorias de risco a que correspondem as diversas correlações previstas no artigo 154.o.
2. As autoridades competentes determinam o período durante o qual uma instituição e qualquer empresa-mãe e respetivas filiais são obrigadas a aplicar o Método IRB a todas as posições em risco. Esse período é aquele que as autoridades competentes considerem apropriado, com base na natureza e escala das atividades das instituições ou de qualquer empresa-mãe e suas filiais, bem como no número e na natureza dos sistemas de notação a implementar.
3. As instituições implementam o Método IRB nas condições fixadas pelas autoridades competentes. A autoridade competente estabelece essas condições de forma a garantir que a flexibilidade do n.o 1 não é utilizada seletivamente para reduzir os requisitos de fundos próprios no que respeita às classes de risco ou unidades de negócio que ainda não tenham sido incluídas no Método IRB ou na utilização de estimativas próprias de LGD e de fatores de conversão.
4. As instituições que só tenham começado a utilizar o Método IRB após 1 de janeiro de 2013 ou que até essa data tenham sido obrigadas pelas autoridades competentes a calcular os seus requisitos de fundos próprios segundo o Método Padrão, devem manter a sua competência de calcular os requisitos de fundos próprios utilizando o Método Padrão para todas as suas posições em risco durante o período de implementação até que as autoridades competentes as notifiquem de que estão convictas de que a implementação do Método IRB será concluída.
5. As instituições que estejam autorizadas a utilizar o Método IRB para qualquer classe de risco devem também utilizar o Método IRB para a classe de risco sobre ações estabelecida no artigo 147.o, n.o 2, alínea e), a menos que estejam autorizadas a aplicar o Método Padrão para as posições em risco sobre ações ao abrigo do artigo 150.o e para a classe de risco sobre outros ativos que não sejam obrigações de crédito, estabelecida no artigo 147.o, n.o 2, alínea g).
6. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar as condições em que as autoridades competentes devem determinar a natureza e os prazos adequados para a aplicação sequencial do Método IRB às classes de risco a que se refere o n.o 3.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 31 de dezembro de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 149.o
Condições de retorno à utilização de métodos menos sofisticados
1. Uma instituição que utiliza o Método IRB numa determinada classe de risco ou determinado tipo de posição em risco não pode deixar de o utilizar e passar a utilizar o Método Padrão para calcular os montantes das posições ponderadas pelo risco, a menos que estejam satisfeitas as seguintes condições:
a)
A instituição demonstrou, a contento da autoridade competente, que a utilização do Método Padrão não é proposta para reduzir o requisito de fundos próprios da instituição, é necessária em função da natureza e complexidade da totalidade deste tipo de posições em risco da instituição e não tem um impacto adverso significativo na solvência da instituição nem na sua capacidade para gerir eficazmente o risco;
b)
A instituição obteve autorização prévia da autoridade competente.
2. As instituições que tenham obtido autorização, a título do artigo 151.o, n.o 9, para utilizar estimativas próprias de LGD e de fatores de conversão não voltam a utilizar os valores de LGD e os fatores de conversão a que se refere o artigo 151.o, n.o 8, a menos que estejam satisfeitas as seguintes condições:
a)
A instituição demonstrou, a contento da autoridade competente, que a utilização de LGD e de fatores de conversão estabelecida no artigo 151.o, n.o 8), numa determinada classe de risco ou determinado tipo de posições em risco não é proposta para reduzir os requisitos de fundos próprios da instituição, é necessária em função da natureza e complexidade da totalidade deste tipo de posições em risco da instituição e não tem um impacto adverso significativo na solvência da instituição nem na sua capacidade para gerir eficazmente o risco;
b)
A instituição obteve autorização prévia da autoridade competente.
3. A aplicação dos n.os 1 e 2 está sujeita às condições de extensão do Método IRB, determinadas pelas autoridades competentes nos termos do artigo 148.o, e à autorização para a utilização parcial permanente a que se refere o artigo 150.o.
Artigo 150.o
Condições de utilização parcial permanente
1. Se as instituições tiverem obtido autorização prévia das autoridades competentes, as instituições autorizadas a utilizar o Método IRB no cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco e dos montantes das perdas esperadas em relação a uma ou mais classes de risco podem aplicar o Método Padrão para as seguintes posições em risco:
a)
Classe de risco estabelecida no artigo 147.o, n.o 2, alínea a), quando o número de contrapartes significativas for reduzido e quando a aplicação de um sistema de notação relativamente a essas contrapartes constituir um ónus excessivo para a instituição;
b)
Classe de risco estabelecida no artigo 147.o, n.o 2, alínea b), quando o número de contrapartes significativas for reduzido e quando a aplicação de um sistema de notação relativamente a essas contrapartes constituir um ónus excessivo para a instituição;
c)
Posições em risco em unidades de negócio não significativas, bem como classes de risco ou tipos de posições em risco irrelevantes em termos de dimensão e de aparente perfil de risco;
d)
Posições em risco sobre administrações centrais e bancos centrais dos Estados-Membros e respetivas administrações regionais, autoridades locais, órgãos administrativos e entidades do setor público, desde que:
i)
não exista qualquer diferença, em termos de risco, entre as posições em risco sobre essas administrações centrais e bancos centrais e as outras posições devido a disposições públicas específicas; e que
ii)
seja aplicado um ponderador de risco de 0 % às posições em risco sobre administrações centrais e bancos centrais, a título do artigo 114.o, n.os 2, 4 ou 5;
e)
Posições em risco de uma instituição sobre uma contraparte que seja sua empresa-mãe, sua filial ou filial da sua empresa-mãe, desde que a contraparte seja uma instituição ou uma companhia financeira, uma companhia financeira mista, uma instituição financeira, uma sociedade de gestão de ativos ou uma empresa de serviços auxiliares sujeitas aos requisitos prudenciais adequados, ou uma empresa com a qual exista uma relação na aceção do artigo 12.o, n.o 1, da Diretiva 83/349/CEE;
f)
Posições em risco entre instituições que satisfaçam os requisitos estabelecidos no artigo 113.o, n.o 7;
g)
Posições em risco sobre ações de entidades a cujas obrigações de crédito seja aplicado um ponderador de risco de 0 % a título do Capítulo 2, incluindo as entidades de natureza pública às quais possa ser aplicado um ponderador de risco de 0 %;
h)
Posições em risco sobre ações ao abrigo de programas legislativos destinados a promover setores específicos da economia, que concedam subsídios importantes à instituição para investimento e envolvam alguma forma de fiscalização pública e restrições sobre os investimentos de capital, caso tais posições em risco possam, de forma agregada, ser excluídas do Método IRB até ao limite de 10 % de fundos próprios;
i)
Posições em risco identificadas no artigo 119.o, n.o 4, que satisfaçam as condições aí especificadas;
j)
Garantias estatais ou contragarantias do Estado a que se refere o artigo 215.o, n.o 2.
As autoridades competentes autorizam a aplicação do Método Padrão às posições em risco sobre ações a que se referem as alíneas g) e h), do primeiro parágrafo, para as quais esse tratamento tenha sido autorizado noutros Estados-Membros. A EBA publica no seu sítio web e atualiza regularmente uma lista das posições em risco a que se referem essas alíneas, a serem determinadas pelo Método Padrão.
2. Para efeitos do n.o 1, a classe de risco sobre ações de uma instituição é considerada significativa se o seu valor agregado, excluindo as posições em risco sobre ações incorridas ao abrigo dos programas legislativos a que se refere o n.o 1, alínea g), exceder em média, durante o ano anterior, 10 % dos fundos próprios da instituição. Quando essas posições em risco sobre ações forem inferiores a 10 participações individuais, o limiar é de 5 % dos fundos próprios da instituição.
3. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para determinar as condições de aplicação do n.o 1, alíneas a), b) e c).
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 31 de dezembro de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
4. A EBA emite orientações sobre a aplicação do n.o 1, alínea d), em 2018, a fim de recomendar limites em termos de percentagem do total do balanço e/ou de ativos ponderados pelo risco a calcular de acordo com o Método Padrão.
Essas orientações devem ser adotadas nos termos do artigo 16.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Secção 2
Cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco
Subsecção 1
Tratamento por tipo de classe de risco
Artigo 151.o
Tratamento por classe de risco
1. Os montantes das posições ponderadas pelo risco para as posições em risco que pertençam a uma das classes de risco referidas no artigo 147.o, n.o 2, alíneas a) a e) e g) são calculados, a menos que sejam deduzidos aos fundos próprios, nos termos da Subsecção 2, exceto quando essas posições em risco forem deduzidas aos elementos de fundos próprios principais de níve1 1, de fundos próprios adicionais de nível 1 ou de fundos próprios de nível 2.
2. Os montantes das posições ponderadas pelo risco para efeitos do risco de redução dos montantes a receber adquiridos são calculados nos termos do artigo 157.o. Caso uma instituição tenha pleno acesso ao cedente dos montantes a receber adquiridos para efeitos do risco de incumprimento e do risco de redução dos montantes a receber, as disposições do presente artigo, do artigo 152.o e do artigo 158.o, n.os 1 a 4, respeitantes aos montantes a receber adquiridos, não são aplicáveis e a posição em risco é equiparada a risco garantido.
3. O cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco para efeitos do risco de crédito e do risco de redução dos montantes a receber baseia-se nos parâmetros relevantes associados à posição em risco em questão. Estes incluem a, a LGD, o prazo de vencimento (a seguir designado por "M") e o valor da posição em risco. A PD e a LGD podem ser consideradas separadamente ou em conjunto, nos termos da Secção 4.
4. As instituições calculam os montantes das posições ponderadas pelo risco para risco de crédito para todas as posições em risco pertencentes à classe de risco sobre ações a que se refere o artigo 147.o, n.o 2, alínea e), nos termos do artigo 155.o. As instituições podem utilizar os métodos estabelecidos no artigo 155.o, n.os 3 e 4, caso tenham obtido autorização prévia das autoridades competentes. As autoridades competentes só concedem autorização para que a instituição utilize o Método dos Modelos Internos estabelecido no artigo 155.o, n.o 4, se a instituição satisfizer os requisitos estabelecidos na Secção 6, Subsecção 4.
5. O cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco de crédito para as posições em risco associadas à concessão de empréstimos especializados pode ser efetuado nos termos do artigo 153.o, n.o 5.
6. Para as posições em risco pertencentes às classes de risco a que se refere o artigo 147.o, n.o 2, alíneas a) a d), as instituições apresentam estimativas próprias de PD, nos termos do artigo 143.o e da Secção 6.
7. Para as posições em risco pertencentes à classe de risco a que se refere o artigo 147.o, n.o 2, alínea d), as instituições apresentam estimativas próprias de LGD e de fatores de conversão, nos termos do artigo 143.o e da Secção 6.
8. Para as posições em risco pertencentes às classes de risco a que se refere o artigo 147.o, n.o 2, alíneas a) a c), as instituições aplicam os valores de LGD estabelecidos no artigo 161.o, n.o 1, e os fatores de conversão estabelecidos no artigo 166.o, n.o 8, alíneas a) a d), a menos que tenham sido autorizadas a utilizar estimativas próprias de LGD e de fatores de conversão para aquelas classes de risco nos termos do n.o 9.
9. Para todas as posições em risco pertencentes às classes de risco a que se refere o artigo 147.o, n.o 2, alíneas a) a c), a autoridade competente autoriza as instituições a utilizarem estimativas próprias de LGD e de fatores de conversão nos termos do artigo 143.o e da Secção 6.
10. Os montantes das posições ponderadas pelo risco no que respeita a posições em risco titularizadas e a posições em risco pertencentes à classe de risco a que se refere o artigo 147.o, n.o 2, alínea f) são calculados nos termos do Capítulo 5.
Artigo 152.o
Tratamento de posições em risco sob a forma de ações ou unidades de participação em OIC
1. Se as posições em risco sob a forma de ações ou unidades de participação em OIC satisfizerem os critérios estabelecidos no artigo 132.o, n.o 3, e a instituição tiver conhecimento da totalidade ou de parte das posições em risco subjacentes ao OIC, a instituição toma diretamente em consideração tais posições em risco subjacentes para calcular os montantes das posições ponderadas pelo risco e os montantes das perdas esperadas, de acordo com os métodos estabelecidos no presente capítulo.
Sempre que uma posição em risco subjacente ao OIC constitua, por si própria, uma outra posição em risco sob a forma de ações ou unidades de participação noutro OIC, a primeira instituição toma também diretamente em consideração as posições em risco subjacentes ao outro OIC.
2. Caso a instituição não satisfaça as condições de utilização dos métodos estabelecidos no presente capítulo para a totalidade ou parte das posições em risco subjacentes ao OIC, os montantes das posições ponderadas pelo risco e das perdas esperadas são calculados de acordo com os seguintes métodos:
a)
Para as posições em risco pertencentes à classe de risco ‧ações‧ a que se refere o artigo 147.o, n.o 2, alínea e), as instituições aplicam o método da ponderação do risco simples enunciado no artigo 155.o, n.o 2;
b)
Para todas as outras posições em risco subjacentes a que se refere o n.o 1, as instituições aplicam o Método Padrão estabelecido no Capítulo 2, sob reserva do seguinte:
i)
Para as posições em risco sujeitas a um ponderador de risco específico aplicável às posições em risco não objeto de notação ou afetas ao grau de qualidade de crédito que corresponda ao ponderador mais elevado numa determinada classe de risco, o ponderador de risco é multiplicado por um fator 2, mas não pode ser superior a 1 250 %,
ii)
Para todas as outras posições em risco, o ponderador de risco é multiplicado pelo fator 1,1, estando sujeito a um mínimo de 5 %.
Quando, para efeitos da alínea a), a instituição não estiver em condições de estabelecer a diferenciação entre posições em risco sobre private equity, posições em risco transacionadas em bolsa e outras posições em risco sobre ações, considera as posições em risco em causa como outras posições em risco sobre ações. Caso essas posições em risco, conjugadas com posições diretas da instituição nessa classe de risco, não sejam significativas na aceção do artigo 150.o, n.o 2, pode ser aplicado o artigo 150.o, n.o 1, sob reserva da autorização das autoridades competentes.
3. Se as posições em risco sob a forma de ações ou unidades de participação num OIC não satisfizerem os critérios estabelecidos no artigo 132.o, n.o 3, ou a instituição não tiver conhecimento de todas as posições em risco subjacentes ao OIC ou das suas posições em risco subjacentes que constituam, elas próprias, posições em risco sob a forma de ações ou unidades de participação num OIC, a instituição considera diretamente essas posições em risco subjacentes e calcula os montantes das posições ponderadas pelo risco e os montantes das perdas esperadas de acordo com o método da ponderação do risco simples enunciado no artigo 155.o, n.o 2.
Quando a instituição não estiver em condições de estabelecer a diferenciação entre posições em risco sobre private equity, posições em risco transacionadas em bolsa e outras posições em risco sobre ações, considera as posições em risco em causa como outras posições em risco sobre ações. A instituição afeta as posições em risco que não sejam sobre ações a outras classes de ações.
4. Em alternativa ao método descrito no n.o 3, as instituições podem calcular ou incumbir uma das entidades terceiras, a seguir indicadas, de calcular e comunicar os montantes médios das posições ponderadas pelo risco com base nos riscos subjacentes ao OIC de acordo com os métodos referidos no n.o 2, alíneas a) e b), relativamente ao seguinte:
a)
A instituição depositária ou a instituição financeira depositária do OIC, desde que o OIC invista exclusivamente em valores mobiliários e deposite todos os valores mobiliários nessa instituição depositária ou instituição financeira depositária;
b)
Em relação a outros OIC, a empresa de gestão do OIC, desde que cumpra os critérios estabelecidos no artigo 132.o, n.o 3, alínea a).
A exatidão do cálculo é confirmada por um auditor externo.
5. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar as condições segundo as quais as autoridades competentes podem autorizar as instituições a utilizar o Método Padrão a que se refere o artigo 150.o, n.o 1, ao abrigo do presente artigo, n.o 2, alínea b).
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 30 de junho de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Subsecção 2
Cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco para efeitos do risco de crédito
Artigo 153.o
Montantes das posições ponderadas pelo risco para posições em risco sobre empresas, instituições, administrações centrais e bancos centrais
1. Sob reserva da aplicação dos tratamentos específicos previstos nos n.os 2, 3 e 4, os montantes das posições ponderadas pelo risco sobre empresas, instituições, administrações centrais ou bancos centrais são calculados de acordo com as seguintes fórmulas:
Em que o ponderador de risco RW é definido da seguinte forma:
i)
se PD = 0, RW é 0;
ii)
se PD=1, i.e., para posições em risco em situação de incumprimento:
-
caso as instituições apliquem os valores de LGD estabelecidos no artigo 161.o, n.o 1, RW é igual a 0;
-
caso as instituições utilizem estimativas próprias de LGD, RW é;;
em que a melhor estimativa da perda esperada (a seguir designada por ‧ELBE‧) é a melhor estimativa da perda esperada, calculada pela instituição, para a posição em risco em situação de incumprimento, nos termos do artigo 181.o, n.o 1, alínea h);
iii)
se 0 PD 1
em que:
N(x)
=
função distribuição de uma variável aleatória Normal Padronizada (i.e., a probabilidade de uma variável aleatória que segue uma distribuição Normal com média zero e desvio padrão unitário ser inferior ou igual a x);
G(Z)
=
designa a inversa da função distribuição de uma variável aleatória Normal Padronizada (i.e., o valor x tal que N(x) = z).
R
=
designa o coeficiente de correlação, definido da seguinte forma:
b
=
designa o fator de ajustamento do prazo de vencimento, definido da seguinte forma:.
.
2. Para todas as posições em risco sobre entidades do setor financeiro de grandes dimensões, o coeficiente de correlação constante do n.o 1, subalínea iii), é multiplicado por 1,25. Para todas as posições em risco sobre entidades financeiras não regulamentadas, os coeficientes de correlação constantes do n.o 1, subalínea iii), e do n.o 4 são multiplicados por 1,25.
3. O montante da posição ponderada pelo risco para cada posição em risco que satisfaça os requisitos estabelecidos nos artigos 202.o e 217.o pode ser ajustado de acordo com a seguinte fórmula:
em que:
PDpp
=
PD do prestador da proteção.
O RW é calculado utilizando a fórmula de ponderação de risco relevante constante do n.o 1 para a posição em risco, com base na PD do devedor e na LGD de uma posição em risco, direta e similar, sobre o prestador da proteção. O fator de ajustamento associado à data de vencimento (b) é calculado com base no mais baixo dos seguintes valores: a PD do prestador da proteção e a PD do devedor
4. Para calcular os ponderadores aplicáveis às posições em risco sobre empresas, as instituições podem utilizar a fórmula de correlação constante do n.o 1, subalínea iii), quando o volume total das vendas anuais do grupo consolidado em que a empresa se inclui for igual ou inferior a 50 milhões de EUR. Nessa fórmula, S indica o total de vendas anuais em milhões de euros, com 5 milhões de EUR ≤ S ≤ 50 milhões de EUR. Para vendas totais anuais inferiores a 5 milhões de EUR, o S será igual a 5. No que se refere aos montantes a receber adquiridos, as vendas totais anuais corresponde à média ponderada pelas diferentes posições em risco do conjunto em causa.
As instituições devem substituir as vendas totais anuais do grupo consolidado pelos seus ativos totais, quando as primeiras não forem um indicador relevante da dimensão da empresa.
5. Sempre que, relativamente a empréstimos especializados, a instituição não possa estimar a PD, ou as estimativas de PD das instituições não satisfaçam os requisitos estabelecidos na Secção 6, devem ser aplicados os ponderadores de risco previstos no Quadro 1, do seguinte modo:
Quadro 1
Prazo de vencimento residual
Categoria 1
Categoria 2
Categoria 3
Categoria 4
Categoria 5
Inferior a 2,5 anos
50 %
70 %
115 %
250 %
0 %
Igual ou superior a 2,5 anos
70 %
90 %
115 %
250 %
0 %
Ao aplicarem ponderadores de risco a posições em risco sobre empréstimos especializados, as instituições têm em conta os seguintes fatores: solidez financeira, quadro político e jurídico, características da transação e/ou do ativo, solidez do patrocinador e do promotor, incluindo as eventuais receitas resultantes de uma parceria público/privada e os mecanismos de garantia.
6. Em relação aos montantes a receber sobre empresas, as instituições devem satisfazer os requisitos estabelecidos no artigo 184.o. Em relação a montantes a receber sobre empresas que satisfaçam, além disso, as condições estabelecidas no artigo 154.o, n.o 5, e nos casos em que represente um encargo excessivo para a instituição a utilização das normas de quantificação dos riscos sobre empresas, tal como estabelecidas na Secção 6 em relação a estes montantes a receber, podem ser utilizadas as normas de quantificação dos riscos sobre a carteira de retalho, conforme estabelecido na Secção 6.
7. Em relação aos montantes a receber sobre empresas, os descontos de compra reembolsáveis, as cauções ou garantias parciais que assegurem a proteção em relação a "primeiras perdas", no que se refere às perdas por incumprimento ou às perdas por força de redução dos montantes a receber, ou a ambas, podem ser tratados como posições de "primeira perda" ao abrigo do quadro de titularização aplicável no âmbito do Método IRB.
8. Quando uma instituição assegurar a proteção de crédito a um conjunto de posições em risco, nos termos do qual o n-ésimo incumprimento no âmbito dessas posições aciona a proteção e conduz à rescisão do contrato e se o produto em causa for objeto de uma avaliação de crédito externa estabelecida por uma ECAI reconhecida, são aplicados os ponderadores de risco estabelecidos no Capítulo 5. Se o produto não for objeto de notação por uma ECAI reconhecida, os ponderadores de risco das posições em risco incluídas na carteira serão agregados, excluindo as n-1 posições em risco, sempre que a soma do montante das perdas esperadas multiplicado por 12,5 e a posição ponderada pelo risco não excedam o montante nominal da proteção assegurada pelo derivado de crédito multiplicado por 12,5. As n-1 posições em risco a excluir desta agregação são determinadas com base no facto de incluírem as posições em risco que conduzam, individualmente, a um montante ponderado pelo risco inferior ao de qualquer uma das posições em risco incluídas na agregação. É aplicável o ponderador de risco de 1 250 % às posições de uma carteira relativamente à qual a instituição não possa determinar o ponderador de risco de acordo com o Método IRB.
9. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar o modo como as instituições têm em conta os fatores referidos no n.o 5, segundo parágrafo, ao atribuir ponderadores de risco às posições em risco correspondentes a empréstimos especializados.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 31 de dezembro de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 154.o
Montantes das posições ponderadas pelo risco sobre a carteira de retalho
1. Os montantes das posições ponderadas pelo risco sobre a carteira de retalho são calculados de acordo com as seguintes fórmulas:
em que o ponderador de risco RW é definido do seguinte modo:
i)
se PD = 1, i.e., para as posições em risco em situação de incumprimento, RW é;
;
em que ELBE é a melhor estimativa da perda esperada, calculada pela instituição, para a posição em risco em situação de incumprimento, nos termos do artigo 181.o, n.o 1, alínea h);
ii)
se 0 PD 1, i.e., relativamente a qualquer outro valor de PD que não seja o constante da subalínea i)
Em que:
N(x)
=
função distribuição de uma variável aleatória Normal Padronizada (i.e., a probabilidade de uma variável aleatória que segue uma distribuição Normal com média zero e desvio padrão unitário ser inferior ou igual a x);
G(Z)
=
inversa da função distribuição de uma variável aleatória Normal Padronizada (i.e., o valor x tal que N(x) = z);
R
=
coeficiente de correlação, definido da seguinte forma:
2. O montante da posição ponderada pelo risco de cada posição em risco sobre PME, a que se refere o artigo 147.o, n.o 5, que satisfaça os requisitos estabelecidos nos artigos 202.o e 217.o pode ser calculado nos termos do artigo 153.o, n.o 3.
3. Em relação às posições em risco sobre a carteira de retalho, garantidas por hipoteca sobre bens imóveis, o valor resultante da fórmula de correlação constante do n.o 1 é substituído por uma correlação R de 0,15.
4. Em relação às posições em risco renováveis elegíveis para a carteira de retalho, nos termos das alíneas a) a e), o valor resultante da fórmula de correlação constante no n.o 1 é substituído por um coeficiente de correlação R de 0,04.
São consideradas posições em risco renováveis elegíveis sobre a carteira de retalho as posições em risco que satisfaçam as seguintes condições:
a)
São assumidas face a particulares;
b)
São renováveis, não garantidas e, no que diz respeito ao montante não utilizado, imediata e incondicionalmente anuláveis pela instituição. Neste contexto, por posições em risco renováveis entendem-se as posições em que os saldos dos clientes podem oscilar em função das suas decisões de contração de empréstimos e de reembolso, dentro de um limite fixado pela instituição. As autorizações não utilizadas podem ser consideradas como incondicionalmente anuláveis se as condições permitirem que a instituição as cancele na medida do permitido pela legislação de defesa do consumidor e legislação conexa;
c)
A posição em risco face a cada cliente no âmbito da subcarteira não exceder 100 mil EUR;
d)
A utilização da correlação indicada no presente número é limitada às carteiras cujas taxas de perda registam uma volatilidade reduzida, por comparação com o nível médio dessas taxas, em particular nos intervalos em que estão incluídas as PD reduzidas;
e)
O tratamento a título de posição em risco renovável elegível sobre a carteira de retalho é consistente com as características do risco subjacente à subcarteira.
Em derrogação da alínea b), o requisito de ausência de garantia não se aplica às linhas de crédito cobertas por caução, desde que estejam ligadas a uma conta na qual seja depositado um vencimento. Neste caso, os montantes recuperados com base nessa caução não são tidos em conta na estimativa de LGD.
As autoridades competentes acompanham a volatilidade relativa das taxas de perda das subcarteiras de retalho renováveis elegíveis, bem como das carteiras de retalho renováveis agregadas e elegíveis, e partilham todas as informações sobre as características dessas taxas de perda entre os Estados-Membros.
5. Para serem elegíveis para o tratamento de retalho, os montantes a receber adquiridos satisfazem os requisitos estabelecidos no artigo 184.o e as seguintes condições:
a)
A instituição adquiriu os montantes a receber junto de entidades terceiras independentes, e a sua posição em risco sobre o devedor do montante a receber não inclui quaisquer posições em risco direta ou indiretamente originadas pela própria instituição;
b)
Os montantes a receber são gerados em condições de plena concorrência entre o vendedor e o comprador. Como tal, não são elegíveis os montantes a receber das contas interempresas e os montantes a receber que sejam objeto de conta-corrente entre empresas que compram e vendem entre si;
c)
A instituição adquirente pode invocar um direito sobre todas as receitas geradas pelos montantes a receber ou uma participação proporcional nessas receitas; e
d)
A carteira de montantes a receber adquiridos tem um grau de diversificação suficiente.
6. Em relação aos montantes a receber adquiridos, os descontos de compra reembolsáveis, as cauções ou as garantias parciais que assegurem a proteção em relação a "primeiras perdas", no que se refere às perdas por incumprimento ou às perdas por força de redução dos montantes a receber, ou a ambas, podem ser tratados como posições de "primeira perda" ao abrigo do quadro de titularização aplicável no âmbito do Método IRB.
7. Em relação aos conjuntos híbridos de montantes a receber sobre a carteira de retalho, quando as instituições adquirentes não possam distinguir entre as posições em risco garantidas por uma caução imobiliária e as posições em risco renováveis elegíveis sobre a carteira de retalho de outras posições em risco sobre essa carteira, é aplicável a função de ponderação dos riscos sobre a carteira de retalho conducente aos requisitos de fundos próprios mais elevados no que se refere a essas posições.
Artigo 155.o
Montantes das posições ponderadas pelo risco sobre ações
1. As instituições determinam os seus montantes das posições ponderadas pelo risco para posições em risco sobre ações, excluindo os que forem deduzidos nos termos da Parte II ou sujeitos a um ponderador de risco de 250 %, nos termos do artigo 48.o, de acordo com os métodos estabelecidos nos n.os 2, 3 e 4 do presente artigo. As instituições podem aplicar diferentes métodos a carteiras distintas de ações se a instituição utilizar diferentes métodos para efeitos de gestão interna do risco. Se a instituição utilizar diferentes métodos, a escolha do Método PD/LGD ou do método dos modelos internos é feita de forma coerente, designadamente ao longo do tempo e segundo o método utilizado para a gestão interna do risco das posições em risco sobre ações, e não é determinada por considerações de arbitragem regulamentar.
As instituições podem tratar as posições em risco sobre ações de empresas de serviços auxiliares segundo o tratamento aplicado a outros ativos que não sejam obrigações de crédito.
2. No âmbito do método da ponderação de risco simples, o montante da posição ponderada pelo risco é calculado de acordo com a fórmula:
,
em que:
Ponderador de risco (RW)= 190 % para as posições em risco sobre private equity, incluídas em carteiras suficientemente diversificadas.
Ponderador de risco (RW)= 290 % para posições em risco sobre ações cotados em bolsa.
Ponderador de risco (RW)= 370 % para todas as outras posições em risco sobre ações.
As posições curtas à vista e os instrumentos derivados não incluídos na carteira de negociação podem compensar posições longas sobre as mesmas ações, desde que se trate de cobertura de risco sobre ações específicas e o prazo da cobertura não seja, em cada momento, inferior a um ano. As restantes posições curtas são equiparadas a posições longas, devendo ser aplicado o ponderador de risco relevante ao valor absoluto de cada posição. Em caso de desfasamento dos prazos de vencimento, é utilizado o método aplicado às posições em risco sobre empresas, tal como estabelecido no artigo 162.o, n.o 5.
As instituições podem reconhecer a proteção pessoal de crédito obtida relativamente a uma posição em risco sobre ações de acordo com os métodos estabelecidos no Capítulo 4.
3. No âmbito do método PD/LGD, os montantes das posições ponderadas pelo risco são calculados de acordo com as fórmulas constantes do artigo 153.o, n.o 1. Se as instituições não dispuserem de informações suficientes para utilizar a definição de incumprimento estabelecida no artigo 178.o, é aplicado um fator de majoração de 1,5 aos ponderadores de risco.
Para cada posição em risco individual, a soma do montante das perdas esperadas, multiplicado por 12,5, com a posição ponderada pelo risco não pode exceder o valor da posição em risco multiplicado por 12,5.
As instituições podem reconhecer a proteção pessoal de crédito obtida relativamente a uma posição em risco sobre ações de acordo com os métodos estabelecidos no Capítulo 4, desde que afetem uma LGD de 90 % à posição em risco sobre o prestador da proteção. Em relação às posições em risco sobre private equity, incluídas em carteiras suficientemente diversificadas, pode ser utilizada uma LGD de 65 %. Para o efeito, o M é fixado em 5 anos.
4. No âmbito do método dos modelos internos, o montante da posição ponderada pelo risco corresponde à perda potencial da posição em risco sobre ações da instituição, calculada com base em modelos internos de valor em risco (VaR - Value-at-Risk), tendo por base um intervalo de confiança unilateral com um nível de confiança de 99 % para a diferença entre as rendibilidades trimestrais e a taxa de juro sem risco adequada, calculada para uma amostra de longo prazo, multiplicada por 12,5. Os montantes das posições ponderadas pelo risco para a carteira de ações não podem ser inferiores ao total das somas das seguintes parcelas:
a)
Os montantes das posições ponderadas pelo risco exigidos nos termos do método PD/LGD; e
b)
Os montantes das perdas esperadas correspondentes multiplicados por 12,5.
Os montantes a que se referem as alíneas a) e b) são calculados com base nos valores de PD estabelecidos no artigo 165.o, n.o 1, e nos valores correspondentes de LGD estabelecidos no artigo 165.o, n.o 2.
As instituições podem reconhecer a proteção pessoal de crédito obtida relativamente a uma posição em risco sobre ações.
Artigo 156.o
Montantes das posições ponderadas pelo risco sobre outros ativos que não sejam obrigações de crédito
Os montantes das posições ponderadas pelo risco sobre outros ativos que não sejam obrigações de crédito são calculados de acordo com a seguinte fórmula:
,
Exceto no que se refere a:
a)
numerário e elementos equivalentes, bem como reservas de ouro detidas em cofres próprios ou com base em custódia nominativa, na medida em que sejam garantidas por passivos em ouro, caso em que é aplicado um ponderador de risco de 0 %;
b)
quando a posição em risco for o valor residual de imóveis locados, sendo nesse caso o cálculo efetuado do seguinte modo:
em que t é igual a 1 ou ao número de anos completos remanescentes do contrato de locação, consoante o mais elevado.
Subsecção 3
Cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco para efeitos do risco de redução dos montantes a receber adquiridos
Artigo 157.o
Montantes das posições ponderadas pelo risco para efeitos do risco de redução dos montantes a receber adquiridos
1. As instituições calculam os valores das posições ponderadas pelo risco para efeitos do risco de redução dos montantes a receber adquiridos sobre empresas e sobre a carteira de retalho, de acordo com a fórmula estabelecida no artigo 153.o, n.o 1.
2. As instituições determinam os parâmetros de PD e LGD nos termos da Secção 4.
3. As instituições determinam o valor da posição em risco nos termos da Secção 5.
4. Para efeitos do presente artigo, o valor de M é de 1 ano.
5. As autoridades competentes isentam a instituição do cálculo e reconhecimento dos montantes das posições ponderadas pelo risco para efeitos do risco de redução dos montantes a receber de um tipo de posições em risco decorrentes de montantes a receber adquiridos sobre empresas ou sobre a carteira de retalho se a instituição tiver demonstrado, a contento da autoridade competente, que o risco de redução dos montantes a receber relativamente a essa instituição é irrelevante para esse tipo de posições em risco.
Secção 3
Montantes das perdas Esperadas
Artigo 158.o
Tratamento por tipo de risco
1. O cálculo dos montantes das perdas esperadas baseia-se nos mesmos valores de PD, de LGD e no valor de cada posição em risco que são utilizados para o cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco nos termos do artigo 151.o.
2. Os montantes das perdas esperadas para posições em risco titularizadas são calculados nos termos do Capítulo 5.
3. O montante das perdas esperadas para posições em risco pertencentes à classe de risco ‧Outros ativos que não sejam obrigações de crédito‧, a que se refere o artigo 147.o, n.o 2, alínea g), é igual a zero.
4. Os montantes das perdas esperadas para posições em risco sob a forma de ações ou unidades de participação num OIC a que se refere o artigo 152.o são calculados de acordo com os métodos estabelecidos no presente artigo.
5. As perdas esperadas (EL) e os montantes das perdas esperadas para posições em risco sobre empresas, instituições, administrações centrais, bancos centrais e carteira de retalho são calculados de acordo com as seguintes fórmulas:
Montante das perdas esperadas= EL multiplicado pelo valor da posição em risco.
Para posições em risco em situação de incumprimento (PD = 100 %), quando as instituições utilizam estimativas próprias de LGD, a EL é igual à ELBE, à melhor estimativa de perda esperada, calculada pela instituição para a posição em risco em situação de incumprimento, nos termos do artigo 181.o, n.o 1, alínea h).
Para as posições em risco sujeitas ao tratamento estabelecido no artigo 153.o, n.o 3, a EL é igual a 0 %.
6. Se as instituições utilizarem os métodos estabelecidos no artigo 153.o, n.o 5, para a atribuição de ponderadores de risco a empréstimos especializados, os valores de EL são atribuídos de acordo com o Quadro 2.
Quadro 2
Prazo de vencimento residual
Categoria 1
Categoria 2
Categoria 3
Categoria 4
Categoria 5
Inferior a 2,5 anos
0 %
0,4 %
2,8 %
8 %
50 %
Igual ou superior a 2,5 anos
0,4 %
0,8 %
2,8 %
8 %
50 %
7. Quando os montantes das posições ponderadas pelo risco forem calculados de acordo com um método da ponderação de risco simples, os montantes das perdas esperadas para posições em risco sobre ações são calculados de acordo com a seguinte fórmula:
Os valores das EL são:
Perdas esperadas (EL)= 0,8 % para posições em risco sobre private equity incluídas em carteiras suficientemente diversificadas;
Perdas esperadas (EL)= 0,8 % para posições em risco sobre ações cotados em bolsa;
Perdas esperadas (EL)= 2,4 % para as demais posições em risco sobre ações.
8. Relativamente às posições em risco sobre ações, se os montantes das posições ponderadas pelo risco forem calculados segundo o Método PD/LGD, as perdas esperadas e os montantes das perdas esperadas são calculados de acordo com as seguintes fórmulas:
.
9. Relativamente às posições em risco sobre ações, se os montantes das posições ponderadas pelo risco forem calculados segundo o método dos modelos internos, os montantes de perdas esperadas são iguais a zero.
10. Os montantes das perdas esperadas relativamente ao risco de redução dos montantes a receber adquiridos são calculados de acordo com a seguinte fórmula:
Artigo 159.o
Tratamento dos montantes das perdas esperadas
As instituições deduzem os montantes das perdas esperadas, calculados nos termos do artigo 158.o, n.os 5, 6 e 10, aos ajustamentos para risco geral e específico de crédito e aos ajustamentos de valor adicionais nos termos dos artigos 34.o e 110.o e a outras reduções de fundos próprios relacionados com essas posições em risco. Os descontos a posições patrimoniais em risco adquiridas em situação de incumprimento nos termos do artigo 166.o, n.o 1, são tratadas da mesma forma que os ajustamentos para risco específico de crédito. Os ajustamentos para risco específico de crédito relativos a posições em risco em situação de incumprimento não podem ser utilizados para cobrir os montantes das perdas esperadas relativamente a outras posições em risco. Os montantes das perdas esperadas relativas a posições em risco titularizadas e os ajustamentos para risco geral e específico de crédito, relacionados com essas posições, não são incluídos nesse cálculo.
Secção 4
PD, LGD e prazo de Vencimento
Subsecção 1
Posições em risco sobre empresas, instituições e administrações centrais e bancos centrais
Artigo 160.o
Probabilidade de incumprimento (PD)
1. A PD de uma posição em risco sobre uma empresa ou instituição é, no mínimo, de 0,03 %.
2. Relativamente aos montantes a receber adquiridos sobre empresas, se a instituição não puder estimar a PD, ou se as estimativas de PD da instituição não cumprirem com os requisitos estabelecidos na Secção 6, as PD dessas posições em risco devem ser determinadas de acordo com os seguintes métodos:
a)
Para os créditos com um grau de prioridade superior sobre montantes a receber adquiridos sobre empresas, a PD corresponde ao rácio entre a estimativa de EL, calculada pela instituição, e a LGD;
b)
Para os créditos subordinados sobre montantes a receber adquiridos sobre empresas, a PD corresponde à estimativa de EL;
c)
As instituições que tenham sido autorizadas pela autoridade competente a utilizar estimativas próprias de LGD, no que se refere às posições em risco sobre empresas nos termos do artigo 143.o e que estejam em condições de decompor as suas estimativas de EL, relativamente aos montantes a receber adquiridos sobre empresas, em PD e LGD de forma que a autoridade competente considere ser fiável, podem utilizar a estimativa da PD que resultar dessa decomposição.
3. A PD dos devedores em incumprimento é de 100 %.
4. As instituições podem reconhecer como elegível a proteção pessoal de crédito na determinação da PD, nos termos do disposto no Capítulo 4. Em relação ao risco de redução dos montantes a receber, além dos prestadores de proteção a que se refere o artigo 201.o, n.o 1, alínea g), o vendedor dos montantes a receber adquiridos é elegível se estiverem reunidas as seguintes condições:
a)
A entidade empresarial foi objeto de uma avaliação de crédito por parte de uma ECAI que a EBA determinou estar associada ao grau de qualidade de crédito 3 ou superior, segundo as regras relativas à ponderação das posições em risco sobre empresas nos termos do Capítulo 2;
b)
A entidade empresarial, no caso das instituições que calculam os montantes das posições ponderadas pelo risco e os montantes das perdas esperadas de acordo com o Método IRB, não foi objeto de uma avaliação de crédito por parte de uma ECAI reconhecida e é notada internamente como tendo uma PD equivalente à associada às avaliações de crédito estabelecidas por ECAI que a EBA determinou estarem associadas ao grau de qualidade de crédito 3 ou superior, segundo as regras relativas à ponderação das posições em risco sobre empresas nos termos do capítulo 2.
5. As instituições que utilizam estimativas próprias de LGD podem reconhecer a proteção pessoal de crédito ajustando as PD, sob reserva do artigo 161.o, n.o 3.
6. Para efeitos do risco de redução dos montantes a receber adquiridos sobre empresas, a PD corresponde às EL estimadas pela instituição para efeitos deste risco. As instituições que tenham sido autorizadas pela autoridade competente por força do artigo 143.o a utilizar estimativas próprias de LGD no que se refere às posições em risco sobre empresas e que estejam em condições de decompor as suas estimativas de EL, para o risco de redução dos montantes a receber adquiridos sobre empresas, em PD e LGD de forma que a autoridade competente considere ser fiável, podem utilizar a estimativa da PD que resultar dessa decomposição. As instituições podem reconhecer a proteção pessoal de crédito na determinação da PD, nos termos do disposto no capítulo 4. Em relação ao risco de redução dos montantes a receber, além dos prestadores de proteção a que se refere o artigo 201.o, n.o 1, alínea g), o vendedor dos montantes a receber adquiridos é elegível se estiverem reunidas as condições previstas no n.o 4.
7. Em derrogação ao artigo 201.o, n.o 1, alínea g), as entidades empresariais que preenchem as condições previstas no n.o 4 são elegíveis.
As instituições que tenha sido autorizadas pela autoridade competente por força do artigo 143.o a utilizar as suas estimativas próprias de LGD, no que se refere ao risco de redução dos montantes a receber adquiridos sobre empresas, pode reconhecer a proteção pessoal de crédito, através de um ajustamento das PD, sob reserva do artigo 161.o, n.o 3.
Artigo 161.o
Perda dado o incumprimento (LGD)
1. As instituições utilizam os seguintes valores de LGD:
a)
Posições não subordinadas e não caucionadas: 45 %;
b)
Posições subordinadas e não caucionadas: 75 %;
c)
No cálculo de LGD, as instituições podem reconhecer a proteção real e a proteção pessoal de crédito nos termos do Capítulo 4;
d)
Às posições sobre as obrigações cobertas elegíveis para o tratamento previsto no artigo 129.o, n.o 4 ou 5 pode aplicar-se um valor de LGD de 11,25 %;
e)
Para as posições em risco com menor grau de subordinação, correspondentes a montantes a receber adquiridos sobre empresas, quando a instituição não estiver em condições de estimar a PD ou a PD estimada pela instituição não satisfizer os requisitos estabelecidos na Secção 6: 45 %;
f)
Para as posições em risco subordinadas, correspondentes a montantes a receber adquiridos sobre empresas, quando a instituição não estiver em condições de estimar a PD ou a PD estimada pela instituição não satisfizer os requisitos estabelecidos na Secção 6: 100 %;
g)
Para o risco de redução dos montantes a receber adquiridos sobre empresas: 75 %.
2. Para o risco de redução dos montantes a receber e o risco de incumprimento, se a instituição tiver sido autorizada pela autoridade competente a utilizar estimativas próprias de LGD relativamente às posições em risco sobre empresas nos termos do artigo 143.o e se, relativamente aos montantes a receber adquiridos sobre empresas, puder decompor as suas estimativas de EL em PD e LGD de forma que a autoridade competente considere ser fiável, pode utilizar a estimativa de LGD para esses montantes a receber adquiridos sobre empresas.
3. Se a instituição tiver sido autorizada pela autoridade competente a utilizar estimativas próprias de LGD relativamente às posições em risco sobre empresas, instituições, administrações centrais e bancos centrais nos termos do artigo 143.o, pode reconhecer a proteção pessoal de crédito através de um ajustamento das estimativas de PD ou LGD, sob reserva dos requisitos especificados na Secção 6 e da autorização das autoridades competentes. A instituição não pode, todavia, atribuir, às posições garantidas, PD ou LGD ajustadas de tal modo que o ponderador de risco ajustado seja inferior ao que seria atribuído a uma posição em risco direta e comparável sobre o prestador da proteção.
4. Para efeitos das empresas a que se refere o artigo 153.o, n.o 3, a LGD de uma posição em risco direta e comparável sobre o prestador da proteção é a LGD associada a uma linha de crédito não garantida a favor do prestador da proteção ou a LGD associada a uma linha de crédito não garantida a favor do devedor, consoante se verificar, com base na informação disponível, que, em caso de incumprimento, tanto do prestador da proteção como do devedor, o montante recuperado dependerá, respetivamente, da situação financeira do primeiro ou do segundo.
Artigo 162.o
Prazo de vencimento
1. As instituições que não estejam autorizadas a utilizar as suas próprias LGD e os seus próprios fatores de conversão para as posições em risco sobre empresas, instituições ou administrações centrais ou bancos centrais atribuem às posições em risco resultantes de operações de recompra ou operações de concessão ou contração de empréstimos de valores mobiliários ou mercadorias um prazo de vencimento (M) de meio ano e às demais posições em risco um prazo de vencimento de dois anos e meio.
Em alternativa, no quadro da autorização a que se refere o artigo 143.o, as autoridades competentes decidem se a instituição deve utilizar o prazo de vencimento (M) prescrito para cada posição em risco nos termos do n.o 2.
2. As instituições que tenham sido autorizadas pela autoridade competente a utilizar as suas próprias LGD e os seus próprios fatores de conversão para as posições em risco sobre empresas, instituições ou administrações centrais ou bancos centrais nos termos do artigo 143.o calculam o M para cada uma destas posições em risco, de acordo com as alíneas a) a e) do presente número e sob reserva do disposto nos n.os 3 a 5 do presente artigo. O M não pode ser superior a cinco anos, exceto nos casos especificados no artigo 384.o, n.o 1, em que o M é utilizado tal como aí especificado:
a)
Para um instrumento sujeito a um calendário de fluxos de caixa, o M é calculado de acordo com a seguinte fórmula:
em que CFt corresponde aos fluxos de caixa (capital em dívida, juros e comissões) que o devedor deve contratualmente reembolsar no período t;
b)
Para os derivados integrados num acordo-quadro de compensação, o M não pode ser inferior a 1 ano e corresponde ao prazo de vencimento residual médio ponderado, devendo utilizar-se, para efeitos de ponderação, o montante nocional de cada posição;
c)
Para as posições em risco decorrentes de instrumentos derivados (enumerados no Anexo II), total ou parcialmente caucionadas, e de operações de concessão de empréstimos com imposição de margem, total ou parcialmente caucionadas e integradas num acordo-quadro de compensação, o M não pode ser inferior a 10 dias e corresponde ao prazo de vencimento residual médio ponderado das operações;
d)
Para as operações de recompra ou operações de concessão ou contração de empréstimos de valores mobiliários ou mercadorias integradas num acordo-quadro de compensação, o M não pode ser inferior a 5 dias e corresponde ao prazo de vencimento residual médio ponderado, devendo utilizar-se, para efeitos de ponderação, o montante nocional de cada operação;
e)
Se a instituição estiver autorizada pela autoridade competente por força do artigo 143.o a utilizar estimativas próprias de PD para os montantes a receber adquiridos sobre empresas, M não pode ser inferior a 90 dias e corresponde, em relação aos montantes utilizados, ao prazo de vencimento médio ponderado pelas posições em risco sobre os montantes a receber. O mesmo valor de M é aplicado aos montantes não utilizados de um mecanismo de compra garantida, desde que contenha cláusulas restritivas eficazes, instrumentos de acionamento de amortização antecipada ou outras condições que protejam a instituição adquirente contra uma deterioração significativa da qualidade de futuros montantes a receber que esta seja obrigada a adquirir durante a vigência do referido mecanismo. Se não existir um mecanismo de proteção deste tipo, o valor de M aplicável aos montantes não utilizados corresponde à soma do crédito potencial com a maior duração ao abrigo do mecanismo de compra e do prazo de vencimento residual do mesmo mecanismo, não podendo ser inferior a 90 dias;
f)
Relativamente a outros instrumentos, além dos já referidos no presente número, ou se a instituição não estiver em condições de calcular o M de acordo com o estabelecido na alínea a), o M corresponde ao período remanescente máximo que o devedor dispõe para cumprir as suas obrigações contratuais, não podendo ser inferior a 1 ano;
g)
Relativamente às instituições que utilizem o Método do Modelo Interno previsto no Capítulo 6, Secção 6, para calcular os valores das posições em risco, o valor de M é calculado para as posições em risco às quais esse método é aplicado e para as quais o prazo de vencimento do contrato com maior prazo, contido no conjunto de compensação, seja superior a 1 ano, de acordo com a seguinte fórmula:
em que:
=
é uma variável muda cujo valor no período futuro tk é igual a 0 se tk 1 ano e é igual a 1 se tk ≤ 1
=
é a posição em risco previsível para o período futuro tk;
=
é a posição em risco esperada efetiva no período futuro tk;
=
é o fator de desconto isento de risco relativamente ao período futuro tk;
;
h)
As instituições que utilizem um modelo interno para calcular um ajustamento unilateral da avaliação de crédito (CVA) podem utilizar, sob reserva de autorização das autoridades competentes, a duração efetiva do crédito estimada pelo modelo interno como M.
Sob reserva do n.o 2, a conjuntos de compensação em que todos os contratos tenham um prazo de vencimento original inferior a 1 ano aplica-se a fórmula constante da alínea a);
i)
Para as instituições que utilizam o Método do Modelo Interno previsto no Capítulo 6, Secção 6, para calcular o valor das posições em risco e que dispõem de uma autorização para utilizar um modelo interno relativamente ao risco específico associado a posições em risco sobre instrumentos de dívida negociados nos termos do Capítulo 5, Título IV, Parte III, o M assume o valor de 1 na fórmula prevista no artigo 153.o, n.o 1, sempre que a instituição em causa possa demonstrar às autoridades competentes que o modelo interno que aplica aos riscos específicos associados às posições em risco sobre instrumentos de dívida negociados nos termos do artigo 383.o abrange os efeitos das migrações das notações;
j)
Para efeitos do artigo 153.o, n.o 3, o M é o prazo de vencimento efetivo da proteção do crédito, com um mínimo de 1 ano.
3. Quando a documentação exigir o ajustamento das margens e a reavaliação numa base diária e incluir disposições que permitam a rápida liquidação ou compensação das cauções em caso de incumprimento ou de não reposição das margens, o M não pode ser inferior a 1 dia para:
a)
Operações sobre instrumentos derivados total ou quase totalmente cobertas por caução enumeradas no Anexo II;
b)
Operações de concessão de empréstimos com imposição de margem total ou parcialmente caucionadas;
c)
Operações de recompra e operações de contração ou concessão de empréstimos de valores mobiliários ou de mercadorias.
Além disso, para posições em risco de curto prazo elegíveis que não façam parte das operações de financiamento corrente do devedor pela instituição, o M não pode ser inferior a 1 dia. As posições em risco de curto prazo elegíveis incluem:
a)
Posições em risco sobre instituições resultantes da liquidação de obrigações cambiais;
b)
Operações de financiamento comercial de curto prazo de liquidação automática, ligadas à transação de bens ou serviços, com um prazo residual não superior a um ano conforme referido no artigo 4.o, n.o 1, ponto 80;
c)
Posições em risco decorrentes da liquidação de compras e vendas de valores mobiliários no período de entrega normal ou num período de dois dias úteis;
d)
Posições em risco decorrentes de liquidações em numerário por transferência eletrónica e liquidações de operações de pagamento eletrónico e custos pré-pagos, incluindo saldos a descoberto decorrentes de operações não concluídas que não excedam um número reduzido fixo acordado de dias úteis.
4. Em relação a posições em risco sobre empresas situadas na União com vendas consolidadas e ativos consolidados inferiores a 500 milhões de EUR, as instituições podem optar por definir sempre o M nos termos do n.o 1, em vez de aplicarem o n.o 2. As instituições podem substituir o limiar de 500 milhões de EUR correspondente ao total de ativos por 1 000 milhões de EUR no caso das empresas que sejam principalmente proprietárias e arrendatárias de bens imóveis destinados à habitação de caráter não especulativo.
5. Os desfasamentos dos prazos de vencimento são tratados nos termos do Capítulo 4.
Subsecção 2
Posições em risco sobre a carteira de retalho
Artigo 163.o
Probabilidade de incumprimento (PD)
1. A PD de uma posição em risco é de pelo menos 0,03 %.
2. A PD de devedores ou, quando for utilizado um método das obrigações dos devedores, de posições em situação de incumprimento é de 100 %.
3. Relativamente ao risco de redução dos montantes a receber adquiridos, a PD corresponde às estimativas de EL para o risco de redução dos montantes a receber. Quando uma instituição estiver em condições de decompor as suas estimativas de EL, em relação ao risco de redução dos montantes a receber adquiridos, em PD e LGD de forma que a autoridade competente considere ser fiável, pode utilizar a estimativa da PD.
4. A proteção pessoal de crédito pode ser reconhecida mediante o ajustamento da PD, sob reserva do artigo 164.o, n.o 2. No que se refere ao risco de redução dos montantes a receber, além dos prestadores de proteção a que se refere o artigo 201.o, n.o 1, alínea g), o vendedor dos montantes a receber adquiridos é elegível se estiverem reunidas as condições previstas no artigo 160.o, n.o 4.
Artigo 164.o
Perda dado o incumprimento (LGD)
1. As instituições apresentam estimativas próprias de LGD, sob reserva dos requisitos especificados na Secção 6 e da autorização das autoridades competentes nos termos do artigo 143.o. Para o risco de redução dos montantes a receber adquiridos, é utilizado um valor de LGD de 75 %. Quando uma instituição estiver em condições de decompor as suas estimativas de EL, em relação ao risco de redução dos montantes a receber adquiridos, em PD e LGD de forma fiável, pode utilizar a sua própria estimativa de LGD.
2. A proteção pessoal de crédito pode ser reconhecida como elegível mediante um ajustamento das estimativas de PD ou de LGD, sob reserva dos requisitos especificados no artigo 183.o, n.os 1, 2 e 3, e da autorização das autoridades competentes, quer no que diz respeito a uma posição em risco individual, quer a um conjunto de posições. A instituição não pode, todavia, atribuir, às posições garantidas, PD ou LGD ajustadas se daí resultar um ponderador de risco ajustado inferior ao que seria atribuído a uma posição em risco direta e comparável sobre o prestador da proteção.
3. Para efeitos do artigo 154.o, n.o 2, a LGD de uma posição em risco direta e comparável sobre o prestador da proteção a que se refere o artigo 153.o, n.o 3, é a LGD associada a uma linha de crédito não garantida a favor do prestador da proteção ou a linha de crédito não garantida a favor do devedor, consoante se verificar, com base na informação disponível, que, em caso de incumprimento, tanto do prestador da proteção como do devedor, o montante recuperado dependerá, respetivamente, da situação financeira do primeiro ou do segundo.
4. As LGD médias ponderadas para todas as posições em risco sobre a carteira a retalho garantidas por bens imóveis destinados à habitação e que não beneficiem de garantias de administrações centrais não podem ser inferiores a 10 %.
As LGD médias ponderadas para todas as posições em risco sobre a carteira a retalho garantidas por bens imóveis para fins comerciais e que não beneficiem de garantias de administrações centrais não podem ser inferiores a 15 %.
5. Com base nos dados recolhidos nos termos do artigo 101.o, e tendo em conta a evolução prospetiva do mercado imobiliário e quaisquer outros indicadores relevantes, as autoridades competentes avaliam, periodicamente e pelo menos anualmente, se os valores mínimos de LGD constantes do n.o 4 do presente artigo são adequados para as posições em risco garantidas por bens imóveis destinados a habitação ou por bens imóveis para fins comerciais situados no seu território. As autoridades competentes podem, se adequado com base em considerações de estabilidade financeira, estabelecer valores mínimos mais elevados de LGD médias ponderadas para as posições em risco garantidas por bens imóveis situados no seu território.
As autoridades competentes notificam a EBA de quaisquer alterações dos valores mínimos de LGD que introduzam nos termos do primeiro parágrafo, devendo a EBA publicar esses valores de LGD.
6. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar as condições que as autoridades competentes devem ter em conta na determinação de valores mínimos de LGD mais elevados.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 31 de dezembro de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar essas normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
7. As instituições de um Estado-Membro aplicam os valores mínimos de LGD mais elevados determinados pelas autoridades competentes de outro Estado-Membro a posições em risco garantidas por bens imóveis situados nesse Estado-Membro.
Subsecção 3
Posições em risco sobre ações sujeitas ao método PD/LGD
Artigo 165.o
Posições em risco sobre ações sujeitas ao método PD/LGD
1. As PD são determinadas de acordo com os métodos aplicados às posições em risco sobre empresas.
São aplicáveis os seguintes valores mínimos de PD:
a)
0,09 % para as posições em risco sobre ações cotadas em bolsa quando o investimento se inserir numa relação a longo prazo com o cliente;
b)
0,09 % para as posições em risco sobre ações não cotadas em bolsa quando a remuneração do investimento se basear em fluxos de tesouraria regulares e periódicos não resultantes de mais-valias;
c)
0,40 % para as posições em risco sobre ações cotadas em bolsa, incluindo outras posições curtas previstas no artigo 155.o, n.o 2;
d)
1,25 % para as restantes posições em risco sobre ações, incluindo outras posições curtas previstas no artigo 155.o, n.o 2.
2. Às posições em risco sobre private equity, incluídas em carteiras suficientemente diversificadas, pode ser atribuída uma LGD de 65 %. Às restantes posições em risco é atribuída uma LGD de 90 %.
3. O prazo de vencimento (M) atribuído a todas as posições em risco é de cinco anos.
Secção 5
Valor da posição em risco
Artigo 166.o
Posições em risco sobre empresas, instituições, administrações centrais e bancos centrais e posições em risco sobre a carteira de retalho
1. Salvo indicação em contrário, o valor da posição em risco dos elementos patrimoniais é determinado pelo valor contabilístico, sem ter em conta quaisquer ajustamentos para risco de crédito.
Esta regra é igualmente aplicável aos ativos adquiridos a um preço diferente do montante devido.
Para os ativos adquiridos, a diferença entre o montante devido e o valor contabilístico remanescente após a aplicação dos ajustamentos para risco específico de crédito registado no balanço das instituições aquando da aquisição do ativo é contabilizado como um desconto, se o montante devido for mais elevado, e como um prémio, se for inferior.
2. Quando as instituições recorrem a acordos-quadro de compensação no âmbito de operações de recompra ou de operações de contração ou concessão de empréstimos de valores mobiliários ou mercadorias, o valor da posição em risco é calculado nos termos do Capítulo 4 ou 6.
3. para efeitos de cálculo do valor da posição em risco, na compensação dos elementos patrimoniais associados a empréstimos e depósitos, as instituições aplicam, os métodos descritos no Capítulo 4.
4. O valor da posição em risco das locações financeiras corresponde ao valor atual dos pagamentos mínimos delas decorrentes. Os pagamentos mínimos de locação financeira incluem os pagamentos efetuados ao longo do período durante o qual o locatário está, ou pode ser obrigado, a pagar, bem como quaisquer opções de compra (ou seja, opções cujo exercício tenha uma probabilidade elevada). Se uma parte que não o locatário puder ser obrigada a efetuar um pagamento relacionado com o valor residual de um ativo locado e esta obrigação de pagamento preencher o conjunto das condições previstas no artigo 201.o sobre a elegibilidade dos prestadores de proteção, bem como os requisitos relativos ao reconhecimento de outros tipos de garantias previstos no artigo 213.o, a obrigação de pagamento pode ser considerada na qualidade de proteção pessoal de crédito nos termos do Capítulo 4.
5. No caso de um contrato enumerado no Anexo II, o valor da posição em risco é determinado segundo os métodos estabelecidos no Capítulo 6 e não tem em conta qualquer ajustamento para risco de crédito que tenha sido efetuado.
6. O valor da posição em risco para o cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco de montantes a receber adquiridos corresponde ao valor determinado nos termos do n.o 1, deduzidos os requisitos de fundos próprios para risco de redução dos montantes a receber antes de se considerar qualquer técnica de redução do risco de crédito.
7. Quando uma posição em risco assumir a forma de valores mobiliários ou mercadorias vendidos, dados em garantia ou concedidos a título de empréstimo ao abrigo de operações de recompra ou de operações de concessão ou contração de empréstimos de valores mobiliários ou mercadorias, de operações de liquidação longa e de operações de empréstimo com imposição de margem, o valor da posição em risco corresponde ao valor dos valores mobiliários ou mercadorias, determinado nos termos do artigo 24.o. Quando for utilizado o Método Integral sobre Cauções Financeiras, conforme definido no artigo 223.o, o valor da posição em risco é aumentado de acordo com um ajustamento de volatilidade adequado a esses títulos ou mercadorias, nos termos do referido artigo. O valor da posição em risco das operações de recompra ou das operações de concessão ou contração de empréstimos de valores mobiliários ou mercadorias, de operações de liquidação longa e de operações de empréstimo com imposição de margem pode ser determinado nos termos do Capítulo 6 ou do artigo 220.o, n.o 2.
8. O valor da posição em risco dos elementos a seguir indicados corresponde ao produto do montante não utilizado do compromisso por um fator de conversão. As instituições utilizam os seguintes fatores de conversão nos termos do artigo 151.o, n.o 8, para as posições em risco sobre empresas, instituições, administrações centrais e bancos centrais:
a)
0 % relativamente a linhas de crédito que possam ser incondicionalmente anuladas a qualquer momento e sem aviso prévio pela instituição, ou que lhe confiram a possibilidade de proceder à anulação automática devido à deterioração da qualidade creditícia do mutuário. A aplicação do fator de conversão de 0 % fica dependente do acompanhamento adequado da situação financeira do devedor por parte da instituição e de os seus sistemas de controlo interno permitirem detetar imediatamente qualquer deterioração da qualidade creditícia do mutuário. As linhas de crédito não utilizadas podem ser consideradas como incondicionalmente anuláveis se as condições permitirem que a instituição as anule na medida do permitido pela legislação de defesa do consumidor e legislação conexa;
b)
20 % relativamente a cartas de crédito de curto prazo decorrentes de transações de mercadorias, tanto em relação às instituições emitentes como às que as confirmam;
c)
0 % relativamente a compromissos de compra de montantes a receber adquiridos não utilizados, que possam ser incondicionalmente anulados ou que prevejam a anulação automática a qualquer momento e sem aviso prévio pela instituição. A aplicação do fator de conversão de 0 % fica dependente do acompanhamento adequado da situação financeira do devedor por parte da instituição e de os seus sistemas de controlo interno permitirem detetar imediatamente qualquer deterioração da qualidade creditícia do mutuário;
d)
75 % relativamente a outras linhas de crédito, facilidades de emissão de efeitos (note issuance facilities - NIF) e facilidades renováveis com tomada firme (revolving underwriting facilities - RUF);
e)
Mediante autorização das autoridades competentes, as instituições que cumpram os requisitos para a utilização de estimativas próprias de fatores de conversão especificados na Secção 6 podem utilizar estimativas próprias de fatores de conversão em relação a diferentes tipos de produto, conforme mencionado nas alíneas a) a d).
9. Quando um compromisso decorre da prorrogação de um outro compromisso, é utilizado o fator de conversão mais reduzido de entre os fatores associados a cada uma desses compromisso.
10. Para todos os elementos extrapatrimoniais não referidos nos n.os 1 a 8, o valor da posição em risco corresponde à seguinte percentagem do respetivo valor:
a)
100 %, se se tratar de um elemento de risco elevado;
b)
50 %, se se tratar de um elemento de risco médio;
c)
20 %, se se tratar de um elemento de risco médio/baixo;
d)
0 %, se se tratar de um elemento de risco baixo.
Para efeitos do presente número, os elementos extrapatrimoniais são afetados a categorias de risco nos termos do Anexo I.
Artigo 167.o
Posições em risco sobre ações
1. O valor das posições em risco sobre ações corresponde ao valor contabilístico remanescente após a aplicação dos ajustamentos para risco específico de crédito.
2. O valor das posições extrapatrimoniais em risco sobre corresponde ao seu valor nominal depois de deduzidos os ajustamentos para risco específico de crédito s para as referidas posições em risco.
Artigo 168.o
Outros ativos que não sejam obrigações de crédito
O valor da posição em risco de outros ativos que não sejam obrigações de crédito corresponde ao valor contabilístico remanescente após a aplicação dos ajustamentos para risco específico de crédito.
Secção 6
Requisitos aplicáveis ao método IRB
Subsecção 1
Sistemas de notação
Artigo 169.o
Princípios gerais
1. Se uma instituição utilizar vários sistemas de notação, a lógica subjacente à afetação de um devedor ou de uma operação a um sistema de notação é documentada e aplicada de uma forma que reflita adequadamente o nível de risco.
2. Os critérios e os processos de afetação são periodicamente reanalisados, a fim de determinar se continuam a ser adequados à luz da carteira atual e das condições externas.
3. Se uma instituição utilizar estimativas diretas dos seus parâmetros de risco em relação a determinados devedores ou posições em risco, estas podem ser consideradas como estimativas afetas a graus numa escala de notação contínua.
Artigo 170.o
Estrutura dos sistemas de notação
1. A estrutura dos sistemas de notação das posições em risco sobre empresas, instituições e administrações centrais e bancos centrais deve satisfazer os seguintes requisitos:
a)
Um sistema de notação toma em consideração as características de riscos inerentes ao devedor e à operação;
b)
Um sistema de notação deve dispor de uma escala de notação dos devedores que seja exclusivamente reflexo da quantificação do respetivo risco de incumprimento. A escala de notação comporta, no mínimo, 7 graus aplicáveis aos devedores que não se encontrem em situação de incumprimento e 1 grau para os devedores em situação de incumprimento;
c)
As instituições documentam a relação entre os diferentes graus dos devedores, em termos do nível de risco de incumprimento subjacente a cada grau, e os critérios utilizados para diferenciar esse nível de risco de incumprimento;
d)
As instituições com carteiras concentradas num dado segmento de mercado e num dado intervalo de riscos de incumprimento devem dispor de um número suficiente de graus de notação dos devedores nesse intervalo para evitar uma concentração excessiva de devedores num determinado grau. As concentrações significativas num único grau devem ser fundamentadas por dados empíricos sólidos que comprovem que o referido grau engloba um intervalo de PD adequadamente limitado e que o risco de incumprimento dos devedores desse grau se insere nesse intervalo;
e)
A autorização de utilização de estimativas próprias de LGD, por parte das autoridades competentes, no cálculo dos requisitos de fundos próprios, depende da existência de um sistema de notação com uma escala de notação distinta que reflita exclusivamente as características das operações relacionadas com as LGD. A definição da escala de notação inclui uma descrição tanto da forma como as posições em risco são afetas a um determinado grau como dos critérios utilizados para diferenciar o nível de risco nos diversos graus;
f)
As concentrações significativas num único grau devem ser fundamentadas por dados empíricos sólidos que comprovem que o referido grau engloba um intervalo de LGD adequadamente limitado e que o risco decorrente das posições em risco desse grau se insere nesse intervalo.
2. As instituições que utilizem os métodos estabelecidos no artigo 153.o, n.o 5, para a atribuição de ponderadores de risco às posições em risco relativas a empréstimos especializados ficam dispensadas da obrigação de dispor de uma escala de notação dos devedores que reflita exclusivamente a quantificação do risco de incumprimento do devedor em relação a essas posições em risco. Essas instituições devem dispor, em relação a tais posições em risco, de pelo menos 4 graus para os devedores que não se encontrem numa situação de incumprimento e de pelo menos 1 grau para os devedores em situação de incumprimento.
3. A estrutura dos sistemas de notação para posições em risco sobre a carteira de retalho deve cumprir com os seguintes requisitos:
a)
Os sistemas de notação refletem tanto o risco associado ao devedor como o risco associado à operação, tendo em conta todas as características relevantes;
b)
O nível de diferenciação dos riscos garante a afetação a um dado grau ou categoria, de um número suficiente de posições em risco que permita uma quantificação e validação adequadas das características das perdas nesse grau ou categoria. A diferenciação das posições em risco e dos devedores pelos graus ou categorias é de modo a evitar concentrações excessivas;
c)
O processo de afetação das posições em risco a determinados graus ou categorias assegura uma diferenciação adequada dos riscos, num agrupamento de posições em risco suficientemente homogéneas, e uma estimativa precisa e consistente das características das perdas a nível de cada grau ou categoria. Em relação aos montantes a receber adquiridos, este agrupamento reflete as práticas de tomada firme dos vendedores e a heterogeneidade dos seus clientes.
4. As instituições tomam em consideração os seguintes fatores de risco na afetação das suas posições por grau ou categoria.
a)
Características de risco do devedor;
b)
Características de risco da operação, incluindo o tipo de produto ou de caução, ou ambos. As instituições tratam de forma distinta os casos em que várias posições em risco são objeto da mesma garantia;
c)
Taxas históricas de incumprimento, exceto no caso de a instituição demonstrar, a contento da autoridade competente, que a mesma não constitui um fator significativo de risco para a posição em causa.
Artigo 171.o
Afetação a um grau ou categoria
1. As instituições devem dispor de definições, processos e critérios específicos para a afetação das posições em risco aos diferentes graus ou categorias no âmbito de um sistema de notação que satisfaçam os seguintes requisitos:
a)
As definições de grau ou categoria e os respetivos critérios devem ser suficientemente pormenorizados, de modo a permitir uma afetação consistente dos devedores ou das facilidades com riscos semelhantes ao mesmo grau ou categoria. Esta coerência deve se garantida entre ramos de atividade, setores e localizações geográficas;
b)
A documentação relativa ao processo de notação deve permitir compreender a afetação das posições em risco aos diferentes graus ou categorias, assegurar a respetiva reprodução e avaliar a adequação dessa afetação;
c)
Os critérios devem ser consentâneos com as normas internas da instituição em matéria de concessão de empréstimos e com as suas políticas de gestão de devedores e de operações problemáticas.
2. As instituições utilizam toda a informação relevante na afetação dos devedores e facilidades aos diferentes graus ou categorias. Esta informação deve ser atualizada e permitir que a instituição preveja o comportamento futuro das posições em risco. Quanto menor for a informação disponível, mais conservadoras devem ser as instituições na afetação das posições em risco aos diferentes graus ou categorias. Se uma instituição se basear principalmente em notações externas para a determinação das suas notações internas, devem ser consideradas outras informações relevantes.
Artigo 172.o
Afetação das posições em risco
1. Para as posições em risco sobre empresas, instituições e administrações centrais e bancos centrais, e para as posições em risco sobre ações quando a instituição utilizar o método PD/LGD estabelecido no artigo 155.o, n.o 3, a afetação das posições em risco é realizada de acordo com os seguintes critérios:
a)
Cada devedor é afetado a um determinado grau no âmbito do processo da aprovação do crédito;
b)
Para as posições em risco em relação às quais as instituições tenham sido autorizadas pela autoridade competente a utilizar estimativas próprias de LGD e de fatores de conversão ao abrigo do artigo 143.o, cada posição é igualmente afetada a um determinado grau de facilidade no âmbito do processo de aprovação do crédito;
c)
As instituições que utilizem os métodos estabelecidos no artigo 153.o, n.o 5, para a atribuição de ponderadores de risco a posições em risco decorrentes de empréstimos especializados afetam cada uma dessas posições em risco a um grau, nos termos do artigo 170.o, n.o 2;
d)
Cada entidade jurídica distinta que seja uma fonte de risco para a instituição é objeto de uma notação própria. A instituição deve dispor de políticas adequadas relativamente ao tratamento dos seus clientes e grupos de clientes interligados;
e)
As diferentes posições em risco perante um mesmo devedor são afetas ao mesmo grau de devedores, independentemente de eventuais diferenças na natureza de cada operação específica. No entanto, quando diferentes posições puderem resultar em diferentes graus de notação de um mesmo devedor, é aplicável o seguinte:
i)
risco de transferência a partir de outro país, consoante as posições em risco sejam expressas na moeda local ou em moeda estrangeira,
ii)
garantias associadas a uma posição em risco, que podem ter por efeito um ajustamento na afetação a um grau de devedores,
iii)
legislação em matéria de proteção dos consumidores, sigilo bancário ou outra legislação que proíba a transmissão de dados dos clientes.
2. Em relação às posições em risco sobre a carteira de retalho, cada posição em risco é afetada a um grau ou a uma categoria no âmbito do processo de aprovação do crédito.
3. Em relação à afetação a graus e categorias, as instituições documentam as situações em que o julgamento humano se pode sobrepor aos dados de partida ou aos resultados do processo de notação, bem como os responsáveis pela aprovação desses casos. As instituições documentam essas derrogações, identificando o pessoal responsável. As instituições analisam o desempenho das posições em risco cuja afetação tenha sido objeto de derrogação. Esta análise inclui uma avaliação do desempenho das posições em risco cuja notação tenha sido objeto de derrogação por uma determinada pessoa, abrangendo todo o pessoal responsável.
Artigo 173.o
Integridade do processo de afetação
1. Para as posições em risco sobre empresas, instituições e administrações centrais e bancos centrais, e para as posições em risco sobre ações quando uma instituição utilizar o método PD/LGD estabelecido no artigo 155.o, n.o 3, o processo de afetação deve cumprir os seguintes requisitos de integridade:
a)
A afetação das posições e a revisão periódica da mesma são efetuados ou aprovados por uma unidade de estrutura independente que não beneficie diretamente das decisões de concessão de crédito;
b)
As instituições reanalisam a afetação das suas posições pelo menos anualmente e ajustam a afetação quando o resultado dessa reanálise não justificar a prossecução da afetação corrente. Os devedores de elevado risco e as posições em risco problemáticas são objeto de uma reanálise mais frequente. As instituições procedem a uma nova afetação se vierem a surgir informações significativas sobre o devedor ou a posição em questão;
c)
A instituição deve dispor de um processo eficaz para obter e atualizar as informações relevantes sobre as características do devedor que afetem a PD, bem como sobre as características de operações suscetíveis de alterar as LGD ou os fatores de conversão.
2. Para as posições em risco sobre a carteira de retalho, a instituição atualiza pelo menos anualmente a classificação dos seus devedores e facilidades de crédito e ajusta a afetação quando o resultado dessa reanálise não justificar a prossecução da afetação corrente, ou revê as características das perdas e a sinistralidade de cada conjunto de posições em risco, consoante o caso. A instituição reanalisa também, pelo menos anualmente uma amostra representativa a fim de aferir a situação das diferentes posições em risco no âmbito de cada conjunto como meio de assegurar que as mesmas continuam a estar corretamente classificadas, e ajusta a afetação quando o resultado dessa reanálise não justificar a prossecução da afetação corrente.
3. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para as metodologias das autoridades competentes destinadas a avaliar a integridade do processo de afetação e a avaliação periódica e independente dos riscos.
A EBA apresenta à Comissão esses projetos de normas técnicas de regulamentação até 31 de dezembro de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 174.o
Utilização de modelos
Se uma instituição utilizar modelos estatísticos e outros métodos quantitativos para afetar as posições em risco a determinados graus de devedores, linhas de crédito ou categorias, são cumpridos os seguintes requisitos:
a)
O modelo possui uma capacidade de previsão adequada e os requisitos de fundos próprios não podem ser distorcidos em resultado da sua utilização. As variáveis utilizadas no modelo constituem uma base razoável e eficaz para as previsões decorrentes. O modelo não pode incluir qualquer distorção significativa;
b)
A instituição dispõe de um processo de controlo dos dados utilizados para a aplicação do modelo que permita nomeadamente avaliar a exatidão, o caráter exaustivo e a adequação dos referidos dados;
c)
Os dados utilizados para elaborar o modelo são representativos do universo efetivo de devedores ou posições em risco da instituição;
d)
A instituição define um ciclo regular de validação do modelo que inclua o acompanhamento dos respetivos resultados e da sua estabilidade, a revisão das suas especificações e a comparação dos resultados dos modelos com os resultados observados;
e)
O julgamento humano complementa o modelo estatístico, com o objetivo de controlar a afetação efetuada com base nos modelos e de assegurar que os modelos são utilizados de forma adequada. Os procedimentos de revisão identificam e minimizam os erros associados às deficiências dos modelos, devendo o julgamento humano ter em conta todas as informações relevantes que sejam ignoradas pelos modelos. A instituição documenta, por escrito, a forma como o julgamento humano e os resultados dos modelos são conjugados.
Artigo 175.o
Documentação dos sistemas de notação
1. As instituições documentam a conceção e o funcionamento dos seus sistemas de notação. Essa documentação atesta a observância dos requisitos previstos na presente secção e aborda questões como a diferenciação das carteiras, os critérios de notação, a responsabilidade dos intervenientes na notação dos devedores e das posições em risco, a frequência da revisão das notações e o controlo do processo de notação pelo órgão de administração.
2. As instituições documentam as razões e análises que fundamentam as suas escolhas em matéria de critérios de notação. Documentam também todas as alterações significativas introduzidas no processo de notação dos riscos, de modo a identificarem as alterações introduzidas no processo de notação dos riscos após a última avaliação pelas autoridades competentes. A organização da atribuição das notações, nomeadamente o processo de atribuição e a estrutura de controlo interno, é também documentada.
3. As instituições documentam as definições específicas de incumprimento e de perda utilizadas internamente e garantem a respetiva coerência com as definições estabelecidas no presente regulamento.
4. Quando uma instituição utilizar modelos estatísticos no âmbito do seu processo de notação, documenta as metodologias adotadas. A referida documentação deve:
a)
Descrever pormenorizadamente as linhas teóricas gerais, os pressupostos e as bases matemáticas e empíricas da atribuição de estimativas a determinados graus, devedores individuais, posições em risco ou categorias, bem como a(s) fonte de dados(s) utilizadas para avaliar o modelo;
b)
Estabelecer um rigoroso processo estatístico de validação do modelo, incluindo testes de desempenho "fora do tempo" e "fora da amostra";
c)
Indicar eventuais circunstâncias em que o modelo não funciona de forma eficaz.
5. A instituição demonstra às suas autoridades competentes que os requisitos do presente artigo foram cumpridos, quando tiver obtido um sistema de notação ou modelo utilizado num sistema de notação junto de uma terceira entidade que invoque um direito de exclusividade, recusando ou restringindo o acesso da instituição à informação referente à metodologia desse sistema de notação ou modelo ou aos dados subjacentes utilizados para desenvolver essa metodologia ou modelo.
Artigo 176.o
Manutenção de dados
1. As instituições recolhem e armazenam dados sobre os aspetos associados às suas notações internas, conforme exigido na Parte 8.
2. Para as posições em risco sobre empresas, instituições e administrações centrais e bancos centrais, e para as posições em risco sobre ações quando uma instituição utilizar o método PD/LGD estabelecido no artigo 155.o, n.o 3, as instituições recolhem e armazenam os seguintes dados:
a)
Registo completo das notações atribuídas aos devedores e aos garantes reconhecidos;
b)
Datas de atribuição das notações;
c)
Metodologia e dados fundamentais para determinar as notações;
d)
Responsáveis pela atribuição das notações;
e)
Identificação dos devedores e das posições em risco em situação de incumprimento;
f)
Datas e circunstâncias dos incumprimentos;
g)
Dados sobre a PD e taxas de incumprimento registadas associadas a cada grau de notação e sobre a migração das notações.
3. As instituições que não utilizem estimativas próprias de LGD e de fatores de conversão recolhem e armazenam dados que permitam a comparação entre o valor observado de LGD e os valores estabelecidos no artigo 161.o, n.o 1, e a comparação entre o valor observado dos fatores de conversão e os valores estabelecidos no artigo 166.o, n.o 8.
4. As instituições que utilizem estimativas próprias de LGD e de fatores de conversão recolhem e armazenam os seguintes dados:
a)
Registo completo das notações das facilidades de crédito e das estimativas de LGD e dos fatores de conversão associados a cada grau de notação;
b)
Datas de atribuição das notações e de elaboração das estimativas;
c)
Metodologia e dados fundamentais para determinar as notações das facilidades de crédito, bem como as estimativas de LGD e de fatores de conversão;
d)
Responsáveis pela atribuição da notação da facilidade de crédito e pessoa responsável pelo cálculo das estimativas de LGD e de fatores de conversão;
e)
Dados relativos ao valor estimado e ao valor observado de LGD e de fatores de conversão associados a cada posição em situação de incumprimento;
f)
Dados relativos à LGD da posição em risco, antes e após a avaliação dos efeitos de uma garantia e/ou derivado de crédito, quando os efeitos da redução do risco de crédito sejam incorporados, pela instituição, nas estimativas de LGD;
g)
Dados relativos às componentes de perda para cada posição em situação de incumprimento.
5. Em relação a posições em risco sobre a carteira de retalho, as instituições recolhem e armazenam:
a)
Dados utilizados no processo de afetação das posições em risco a cada grau ou categoria;
b)
Dados sobre as estimativas de PD, de LGD e de fatores de conversão associados a cada grau ou categoria;
c)
Identificação dos devedores e das posições em risco em situação de incumprimento;
d)
Relativamente às posições risco em situação de incumprimento, dados sobre o seu grau ou categoria ao longo do ano anterior ao incumprimento e o valor observado de LGD e fator de conversão;
e)
Dados relativos às taxas de perda das posições em risco renováveis sobre a carteira de retalho consideradas elegíveis.
Artigo 177.o
Testes de esforço utilizados na avaliação da adequação dos fundos próprios
1. As instituições aplicam processos sólidos em matéria de testes de esforço para a avaliação da adequação dos fundos próprios. Os testes de esforço envolvem a identificação de possíveis eventos ou de futuras alterações das condições económicas suscetíveis de vir a ter um impacto desfavorável nas posições sujeitas a risco de crédito da instituição e na avaliação da capacidade da instituição para as enfrentar.
2. As instituições realizam regularmente testes de esforço do risco de crédito para avaliar o efeito de determinadas condições específicas nos seus requisitos de fundos próprios globais para cobertura do risco de crédito. Os testes são escolhidos pela instituição, sob reserva da aprovação das autoridades de supervisão. Os testes devem ser adequados e prever as consequências de cenários de recessão severa mas plausível. As instituições avaliam igualmente a migração das suas notações no âmbito dos cenários dos testes de esforço. As carteiras objeto dos testes de esforço incluem a vasta maioria das posições em risco globais de uma instituição.
3. As instituições que utilizam o tratamento previsto no artigo 153.o, n.o 3, têm em conta, no quadro dos seus testes de esforço, o impacto da deterioração da qualidade de crédito de prestadores de proteção, em especial o impacto dos prestadores de proteção não abrangidos pelos critérios de elegibilidade.
Subsecção 2
Quantificação dos Riscos
Artigo 178.o
Incumprimento do devedor
1. Deve considerar-se que se verificou uma situação de incumprimento, no que se refere a um dado devedor, quando se verificar pelo menos uma as seguintes situações:
a)
A instituição considera que, se não recorrer a medidas como o acionamento das eventuais garantias detidas, existe uma probabilidade reduzida que o devedor cumpra na íntegra as suas obrigações de crédito perante a instituição, a empresa-mãe ou qualquer das suas filiais;
b)
O devedor regista um atraso superior a 90 dias relativamente a uma obrigação de crédito significativa perante a instituição, a sua empresa-mãe ou qualquer das suas filiais. As autoridades competentes podem substituir os 90 dias por 180 dias relativamente a posições em risco garantidas por bens imóveis destinados à habitação ou por bens imóveis com fins comerciais de PME na classe de risco sobre a carteira de retalho, bem como a posições em risco para entidades do setor público. Os 180 dias não são aplicáveis para efeitos do artigo 127.o.
No caso das posições em risco sobre a carteira de retalho, as instituições podem aplicar a definição de incumprimento constante do primeiro parágrafo, alíneas a) e b), a nível de uma linha de crédito individual e não no que respeita à totalidade das obrigações do mutuário.
2. Para efeitos do n.o 1, alínea b), é aplicável o seguinte:
a)
Para os saldos a descoberto, o atraso começa a contar quando o devedor tiver infringido um limite autorizado, tiver sido notificado de um limite inferior aos montantes em dívida ou tiver utilizado, sem autorização, montantes de crédito para o efeito e o montante a descoberto for significativo;
b)
Para efeitos da alínea a), um limite autorizado inclui qualquer limite de crédito determinado pela instituição e acerca do qual esta tenha informado o devedor;
c)
Para os cartões de crédito, o atraso começa a contar na data-limite do pagamento mínimo;
d)
O caráter significativo de uma obrigação de crédito vencida é avaliado em função de um limiar, definido pelas autoridades competentes. Esse limiar deve refletir um nível de risco que a autoridade competente considere adequado;
e)
As instituições devem ter documentos normativos de contagem dos dias em atraso, em especial no que respeita à alteração dos prazos de vencimento de linhas de crédito e à concessão de extensões, alterações ou adiamentos, renovações e compensações de contas existentes. Estas normas devem ser aplicadas de forma consistente ao longo do tempo e devem coadunar-se com os processos internos de gestão do risco e de decisão da instituição.
3. Para efeitos do n.o 1, alínea a), os elementos indicativos da reduzida probabilidade de pagamento incluem o seguinte:
a)
A instituição atribui à obrigação de crédito o estatuto de crédito improdutivo;
b)
A instituição reconhece um ajustamento de crédito específico resultante da perceção de uma importante deterioração da qualidade de crédito, desde o momento em que a instituição assumiu a posição em risco;
c)
A instituição vende a obrigação de crédito, incorrendo assim numa perda económica significativa;
d)
A instituição autoriza uma reestruturação urgente da obrigação de crédito, quando isso possa resultar numa obrigação financeira menor devido a uma importante remissão ou adiamento do reembolso do capital em dívida, do pagamento de juros ou, se for caso disso, comissões. No caso das posições em risco sobre ações avaliadas no quadro do Método PD/LGD, tal inclui a reestruturação urgente da própria participação no capital;
e)
A instituição solicitou a declaração de falência do devedor ou uma ordem semelhante relativamente à obrigação de crédito desse devedor perante a referida instituição, a sua empresa-mãe ou qualquer das suas filiais;
f)
O devedor solicitou uma declaração de falência ou uma situação de proteção semelhante, ou foi colocado numa dessas situações, para evitar ou protelar o reembolso da sua obrigação de crédito perante a instituição, a empresa-mãe ou qualquer das suas filiais.
4. As instituições que utilizem dados externos que não se coadunem com a definição de incumprimento estabelecida no n.o 1 procedem aos ajustamentos adequados para assegurar uma equivalência, em termos gerais, com essa definição.
5. Se uma instituição considerar que um crédito anteriormente em situação de incumprimento deixou de justificar que lhe seja aplicável qualquer cláusula de acionamento do incumprimento, atribui ao devedor ou à linha de crédito uma notação do mesmo modo que a uma posição em risco que não se encontre em situação de incumprimento. Caso a definição de incumprimento volte a ser subsequentemente aplicável, considera-se que ocorreu um novo incumprimento.
6. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar as condições em que as autoridades competentes devem estabelecer o limiar a que se refere o n.o 2, alínea d).
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 31 de dezembro de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
7. A EBA emite orientações sobre a aplicação do presente artigo. Essas orientações devem ser adotadas nos termos do artigo 16.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 179.o
Requisitos gerais em matéria de estimativas
1. Na quantificação dos parâmetros de risco a associar aos graus ou categorias de notação, as instituições devem aplicar os seguintes requisitos:
a)
As estimativas próprias dos parâmetros de risco PD, LGD, fatores de conversão e EL da instituição devem incorporar todos os dados, informações e métodos relevantes. As estimativas devem ser elaboradas com base na experiência adquirida e em elementos empíricos, não devendo basear-se meramente em considerações subjetivas. As estimativas devem ser plausíveis e intuitivas e fundamentar-se nos principais fatores determinantes dos diferentes parâmetros de risco. Quanto menos dados a instituição tiver à sua disposição, tanto mais prudentes devem ser as suas estimativas;
b)
A instituição deve estar em condições de apresentar uma desagregação das suas perdas históricas em termos de frequência de incumprimento, LGD, fatores de conversão ou perda, quando recorrer a estimativas de EL, identificando os fatores relevantes para a evolução dos parâmetros de risco. As estimativas próprias da instituição são representativas da sua experiência a longo prazo;
c)
Devem ser tomadas em consideração quaisquer alterações registadas a nível das práticas de concessão de empréstimos ou dos processos de recuperação dos montantes devidos durante os períodos de observação a que se referem o artigo 180.o, n.o 1, alínea h), e n.o 2, alínea e), o artigo 181.o, n.o 1, alínea j), e n.o 2, e o artigo 182.o, n.os 2 e 3. As estimativas próprias da instituição devem refletir as implicações dos avanços técnicos, de novos dados e de outras informações, logo que se tornarem disponíveis. As instituições reanalisam suas estimativas pelo menos anualmente e logo que surjam novas informações;
d)
As posições em risco incluídas na amostra utilizada para efeitos da estimação, as normas aplicadas em matéria de concessão de empréstimos aquando da recolha dos dados e outras características relevantes devem ser comparáveis com as posições em risco e normas da instituição em causa. As condições económicas ou de mercado subjacentes a estes dados devem ser relevantes à luz das condições atuais e previsíveis. O número de posições em risco contido na amostra e o período de referência utilizado para a quantificação devem ser suficientes para que a instituição se possa assegurar da exatidão e solidez das suas estimativas;
e)
No que respeita aos montantes a receber adquiridos, as estimativas devem refletir toda a informação relevante de que a instituição adquirente disponha acerca da qualidade dos montantes a receber subjacentes, incluindo dados sobre conjuntos semelhantes fornecidos pelo vendedor, pela instituição adquirente ou por fontes externas. A instituição adquirente verifica quaisquer dados utilizados fornecidos pelo vendedor;
f)
As instituições devem acrescentar às suas estimativas próprias uma margem de prudência de modo a acomodar os erros de estimação. Quanto menos satisfatórios forem considerados os métodos e os dados utilizados, maior é o erro esperado e mais elevada deve ser a margem de prudência.
Quando as instituições utilizarem estimativas diferentes para o cálculo dos ponderadores de risco e para efeitos internos, essa utilização deve ser documentada e razoável. Se as instituições puderem demonstrar às respetivas autoridades competentes que, relativamente aos dados recolhidos antes de 1 de janeiro de 2007, procederam a ajustamentos adequados com vista a assegurar uma equivalência, em termos gerais, com a definição de incumprimento constante do artigo 178.o, ou de perda, as autoridades competentes podem permitir-lhes alguma flexibilidade na aplicação das normas prescritas em matéria de dados.
2. A instituição que utilize dados partilhados com outras instituições deve cumprir os seguintes requisitos:
a)
Os sistemas e os critérios de notação utilizados pelas outras instituições são semelhantes aos que a instituição utiliza;
b)
Os dados partilhados são representativos da carteira em relação à qual são utilizados os dados partilhados;
c)
Os dados partilhados são utilizados de forma consistente ao longo do tempo pela instituição para efeitos das suas estimativas;
d)
A instituição fica responsável pela integridade dos seus sistemas de notação;
e)
A instituição mantém capacidades internas suficientes para o conhecimento dos seus sistemas de notação, incluindo a capacidade efetiva de acompanhar e auditar o processo de notação.
Artigo 180.o
Requisitos específicos para as estimativas de PD
1. Na quantificação dos parâmetros de risco a associar aos graus ou categorias de notação, as instituições aplicam às estimativas de PD para posições em risco sobre empresas, instituições e administrações centrais e bancos centrais e para as posições em risco sobre ações quando a instituição utilizar o método PD/LGD estabelecido no artigo 155.o, n.o 3, os seguintes requisitos específicos:
a)
As instituições estimam a PD por grau de devedor a partir das médias de longo prazo das taxas de incumprimento anuais. As estimativas de PD para devedores altamente alavancados ou para devedores cujos ativos sejam predominantemente valores negociados devem refletir o desempenho dos ativos subjacentes com base em períodos de elevada volatilidade;
b)
Em relação aos montantes a receber adquiridos sobre empresas, as instituições podem estimar a EL por grau de devedor a partir das médias de longo prazo das taxas de incumprimento anuais observadas;
c)
Se a instituição calcular estimativas de PD de LGD médias de longo prazo a partir de uma estimativa de EL, em relação aos montantes a receber adquiridos sobre empresas, bem como de uma estimativa adequada de PD ou de LGD, o processo de estimação das perdas totais deve cumprir as disposições globais de estimativa de PD e de LGD estabelecidas na presente parte, e os resultados devem ser consistentes com o conceito de LGD estabelecido no artigo 181.o, n.o 1, alínea a);
d)
As instituições só devem utilizar técnicas de estimação de PD mediante análise apropriada. As instituições reconhecem a importância de considerações subjetivas na conjugação dos resultados das diferentes técnicas e na realização de ajustamentos atendendo às limitações dessas técnicas e da informação disponível;
e)
Na medida em que a instituição utilize dados sobre a experiência interna de incumprimento na estimativa de PD, as estimativas devem refletir os critérios de tomada firme e eventuais diferenças entre o sistema de notação que produziu os dados e o sistema de notação atualmente utilizado. Quando as normas de tomada firme ou os sistemas de notação registarem alterações, a instituição deve acrescentar uma maior margem de prudência às suas estimativas de PD;
f)
Na medida em que a instituição associe ou defina os seus graus internos de notação em função da escala utilizada por uma ECAI ou organização semelhante, imputando-lhes subsequentemente a taxa de incumprimento registada para os graus dessa organização externa, o respetivo mapeamento deve ser baseada numa comparação entre os seus critérios de notação internos e os da organização externa, bem como numa comparação entre as notações interna e externa de quaisquer devedores comuns. Devem ser evitadas distorções ou incoerências no estabelecimento do mapeamento ou na nível dos dados subjacentes. Os critérios da organização externa subjacentes aos dados utilizados para efeitos de quantificação devem orientar-se unicamente pelo risco de incumprimento e não devem refletir as características da operação. A análise levada a cabo pela instituição deve incluir uma comparação das definições de incumprimento utilizadas, sob reserva dos requisitos estabelecidos no artigo 178.o. A instituição deve documentar a base do mapeamento adotado;
g)
Na medida em que a instituição recorra a modelos estatísticos de previsão do incumprimento, é autorizada a estimar as PD, para um determinado grau, como a média simples das estimativas de PD dos devedores individuais incluídos nesse grau. A utilização pela instituição de modelos de PD para este efeito deve cumprir as normas especificadas no artigo 174.o;
h)
Independentemente do facto de a instituição recorrer a fontes de dados externas, internas ou partilhadas, ou ainda a uma combinação das três, para as suas estimativas da PD, o período de observação subjacente deve ser de pelo menos cinco anos no que diz respeito a pelo menos uma fonte. Se o período de observação disponível para qualquer fonte abranger um período mais alargado e se os dados correspondentes forem relevantes, deve ser utilizado este período mais alargado. O presente ponto é igualmente válido para o Método PD/LGD quando aplicado às ações. Sob reserva da autorização das autoridades competentes, as instituições que não tenham obtido autorização da autoridade competente ao abrigo do artigo 143.o para utilizar estimativas próprias de LGD ou de fatores de conversão podem utilizar, quando aplicarem o Método IRB, dados relevantes que cubram um período de dois anos, devendo esse período aumentar um ano todos os anos, até que os dados cubram um período de cinco anos.
2. Para as posições em risco sobre a carteira de retalho, são aplicáveis os seguintes requisitos:
a)
As instituições estimam a PD por grau ou categoria de devedores a partir de médias delongo prazo das taxas de incumprimento anuais;
b)
As estimativas de PD podem também ser obtidas a partir de uma estimativa do total de perdas e de estimativas adequadas de LGD;
c)
As instituições devem considerar os dados internos que utilizam para a afetação das suas posições em risco por grau ou categoria como a principal fonte de informação para estimar as características das perdas. As instituições podem utilizar dados externos (incluindo dados partilhados) ou modelos estatísticos para efeitos de quantificação, desde que exista uma relação sólida e estável:
i)
entre o processo seguido pela instituição na afetação das posições em risco por grau ou categoria e o processo utilizado pela fonte de dados externos; e
ii)
entre o perfil de risco interno da instituição e a composição dos dados externos;
d)
Se a instituição calcular estimativas de PD e de LGD médias de longo prazo para a sua carteira de retalho a partir de uma estimativa adequada de PD ou de LGD, o processo de estimação das perdas totais deve cumprir as disposições globais de estimativa de PD e de LGD estabelecidas na presente parte e os resultados devem ser consistentes com o conceito de LGD estabelecido no artigo 181.o, n.o 1, alínea a);
e)
Independentemente do facto de a instituição recorrer a fontes de dados externas, internas ou partilhadas, ou a uma combinação das três, na sua estimativa das características das perdas, o período de observação subjacente deve ser de pelo menos cinco anos no que diz respeito a pelo menos uma das fontes. Se o período de observação disponível para uma fonte se referir a um período mais alargado e os dados correspondentes forem relevantes, deve ser utilizado este período mais alargado. As instituições não têm de atribuir importância idêntica aos dados históricos se os dados mais recentes permitirem uma melhor previsão das taxas de perda. Sob reserva da autorização das autoridades competentes, ao aplicarem o Método IRB as instituições podem utilizar dados relevantes que cubram um período de dois anos, devendo esse período aumentar um ano todos os anos, até que os dados cubram um período de cinco anos;
f)
As instituições devem identificar e analisar as alterações previsíveis dos parâmetros de risco ao longo do prazo de duração das posições em risco (efeitos das variações sazonais).
Para os montantes a receber adquiridos sobre a carteira de retalho, as instituições podem recorrer a dados de referência externos e internos. As instituições utilizam todas as fontes de dados relevantes como pontos de comparação.
3. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar o seguinte:
a)
As condições nas quais as autoridades competentes podem conceder as autorizações a que se referem o n.o 1, alínea h), e o n.o 2, alínea e);
b)
As metodologias segundo as quais as autoridades competentes avaliam a metodologia seguida pelas instituições para estimar as PD ao abrigo do artigo 143.o.
A EBA apresenta à Comissão esses projetos de normas técnicas de regulamentação até 31 de dezembro de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 181.o
Requisitos específicos aplicáveis às estimativas próprias de LGD
1. Na quantificação dos parâmetros de risco a associar aos graus ou categorias de notação, as instituições devem respeitar os seguintes requisitos específicos no que se refere às estimativas próprias de LGD:
a)
As instituições devem estimar as LGD por grau ou categoria de linhas de crédito, com base nas LGD médias observadas por grau ou categoria, utilizando todos os incumprimentos registados nas diferentes fontes de dados (média ponderada pelo incumprimento);
b)
As instituições devem utilizar estimativas de LGD adequadas a uma situação de contração económica, se estas forem mais conservadoras do que a média de longo prazo. Na medida em que um sistema de notação deverá resultar em LGD observadas com um nível constante por grau ou categoria ao longo do tempo, as instituições devem efetuar ajustamentos nas suas estimativas de parâmetros de risco por grau ou categoria, a fim de limitarem o impacto de uma recessão económica sobre os seus fundos próprios;
c)
A instituição deve considerar o grau de dependência eventual entre o risco do devedor e o risco das garantias ou do prestador da proteção. Os casos em que se verifica um grau de dependência significativo devem ser tratados de forma prudente;
d)
As instituições devem tratar de forma conservadora os desfasamentos de moeda entre a obrigação subjacente e as cauções nas suas estimativas de LGD;
e)
Na medida em que as estimativas de LGD tenham em conta a existência de uma caução, estas não devem ser efetuadas apenas com base no valor de mercado estimado dessa caução. As estimativas de LGD devem ter em conta as repercussões da eventual incapacidade da instituição em causa para assumir o controlo imediato da caução e proceder à respetiva liquidação;
f)
Na medida em que as estimativas de LGD tenham em conta a existência de uma caução, as instituições devem estabelecer requisitos internos de gestão dessas cauções, de segurança jurídica e de gestão dos riscos que, na generalidade, preencham os requisitos estabelecidos no Capítulo 4, Secção 3;
g)
Na medida em que a instituição reconheça as cauções na determinação do valor da posição em risco para o risco de crédito de contraparte nos termos do Capítulo 6, Secção 5 ou 6, nenhum montante que se espere recuperar da caução deve ser tido em conta nas estimativas de LGD;
h)
No caso específico de posições em risco que já estejam em situação de incumprimento, a instituição utiliza a soma da sua melhor estimativa da perda esperada para cada posição em risco, atendendo à fase do ciclo económico e à situação da posição em risco, e da sua estimativa de aumento da taxa de perda devida a outras perdas inesperadas eventuais durante o período de recuperação, ou seja, entre a data do incumprimento e a liquidação final da posição em risco;
i)
Na medida em que sejam inscritas na sua demonstração de resultados, a instituição acrescenta as comissões em atraso que estejam por pagar às suas estimativas das posições em risco e das perdas;
j)
Para as posições em risco sobre empresas, instituições e administrações centrais e bancos centrais, as estimativas de LGD devem basear-se em dados recolhidos ao longo de um período mínimo de cinco anos, aumentando um ano em cada ano após a implementação até atingir um mínimo de sete anos, relativamente a pelo menos uma fonte de dados. Se o período de observação disponível relativamente a uma fonte se referir a um período mais alargado e os dados correspondentes forem relevantes, é utilizado este período mais alargado.
2. Para as posições em risco sobre a carteira de retalho, as instituições podem:
a)
Calcular as estimativas de LGD a partir das perdas observadas e de estimativas adequadas de PD;
b)
Refletir os saques futuros nas estimativas de fatores de conversão ou de LGD;
c)
Para os montantes a receber adquiridos sobre a carteira de retalho, recorrer a dados de referência externos e internos para estimar as LGD.
Para as posições em risco sobre a carteira de retalho, as estimativas de LGD devem basear-se em dados recolhidos ao longo de um período mínimo de cinco anos. As instituições não têm de atribuir importância idêntica aos dados históricos se os dados mais recentes forem mais preditivos das taxas de perda. Sob reserva da autorização das autoridades competentes, ao aplicarem o Método IRB as instituições podem utilizar dados relevantes que cubram um período de dois anos, devendo esse período aumentar um ano todos os anos, até que os dados cubram um período de cinco anos.
3. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar o seguinte:
a)
A natureza, severidade e duração da recessão económica a que se refere o n.o 1;
b)
As condições nas quais a autoridade competente pode autorizar a instituição, nos termos do n.o 3, a utilizar dados relevantes que abranjam um período de 2 anos, quando a instituição aplica o Método IRB.
A EBA apresenta à Comissão esses projetos de normas técnicas de regulamentação até 31 de dezembro de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 182.o
Requisitos específicos aplicáveis às estimativas próprias dos fatores de conversão
1. Na quantificação dos parâmetros de risco a associar aos graus ou categorias da notação, as instituições devem respeitar os seguintes requisitos específicos no que se refere às suas estimativas próprias de fatores de conversão:
a)
As instituições devem estimar os fatores de conversão por grau ou categoria de linhas de crédito com base nos fatores de conversão médios observados por grau ou categoria de linhas de crédito, atendendo à média ponderada de todos os casos de incumprimento registados pelas diferentes fontes de dados;
b)
As instituições devem utilizar estimativas dos fatores de conversão adequadas a uma situação de recessão económica, se estas forem mais conservadoras do que a média de longo prazo. Na medida em que um sistema de notação deverá resultar em fatores de conversão registados com um nível constante por grau ou categoria ao longo do tempo, as instituições devem efetuar ajustamentos nas suas estimativas de parâmetros de risco por grau ou categoria, a fim de limitarem o impacto de uma recessão económica sobre os seus fundos próprios;
c)
Nas suas estimativas de fatores de conversão, as instituições devem refletir a possibilidade de saques adicionais por parte do devedor até à data em que o incumprimento seja determinado e após esta data. A estimativa do fator de conversão deve integrar uma maior margem de conservadorismo, sempre que se possa razoavelmente prever uma maior correlação positiva entre a frequência dos casos de incumprimento e a dimensão do fator de conversão;
d)
No cálculo das suas estimativas de fatores de conversão, as instituições devem tomar em consideração as suas políticas e estratégias específicas adotadas em matéria de acompanhamento contabilístico e de processos de pagamento. As instituições devem ter igualmente em conta a sua capacidade e disponibilidade no sentido de evitar novos saques em situações de quase incumprimento, por exemplo em caso de violação das obrigações contratuais ou de outras situações de incumprimento técnico;
e)
As instituições devem dispor de sistemas e procedimentos adequados para controlar os montantes das linhas de crédito, os montantes em dívida em relação às linhas de crédito autorizadas e as alterações dos montantes em dívida por devedor e por grau. A instituição deve estar em condições de controlar os saldos pendentes numa base diária;
f)
Se as instituições utilizarem diferentes estimativas de fatores de conversão para o cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco e para efeitos internos, essa utilização deve ser documentada e razoável.
2. Para as posições em risco sobre empresas, instituições e administrações centrais e bancos centrais, as estimativas de fatores de conversão devem basear-se em dados recolhidos ao longo de um período mínimo de cinco anos, aumentando um ano todos os anos a partir da implementação até se atingir um mínimo de sete anos no que diz respeito a pelo menos uma fonte de dados. Se o período de observação disponível relativamente a uma fonte se referir a um período mais alargado e os dados correspondentes forem relevantes, é utilizado este período mais alargado.
3. Para as posições em risco sobre a carteira de retalho, as instituições podem refletir os saques futuros nas estimativas de fatores de conversão ou de LGD.
Para as posições em risco sobre a carteira de retalho, as estimativas dos fatores de conversão devem basear-se em dados recolhidos ao longo de um período mínimo de cinco anos. A título de derrogação do n.o 1, alínea a), a instituição não tem de atribuir uma importância idêntica aos dados históricos, se os dados mais recentes constituírem um melhor indicador para efeitos da previsão dos saques. Sob reserva da autorização das autoridades competentes, ao aplicarem o Método IRB as instituições podem utilizar dados relevantes que cubram um período de dois anos, devendo esse período aumentar um ano todos os anos, até que os dados cubram um período de cinco anos.
4. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar o seguinte:
a)
A natureza, severidade e duração da recessão económica a que se refere o n.o 1;
b)
As condições nas quais a autoridade competente pode autorizar a instituição a utilizar dados relevantes que abranjam um período de dois anos, quando a instituição aplica pela primeira vez o Método IRB.
A EBA apresenta à Comissão esses projetos de normas técnicas de regulamentação até 31 de dezembro de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 183.o
Requisitos de avaliação do efeito das garantias e dos derivados de crédito aplicáveis às posições em risco sobre empresas, instituições e administrações centrais e bancos centrais quando sejam utilizadas estimativas próprias de LGD e às posições em risco sobre a carteira de retalho
1. Em relação aos garantes e às garantias elegíveis, são aplicáveis os seguintes requisitos:
a)
As instituições devem dispor de critérios claramente especificados no que diz respeito aos tipos de garantes por elas reconhecidos para o cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco;
b)
Os garantes reconhecidos ficam sujeitos às mesmas regras aplicáveis aos devedores nos termos dos artigos 171.o, 172.o e 173.o;
c)
As garantias são comprovadas por escrito, não são revogáveis por iniciativa do garante, vigoram até ser assegurado o cumprimento integral da obrigação de crédito (no limite do montante e dos termos da garantia) e têm força executiva em relação ao garante numa jurisdição em que este dispõe de ativos que possam ser objeto de uma decisão judicial e da respetiva execução. As garantias que prevejam condições ao abrigo das quais o garante pode não ser obrigado a acionar a garantia podem ser reconhecidas, sob reserva da aprovação das autoridades competentes. A instituição deve tratar adequadamente qualquer potencial diminuição do efeito de redução do risco.
2. A instituição deve dispor de critérios claros para o ajustamento dos seus graus, categorias de risco e estimativas de LGD e, no caso dos montantes a receber adquiridos e elegíveis sobre a carteira de retalho, de um processo de afetação das posições em risco por graus ou categorias, a fim de refletir o impacto das garantias no cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco. Estes critérios devem preencher os requisitos estabelecidos nos artigos 171.o, 172.o e 173.o.
Os critérios devem ser plausíveis e intuitivos. Devem ter em conta a capacidade e a disponibilidade do garante para executar a garantia, o calendário provável de quaisquer pagamentos por parte do garante, o grau de correlação entre a capacidade do garante para executar a garantia e a capacidade de reembolso do devedor e o grau de risco residual perante o devedor.
3. Os requisitos estabelecidos no presente artigo em matéria de garantias são igualmente aplicáveis aos derivados de crédito com um único titular. No que respeita aos desfasamentos entre a obrigação subjacente e a obrigação de referência do derivado de crédito ou a obrigação utilizada para determinar se ocorreu um evento de crédito, são aplicáveis os requisitos estabelecidos no artigo 216.o, n.o 2. Para as posições em risco sobre a carteira de retalho e os montantes a receber adquiridos elegíveis, o presente número é aplicável ao processo de afetação das posições por grau ou categoria.
Os critérios devem ter em conta a estrutura de pagamento do derivado de crédito e devem permitir avaliar de forma conservadora o respetivo impacto sobre o nível e o calendário das recuperações dos montantes devidos. A instituição deve ter em conta a medida em que subsistem outras formas de risco residual.
4. Os requisitos a que se referem os n.os 1 a 3 não são aplicáveis às garantias prestadas por instituições, administrações centrais e bancos centrais, nem por entidades empresariais que satisfaçam os requisitos estabelecidos no artigo 201.o, n.o 1, alínea g), caso a instituição tenha obtido autorização para aplicar o Método Padrão às posições em risco sobre tais entidades ao abrigo dos artigos 148.o e 150.o. Nesse caso, são aplicáveis os requisitos do capítulo 4.
5. Para as garantias relativas às posições em risco sobre a carteira de retalho, os requisitos a que se referem os n.os 1, 2 e 3 são igualmente aplicáveis à afetação das posições por grau ou categoria, bem como à estimativa de PD.
6. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar as condições em que uma autoridade competente pode autorizar o reconhecimento de garantias condicionais.
A EBA apresenta à Comissão esses projetos de normas técnicas de regulamentação até 31 de dezembro de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 184.o
Requisitos aplicáveis aos montantes a receber adquiridos
1. Na quantificação dos parâmetros de risco a associar aos graus ou categorias de notação para os montantes a receber adquiridos, as instituições devem assegurar o respeito das condições estabelecidas nos n.os 2 a 6.
2. A estrutura da linha de crédito deve assegurar que a instituição disponha, em todas as circunstâncias previsíveis, da propriedade e do controlo efetivos de todos os pagamentos em numerário a título dos montantes a receber. Em caso de pagamentos diretos do devedor ao vendedor ou à entidade gestora (servicer), a instituição verifica regularmente se estes pagamentos lhe foram transmitidos integralmente e em conformidade com as condições contratuais. As instituições devem dispor de procedimentos destinados a garantir que a propriedade dos montantes a receber adquiridos e dos fluxos de tesouraria seja protegida em caso de declaração de falência ou outros recursos judiciais suscetíveis de atrasar significativamente a capacidade do mutuante para liquidar ou ceder os montantes a receber ou para manter o controlo sobre os fluxos de tesouraria.
3. A instituição controla tanto a qualidade dos montantes a receber adquiridos como a situação financeira do vendedor e da entidade gestora. É aplicável o seguinte:
a)
A instituição aprecia a correlação entre a qualidade dos montantes a receber adquiridos e a situação financeira do vendedor e da entidade gestora e dispõe de políticas e procedimentos internos que assegurem salvaguardas adequadas face a quaisquer contingências, incluindo a atribuição de uma notação interna de risco a cada vendedor e entidade gestora;
b)
A instituição dispõe de políticas e procedimentos claros e eficazes para determinar a elegibilidade do vendedor e da entidade gestora. A instituição ou o seu mandatário analisam periodicamente os vendedores e as entidades gestoras a fim de verificar a exatidão dos relatórios por eles elaborados, identificar situações de fraude ou deficiências operacionais e controlar a qualidade das políticas de crédito do vendedor e das políticas e procedimentos de cobrança da entidade gestora. As conclusões dessas análises devem ser documentadas;
c)
A instituição avalia as características dos conjuntos de montantes a receber adquiridos, incluindo os adiantamentos, os antecedentes do vendedor em matéria de atrasos de pagamento, as dívidas de cobrança duvidosa e respetivas provisões, as condições de pagamento e as eventuais contas de contrapartes;
d)
A instituição dispõe de políticas e procedimentos eficazes para controlar, numa base agregada, as concentrações de risco sobre um único devedor, tanto no âmbito de um dado conjunto de montantes a receber adquiridos como entre diferentes categorias;
e)
A instituição assegura o envio tempestivo de relatórios suficientemente pormenorizados pela entidade gestora sobre a evolução dos prazos e a redução dos montantes a receber, de modo a garantir, por um lado, a conformidade com os seus critérios de elegibilidade e políticas de concessão de adiantamentos para os montantes a receber adquiridos e, por outro, a possibilidade de controlo e confirmação das condições de venda do vendedor e da eventual redução dos montantes a receber.
4. A instituição dispõe de sistemas e procedimentos para identificar tempestivamente qualquer deterioração da situação financeira do vendedor e da qualidade dos montantes a receber adquiridos, bem como para sanar de forma ativa os problemas que possam vir a surgir. Em especial, a instituição dispõe de políticas, procedimentos e sistemas de informação claros e eficazes para identificar qualquer infração aos termos contratuais, bem como de políticas e procedimentos claros e eficazes para interpor ações judiciais e para solucionar os problemas relacionados com os montantes a receber adquiridos.
5. A instituição dispõe de políticas e procedimentos claros e eficazes para o controlo dos montantes a receber adquiridos, do crédito e da tesouraria. Em especial, devem existir políticas internas estabelecidas por escrito que especifiquem todos os elementos relevantes do programa de aquisição de montantes a receber, incluindo as taxas dos adiantamentos, as cauções elegíveis, a documentação necessária, os limites de concentração e o tratamento a aplicar aos fluxos de tesouraria. Estes elementos têm devidamente em conta todos os fatores relevantes e significativos, incluindo a situação financeira do vendedor e da entidade gestora, as concentrações de risco e a evolução da qualidade dos montantes a receber adquiridos e da clientela do vendedor, devendo os sistemas internos assegurar que só sejam adiantados fundos mediante a apresentação de determinadas cauções e documentação.
6. A instituição dispõe de um processo interno eficaz para controlar a observância de todas as suas políticas e procedimentos internos. Esse processo inclui auditorias regulares de todas as fases críticas do programa da instituição para a aquisição de montantes a receber, a verificação da separação das funções entre, por um lado, a avaliação do vendedor e da entidade gestora e a avaliação do devedor e entre, por outro, a avaliação e a auditoria do vendedor e da entidade gestora, bem como a avaliação das operações de processamento administrativo, com particular destaque para as qualificações, a experiência, o nível de efetivos e os sistemas informáticos utilizados.
Subsecção 3
Validação das estimativas internas
Artigo 185.o
Validação das estimativas internas
As instituições validam as suas estimativas internas sob reserva dos seguintes requisitos:
a)
As instituições devem dispor de metodologias robustas para validar a exatidão e a coerência dos seus sistemas e processos de notação, bem como das suas estimativas de todos os parâmetros de risco. O processo de validação interna deve permitir-lhes avaliar o desempenho dos sistemas de notação interna e de estimativa de risco de forma consistente e significativa;
b)
As instituições devem comparar regularmente as taxas de incumprimento observadas com as estimativas de PD por cada grau de notação e, quando estas taxas se situarem fora do intervalo previsto para esse grau, devem analisar os motivos específicos na origem de tais desvios. As instituições que utilizem estimativas próprias de LGD e/ou de fatores de conversão devem igualmente proceder a uma análise semelhante. Tais comparações devem recorrer a dados históricos que englobem um período tão alargado quanto possível. As instituições documentam os métodos e os dados utilizados nessas comparações. As análises e a documentação devem ser atualizadas pelo menos anualmente;
c)
As instituições devem igualmente utilizar outros instrumentos de validação quantitativos e proceder a comparações com fontes de dados externas relevantes. A análise deve basear-se em dados adequados à carteira em causa, regularmente atualizados e que digam respeito a um período de observação relevante. As avaliações internas das instituições quanto ao desempenho dos seus sistemas de notação devem basear-se num período tão alargado quanto possível;
d)
Os métodos e dados utilizados na validação quantitativa devem ser consistentes ao longo do tempo. Qualquer alteração dos métodos e dos dados para validação (tanto no que se refere às fontes de dados como aos períodos abrangidos) deve ser documentada;
e)
As instituições devem dispor de normas internas adequadas para os casos em que os desvios relativamente às estimativas dos valores observados de PD, LGD, fatores de conversão e perdas totais, quando forem utilizadas EL, sejam suficientemente significativos para colocar em causa a validade das estimativas. Tais normas devem ter em consideração os ciclos económicos e qualquer variabilidade sistemática semelhante da taxa de incumprimento. Se os valores efetivos continuarem a ser superiores às previsões estimativas, as instituições devem rever em alta as suas estimativas, a fim de refletir a experiência adquirida em matéria de incumprimento e de perdas.
Subsecção 4
Requisitos para as posições em risco sobre ações no Âmbito do método de Modelos Internos
Artigo 186.o
Requisitos de fundos próprios e quantificação do risco
Para efeitos do cálculo dos seus requisitos de fundos próprios, as instituições respeitam os seguintes requisitos:
a)
A estimativa de perdas potenciais deve ser suficientemente robusta face a oscilações desfavoráveis do mercado que afetem o perfil de risco de longo prazo das participações detidas pelas instituições. Os dados utilizados para representar as distribuições de rendibilidade devem refletir o período da amostra mais alargado para o qual existam dados disponíveis e que sejam representativos do perfil de risco das posições em risco sobre ações das instituições. Esses dados devem ser suficientes para produzir estimativas das perdas que sejam prudentes, estatisticamente fiáveis e sólidas, que não se baseiem meramente em considerações subjetivas ou juízos de valor. O choque utilizado deve permitir uma estimativa conservadora das perdas potenciais ao longo de um ciclo de mercado ou de um ciclo económico a longo prazo. As instituições devem conjugar uma análise empírica dos dados disponíveis com ajustamentos baseados numa diversidade de fatores, de modo a alcançar resultados suficientemente realistas e conservadores. No desenvolvimento dos modelos de valor em risco destinados a estimar as perdas trimestrais potenciais, as instituições podem recorrer a dados trimestrais ou converter dados relativos a um período mais curto em equivalentes trimestrais, através de um método adequado do ponto de vista analítico, assente em dados empíricos e em considerações e análises bem desenvolvidas e documentadas. Esta metodologia deve ser aplicada de forma conservadora e consistente ao longo do tempo. Quando apenas se encontrar disponível um volume limitado de dados relevantes, as instituições devem acrescentar uma margem de conservadorismo adequada;
b)
Os modelos utilizados devem englobar de forma adequada todos os riscos significativos associados aos rendimentos das ações, incluindo tanto o risco geral de mercado como o risco específico inerente à carteira de ações da instituição. Os modelos internos devem explicar de forma adequada as variações históricas das cotações e identificar a dimensão das concentrações potenciais e as alterações na sua composição, devendo ainda ser robustos perante uma conjuntura de mercado desfavorável. A amostra das posições em risco utilizadas nas estimativas deve aproximar-se o mais possível ou, pelo menos, ser comparável às posições em risco sobre ações da instituição;
c)
O modelo interno deve ser adequado ao perfil de risco e a complexidade da carteira de ações da instituição. Sempre que uma instituição detenha participações significativas, cujos valores sejam em grande medida de natureza não linear, os modelos internos devem ser concebidos para identificar de forma adequada os riscos associados a tais posições;
d)
A correspondência das diferentes posições com valores de referência, índices de mercado e fatores de risco deve ser plausível, intuitiva e sólida do ponto de vista conceptual;
e)
As instituições devem demonstrar através de análises empíricas a adequação dos fatores de risco, incluindo a sua capacidade para abranger tanto os riscos gerais como os riscos específicos;
f)
As estimativas de volatilidade do rendimento inerente às posições em risco sobre ações devem ter em conta todos os dados, informações e métodos relevantes e disponíveis. Devem ser utilizados dados internos, objeto de análise independente, ou dados provenientes de fontes externas (incluindo dados partilhados em comum com outras instituições);
g)
Deve ser instituído um programa rigoroso e completo de testes de esforço.
Artigo 187.o
Processo e controlos em matéria de gestão dos riscos
No que diz respeito ao desenvolvimento e utilização dos modelos internos para efeitos dos requisitos de fundos próprios, as instituições devem estabelecer políticas, procedimentos e controlos destinados a assegurar a integridade destes modelos, bem como do processo de modelização. Tais políticas, procedimentos e controlos devem nomeadamente incluir:
a)
A plena integração do modelo interno nos sistemas informáticos de gestão global da instituição, bem como na gestão das posições sobre ações não incluídas na carteira de negociação. Os modelos internos devem estar totalmente integrados na infraestrutura de gestão de riscos da instituição se forem particularmente utilizados para a medição e avaliação do desempenho da carteira de ações, nomeadamente ajustado ao risco, para a afetação dos fundos próprios às posições em risco sobre ações e para a avaliação da adequação geral dos fundos próprios, bem como do processo de gestão de aplicações;
b)
Sistemas, procedimentos e funções de controlo de gestão estabelecidos, destinados a assegurar a revisão periódica e independente de todos os elementos do processo de modelização interna, incluindo a aprovação das revisões do modelo, a verificação dos seus parâmetros de entrada e a análise dos seus resultados, nomeadamente por verificação direta dos cálculos de risco. Essas revisões devem avaliar a exatidão, o caráter exaustivo e a adequação dos parâmetros de entrada e dos resultados do modelo e centrar-se tanto na deteção e minimização de potenciais erros associados às deficiências conhecidas do modelo como na identificação de deficiências desconhecidas desse mesmo modelo. As revisões podem ser efetuadas por uma unidade interna independente ou por um terceiro externo independente;
c)
Sistemas e procedimentos adequados para controlar os limites de investimento e as posições em risco sobre ações;
d)
As unidades responsáveis pela conceção e aplicação do modelo devem ser independentes, em termos funcionais, das unidades responsáveis pela gestão das diferentes aplicações;
e)
Os responsáveis por qualquer aspeto do processo de modelização devem dispor das qualificações adequadas para o efeito. A administração deve afetar à função de modelização pessoal suficiente, devidamente habilitado e competente.
Artigo 188.o
Validação e documentação
As instituições devem dispor de sistemas adequados para validar a exatidão e a coerência dos seus modelos e processos de modelização internos. Todos os elementos significativos dos modelos e do processo de modelização internos, bem como a respetiva validação, devem ser documentados.
A validação e documentação dos modelos internos e dos processos de modelização das instituições está sujeita aos seguintes requisitos:
a)
As instituições devem utilizar o processo de validação interna para avaliar o desempenho dos seus modelos e processos internos de forma coerente e adequada;
b)
Os métodos e dados utilizados na validação quantitativa devem ser consistentes ao longo do tempo. Qualquer alteração dos métodos de validação e dos dados, tanto no que se refere às respetivas fontes como aos períodos abrangidos, deve ser documentada;
c)
As instituições devem comparar regularmente o rendimento efetivo das suas aplicações em ações, calculado com base nos ganhos e perdas realizados e não realizados, com as estimativas calculadas a partir do modelo. Tais comparações devem recorrer a dados históricos que englobem um período tão alargado quanto possível. As instituições documentam os métodos e os dados utilizados nessas comparações. As análises e a documentação devem ser atualizadas pelo menos anualmente;
d)
As instituições devem utilizar outros instrumentos de validação quantitativos e outras comparações com fontes de dados externas. A análise deve basear-se em dados adequados à carteira em causa, regularmente atualizados e que digam respeito a um período de observação relevante. As apreciações internas das instituições quanto ao desempenho dos seus modelos devem basear-se num período tão alargado quanto possível;
e)
As instituições devem dispor de normas internas adequadas para os casos em que a comparação entre o rendimento efetivo das suas aplicações em ações e as estimativas calculadas com base nos modelos ponha em causa a validade das estimativas ou mesmo dos modelos. Estas normas devem ter em conta os ciclos económicos e qualquer variabilidade sistemática semelhante do rendimento dos investimentos em ações. Todos os ajustamentos introduzidos nos modelos internos no seguimento de revisões devem ser documentados e harmonizar-se com as normas que a instituição aplica para a revisão dos modelos;
f)
Os modelos internos e o processo de modelização devem ser documentados, incluindo a responsabilidade das partes envolvidas no processo de modelização, bem como nos processos de aprovação e revisão dos modelos.
Subsecção 5
Governo das sociedades e Acompanhamento
Artigo 189.o
Governo das sociedades
1. Todos os aspetos significativos dos processos de notação e de estimação devem ser aprovados pelo órgão de administração da instituição ou por um comité por ele designado, bem como e pela respetiva direção de topo. Essas partes devem dispor de um conhecimento geral dos sistemas de notação da instituição e de um conhecimento aprofundado dos relatórios de gestão conexos.
2. A direção de topo de uma instituição deve cumprir os seguintes requisitos:
a)
Notificar o órgão de administração, ou um comité por ele designado, de qualquer alteração significativa ou derrogação em relação às políticas estabelecidas que tenha um impacto substancial no funcionamento dos sistemas de notação da instituição;
b)
Dispor de um conhecimento adequado da conceção e funcionamento dos sistemas de notação;
c)
Garantir, numa base contínua, o funcionamento adequado dos sistemas de notação.
A direção de topo de uma instituição deve ser regularmente informada, pelas unidades de controlo do risco de crédito, acerca do desempenho do processo de notação, das áreas que requerem melhorias e da execução das medidas destinadas a colmatar as deficiências anteriormente identificadas.
3. A análise do perfil de risco de crédito da instituição com base nas notações internas constitui uma vertente essencial dos relatórios de gestão submetidos à apreciação dos órgãos supramencionados. Os relatórios devem incluir pelo menos informações sobre o perfil de risco por grau, da migração das notações entre graus, da estimativa dos parâmetros relevantes por grau e da comparação entre as taxas de incumprimento, as LGD e os fatores de conversão observados (quando forem utilizadas estimativas próprias destes dois parâmetros) com as previsões e os resultados dos testes de esforço. A periodicidade dos relatórios depende da importância e do tipo de informações comunicadas, bem como do nível hierárquico do destinatário.
Artigo 190.o
Controlo do risco de crédito
1. A unidade de controlo do risco de crédito deve ser independente do pessoal e das funções de gestão responsáveis pela aquisição ou renovação das posições em risco e reporta diretamente à direção de topo. Esta unidade é responsável pela conceção ou seleção, implementação, controlo e desempenho dos sistemas de notação. Elabora e analisa regularmente os relatórios sobre os resultados dos sistemas de notação.
2. Compete à unidade ou unidades de controlo do risco de crédito o seguinte:
a)
Teste e monitorização dos graus e categorias adotados para efeitos de notação;
b)
Elaboração e análise de relatórios resumidos sobre os sistemas de notação da instituição;
c)
Implementação de procedimentos destinados a verificar se as definições de grau e categoria são aplicadas de forma consistente aos diferentes departamentos e áreas geográficas;
d)
Revisão e documentação de quaisquer alterações introduzidas no processo de notação, incluindo as razões subjacentes às mesmas;
e)
Revisão dos critérios de notação, a fim de avaliar se mantêm a capacidade preditiva do risco. As alterações a nível do processo, dos critérios ou dos diferentes parâmetros de notação devem ser documentadas e conservadas em arquivo;
f)
Participação ativa na conceção ou seleção, implementação e validação dos modelos utilizados no processo de notação;
g)
Monitorização dos modelos utilizados no processo de notação;
h)
Permanente revisão e ajustamento dos modelos utilizados no processo de notação.
3. As instituições que utilizem dados partilhados nos termos do artigo 179.o, n.o 2, podem subcontratar as seguintes funções:
a)
Elaboração e fornecimento de informações relevantes para a revisão e seguimento dos graus e categorias de notação;
b)
Elaboração de relatórios resumidos sobre os sistemas de notação da instituição;
c)
Elaboração de informações relevantes para a revisão dos critérios de notação, a fim de avaliar se mantêm a capacidade preditiva do risco;
d)
Documentação das alterações introduzidas no processo, nos critérios de notação ou nos diferentes parâmetros de notação;
e)
Elaboração de informações relevantes para o exame e melhoramento, numa base contínua, dos modelos utilizados no processo de notação.
4. As instituições que aplicam o n.o 3 devem assegurar que as autoridades competentes tenham, junto do terceiro em causa, acesso a todas as informações relevantes que sejam necessárias para analisar a conformidade com os requisitos e a possibilidade de procederem a verificações no local na mesma medida que nas próprias instalações da instituição.
Artigo 191.o
Auditoria interna
A unidade responsável pela auditoria interna ou uma entidade de auditoria independente com características análogas examina, pelo menos anualmente, os sistemas de notação da instituição e respetivo funcionamento, incluindo as operações da respetiva função de crédito e as estimativas de PD, LGD, EL e fatores de conversão. A observância de todos os requisitos aplicáveis é igualmente verificada.
CAPÍTULO 4
Redução do risco de crédito
Secção 1
Definições e Requisitos Gerais
Artigo 192.o
Definições
Para efeitos do presente capítulo, entende-se por:
1) "Instituição mutuante": a instituição que detém a posição em risco em questão;
2) "Operação de empréstimo garantida": qualquer operação que dê origem a uma posição em risco garantida por uma caução e que não inclua uma cláusula que confira à instituição o direito de receber uma margem pelo menos diariamente;
3) "Operação associada ao mercado de capitais": qualquer operação que dê origem a uma posição em risco garantida por uma caução e que inclua uma cláusula que confira à instituição o direito de receber uma margem pelo menos diariamente;
4) "OIC subjacente": um OIC em cujas ações ou unidades de participação investiu outro OIC.
Artigo 193.o
Princípios de reconhecimento dos efeitos das técnicas de redução do risco de crédito
1. Nenhuma posição em risco relativamente à qual a instituição obtenha uma redução do risco do crédito pode produzir um montante ponderado pelo risco ou um montante de perdas esperadas superior a uma posição em tudo o resto idêntica relativamente à qual não se verifique qualquer redução do risco do crédito.
2. Se o montante da posição ponderada pelo risco já tomar em consideração a proteção do crédito nos termos do Capítulo 2 ou do Capítulo 3, consoante aplicável, as instituições não devem tomar em consideração essa proteção de crédito para efeitos dos cálculos ao abrigo do presente Capítulo.
3. Cumprido o disposto nas Secções 2 e 3, as instituições podem alterar o cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco de acordo com o Método Padrão e o cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco e dos montantes das perdas esperadas de acordo com o Método IRB, nos termos das Secções 4, 5 e 6.
4. As instituições devem tratar como cauções o numerário, valores mobiliários ou mercadorias adquiridos, emprestados ou recebidos no âmbito de uma operação de recompra ou de uma operação de concessão ou contração de empréstimos de valores mobiliários ou mercadorias.
5. Se uma instituição que calcula os montantes das posições ponderadas pelo risco de acordo com o Método Padrão utilizar mais de uma forma de redução do risco de crédito para cobrir uma única posição em risco, efetua as duas operações seguintes:
a)
Subdivide a posição em risco em parcelas cobertas por cada tipo de instrumento de redução do risco de crédito;
b)
Calcula separadamente o montante da posição ponderada pelo risco para cada parcela obtida na alínea a) nos termos do Capítulo 2 e do presente capítulo.
6. Se uma instituição que calcula os montantes das posições ponderadas pelo risco de acordo com o Método Padrão cobrir uma única posição em risco com proteção de crédito fornecida por um único prestador e essa proteção tiver diferentes prazos de vencimento, efetua as duas operações seguintes:
a)
Subdivide a posição em risco em parcelas cobertas por cada instrumento de redução do risco de crédito;
b)
Calcula separadamente o montante da posição ponderada pelo risco para cada parcela obtida na alínea a) nos termos do Capítulo 2 e do presente capítulo.
Artigo 194.o
Princípios que regem a elegibilidade das técnicas de redução do risco de crédito
1. A técnica utilizada para prestar proteção de crédito, conjugada com as ações e medidas adotadas e os procedimentos e políticas aplicados pela instituição mutuante devem resultar em acordos de proteção de crédito que produzam efeitos jurídicos e tenham força executiva em todas as jurisdições relevantes.
A instituição mutuante fornece, a pedido da autoridade competente, a versão escrita mais recente do parecer ou pareceres jurídicos independentes e fundamentados que tenha utilizado para determinar se o contrato ou contratos de proteção de crédito satisfazem a condição estabelecida no primeiro parágrafo.
2. A instituição mutuante toma todas as medidas necessárias para garantir a eficácia do mecanismo de proteção de crédito e para dar resposta aos riscos relacionados com esse mecanismo.
3. As instituições só podem reconhecer a proteção real de crédito no cálculo dos efeitos da redução do risco de crédito se os ativos utilizados para proteção preencherem cumulativamente as seguintes condições:
a)
Estão incluídos na lista de ativos elegíveis constante dos artigos 197.o a 200.o, consoante aplicável; e
b)
São suficientemente líquidos e o seu valor ao longo do tempo é suficientemente estável para garantir uma segurança adequada quanto à proteção de crédito obtida tendo em conta o método utilizado para calcular os montantes das posições ponderadas pelo risco e o grau de reconhecimento autorizado.
4. As instituições só podem reconhecer a proteção real de crédito no cálculo dos efeitos da redução do risco de crédito quando a instituição mutuante tiver o direito de liquidar ou reter atempadamente os ativos em que se baseia a proteção em caso de incumprimento, insolvência ou falência - ou qualquer outro evento de crédito previsto na documentação da operação - do devedor e, quando aplicável, do depositário da caução. O nível de correlação entre o valor dos ativos utilizados para a proteção e a qualidade de crédito do devedor não deve ser excessivo.
5. No caso da proteção pessoal de crédito, o prestador da proteção só pode ser considerado elegível nessa qualidade se estiver incluído na lista de prestadores de proteção elegíveis constante dos artigos 201.o ou 202.o, consoante aplicável.
6. No caso da proteção pessoal de crédito, o acordo de proteção só pode ser considerado elegível nessa qualidade se preencher as duas condições seguintes:
a)
Está incluído na lista de acordos de proteção elegíveis constante dos artigos 203.o e 204.o, n.o 1;
b)
Produz efeitos jurídicos e tem força executiva nas jurisdições relevantes, garantindo uma segurança adequada quanto à proteção de crédito obtida tendo em conta o método utilizado para calcular os montantes das posições ponderadas pelo risco e o grau de reconhecimento autorizado.
c)
O prestador da proteção satisfaz os critérios enunciados no n.o 5.
7. A proteção de crédito deve cumprir os requisitos enunciados na Secção 3, consoante aplicável.
8. A instituição deve estar em condições de demonstrar às autoridades competentes que dispõe de procedimentos adequados de gestão do risco para controlar os riscos a que pode ficar exposta em resultado das suas práticas de redução do risco de crédito.
9. Não obstante o facto de uma redução do risco de crédito ter sido tida em conta para efeitos do cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco e, se aplicável, dos montantes das perdas esperadas, as instituições devem continuar a efetuar uma avaliação completa do risco de crédito das posições em risco subjacentes e estar em condições de demonstrar o cumprimento desta obrigação às autoridades competentes. No caso de operações de recompra e de operações de concessão de empréstimos de valores mobiliários ou de concessão ou contração de empréstimos de mercadorias, a posição em risco subjacente é considerada, apenas para efeitos do presente número, o montante líquido da posição em risco.
10. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar em que consistem os ativos suficientemente líquidos e em que circunstâncias pode o valor dos ativos ser considerado suficientemente estável para efeitos do n.o 3;
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 30 de setembro de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Secção 2
Formas Elegíveis de Redução do Risco de Crédito
Subsecção 1
Proteção real de crédito
Artigo 195.o
Compensação entre elementos patrimoniais
As instituições podem utilizar a compensação entre elementos patrimoniais de créditos recíprocos com uma contraparte como forma elegível de redução do risco de crédito.
Sem prejuízo do artigo 196.o, a elegibilidade está limitada aos saldos recíprocos em numerário entre a instituição e a contraparte. As instituições só podem alterar os montantes das posições ponderadas pelo risco e, se for caso disso, os montantes das perdas esperadas no caso de empréstimos e depósitos que as próprias tenham recebido e que sejam objeto de um acordo de compensação entre elementos patrimoniais.
Artigo 196.o
Acordos-quadro de compensação que cobrem operações de recompra, operações de contração e concessão de empréstimos de valores mobiliários ou mercadorias ou outras operações associadas ao mercado de capitais
As instituições que adotam o Método Integral sobre Cauções Financeiras nos termos do artigo 223.o podem levar em conta os efeitos de contratos bilaterais de compensação com uma contraparte que cubram operações de recompra, operações de contração e concessão de empréstimos de valores mobiliários ou mercadorias ou outras operações associadas ao mercado de capitais. Sem prejuízo do artigo 299.o, as cauções recebidas e os valores mobiliários ou mercadorias tomados de empréstimo no âmbito de tais acordos devem satisfazer os requisitos de elegibilidade das cauções fixados nos artigos 197.o e 198.o.
Artigo 197.o
Elegibilidade das cauções no âmbito de todas as metodologias e métodos
1. As instituições podem utilizar os seguintes elementos como cauções elegíveis no âmbito de todas as metodologias e métodos:
a)
Depósitos em numerário junto da instituição mutuante ou instrumentos equiparados a numerário detidos pela mesma;
b)
Títulos de dívida emitidos por administrações centrais ou bancos centrais, cujos valores mobiliários sejam objeto de uma avaliação de crédito por parte de uma ECAI ou agência de crédito à exportação reconhecidas como elegíveis para efeitos do Capítulo 2 que a EBA determinou estarem associadas ao grau 4 ou superior da qualidade de crédito, segundo as regras relativas à ponderação das posições em risco sobre administrações centrais e bancos centrais nos termos do Capítulo 2;
c)
Títulos de dívida emitidos por instituições cujos valores mobiliários sejam objeto de uma avaliação de crédito por parte de uma ECAI que a EBA determinou estar associada ao grau 3 ou superior da qualidade de crédito, segundo as regras relativas à ponderação das posições em risco sobre instituições nos termos do Capítulo 2;
d)
Títulos de dívida emitidos por outras entidades cujos valores mobiliários sejam objeto de uma avaliação de crédito por parte de uma ECAI que a EBA determinou estar associada ao grau 3 ou superior da qualidade de crédito, segundo as regras relativas à ponderação das posições em risco sobre empresas nos termos do Capítulo 2;
e)
Títulos de dívida que sejam objeto de uma avaliação de crédito de curto prazo por parte de uma ECAI que a EBA determinou estar associada ao grau 3 ou superior da qualidade de crédito, segundo as regras relativas à ponderação das posições em risco de curto prazo nos termos do Capítulo 2;
f)
Títulos de capital ou obrigações convertíveis incluídos num índice principal;
g)
Ouro;
h)
Posições de titularização que não sejam posições de retitularização e que sejam objeto de uma avaliação de crédito externa por parte de uma ECAI que a EBA determinou estar associada ao grau 3 ou superior da qualidade de crédito, segundo as regras relativas à ponderação das posições de titularização nos termos do método especificado no Capítulo 5, Secção 3, Subsecção 3.
2. Para efeitos do n.o 1, alínea b), os ‧títulos de dívida emitidos por administrações centrais ou bancos centrais‧ incluem cumulativamente:
a)
Títulos de dívida emitidos por administrações regionais ou autoridades locais em relação às quais as posições em risco são tratadas como posições sobre a administração central de cuja jurisdição dependem nos termos do artigo 115.o, n.o 2;
b)
Títulos de dívida emitidos por entidades do setor público cujas posições em risco são tratadas como posições sobre administrações centrais nos termos do artigo 116.o, n.o 4;
c)
Títulos de dívida emitidos por bancos multilaterais de desenvolvimento aos quais é aplicada uma ponderação de risco de 0 % nos termos do artigo 117.o, n.o 2;
d)
Títulos de dívida emitidos por organizações internacionais às quais é aplicada uma ponderação de risco de 0 % nos termos do artigo 118.o.
3. Para efeitos do n.o 1, alínea c), os ‧títulos de dívida emitidos por instituições‧ incluem cumulativamente:
a)
Títulos de dívida emitidos pelas administrações regionais ou autoridades locais que não sejam os títulos de dívida a que se refere o n.o 2, alínea a);
b)
Títulos de dívida emitidos por entidades do setor público em relação às quais as posições em risco são tratadas nos termos do artigo 116.o, n.os 1 e 2;
c)
Títulos de dívida emitidos por bancos multilaterais de desenvolvimento distintos daqueles aos quais é aplicada uma ponderação de risco de 0 % nos termos do artigo 117.o, n.o 2.
4. As instituições podem utilizar como caução elegível títulos de dívida emitidos por outras instituições e que não sejam objeto de uma avaliação de crédito por parte de uma ECAI, desde que esses títulos de dívida satisfaçam cumulativamente os seguintes critérios:
a)
Estão cotados numa bolsa reconhecida;
b)
São elegíveis como títulos de dívida com prioridade de primeiro grau;
c)
Todas as outras emissões notadas da instituição emitente com a mesma graduação são objeto de uma avaliação de crédito por parte de uma ECAI que a EBA determinou estar associada ao grau 3 ou superior da qualidade de crédito, segundo as regras relativas à ponderação das posições em risco sobre instituições ou das posições em risco de curto prazo a título do Capítulo 2;
d)
A instituição mutuante não dispõe de informação que indique que a emissão justificaria uma avaliação de crédito abaixo da indicada na alínea c);
e)
A liquidez de mercado do instrumento é suficiente para esses fins.
5. As instituições podem utilizar ações ou unidades de participação em OIC como cauções elegíveis quando estiverem cumulativamente preenchidas as seguintes condições:
a)
As unidades ou ações têm uma cotação pública diária;
b)
Os OIC estão limitados, em matéria de investimento, a instrumentos elegíveis para reconhecimento nos termos dos n.os 1 e 2;
c)
Os OIC satisfazem as condições estabelecidas no artigo 132.o, n.o 3.
Se um OIC investir em ações ou unidades de participação de outro OIC, as condições estabelecidas nas alíneas a) a c) do primeiro parágrafo são igualmente aplicáveis a qualquer desses OIC subjacentes.
O facto de OIC utilizar instrumentos derivados para cobrir investimentos autorizados não impede que as unidades de participação ou ações desse organismo sejam elegíveis como caução.
6. Para efeitos do n.o 5, se um OIC ("o OIC inicial"), ou qualquer dos seus OCI subjacentes, não estiver limitado, em matéria de investimentos, a instrumentos elegíveis nos termos dos n.os 1 e 4, as instituições podem utilizar como caução ações ou unidades de participação nesse OIC num montante igual ao valor dos ativos elegíveis detidos por esse OIC, no pressuposto de que o OIC, ou qualquer dos seus OCI subjacentes, investiu em ativos não elegíveis até ao limite máximo permitido no respetivo prospeto ou documento equivalente.
Se qualquer OIC subjacente tiver ele próprio OIC subjacentes, as instituições podem utilizar ações ou unidades de participação no OIC inicial como cauções elegíveis desde que apliquem a metodologia estabelecida no primeiro parágrafo.
Caso os ativos não elegíveis possam vir a assumir um valor negativo devido a passivos ou passivos contingentes resultantes da propriedade, as instituições efetuam as duas operações seguintes:
a)
Calculam o valor total dos ativos não elegíveis;
b)
Se o montante obtido nos termos da alínea a) for negativo, subtraem o valor absoluto desse montante ao valor total dos ativos elegíveis.
7. Relativamente ao n.o 1, alíneas b) a e), quando um título de dívida for objeto de duas avaliações de crédito por ECAI, as instituições aplicam a avaliação menos favorável. Se um título de dívida for objeto de mais de duas avaliações de crédito por ECAI, as instituições aplicam as duas avaliações mais favoráveis. Se as duas notações mais favoráveis forem diferentes, as instituições aplicam a menos favorável das duas.
8. A ESMA elabora projetos de normas técnicas de execução para especificar:
a)
Os índices principais a que se referem o n.o 1, alínea f), do presente artigo, o artigo 198.o, n.o 1, alínea a), o artigo 224.o, n.os 1 e 4, e o artigo 299.o, n.o 2, alínea e);
b)
As bolsas reconhecidas a que se referem o n.o 4, alínea a), do presente artigo, o artigo 198.o, n.o 1, alínea a), o artigo 224.o, n.os 1 e 4, o artigo 299.o, n.o 2, alínea e), o artigo 400.o, n.o 2, alínea k), o artigo 416.o, n.o 3, alínea e), o artigo 428.o, n.o 1, alínea c), e o Anexo III, ponto 72, nas condições estabelecidas no artigo 4.o, n.o 1, ponto 72).
A ESMA apresenta esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 31 de dezembro de 2014.
São conferidas à Comissão competências para adotar as normas técnicas de execução a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1095/2010.
Artigo 198.o
Elegibilidade adicional das cauções nos termos do Método Integral sobre Cauções Financeiras
1. Além da caução estabelecida no artigo 197.o, se uma instituição utilizar o Método Integral sobre Cauções Financeiras definido no artigo 223.o, pode utilizar os seguintes elementos como cauções elegíveis:
a)
Títulos de capital ou obrigações convertíveis não incluídos num índice principal, mas negociados numa bolsa reconhecida;
b)
Ações ou unidades de participação em OIC, quando ambas as seguintes condições estiverem preenchidas:
i)
As unidades ou ações têm uma cotação pública diária;
ii)
O OIC está limitado, em matéria de investimento, a instrumentos elegíveis para reconhecimento nos termos do artigo 197.o, n.os 1 e 4, e aos elementos mencionados na alínea a) do presente parágrafo.
Se um OIC investir em ações ou unidades de participação de outro OIC, as condições definidas nas alíneas a) e b) do presente número são também aplicáveis a qualquer desses OIC subjacentes.
O facto de um OIC utilizar instrumentos derivados para cobrir investimentos autorizados não impede que as ações ou unidades de participação desse organismo sejam elegíveis como caução.
2. Caso o OIC ou qualquer OIC o subjacente não esteja limitado, em matéria de investimentos, aos instrumentos elegíveis para reconhecimento nos termos do artigo 197.o, n.os 1 e 4, nem aos elementos mencionados no n.o 1, alínea a), do presente artigo as instituições podem utilizar ações ou unidades de participação nesse OIC como caução, num montante igual ao valor dos ativos elegíveis detidos por esse OIC, no pressuposto de que o OIC, ou qualquer dos seus OIC subjacentes, investiu em ativos não elegíveis até ao limite máximo permitido no respetivo prospeto ou documento equivalente.
Caso os ativos não elegíveis possam vir a assumir um valor negativo devido a passivos ou passivos contingentes resultantes da propriedade, as instituições efetuam as duas operações seguintes:
a)
Calculam o valor total dos ativos não elegíveis;
b)
Se o montante obtido nos termos da alínea a) for negativo, subtraem o valor absoluto desse montante ao valor total dos ativos elegíveis.
Artigo 199.o
Elegibilidade adicional das cauções nos termos do Método IRB
1. Para além das cauções a que se referem os artigos 197.o e 198.o, as instituições que calculam os montantes das posições ponderadas pelo risco e os montantes das perdas esperadas de acordo com o Método IRB podem também utilizar as seguintes formas de caução:
a)
Cauções imobiliárias nos termos dos n.os 2, 3 e 4;
b)
Montantes a receber nos termos do n.o 5;
c)
Outras cauções de natureza real nos termos dos n.os 6 e 8;
d)
Locação financeira nos termos do n.o 7.
2. Salvo disposição em contrário a título do artigo 124.o, n.o 2, as instituições podem utilizar como cauções elegíveis bens imóveis destinados à habitação que estão ou serão ocupados ou arrendados pelo proprietário, ou pelo beneficiário no caso de sociedades de investimento pessoais, e bens imóveis para fins comerciais, incluindo escritórios e outras instalações comerciais, quando estiverem preenchidas as duas condições seguintes:
a)
O valor do imóvel não depende substancialmente da qualidade de crédito do devedor. Ao determinarem o caráter substancial de tal dependência, as instituições podem excluir as situações em que tanto o valor do imóvel como o desempenho do mutuário sejam afetados por fatores puramente macroeconómicos;
b)
O risco do mutuário não depende substancialmente do rendimento do bem imóvel ou projeto subjacente, mas antes da capacidade subjacente do mutuário para reembolsar a dívida a partir de outras fontes, pelo que o reembolso da linha de crédito não depende substancialmente de qualquer fluxo de caixa gerado pelo bem imóvel subjacente que serve de caução.
3. As instituições podem derrogar o n.o 2, alínea b), relativamente a posições em risco garantidas por bens imóveis destinados à habitação situados no território de um Estado-Membro, se a autoridade competente desse Estado-Membro tiver publicado dados comprovativos da existência de um mercado imobiliário residencial bem desenvolvido e implantado há longa data nesse território, com taxas de perdas que não excedam nenhum dos seguintes limites:
a)
Perdas resultantes de empréstimos garantidos por bens imóveis destinados à habitação até 80 % do valor de mercado ou 80 % do valor de hipoteca do bem, salvo disposição em contrário a título do artigo 124.o, n.o 2, que não excedam 0,3 % dos empréstimos em dívida garantidos por bens imóveis destinados à habitação num determinado ano;
b)
Perdas totais resultantes de empréstimos garantidos por bens imóveis destinados à habitação que não excedam 0,5 % dos empréstimos em dívida garantidos por bens imóveis destinados à habitação num determinado ano.
Quando uma das condições estabelecidas nas alíneas a) ou b) do primeiro parágrafo não for preenchida num determinado ano, as instituições não devem utilizar o tratamento previsto no referido parágrafo até que ambas as condições voltem a estar satisfeitas num ano posterior.
4. As instituições podem derrogar o n.o 2, alínea b), relativamente a bens imóveis para fins comerciais situados no território de um Estado-Membro, se a autoridade competente desse Estado-Membro tiver publicado dados comprovativos da existência de um mercado imobiliário comercial bem desenvolvido e implantado há longa data nesse território, com taxas de perdas que não excedam nenhum dos seguintes limites:
a)
Perdas resultantes de empréstimos garantidos por bens imóveis para fins comerciais até 50 % do valor de mercado ou 60 % do valor de hipoteca do bem que não excedam 0,3 % dos empréstimos em dívida garantidos por bens imóveis para fins comerciais num determinado ano;
b)
Perdas totais resultantes de empréstimos garantidos por bens imóveis para fins comerciais que não excedam 0,5 % dos empréstimos em dívida garantidos por bens imóveis para fins comerciais num determinado ano.
Quando uma das condições estabelecidas nas alíneas a) ou b) do primeiro parágrafo não for preenchida num determinado ano, as instituições não utilizam o tratamento previsto nesse parágrafo até que ambas as condições voltem a estar satisfeitas num ano posterior.
5. As instituições podem utilizar como caução elegível montantes a receber relacionados com uma transação comercial ou com operações com um prazo de vencimento inicial igual ou inferior a um ano. Os montantes a receber elegíveis não incluem os relacionados com titularizações, subparticipações ou derivados de crédito nem montantes devidos por entidades associadas.
6. As autoridades competentes autorizam as instituições a utilizar como cauções elegíveis cauções de natureza real de tipo diferente dos indicados nos n.os 2, 3 e 4, se estiverem cumulativamente preenchidas as seguintes condições:
a)
Existem mercados líquidos, evidenciados por transações frequentes tendo em conta o tipo de ativo, que permitem a alienação das cauções de forma expedita e economicamente eficiente. As instituições avaliam esta condição periodicamente e sempre que exista informação que indique a ocorrência de alterações significativas no mercado;
b)
Existem preços de mercado bem estabelecidos e divulgados publicamente para as cauções. As instituições podem considerar os preços de mercado como bem estabelecidos se os mesmos tiverem como origem fontes de informação fiáveis, tais como índices públicos, e refletirem o preço das transações em condições normais. As instituições podem considerar os preços de mercado como publicamente disponíveis se os mesmos forem divulgados, estiverem facilmente acessíveis e puderem ser obtidos regularmente e sem qualquer ónus administrativo ou financeiro indevido;
c)
A instituição analisa os preços de mercado, o tempo e os custos necessários para ativar a caução e os rendimentos que pode obter a partir da mesma;
d)
A instituição deve demonstrar que os rendimentos obtidos a partir da caução não serão inferiores a 70 % do valor da mesma em mais de 10 % de todas as liquidações para um determinado tipo de caução. Em caso de volatilidade significativa nos preços de mercado, a instituição demonstra, a contento das suas autoridades competentes, que a sua avaliação da caução é suficientemente prudente.
As instituições devem documentar o cumprimento das condições especificadas nas alíneas a) a d) do primeiro parágrafo, bem como das especificadas no artigo 210.o.
7. Sob reserva do disposto no artigo 230.o, n.o 2, se os requisitos estabelecidos no artigo 211.o estiverem satisfeitos, as posições em risco decorrentes de operações nas quais a instituição procede à locação de bens móveis a terceiros podem ser tratadas como empréstimos garantidos pelo tipo de imóvel locado.
8. A EBA divulga uma lista de tipos de cauções de natureza real que as instituições podem ser autorizadas a utilizar pelas suas autoridades competentes nos termos do n.o6.
Artigo 200.o
Outras formas de proteção real de crédito
As instituições podem utilizar as seguintes outras formas de proteção real de crédito como cauções elegíveis:
a)
Depósitos em numerário efetuados junto de uma instituição terceira ou instrumentos equiparados a numerário detidos por uma tal instituição fora do quadro de um acordo de custódia e dados em garantia à instituição mutuante;
b)
Apólices de seguro de vida dadas em garantia à instituição mutuante;
c)
Instrumentos emitidos por instituições terceiras que podem ser objeto de recompra, a pedido, por essa instituição.
Subsecção 2
Proteção pessoal de crédito
Artigo 201.o
Elegibilidade dos prestadores de proteção no âmbito de todos os métodos
1. As instituições podem utilizar como prestadores de proteção pessoal de crédito elegíveis as seguintes entidades:
a)
Administrações centrais e bancos centrais,
b)
Administrações regionais ou autoridades locais;
c)
Bancos multilaterais de desenvolvimento;
d)
Posições em risco sobre organizações internacionais às quais seja aplicado um ponderador de risco de 0 % nos termos do artigo 117.o;
e)
Entidades do setor público cujos créditos sejam tratados nos termos do artigo 116.o;
f)
Instituições e instituições financeiras cujas posições em risco sobre as instituição financeira sejam tratadas como posições em risco sobre instituições nos termos do artigo 119.o, n.o 5;
g)
Outras entidades empresariais, incluindo a empresa-mãe, as filiais e as entidades empresariais ligadas à instituição, se estiver preenchida uma das seguintes condições:
i)
são objeto de uma avaliação de crédito por parte de uma ECAI;
ii)
no caso das instituições que calculam os montantes das posições ponderadas pelo risco e os montantes das perdas esperadas de acordo com o Método IRB, essas outras entidades empresariais não foram objeto de uma avaliação de crédito por parte de uma ECAI reconhecida e são notadas internamente pela instituição;
h)
Contrapartes centrais.
2. Se as instituições calcularem os montantes das posições ponderadas pelo risco e os montantes das perdas esperadas de acordo com o Método IRB, para ser elegível como prestador de proteção pessoal de crédito um garante deve ser objeto de notação interna pela instituição nos termos do Capítulo 3, Secção 6.
As autoridades competentes publicam e mantêm atualizada a lista das instituições financeiras que são prestadores de proteção pessoal de crédito elegíveis nos termos do n.o 1, alínea f), ou dos critérios de identificação desses prestadores de proteção pessoal de crédito elegíveis, juntamente com uma descrição dos requisitos prudenciais aplicáveis, e divulgam a sua lista junto das outras autoridades competentes nos termos do artigo 117.o da Diretiva 2013/36/UE.
Artigo 202.o
Elegibilidade dos prestadores de proteção no âmbito do Método IRB aos quais pode ser aplicado o tratamento estabelecido no artigo 153.o, n.o 3
As instituições podem recorrer a outras instituições, companhias de seguros e de resseguros e agências de crédito à exportação como prestadores de proteção pessoal de crédito elegíveis aos quais pode ser aplicado o tratamento estabelecido no artigo 153.o, n.o 3, se preencherem cumulativamente as seguintes condições:
a)
Dispõem de experiência suficiente em matéria de prestação de proteção pessoal de crédito;
b)
São reguladas de forma equivalente às regras estabelecidas no presente regulamento, ou eram objeto, no momento em que a proteção de crédito foi prestada, de uma avaliação de crédito por parte de uma ECAI reconhecida que a EBA determinou estar associada ao grau 3 ou superior da qualidade de crédito, segundo as regras relativas à ponderação das posições em risco sobre empresas estabelecidas no Capítulo 2;
c)
Eram objeto, no momento em que a proteção de crédito foi prestada ou no decorrer de qualquer período subsequente, de uma notação interna com uma PD equivalente ou inferior à associada ao grau 2 ou superior da qualidade de crédito, de acordo com as regras relativas à ponderação das posições em risco sobre empresas constantes do Capítulo 2;
d)
São objeto de uma notação interna com uma PD equivalente ou inferior à associada ao grau 3 ou superior da qualidade de crédito, de acordo com as regras relativas à ponderação das posições em risco sobre empresas constantes do Capítulo 2.
Para efeitos do presente artigo, a proteção de crédito fornecida por agências de crédito à exportação não beneficia de qualquer contragarantia explícita da administração central.
Artigo 203.o
Elegibilidade das garantias como proteção pessoal de crédito
As instituições podem utilizar garantias como proteção pessoal de crédito elegível.
Subsecção 3
Tipos de derivados
Artigo 204.o
Tipos de derivados de crédito elegíveis
1. As instituições podem utilizar como proteção de crédito elegível os seguintes tipos de derivados de crédito e instrumentos que possam ser compostos por esses tipos de derivados de crédito ou que sejam efetivamente semelhantes de um ponto de vista económico:
a)
Swaps de risco de incumprimento;
b)
Swaps de retorno total;
c)
Títulos de dívida indexados a crédito, na medida do respetivo financiamento em numerário.
Se uma instituição adquirir proteção de crédito através de um swap de retorno total e registar os pagamentos líquidos recebidos sobre o swap como rendimento líquido, mas não registar a deterioração do valor do ativo protegido através de reduções do justo valor ou através de um aumento das reservas, essa proteção de crédito não é considerada elegível.
2. Se uma instituição proceder a uma cobertura interna utilizando um derivado de crédito, a fim de a proteção ser considerada elegível para efeitos do presente capítulo, o risco de crédito transferido para a carteira de negociação deve ser transferido para um ou vários terceiros.
Se tiverem procedido a uma cobertura interna nos termos do primeiro parágrafo e estiverem preenchidos os requisitos do presente capítulo, as instituições aplicam as regras definidas nas Secções 4 a 6 para o cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco e dos montantes das perdas esperadas sempre que adquiram proteção pessoal de crédito.
Secção 3
Requisitos
Subsecção 1
Proteção real de crédito
Artigo 205.o
Requisitos relativos aos acordos de compensação entre elementos patrimoniais (distintos dos acordos-quadro de compensação a que se refere o artigo 206.o)
Os acordos de compensação entre elementos patrimoniais distintos dos acordos-quadro a que se refere o artigo 206.o podem ser considerados como uma redução do risco de crédito elegível, se estiverem cumulativamente reunidas as seguintes condições:
a)
Os acordos produzem efeitos jurídicos e têm força executiva em todas as jurisdições relevantes, incluindo em caso de insolvência ou falência de uma contraparte;
b)
As instituições estão em condições de identificar, em qualquer momento, os ativos e passivos que são objeto desses acordos;
c)
As instituições acompanham e controlam continuamente os riscos associados à cessação da proteção de crédito;
d)
As instituições acompanham e controlam continuamente as posições em risco relevantes numa base líquida.
Artigo 206.o
Requisitos relativos a acordos-quadro de compensação que abrangem operações de recompra, operações de contração e concessão de empréstimos de valores mobiliários ou mercadorias, ou outras operações associadas ao mercado de capitais
Os acordos-quadro de compensação que abranjam operações de recompra, operações de contração ou concessão de empréstimos de valores mobiliários ou mercadorias, ou outras operações associadas ao mercado de capitais podem ser considerados como uma redução do risco de crédito elegível, se a caução prestada no âmbito desses acordos satisfizer cumulativamente os requisitos estabelecidos no artigo 207.o, n.os 2 a 4, e se estiverem cumulativamente reunidas as seguintes condições:
a)
Os acordos produzem efeitos jurídicos e têm força executiva em todas as jurisdições relevantes, incluindo em caso de falência ou insolvência da contraparte;
b)
Concedem à parte não faltosa o direito a rescindir e liquidar de forma atempada todas as operações no âmbito do acordo em caso de incumprimento, mesmo em caso de falência ou insolvência da contraparte;
c)
Preveem a compensação dos ganhos e perdas respeitantes a operações liquidadas no âmbito de um acordo, por forma a que uma parte deva à outra um único montante líquido.
Artigo 207.o
Requisitos relativos às cauções financeiras
1. No âmbito de todas as abordagens e métodos, as cauções financeiras e o ouro são cauções consideradas elegíveis sempre que satisfaçam cumulativamente os requisitos estabelecidos nos n.os 2 a 4.
2. A qualidade de crédito do devedor e o valor da caução não devem ter uma correlação positiva significativa. O facto de o valor da caução ser objeto de uma redução significativa não implica por si só uma deterioração significativa da qualidade do crédito do devedor. O facto de a qualidade do crédito do devedor sofrer uma deterioração não implica por si só uma redução significativa do valor da caução.
Os valores mobiliários emitidos pelo devedor, ou por qualquer entidade relacionada do grupo, não são considerados cauções elegíveis. Não obstante, as emissões, pelo próprio devedor, de obrigações cobertas abrangidas pelo artigo 129.o podem ser consideradas cauções elegíveis se forem dadas em caução para uma operação de recompra, desde que preencham a condição estabelecida no primeiro parágrafo.
3. As instituições devem satisfazer todos os requisitos contratuais e legais no que diz respeito à executoriedade dos acordos de garantia nos termos da legislação aplicável ao seu interesse nas cauções, e tomar todas as medidas necessárias para assegurar essa executoriedade.
As instituições devem ter realizado uma análise jurídica suficiente para confirmar a executoriedade dos acordos de garantia em todas as jurisdições relevantes. Além disso, devem reanalisar a questão, se necessário, para garantir que essa executoriedade se mantém.
4. As instituições devem satisfazer cumulativamente os seguintes requisitos operacionais:
a)
Documentar adequadamente os acordos de garantia e dispor de procedimentos claros e sólidos para a liquidação atempada das cauções;
b)
Utilizar procedimentos e processos sólidos para controlar os riscos decorrentes da utilização de cauções, incluindo o risco de que a proteção de crédito não seja eficaz ou seja menor do que o previsto, os riscos de avaliação, os riscos associados à cessação da proteção de crédito, o risco de concentração decorrente da utilização de garantias e a interação com o perfil de risco geral da instituição;
c)
Ter instituídas políticas e práticas documentadas no que respeita aos tipos e montantes das cauções aceites;
d)
Calcular o valor de mercado das cauções e reavaliá-lo em conformidade, pelo menos semestralmente e sempre que tenham motivos para considerar que ocorreu uma diminuição significativa do respetivo valor de mercado;
e)
Sempre que a caução seja detida por terceiros, tomar as medidas razoáveis para assegurar que esses terceiros isolem a caução em relação aos seus próprios ativos;
f)
Assegurar a disponibilização de recursos suficientes para o funcionamento regular dos acordos de margem sobre derivados OTC e com contrapartes que financiem os valores mobiliários, medido pela prontidão e precisão dos ajustamentos de margem à saída e pelo tempo de resposta dos ajustamentos de margem à entrada;
g)
Ter instituídas políticas de gestão das garantias de modo a controlar, acompanhar e comunicar o seguinte:
i)
os riscos a que os acordos de margem as expõem,
ii)
o risco de concentração em determinados tipos de ativos utilizados como caução,
iii)
a reutilização de cauções, incluindo as potenciais carências de liquidez resultantes da reutilização de cauções recebidas das contrapartes,
iv)
a cedência dos direitos sobre as cauções dadas a contrapartes.
5. Além do cumprimento de todos os requisitos previstos nos n.os 2 a 4, para que uma caução financeira possa ser considerada uma caução elegível de acordo com o Método Simples sobre Cauções Financeiras, o prazo de vencimento residual da proteção deve ser pelo menos igual ao prazo de vencimento residual da posição em risco.
Artigo 208.o
Requisitos aplicáveis às cauções imobiliárias
1. Os bens imóveis só podem ser considerados cauções elegíveis se estiverem cumulativamente reunidos os requisitos definidos nos n.os 2 a 5.
2. Devem estar satisfeitos os seguintes requisitos de segurança jurídica:
a)
As hipotecas ou ónus têm força executiva em todas as jurisdições relevantes no momento da celebração do acordo de crédito e devem ser devidamente registados em tempo oportuno;
b)
Foram cumpridos todos os requisitos legais para o estabelecimento da garantia;
c)
O acordo de proteção, bem como o processo judicial que lhe está subjacente, permitem que a instituição realize o valor da proteção num prazo razoável.
3. Devem ser satisfeitos os seguintes requisitos em matéria de verificação e avaliação dos valores dos imóveis:
a)
As instituições devem verificar o valor dos imóveis frequentemente, pelo menos uma vez por ano, no caso dos imóveis para fins comerciais, e uma vez de três em três anos, no caso dos imóveis destinados à habitação. As instituições devem proceder a verificações mais frequentes quando as condições de mercado estiverem sujeitas a alterações significativas;
b)
A avaliação dos imóveis deve ser revista sempre que as instituições disponham de informação que indique a diminuição substancial do valor do imóvel em relação aos preços gerais do mercado, sendo essa revisão conduzida por um avaliador com as qualificações, capacidades e experiência necessárias e que seja independente do processo de decisão de crédito. Para os empréstimos que excedam 3 milhões de EUR ou 5 % dos fundos próprios da instituição, a avaliação do imóvel deve ser revista por um avaliador com essas características, pelo menos, de três em três anos.
As instituições podem utilizar métodos estatísticos para verificar o valor dos imóveis e identificar aqueles que devem ser reavaliados.
4. As instituições devem documentar devidamente os tipos de imóveis destinados à habitação e de imóveis para fins comerciais que aceitam, bem como as suas políticas de concessão de empréstimos nesse contexto.
5. As instituições devem dispor de procedimentos para verificar se os imóveis tomados como proteção de crédito se encontram adequadamente segurados contra danos.
Artigo 209.o
Requisitos aplicáveis aos montantes a receber
1. Os montantes a receber só podem ser considerados cauções elegíveis se estiverem cumulativamente reunidos os requisitos estabelecidos nos n.os 2 e 3.
2. Devem estar satisfeitos os seguintes requisitos de segurança jurídica:
a)
O mecanismo jurídico pelo qual a caução é prestada à instituição mutuante deve ser sólido e eficaz, garantindo-lhe direitos claros sobre a caução, nomeadamente o direito aos proventos da venda da caução;
b)
As instituições devem tomar todas as medidas necessárias para satisfazer os requisitos locais no que respeita à executoriedade dos seus direitos nos termos da garantia. As instituições mutuantes devem dispor de direitos prioritários sobre as cauções, embora tais direitos possam estar subordinados aos direitos dos credores preferenciais previstos em disposições legais;
c)
As instituições devem ter realizado uma análise jurídica suficiente para confirmar a executoriedade dos acordos de garantia em todas as jurisdições relevantes;
d)
As instituições devem documentar devidamente os seus acordos de garantia e dispor de procedimentos claros e robustos para a cobrança atempada das cauções;
e)
As instituições devem aplicar procedimentos que assegurem o preenchimento de todas as condições legais exigidas para a declaração de incumprimento por parte de um mutuário e para a cobrança atempada das cauções;
f)
Em caso de dificuldades financeiras ou incumprimento por parte de um mutuário, as instituições devem ter autoridade legal para vender ou ceder os montantes a receber a outras partes sem o consentimento dos devedores.
3. Devem estar satisfeitos os seguintes requisitos em matéria de gestão dos riscos:
a)
A instituição deve dispor de um procedimento fiável para determinar o risco de crédito associado aos montantes a receber. Esse procedimento inclui a realização de análises do negócio e do setor de atividade do mutuário, bem como da tipologia de clientes com os quais negoceia. Caso a instituição utilize os seus mutuários para verificar o risco de crédito dos clientes, examina as práticas creditícias do mutuário para verificar a respetiva solidez e credibilidade;
b)
A diferença entre o montante da posição em risco e o valor dos montantes a receber deve refletir todos os fatores relevantes, incluindo os custos de cobrança, a concentração no conjunto de montantes a receber dados em garantia por um mutuário individual e o risco potencial de concentração no que se refere ao total das posições em risco da instituição, para além do controlado pelos procedimentos gerais da instituição. As instituições devem manter em funcionamento um processo de acompanhamento contínuo apropriado aos montantes a receber. Além disso, devem analisar regularmente a conformidade com convenções de empréstimo, restrições ambientais e outros requisitos legais;
c)
Os montantes a receber dados em garantia por um mutuário devem ser diversificados e não estar indevidamente correlacionados com esse mutuário. Quando existir uma correlação positiva substancial, as instituições devem ter em conta os riscos inerentes à fixação de margens para todo o conjunto das garantias;
d)
As instituições não devem utilizar montantes a receber de entidades ligadas a um mutuário, incluindo as respetivas filiais e empregados, na qualidade de proteção de crédito elegível;
e)
As instituições devem dispor de um processo documentado para a cobrança, em situações problemáticas, dos montantes devidos respeitantes a montantes a receber. As instituições devem dispor dos mecanismos necessários à cobrança, mesmo quando normalmente dependem dos seus mutuários para essas cobranças.
Artigo 210.o
Requisitos para outras cauções de natureza real
Outras cauções de natureza real que não sejam bens imóveis podem ser consideradas cauções elegíveis no âmbito do Método IRB se estiverem cumulativamente reunidas as seguintes condições:
a)
O acordo de garantia no quadro do qual a caução de natureza real é fornecida à instituição produz efeitos jurídicos e tem força executiva em todas as jurisdições relevantes, permitindo-lhe realizar o valor da caução num prazo razoável;
b)
Com a única exceção dos direitos prioritários admissíveis a que se refere o artigo 209.o, n.o 2, alínea b), só podem ser consideradas cauções elegíveis as penhoras ou ónus prioritários sobre as cauções e a instituição deve ter prioridade sobre todos os outros mutuantes relativamente às receitas realizadas da caução;
c)
As instituições verificam com frequência o valor da caução, pelo menos uma vez por ano. As instituições devem proceder a verificações mais frequentes quando as condições de mercado estiverem sujeitas a alterações significativas;
d)
O acordo de empréstimo deve incluir uma descrição pormenorizada da caução, bem como especificações pormenorizadas quanto à forma e à frequência da reavaliação;
e)
As instituições devem documentar devidamente, nas suas políticas de crédito e procedimentos internos disponíveis para análise, os tipos de garantias de natureza real que aceitam e as políticas e práticas que seguem no que diz respeito ao montante adequado de cada tipo de caução em relação ao montante da posição em risco;
f)
As políticas de crédito das instituições no que respeita à estrutura das operações devem ter em conta o seguinte:
i)
requisitos apropriados das cauções em relação ao montante da posição em risco,
ii)
possibilidade de liquidar prontamente as cauções,
iii)
possibilidade de estabelecer um preço ou valor de mercado de forma objetiva,
iv)
frequência com que o valor pode ser prontamente obtido, nomeadamente por apreciação ou avaliação profissional,
v)
volatilidade ou proxy da volatilidade do valor da caução.
g)
Nas suas avaliações e reavaliações, as instituições têm plenamente em conta qualquer deterioração ou obsolescência da caução, dando especial atenção aos efeitos da passagem do tempo sobre cauções sensíveis a determinadas tendências ou momentos;
h)
As instituições devem ter o direito de inspecionar fisicamente a caução. Devem dispor igualmente de políticas e procedimentos para o exercício desse direito;
i)
As cauções aceites como proteção devem estar adequadamente seguradas contra o risco de danos e as instituições devem dispor de procedimentos para o respetivo acompanhamento.
Artigo 211.o
Requisitos para considerar como garantidas posições em risco associadas à locação
As instituições devem tratar as posições em risco decorrentes de operações de leasing como operações garantidas pelo tipo de propriedade objeto de leasing, se estiverem cumulativamente preenchidas as seguintes condições:
a)
Estão reunidas as condições previstas nos artigos 208.o ou 210.o, consoante aplicável, para o tipo de propriedade locada poder ser considerado caução elegível;
b)
O locador tem uma gestão adequada dos riscos no que se refere à utilização dada ao ativo locado, à sua localização, à sua idade e à duração prevista da sua utilização, incluindo um acompanhamento adequado do valor da caução;
c)
O locador é o proprietário legal do ativo e pode exercer atempadamente os seus direitos nessa qualidade;
d)
Nos casos em que ainda não tenha sido considerado no cálculo do nível de LGD, a diferença entre o valor do montante não amortizado e o valor de mercado da caução não é tão elevada que resulte numa sobreavaliação da redução do risco de crédito atribuída aos ativos locados.
Artigo 212.o
Requisitos relativos a outras formas de proteção real de crédito
1. Os depósitos em numerário efetuados junto de uma instituição terceira ou os instrumentos equiparados a numerário por ela detidos são elegíveis para o tratamento previsto no artigo 232.o, n.o 1, desde que estejam cumulativamente preenchidas as seguintes condições:
a)
Os direitos do mutuário sobre a instituição terceira foram livremente dados em garantia ou atribuídos à instituição mutuante, essa cessão ou atribuição produz efeitos jurídicos, tem força executiva em todas as jurisdições relevantes e é incondicional e irrevogável;
b)
A instituição terceira foi notificada da cessão em garantia ou da atribuição;
c)
Em resultado dessa notificação, a instituição terceira só pode efetuar pagamentos à instituição mutuante ou só pode efetuar pagamentos a terceiros com o consentimento prévio da instituição mutuante;
2. As apólices de seguro de vida dadas em garantia à instituição mutuante são consideradas cauções elegíveis se estiverem cumulativamente preenchidas as seguintes condições:
a)
A apólice de seguro de vida foi livremente dada em garantia ou atribuída à instituição mutuante;
b)
A companhia que presta o seguro de vida foi notificada da cessão em garantia ou da atribuição e, em resultado da notificação, não pode proceder ao pagamento de montantes previstos no contrato sem o consentimento prévio da instituição mutuante;
c)
A instituição mutuante tem o direito de rescindir a apólice e de receber o valor de resgate em caso de incumprimento do mutuário;
d)
A instituição mutuante foi informada de todas as falhas de pagamentos contratuais por parte do titular da apólice;
e)
A proteção de crédito é fornecida para a totalidade do prazo de empréstimo não vencido. Se tal não for possível pelo facto de a relação de seguro cessar antes do termo da relação de empréstimo, a instituição deve assegurar que o montante decorrente do contrato de seguro lhe garante proteção até ao termo do acordo de crédito;
f)
A cessão em garantia ou atribuição produz efeitos jurídicos e tem força executiva em todas as jurisdições relevantes no momento da celebração do acordo de crédito;
g)
O valor de resgate foi declarado pela companhia que presta o seguro de vida e não pode ser reduzido;
h)
O valor de resgate deve ser pago pela companhia que presta o seguro de vida em tempo oportuno, mediante pedido;
i)
O pagamento do valor de resgate não pode ser solicitado sem a autorização prévia da instituição;
j)
A companhia que presta o seguro de vida é abrangida pela Diretiva 2009/138/CE ou está sujeita a supervisão por uma autoridade competente de um país terceiro que aplica disposições em matéria de supervisão e regulamentação pelo menos equivalentes às aplicadas na União.
Subsecção 2
Proteção pessoal de crédito e títulos de dívida indexados a crédito
Artigo 213.o
Requisitos comuns aplicáveis às garantias e aos derivados de crédito
1. Sob reserva do artigo 214.o, n.o 1, a proteção de crédito resultante de uma garantia ou derivado de crédito pode ser considerada como proteção de crédito pessoal elegível se estiverem cumulativamente reunidas as seguintes condições:
a)
A proteção de crédito é direta;
b)
O âmbito da proteção de crédito está claramente definido e é inquestionável;
c)
O contrato de proteção de crédito não contém qualquer cláusula cujo cumprimento esteja fora do controlo direto do mutuante e que:
i)
permita ao prestador da proteção rescindir unilateralmente a proteção,
ii)
resulte num aumento do custo efetivo da proteção em consequência da deterioração da qualidade de crédito da posição em risco protegida,
iii)
possa impedir que o prestador da proteção seja obrigado a pagar em, tempo oportuno no caso de o devedor inicial não executar algum pagamento devido, ou quando o contrato de leasing tiver expirado para efeitos de reconhecimento do valor residual garantido nos termos do artigo 134.o, n.o 7, e do artigo 166.o, n.o 4,
iv)
possa permitir que o prazo de vida da proteção de crédito seja reduzido pelo prestador da proteção;
d)
O contrato de proteção de crédito produz efeitos jurídicos e tem força executiva em todas as jurisdições relevantes no momento da celebração do acordo de crédito.
2. As instituições devem demonstrar às autoridades competentes que dispõem de sistemas para gerir potenciais concentrações de riscos resultantes da utilização de garantias e derivados de crédito. As instituições devem estar em condições de demonstrar, a contento das autoridades competentes, a forma como a sua estratégia, no que respeita à utilização de instrumentos derivados de crédito e garantias, se articula com a gestão que fazem do seu perfil de risco global.
3. As instituições satisfazem todos os requisitos contratuais e legais no que diz respeito à executoriedade da sua proteção pessoal de crédito nos termos da legislação aplicável ao seu interesse na proteção de crédito e tomam todas as medidas necessárias para assegurar essa executoriedade.
As instituições devem ter realizado uma análise jurídica suficiente para confirmar a executoriedade da proteção pessoal de crédito em todas as jurisdições relevantes. Esta análise deve ser revista, sempre que necessário, de modo a assegurar a continuidade da executoriedade.
Artigo 214.o
Contragarantias prestadas por entidades soberanas e outras entidades do setor público
1. As instituições podem tratar as posições em risco a que se refere o n.o 2 como estando protegidas por uma garantia prestada pelas entidades enumeradas nesse número se estiverem cumulativamente preenchidas as seguintes condições:
a)
A contragarantia cobre todos os elementos do risco de crédito inerentes ao crédito em causa;
b)
Tanto a garantia original como a contragarantia cumprem os requisitos aplicáveis às garantias fixados no artigo 213.o e no artigo 215.o, n.o 1, salvo a obrigatoriedade de a contragarantia ser direta;
c)
A cobertura é sólida e nenhum antecedente sugere que a cobertura da contragarantia não seja equivalente na prática a uma garantia direta prestada pela entidade em questão.
2. O tratamento previsto no n.o 1 é aplicável às posições em risco protegidas por uma garantia contragarantida por qualquer das seguintes entidades:
a)
Uma administração central ou um banco central;
b)
Uma administração regional ou autoridade local;
c)
Uma entidade do setor público sobre a qual os créditos são tratados como créditos sobre a administração central nos termos do artigo 116.o, n.o 4;
d)
Um banco multilateral de desenvolvimento ou organização internacional a que seja aplicado um ponderador de risco de 0 % nos termos, ou por força, do artigo 117.o, n.o 2, e do artigo 118.o, respetivamente;
e)
Uma entidade do setor público sobre a qual os créditos são tratados nos termos do artigo 116.o, n.os 1 e 2.
3. As instituições devem aplicar também o tratamento previsto no n.o 1 a uma posição em risco que não seja contragarantida por uma entidade enumerada no n.o 2, se a contragarantia dessa posição em risco for, por sua vez, diretamente garantida por uma dessas entidades e estiverem preenchidas as condições enunciadas no n.o 1.
Artigo 215.o
Requisitos adicionais aplicáveis às garantias
1. As garantias podem ser consideradas como proteção pessoal de crédito elegível se estiverem cumulativamente preenchidas as condições previstas no artigo 213.o e as seguintes condições:
a)
Em caso de incumprimento ou não pagamento pela contraparte, a instituição mutuante tem o direito de, em tempo oportuno, reclamar ao garante os eventuais montantes devidos a título do crédito ao qual é concedida a proteção, não estando o pagamento pelo garante sujeito à obrigação de a instituição mutuante acionar em primeiro lugar o devedor.
No caso de uma proteção pessoal de crédito que cobre empréstimos hipotecários para habitação, os requisitos do artigo 213.o, n.o 1, alínea c), subalínea iii) e do primeiro parágrafo da presente alínea só têm de ser satisfeitos num prazo de 24 meses;
b)
A garantia constitui uma obrigação assumida pelo garante, de forma explícita e documentada;
c)
Encontra-se preenchida uma das seguintes condições:
i)
a garantia cobre todos os tipos de pagamentos que o devedor deve efetuar relativamente ao crédito,
ii)
se determinados tipos de pagamento estiverem excluídos da garantia, a instituição mutuante ajustou o valor da garantia de modo a refletir a cobertura limitada.
2. No caso das garantias prestadas no âmbito de regimes de garantia mútua ou prestadas ou contragarantidas pelas entidades enumeradas no artigo 214.o, n.o 2, consideram-se satisfeitos os requisitos do n.o 1, alínea a), do presente artigo quando estiver preenchida uma das seguintes condições:
a)
A instituição mutuante tem direito a receber em tempo oportuno um pagamento provisório por parte do garante que preencha as duas condições seguintes:
i)
representa uma estimativa robusta do montante das perdas que a instituição mutuante irá provavelmente sofrer, incluindo as perdas resultantes do não pagamento de juros e de outros tipos de pagamentos que o mutuário está obrigado a efetuar,
ii)
é proporcional à cobertura da garantia;
b)
A instituição mutuante pode demonstrar, a contento das autoridades competentes, que os efeitos da garantia, que também cobre as perdas resultantes do não pagamento de juros e de outros tipos de pagamentos que o mutuário está obrigado a efetuar, justificam esse tratamento.
Artigo 216.o
Requisitos adicionais para os derivados de crédito
1. Um derivado de crédito pode ser considerado como proteção pessoal de crédito elegível se estiverem cumulativamente preenchidas as condições previstas no artigo 213.o e as seguintes condições:
a)
Os eventos de crédito especificados no contrato de derivado de crédito incluem:
i)
a falta de pagamento dos montantes devidos nos termos da obrigação subjacente em vigor no momento de tal falta, com um período de carência igual ou inferior ao período de carência da obrigação subjacente;
ii)
a falência, insolvência ou incapacidade do devedor para pagar as dívidas, o reconhecimento por escrito da sua incapacidade geral para pagar as dívidas no vencimento, e eventos análogos;
iii)
a reestruturação da obrigação subjacente, envolvendo o perdão ou adiamento do pagamento do capital em dívida, dos juros ou comissões, que se traduza num evento de perda de crédito;
b)
No caso de derivados de crédito que preveem uma liquidação em numerário:
i)
as instituições dispõem de um processo de avaliação sólido para estimação de perdas de modo fiável,
ii)
existe um período claramente especificado para a obtenção de avaliações da obrigação subjacente após o evento de crédito;
c)
Se for necessário, para efeitos de liquidação, que o comprador da proteção tenha o direito e a possibilidade de transferir a obrigação subjacente para o prestador da proteção, os termos da obrigação subjacente preveem que o consentimento necessário para a referida transferência não pode ser indevidamente recusado;
d)
A identidade das partes responsáveis por determinar se uma ocorrência constitui um evento de crédito está claramente definida;
e)
A determinação da ocorrência de um evento de crédito não incumbe unicamente ao prestador da proteção;
f)
O comprador da proteção tem o direito ou a possibilidade de informar o prestador da proteção da ocorrência de um evento de crédito.
Se os eventos de crédito não incluírem a reestruturação da obrigação subjacente descrita na alínea a), subalínea iii), a proteção de crédito pode ainda assim ser elegível, sob reserva de uma redução do valor tal como especificado no artigo 233.o, n.o 2;
2. Um desfasamento entre a obrigação subjacente e a obrigação de referência que é utilizada no âmbito do derivado de crédito ou entre a obrigação subjacente e a obrigação utilizada para determinar se ocorreu um evento de crédito só é admissível se estiverem preenchidas as duas condições seguintes:
a)
A obrigação de referência ou a obrigação utilizada para determinar se ocorreu um evento de crédito, conforme o caso, tem um grau de prioridade igual ou inferior à obrigação subjacente;
b)
A obrigação subjacente e a obrigação de referência ou a obrigação utilizada para determinar se ocorreu um evento de crédito, consoante aplicável, têm o mesmo devedor e existem cláusulas de incumprimento cruzado ou de aceleração cruzada que têm força executiva.
Artigo 217.o
Requisitos para a aplicação do tratamento previsto no artigo 153.o, n.o 3
1. Para ser elegível para o tratamento previsto no artigo 153.o, n.o 3, a proteção de crédito resultante de uma garantia ou de um derivado de crédito deve preencher as seguintes condições:
a)
A obrigação subjacente é uma das seguintes posições em risco:
i)
uma posição em risco sobre uma empresa, a que se refere o artigo 147.o, excluindo as empresas de seguros e de resseguros;
ii)
uma posição em risco sobre uma administração regional, autoridade local ou entidade do setor público que não seja tratada como uma posição em risco sobre uma administração central ou um banco central nos termos do artigo 147.o;
iii)
uma posição em risco sobre uma PME, classificada como posição em risco sobre a carteira de retalho nos termos do artigo 147.o, n.o 5;
b)
Os devedores subjacentes não podem ser membros do mesmo grupo que o prestador da proteção;
c)
A posição em risco está coberta por um dos seguintes instrumentos:
i)
derivados de crédito pessoais com um único titular ou garantias com um único titular,
ii)
derivados de crédito do tipo "primeiro incumprimento" (first-to-default) baseados num cabaz,
iii)
derivados de crédito do tipo ‧n-ésimo incumprimento‧ (nth-to-default) baseados num cabaz;
d)
A proteção de crédito satisfaz os requisitos estabelecidos nos artigos 213.o, 215.o e 216.o, consoante aplicável;
e)
O ponderador de risco associado à posição em risco antes da aplicação do tratamento previsto no artigo 153.o, n.o 3, não incorpora ainda nenhum aspeto da proteção de crédito;
f)
A instituição tem o direito e a expectativa de receber os pagamentos do prestador da proteção sem ter de intentar uma ação judicial para obrigar a contraparte a efetuar esses pagamentos. Tanto quanto possível, a instituição deve tomar medidas para se assegurar de que o prestador de proteção está disposto a pagar de imediato em caso de ocorrência de um evento de crédito;
g)
A proteção de crédito adquirida absorve todas as perdas de crédito incorridas relativamente à parte da posição em risco coberta, decorrentes de qualquer dos eventos de crédito definidos no contrato;
h)
Quando a estrutura de desembolso da proteção de crédito envolver uma liquidação com entrega física, existe segurança jurídica quanto à possibilidade de entrega de um empréstimo, obrigação ou passivo contingente;
i)
Uma instituição que pretenda entregar uma obrigação distinta da posição em risco subjacente deve garantir que a obrigação a entregar é suficientemente líquida para que a instituição tenha a possibilidade de a adquirir para entrega nos termos do contrato;
j)
Os termos e condições dos acordos de proteção do crédito foram legalmente confirmados por escrito tanto pelo prestador da proteção como pela instituição;
k)
As instituições dispõem de um processo para identificar correlações excessivas entre a qualidade de crédito de um prestador de proteção e o devedor da posição em risco subjacente, pelo facto de o seu desempenho depender de fatores comuns para além do fator de risco sistemático;
l)
Em caso de proteção contra o risco de redução dos montantes a receber, o vendedor dos montantes a receber adquiridos não é membro do mesmo grupo que o prestador da proteção.
2. Para efeitos do n.o 1, alínea c), subalínea ii), as instituições aplicam o tratamento estabelecido no artigo 153.o, n.o 3, ao ativo do cabaz com o menor montante ponderado pelo risco.
3. Para efeitos do n.o 1, alínea c), subalínea iii), a proteção obtida só é elegível no âmbito deste quadro se também tiver sido obtida proteção elegível para o incumprimento de ordem (n-1) ou se (n-1) dos ativos do cabaz já tiverem sido objeto de incumprimento. Se for esse o caso, as instituições aplicam o tratamento estabelecido no artigo 153.o, n.o 3, ao ativo do cabaz com o menor montante ponderado pelo risco.
Secção 4
Cálculo dos efeitos da redução do risco de crédito
Subsecção 1
Proteção real de crédito
Artigo 218.o
Títulos de dívida indexados a eventos de crédito
Os investimentos em títulos de dívida indexados a eventos de crédito emitidos pela instituição mutuante podem ser tratados como cauções em numerário para efeitos do cálculo do efeito da proteção real de crédito em conformidade com a presente subsecção, desde que o swap de risco de incumprimento embutido no título de dívida indexado a eventos de crédito possa ser considerado proteção pessoal de crédito elegível. Para determinar se o swap de risco de incumprimento embutido num título de dívida indexado a eventos de crédito pode ser considerado proteção pessoal de crédito elegível, a instituição pode considerar satisfeita a condição constante do artigo 194.o, n.o 6, alínea c).
Artigo 219.o
Compensação entre elementos patrimoniais
Os empréstimos contraídos e os depósitos efetuados junto da instituição mutuante sujeitos a compensação entre elementos patrimoniais são tratados por essa instituição como cauções em numerário para calcular o efeito da proteção real de crédito relativamente aos empréstimos e depósitos da instituição mutuante sujeitos a compensação entre elementos patrimoniais denominados na mesma moeda.
Artigo 220.o
Utilização do Método dos Ajustamentos de Volatilidade Regulamentares ou do Método de Ajustamentos de Volatilidade baseado em Estimativas Próprias em acordos-quadro de compensação
1. Quando as instituições calculam o "valor das posições em risco totalmente ajustado (E*)" para as posições em risco sujeitas a um acordo-quadro de compensação elegível que abranja operações de recompra, operações de contração ou concessão de empréstimos de valores mobiliários ou mercadorias ou outras operações associadas ao mercado de capitais, devem calcular os ajustamentos de volatilidade que têm de aplicar utilizando o Método dos Ajustamentos de Volatilidade Regulamentares ou o Método de Ajustamentos de Volatilidade baseado em Estimativas Próprias ("Método baseado em Estimativas Próprias"), tal como definidos nos artigos 223.o a 226.o para o Método Integral sobre Cauções Financeiras.
A utilização do Método baseado em Estimativas Próprias fica sujeita às mesmas condições e requisitos aplicáveis para efeitos do Método Integral sobre Cauções Financeiras.
2. Para efeitos do cálculo de E*, as instituições:
a)
Calculam a posição líquida em cada grupo de valores mobiliários ou em cada tipo de mercadorias deduzindo o montante da subalínea ii) do montante da subalínea i):
i)
valor total de um grupo de valores mobiliários ou de mercadorias do mesmo tipo emprestados, vendidos ou fornecidos ao abrigo do acordo-quadro de compensação,
ii)
valor total de um grupo de valores mobiliários ou de mercadorias do mesmo tipo emprestados, comprados ou recebidos ao abrigo do acordo-quadro de compensação;
b)
Calculam a posição líquida em cada moeda diferente da moeda em que é feita a liquidação do acordo-quadro de compensação deduzindo o montante da subalínea ii) do montante da subalínea i):
i)
soma do valor total dos valores mobiliários denominados nessa moeda emprestados, vendidos ou fornecidos ao abrigo do acordo-quadro de compensação com o montante em numerário nessa moeda emprestado, ou transferido ao abrigo desse acordo,
ii)
soma do valor total dos valores mobiliários denominados nessa moeda tomados de empréstimo, comprados ou recebidos ao abrigo do acordo-quadro de compensação com o montante em numerário nessa moeda tomado de empréstimo ou recebido ao abrigo desse acordo;
c)
Aplicam um ajustamento de volatilidade adequado a um determinado grupo de valores mobiliários ou posição em numerário ao valor absoluto da posição líquida, positiva ou negativa, nos valores mobiliários desse grupo;
d)
Aplicam o ajustamento de volatilidade do risco cambial (fx) à posição líquida, positiva ou negativa, em cada moeda que não seja a moeda de liquidação do acordo-quadro de compensação.
3. As instituições calculam E* de acordo com a seguinte fórmula:
em que:
Ei
=
valor da posição em risco para cada posição i ao abrigo do acordo que se aplicaria na ausência da proteção de crédito, quando as instituições calculam os montantes das posições ponderadas pelo risco de acordo com o Método Padrão, ou quando calculam os montantes das posições ponderadas pelo risco e os montantes das perdas esperadas de acordo com o Método IRB;
Ci
=
valor dos valores mobiliários em cada grupo ou das mercadorias do mesmo tipo tomados de empréstimo, comprados ou recebidos, ou do numerário tomado de empréstimo ou recebido relativamente a cada posição em risco i;
=
posição líquida (positiva ou negativa) num determinado grupo de valores mobiliários j;
=
posição líquida (positiva ou negativa) numa determinada moeda k diferente da moeda de liquidação do acordo, calculada nos termos do n.o 2, alínea b);
=
ajustamento de volatilidade adequado a um determinado grupo de valores mobiliários j;
=
ajustamento de volatilidade cambial para a moeda k.
4. Para efeitos do cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco e dos montantes das perdas esperadas com operações de recompra, operações de contração ou concessão de empréstimos de valores mobiliários ou de mercadorias, ou outras operações associadas ao mercado de capitais abrangidas por acordos-quadro de compensação, as instituições utilizam o valor de E* calculado nos termos do n.o 3 como valor da posição em risco sobre a contraparte, resultante das operações sujeitas ao acordo-quadro de compensação para efeitos do artigo 113.o, no Método Padrão, ou do Capítulo 3, no Método IRB.
5. Para efeitos dos n.os 2 e 3, "grupo de valores mobiliários" significa valores mobiliários emitidos pela mesma entidade, com a mesma data de emissão, o mesmo prazo de vencimento, sujeitos aos mesmos termos e condições e com os mesmos períodos de liquidação, como indicado nos artigos 224.o e 225.o, consoante aplicável.
Artigo 221.o
Utilização do Método dos Modelos Internos em acordos-quadro de compensação
1. Sob reserva da autorização das autoridades competentes, as instituições podem, como alternativa à utilização do Método dos Ajustamentos de Volatilidade Regulamentares ou do Método baseado em Estimativas Próprias para o cálculo do valor em risco totalmente ajustado (E*) resultante da aplicação de um acordo-quadro de compensação elegível que abranja operações de recompra, operações de contração ou concessão de empréstimos de valores mobiliários ou de mercadorias, ou outras operações associadas ao mercado de capitais que não sejam operações sobre derivados, utilizar um método de modelos internos que tenha em conta os efeitos da correlação entre as posições em risco sobre valores mobiliários abrangidas pelo acordo-quadro de compensação, bem como a liquidez dos instrumentos em questão.
2. Sob reserva da autorização das autoridades competentes, as instituições podem também utilizar os seus modelos internos para as operações de empréstimo com imposição de margem, se as operações forem cobertas por um acordo-quadro de compensação bilateral que satisfaça os requisitos estabelecidos no Capítulo 6, Secção 7.
3. Uma instituição pode optar por utilizar um método de modelos internos, independentemente de ter escolhido o Método Padrão ou o Método IRB para o cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco. No entanto, se pretender utilizar um método de modelos internos, deve fazê-lo relativamente a todas as contrapartes e valores mobiliários, com exceção das carteiras não significativas, relativamente às quais pode utilizar o Método dos Ajustamentos de Volatilidade Regulamentares ou o Método baseado em Estimativas Próprias, tal como estabelecido no artigo 220.o.
As instituições que tenham sido autorizadas a utilizar um modelo interno de gestão dos riscos nos termos do Título IV, Capítulo 5, podem usar o método dos modelos internos. Não tendo recebido tal autorização, uma instituição pode ainda solicitar autorização às autoridades competentes para utilizar o método dos modelos internos para efeitos do presente artigo.
4. As autoridades competentes só devem permitir que uma instituição use o método dos modelos internos se considerarem que o sistema de gestão da instituição para os riscos resultantes das operações abrangidas pelo acordo-quadro de compensação é conceptualmente sólido e aplicado com integridade, e se estiverem satisfeitas as seguintes normas qualitativas:
a)
O modelo interno de avaliação dos riscos utilizado para calcular a volatilidade potencial dos preços das operações está perfeitamente integrado no processo diário de gestão dos riscos da instituição e serve de base para reportar as posições em risco à direção de topo da instituição;
b)
A instituição dispõe de uma unidade de controlo dos riscos que satisfaz cumulativamente os seguintes requisitos:
i)
é independente das unidades de negociação e reporta diretamente à direção de topo,
ii)
é responsável pela conceção e aplicação do sistema de gestão dos riscos da instituição,
iii)
elabora e analisa relatórios diários sobre os resultados do modelo de avaliação dos riscos e sobre as medidas adequadas a tomar em termos de limites para as posições;
c)
Os relatórios diários elaborados pela unidade de controlo de riscos são analisados por um nível hierárquico com autoridade bastante para impor reduções das posições assumidas e do risco global;
d)
A instituição dispõe de pessoal suficiente que esteja habilitado a utilizar modelos sofisticados na unidade de controlo dos riscos;
e)
A instituição dispõe de procedimentos estabelecidos para fiscalizar e garantir a conformidade com um conjunto documentado de políticas e controlos internos quanto ao funcionamento global do sistema de avaliação dos riscos;
f)
Os modelos da instituição têm um historial comprovado de precisão razoável na avaliação dos riscos, demonstrado através de verificações a posteriori dos respetivos resultados utilizando dados referentes a um período mínimo de um ano;
g)
A instituição conduz frequentemente um programa rigoroso de testes de esforço, cujos resultados são examinados pela direção de topo e refletidos nas políticas e nos limites que fixa;
h)
A instituição realiza, no quadro do seu processo regular de auditoria interna, uma análise independente do seu sistema de avaliação dos riscos. Essa análise deve incluir tanto as atividades das unidades de negociação como da unidade independente de controlo dos riscos;
i)
Pelo menos uma vez por ano, a instituição reavalia o seu sistema de gestão dos riscos;
j)
O modelo interno satisfaz os requisitos estabelecidos no artigo 292.o, n.os 8 e 9, e no artigo 294.o.
5. O modelo interno de avaliação dos riscos de uma instituição inclui um número suficiente de fatores de risco para abranger todos os riscos significativos em matéria de preços.
As instituições podem utilizar correlações empíricas no interior de uma mesma categoria de risco e em categorias de risco diferentes, se o seu sistema de avaliação das correlações for suficientemente sólido e for aplicado com integridade.
6. As instituições que utilizam o Método dos Modelos Internos calculam E* de acordo com a seguinte fórmula:
em que:
Ei
=
valor da posição em risco para cada posição i ao abrigo do acordo que se aplicaria na ausência da proteção de crédito, quando as instituições calculam os montantes das posições ponderadas pelo risco de acordo com o Método Padrão ou quando calculam os montantes das posições ponderadas pelo risco e os montantes das perdas esperadas de acordo com o Método IRB;
Ci
=
valor dos valores mobiliários tomados de empréstimo, comprados ou recebidos ou do numerário tomado de empréstimo ou recebido relativamente a cada um dessas posições em risco i.
No cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco utilizando modelos internos, as instituições devem utilizar os resultados do modelo relativos ao dia útil anterior.
7. O cálculo da alteração potencial do valor a que se refere o n.o 6.o fica cumulativamente sujeito às seguintes normas:
a)
Ser efetuado pelo menos diariamente;
b)
Ter por base um intervalo de confiança unilateral de 99 %;
c)
Ter por base um período de liquidação equivalente a 5 dias, exceto em caso de operações que não sejam operações de recompra de valores mobiliários ou operações de contração ou concessão de empréstimos de valores mobiliários para as quais é utilizado um período de liquidação equivalente a 10 dias;
d)
Ter por base um período efetivo de observação de pelo menos um ano, salvo se um aumento significativo da volatilidade dos preços justificar um período de observação mais curto;
e)
Utilizar nos respetivos cálculos dados atualizados trimestralmente.
Se uma instituição for parte numa operação de recompra, numa operação de contração ou concessão de empréstimos de valores mobiliários ou de mercadorias, num empréstimo com imposição de margens ou operação semelhante, ou num conjunto de compensação que satisfaça os critérios estabelecidos no artigo 285.o, n.os 2, 3 e 4, o período mínimo de detenção deve ser harmonizado com o período de risco relativo à margem que seria aplicável ao abrigo desses números, em combinação com o artigo 285.o, n.o 5.
8. Para efeitos do cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco e dos montantes das perdas esperadas com operações de recompra, operações de contração ou concessão de empréstimos de valores mobiliários ou de mercadorias, ou outras operações associadas ao mercado de capitais abrangidas por acordos-quadro de compensação, as instituições utilizam o valor de E* calculado nos termos do n.o 6 como valor da posição em risco sobre a contraparte, resultante das operações sujeitas ao acordo-quadro de compensação para efeitos do artigo 113.o, no Método Padrão, ou do Capítulo 3, no Método IRB.
9. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar o seguinte:
a)
Em que consiste uma carteira não significativa para efeitos do n.o 3;
b)
Os critérios para determinar se um modelo interno é sólido e aplicado com integridade para efeitos dos n.os 4 e 5 e dos acordos-quadro de compensação.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 31 de dezembro de 2015.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 222.o
Método Simples sobre Cauções Financeiras
1. As instituições só podem utilizar o Método Simples sobre Cauções Financeiras se calcularem os montantes das posições ponderadas pelo risco de acordo com o Método Padrão. Uma instituição não deve utilizar ao mesmo tempo o Método Simples sobre Cauções Financeiras e o Método Integral sobre Cauções Financeiras, exceto para efeitos do artigo 148.o, n.o 1, e do artigo 150.o, n.o 1. As instituições não devem utilizar esta exceção seletivamente para fins de redução dos seus requisitos de fundos próprios ou de arbitragem regulamentar.
2. No âmbito do Método Simples sobre Cauções Financeiras, as instituições devem atribuir a uma caução financeira elegível um valor igual ao seu valor de mercado, tal como determinado nos termos do artigo 207.o, n.o 4, alínea d).
3. As instituições atribuem às partes dos valores das posições em risco garantidos pelo valor de mercado das cauções elegíveis o ponderador de risco que atribuiriam, nos termos do Capítulo 2, se a instituição mutuante detivesse uma posição em risco direta sobre o instrumento de caução. Para o efeito, o valor da posição em risco de um elemento extrapatrimonial enumerado no Anexo I deve ser igual a 100 % do valor desse elemento, em vez do valor da posição em risco indicado no artigo 111.o, n.o 1.
A ponderação de risco da parte garantida é no mínimo de 20 %, exceto nos casos previstos nos n.os 4 a 6. As instituições devem aplicar ao remanescente do valor da posição em risco o ponderador de risco que atribuiriam a uma posição não garantida sobre a contraparte nos termos do Capítulo 2.
4. As instituições devem aplicar um ponderador de risco de 0 % à parte garantida das posições em risco decorrentes de operações de recompra e de operações de empréstimo de valores mobiliários ou de mercadorias que satisfaçam os critérios do artigo 227.o. Se a contraparte na operação não fizer parte dos principais participantes no mercado, as instituições devem aplicar uma ponderação de risco de 10 %.
5. As instituições devem aplicar um ponderador de risco de 0 %, até ao limite coberto pela garantia, aos valores das posições em risco determinados nos termos do Capítulo 6 no que respeita aos instrumentos derivados constantes do Anexo II e sujeitos a uma avaliação diária ao preço de mercado, garantidos por numerário ou por instrumentos equiparados a numerário em que não existe desfasamento de moedas.
As instituições devem aplicar um ponderador de risco de 10 %, até ao limite coberto pela garantia, aos valores da posição em risco sobre as operações desse tipo garantidas por títulos de dívida emitidos por administrações centrais ou bancos centrais às quais é aplicado um ponderador de risco de 0 % nos termos do Capítulo 2.
6. Para as operações diferentes das são referidas nos n.os 4 e 5, as instituições podem aplicar um ponderador de risco de 0 % se a posição em risco e a caução estiverem denominadas na mesma moeda e se estiver preenchida uma das seguintes condições:
a)
A caução é constituída por um depósito em numerário ou por um instrumento equiparado a numerário;
b)
A caução é constituída por títulos de dívida emitidos por administrações centrais ou bancos centrais elegíveis para um ponderador de risco de 0 % nos termos do artigo 114.o, e o seu valor de mercado foi descontado em 20 %.
7. Para efeitos dos n.os 5 e 6, os títulos de dívida emitidos pelas administrações centrais ou bancos centrais incluem:
a)
Títulos de dívida emitidos por administrações regionais ou autoridades locais em relação às quais as posições em risco são tratadas como posições em risco sobre a administração central de cuja jurisdição dependem nos termos do artigo 115.o;
b)
Títulos de dívida emitidos por bancos multilaterais de desenvolvimento aos quais é aplicada uma ponderação de risco de 0 % nos termos ou por força do artigo 117.o, n.o 2;
c)
Títulos de dívida emitidos por organizações internacionais às quais é aplicada uma ponderação de risco de 0 % nos termos do artigo 118.o.
d)
Títulos de dívida emitidos por entidades do setor público que são tratados como posições em risco sobre administrações centrais nos termos do artigo 116.o, n.o 4.
Artigo 223.o
Método Integral sobre Cauções Financeiras
1. A fim de ter em conta a volatilidade dos preços, ao avaliarem as cauções financeiras para efeitos do Método Integral sobre Cauções Financeiras, as instituições devem aplicar ajustamentos de volatilidade ao valor de mercado das cauções, tal como estabelecido nos artigos 224.o a 227.o.
Se a caução estiver denominada numa moeda diferente da posição em risco subjacente, as instituições devem acrescentar um ajustamento que reflita a volatilidade cambial ao ajustamento de volatilidade aplicável à caução, tal como estabelecido nos artigos 224.o a 227.o.
Para as operações de derivados OTC abrangidas por acordos de compensação reconhecidos pelas autoridades competentes nos termos do Capítulo 6, as instituições devem aplicar um ajustamento de volatilidade que reflita a volatilidade cambial quando existir um desfasamento entre a moeda da caução e a moeda de liquidação. Mesmo quando as operações cobertas pelo acordo de compensação envolverem várias moedas, aplica-se um único ajustamento de volatilidade.
2. No cálculo do valor da caução ajustado pela volatilidade (CVA), as instituições devem considerar o seguinte:
em que:
C
=
valor da caução;
HC
=
ajustamento de volatilidade adequado à caução, tal como calculado nos termos dos artigos 224.o e 227.o.
Hfx
=
ajustamento de volatilidade adequado ao desfasamento entre moedas, tal como calculado nos termos dos artigos 224.o e 227.o.
As instituições utilizam a fórmula constante do presente número no cálculo do valor da caução ajustado pela volatilidade para todas as operações com exceção das operações sujeitas a acordos-quadro de compensação reconhecidos, às quais se aplicam as disposições dos artigos 220.o e 221.o.
3. No cálculo do valor da posição em risco ajustado pela volatilidade (EVA), as instituições devem considerar o seguinte:
em que:
E
=
valor da posição em risco, tal como seria determinado nos termos do Capítulo 2 ou do Capítulo 3, conforme aplicável, se a posição não fosse garantida;
HE
=
ajustamento de volatilidade adequado à posição em risco, calculado nos termos dos artigos 224.o e 227.o.
Para as operações sobre derivados OTC, as instituições devem calcular EVA do seguinte modo:
.
4. Para efeitos do cálculo de E no n.o 3, é aplicável o seguinte:
a)
No caso das instituições que calculem os montantes das posições ponderadas pelo risco de acordo com o Método Padrão, o valor da posição em risco de um elemento extrapatrimonial enumerado no Anexo I deve ser igual a 100 % do valor desse elemento, em vez do valor da posição em risco indicado no artigo 111.o, n.o 1;
b)
As instituições que calculem os montantes das posições ponderadas pelo risco de acordo com o Método IRB devem calcular o valor da posição em risco dos elementos enumerados no artigo 166.o, n.os 8 a 10, aplicando um fator de conversão de 100 % e não os fatores de conversão ou percentagens indicados nesses números.
5. As instituições calculam o valor totalmente ajustado da posição (E*), tendo em conta tanto a volatilidade como os efeitos de redução dos riscos da caução, do seguinte modo:
em que:
EVA
=
valor da posição em risco ajustado pela volatilidade tal como calculado no n.o 3;
CVAM
=
CVA com um ajustamento adicional para qualquer desfasamento nos prazos de vencimento em conformidade com as disposições da Secção 5.
6. As instituições podem calcular os ajustamentos de volatilidade utilizando o Método dos Ajustamentos de Volatilidade Regulamentares a que se refere o artigo 224.o ou o Método baseado em Estimativas Próprias a que se refere o artigo 225.o.
Uma instituição pode optar por utilizar o Método dos Ajustamentos de Volatilidade Regulamentares ou o Método baseado em Estimativas Próprias independentemente de ter escolhido o Método Padrão ou o Método IRB para o cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco.
No entanto, se uma instituição utilizar o Método baseado em Estimativas Próprias, deve fazê-lo relativamente a todos tipos de instrumentos, com exceção das carteiras não significativas, relativamente às quais pode utilizar o Método dos Ajustamentos de Volatilidade Regulamentares.
7. Se a caução for composta por vários elementos elegíveis, as instituições devem calcular o ajustamento de volatilidade (H) do seguinte modo:
em que:
ai
=
proporção do valor de um elemento elegível i relativamente ao valor total da caução;
Hi
=
ajustamento de volatilidade aplicável ao elemento elegível i.
Artigo 224.o
Ajustamento de volatilidade regulamentar de acordo com o Método Integral sobre Cauções Financeiras
1. Os ajustamentos de volatilidade a aplicar pelas instituições de acordo com o Método dos Ajustamentos de Volatilidade Regulamentares, supondo uma reavaliação diária, são os fixados nos Quadros 1 a 4 do presente número.
AJUSTAMENTOS DE VOLATILIDADE
Quadro 1
Grau da qualidade de crédito ao qual está associada a avaliação de crédito do título de dívida
Prazo de vencimento residual
Ajustamentos de volatilidade para títulos de dívida emitidos pelas entidades descritas no artigo 197.o, n.o 1, alínea b)
Ajustamentos de volatilidade para títulos de dívida emitidos pelas entidades descritas no artigo 197.o, n.o 1, alíneas c) e d)
Ajustamentos de volatilidade para posições de titularização que satisfaçam os critérios do artigo 197.o, n.o 1, alínea h)
Período de liquidação de 20 dias (%)
Período de liquidação de 10 dias (%)
Período de liquidação de 5 dias (%)
Período de liquidação de 20 dias (%)
Período de liquidação de 10 dias (%)
Período de liquidação de 5 dias (%)
Período de liquidação de 20 dias (%)
Período de liquidação de 10 dias (%)
Período de liquidação de 5 dias (%)
1
≤ 1 ano
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
1 ≤ 5 anos
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
5 anos
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
22,628
16
11,313
2-3
≤ 1 ano
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
1 ≤ 5 anos
4,243
3
2,121
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
5 anos
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
33,942
24
16,970
4
≤ 1 ano
21,213
15
10,607
N/D
N/D
N/D
N/D
N/D
N/D
1 ≤ 5 anos
21,213
15
10,607
N/D
N/D
N/D
N/D
N/D
N/D
5 anos
21,213
15
10,607
N/D
N/D
N/D
N/D
N/D
N/D
Quadro 2
Grau da qualidade de crédito ao qual está associada a avaliação de crédito de um título de dívida a curto prazo
Ajustamentos de volatilidade para títulos de dívida emitidos pelas entidades descritas no artigo 197.o, n.o 1, alínea b) com avaliações de crédito de curto prazo
Ajustamentos de volatilidade para títulos de dívida emitidos pelas entidades descritas no artigo 197.o, n.o 1, alíneas c) e d), com avaliações de crédito de curto prazo
Ajustamentos de volatilidade para posições de titularização que satisfaçam os critérios do artigo 197.o, n.o 1, alínea h)
Período de liquidação de 20 dias (%)
Período de liquidação de 10 dias (%)
Período de liquidação de 5 dias (%)
Período de liquidação de 20 dias (%)
Período de liquidação de 10 dias (%)
Período de liquidação de 5 dias (%)
Período de liquidação de 20 dias (%)
Período de liquidação de 10 dias (%)
Período de liquidação de 5 dias (%)
1
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
2-3
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
Quadro 3
Outros tipos de caução ou posição em risco
Período de liquidação de 20 dias (%)
Período de liquidação de 10 dias (%)
Período de liquidação de 5 dias (%)
Títulos de capital e obrigações convertíveis de um índice principal
21,213
15
10,607
Outros títulos ou obrigações convertíveis cotados numa bolsa reconhecida
35,355
25
17,678
Numerário
0
0
0
Ouro
21,213
15
10,607
Quadro 4
Ajustamento de volatilidade para desfasamento entre moedas
Período de liquidação de 20 dias (%)
Período de liquidação de 10 dias (%)
Período de liquidação de 5 dias (%)
11,314
8
5,657
2. O cálculo dos ajustamentos de volatilidade nos termos do n.o 1 está sujeito às seguintes condições:
a)
Para operações de empréstimo caucionadas, o período de liquidação é de 20 dias úteis;
b)
Para as operações de recompra, exceto na medida em que envolvam a transferência de mercadorias ou direitos garantidos relativos à titularidade das mercadorias, e operações de concessão ou contração de empréstimos de valores mobiliários, o período de liquidação é de 5 dias úteis;
c)
Para outras operações associadas ao mercado de capitais, o período de liquidação é de 10 dias úteis.
Se uma instituição for parte numa operação ou num conjunto de compensação que satisfaça os critérios estabelecidos no artigo 285.o, n.os 2, 3 e 4, o período mínimo de participação deve ser harmonizado com o período de risco relativo à margem que seria aplicável ao abrigo desses números.
3. Nos Quadros 1 a 4 do n.o 1 e nos n.os 4 a 6, o grau da qualidade de crédito ao qual está associada uma avaliação de crédito de um título de dívida é o grau da qualidade de crédito que a EBA tenha determinado para essa avaliação de crédito nos termos do Capítulo 2.
Para efeitos da determinação do grau da qualidade de crédito ao qual está associada uma avaliação de crédito do título de dívida, conforme referido no primeiro parágrafo, é também aplicável o artigo 197.o, n.o 7.
4. Para os valores mobiliários não elegíveis ou para mercadorias, emprestados ou vendidos no âmbito de operações de recompra, ou de operações de contração ou concessão de empréstimos de valores mobiliários ou de mercadorias, o ajustamento de volatilidade é o mesmo que para os títulos de capital não incluídos num índice principal cotados numa bolsa reconhecida.
5. Para as unidades de participação elegíveis em OIC, o ajustamento de volatilidade é a média ponderada dos ajustamentos de volatilidade que se aplicariam aos ativos em que o fundo investiu, tendo em conta o período de liquidação da operação como especificado no n.o 2.
Se a instituição não tiver conhecimento dos ativos nos quais o fundo investiu, o ajustamento da volatilidade é o ajustamento de volatilidade mais elevado que se aplicaria a qualquer dos ativos em que o fundo está autorizado a investir.
6. Para títulos de dívida não objeto de notação emitidos por instituições e que satisfaçam os critérios de elegibilidade estabelecidos no artigo 197.o, n.o 4, os ajustamentos de volatilidade são os mesmos que os aplicáveis aos valores mobiliários emitidos por instituições ou empresas com uma avaliação externa de crédito associada aos graus 2 ou 3 da qualidade de crédito.
Artigo 225.o
Estimativas próprias dos ajustamentos de volatilidade no âmbito do Método Integral sobre Cauções Financeiras
1. As autoridades competentes devem autorizar as instituições a utilizar as suas próprias estimativas de volatilidade para o cálculo dos ajustamentos de volatilidade a aplicar às cauções e posições em risco, desde que essas instituições satisfaçam os requisitos estabelecidos nos n.os 2 e 3. As instituições que tenham obtido autorização para utilizar as suas próprias estimativas de volatilidade não podem voltar a utilizar outros métodos, salvo por motivos devidamente fundamentados e mediante autorização das autoridades competentes.
Em relação a títulos de dívida que dispõem de uma avaliação de crédito de uma ECAI equivalente a uma recomendação de investimento ou superior, as instituições podem calcular uma estimativa de volatilidade para cada categoria de títulos.
Para títulos de dívida que sejam objeto de uma avaliação de crédito por uma ECAI abaixo do grau equivalente a uma recomendação de investimento, e para outras cauções elegíveis, as instituições calculam os ajustamentos de volatilidade para cada elemento individualmente.
As instituições que utilizem o Método das Estimativas Próprias estimam a volatilidade das cauções ou o desfasamento entre moedas sem ter em conta quaisquer correlações entre a posição não garantida, as cauções ou as taxas de câmbio.
Ao determinar as categorias relevantes, as instituições devem ter em conta o tipo de emitente do valor mobiliário, a avaliação de crédito externa dos valores mobiliários, os respetivos prazos de vencimento residual e a duração modificada. As estimativas da volatilidade devem ser representativas dos valores mobiliários incluídos na categoria pela instituição.
2. O cálculo dos ajustamentos de volatilidade deve satisfazer cumulativamente os seguintes critérios:
a)
As instituições baseiam os seus cálculos num intervalo de confiança unilateral de 99 %;
b)
As instituições baseiam os seus cálculos nos seguintes períodos de liquidação:
i)
20 dias úteis para operações de empréstimo caucionadas;
ii)
5 dias úteis para operações de recompra, exceto na medida em que tais operações envolvam a transferência de mercadorias ou direitos garantidos relativos à titularidade de mercadorias, e operações de contração e concessão de empréstimos de valores mobiliários e mercadorias;
iii)
10 dias úteis para outras operações associadas ao mercado de capitais;
c)
As instituições podem utilizar valores de ajustamento de volatilidade calculados para períodos de liquidação mais curtos ou mais longos, majorados ou minorados no que se refere ao período de liquidação previsto na alínea b) para o tipo de operação em questão, utilizando a fórmula da raiz quadrada do tempo:
em que:
TM
=
período de liquidação relevante;
HM
=
ajustamento de volatilidade baseado no período de liquidação TM;
HN
=
ajustamento de volatilidade baseado no período de liquidação TN.
d)
As instituições devem ter em conta a falta de liquidez dos ativos de qualidade inferior. As instituições ajustam o período de liquidação por excesso quando existirem dúvidas quanto à liquidez das cauções. Devem também identificar as situações em que os dados históricos podem subestimar a volatilidade potencial. Os referidos casos devem ser objeto de um cenário de esforço;
e)
A duração do período histórico de observação que as instituições utilizem para o cálculo dos ajustamentos de volatilidade deve ser de pelo menos um ano. Em relação às instituições que utilizam um sistema de ponderação ou outros métodos no que se refere ao período histórico de observação, a duração efetiva do mesmo não deve ser inferior a um ano. As autoridades competentes podem também exigir que uma instituição calcule os seus ajustamentos de volatilidade utilizando um período de observação mais curto, se considerarem que tal se justifica por um aumento significativo da volatilidade dos preços;
f)
As instituições devem atualizar as suas bases de dados e calcular os ajustamentos de volatilidade pelo menos uma vez de três em três meses. Devem também reavaliar as suas bases de dados sempre que os preços de mercado sofram alterações significativas.
3. A estimativa dos ajustamentos de volatilidade deve satisfazer cumulativamente os seguintes critérios qualitativos:
a)
As instituições utilizam as estimativas de volatilidade no processo diário de gestão dos riscos, nomeadamente em relação aos seus limites internos para as posições em risco;
b)
Se o período de liquidação utilizado por uma instituição no seu processo diário de gestão dos riscos for mais extenso do que o estabelecido na presente secção para o tipo de operações em questão, a instituição deve majorar os seus ajustamentos de volatilidade de acordo com a fórmula da raiz quadrada do tempo estabelecida no n.o 2, alínea c);
c)
Uma instituição deve estabelecer procedimentos para acompanhar e assegurar a conformidade com um conjunto documentado de políticas e controlos no que respeita ao funcionamento do seu sistema de estimação dos ajustamentos de volatilidade e à integração dessas estimativas no seu processo de gestão dos riscos;
d)
No âmbito do processo de auditoria interna das instituições, deve proceder-se regularmente a uma análise independente do respetivo sistema de estimação dos ajustamentos de volatilidade. Pelo menos uma vez por ano, deve ser efetuada uma análise do sistema global para estimar os ajustamentos de volatilidade e da integração desses ajustamentos no processo de gestão dos riscos da instituição. A análise deve abranger pelo menos os seguintes elementos:
i)
A integração dos ajustamentos de volatilidade estimados na gestão diária dos riscos,
ii)
A validação de qualquer alteração significativa no processo de estimação dos ajustamentos de volatilidade,
iii)
A verificação da coerência, atualidade e fiabilidade das fontes de dados utilizadas no sistema de estimação dos ajustamentos de volatilidade, bem como a independência dessas fontes,
iv)
A exatidão e adequação dos pressupostos utilizados no domínio da volatilidade.
Artigo 226.o
Majoração dos ajustamentos de volatilidade no âmbito do Método Integral sobre Cauções Financeiras
Os ajustamentos de volatilidade previstos no artigo 224.o são os ajustamentos de volatilidade que uma instituição deve aplicar no caso de haver reavaliação diária. Da mesma forma, se uma instituição utilizar as suas próprias estimativas dos ajustamentos de volatilidade nos termos do artigo 225.o, deve calculá-los antes de mais com base na reavaliação diária. Se a frequência da reavaliação for inferior à diária, as instituições devem aplicar ajustamentos de volatilidade majorados. As instituições devem calcular esses ajustamentos majorando os ajustamentos de volatilidade considerando a reavaliação diária, através da aplicação da seguinte fórmula da raiz quadrada do tempo:
em que:
H
=
ajustamento de volatilidade a aplicar;
HM
=
ajustamento de volatilidade considerando que existe uma reavaliação diária;
NR
=
número efetivo de dias úteis entre reavaliações;
TM
=
período de liquidação para o tipo de operação em causa.
Artigo 227.o
Condições de aplicação de um ajustamento de volatilidade de 0 % no âmbito do Método Integral sobre Cauções Financeiras
1. No que se refere às operações de recompra e às operações de contração ou concessão de empréstimos de valores mobiliários, se uma instituição utilizar o Método dos Ajustamentos de Volatilidade Regulamentares, nos termos do artigo 224.o, ou o Método das Estimativas Próprias, nos termos do artigo 225.o, e se as condições estabelecidas no n.o 2, alíneas a) a h), se encontrarem preenchidas, as instituições podem, em alternativa à aplicação dos ajustamentos de volatilidade calculados nos termos dos artigos 224.o a 226.o, aplicar um ajustamento de volatilidade de 0 %. As instituições que utilizem o Método dos Modelos Internos definido no artigo 221.o não aplicam o tratamento previsto no presente artigo.
2. As instituições podem aplicar um ajustamento de volatilidade de 0 % se estiverem cumulativamente preenchidas as seguintes condições:
a)
Tanto a posição em risco como a caução são constituídas por numerário ou títulos de dívida emitidos por administrações centrais ou bancos centrais na aceção do artigo 197.o, n.o 1, alínea b), e elegíveis para um ponderador de risco de 0 % nos termos do Capítulo 2;
b)
A posição em risco e a caução estão denominadas na mesma moeda;
c)
O prazo de vencimento da operação não é superior a um dia, ou tanto a posição em risco como a caução estão sujeitas numa base diária a uma avaliação ao preço de mercado ou a ajustamentos de margens;
d)
O período entre a última avaliação ao preço de mercado antes da não reposição de margens pela contraparte e a liquidação da caução não ultrapassa quatro dias úteis;
e)
A operação é liquidada num sistema de liquidação adequado para esse tipo de operações;
f)
A documentação que cobre o acordo ou operação corresponde à documentação normalmente utilizada no mercado para operações de recompra ou operações de contração ou concessão de empréstimos dos valores mobiliários em questão;
g)
A operação é regida por documentação que especifica que, se a contraparte não cumprir uma obrigação de entrega de numerário ou de valores mobiliários ou de constituição de margens, ou se não cumprir de qualquer outro modo as suas obrigações, a operação poderá ser imediatamente interrompida;
h)
A contraparte é considerada um participante principal no mercado pelas autoridades competentes.
3. Os participantes principais no mercado referidos no n.o 2, alínea h), incluem as seguintes entidades:
a)
As entidades mencionadas no artigo 197.o, n.o 1, alínea b), em relação às quais as posições em risco são objeto de um ponderador de risco de 0 % nos termos do Capítulo 2;
b)
Instituições,
c)
Outras posições em risco de empresas financeiras na aceção do artigo 13.o, ponto 25, alíneas b) e d), da Diretiva 2009/138/CE que sejam objeto de um ponderador de risco de 20 % no âmbito do Método Padrão ou que, no caso de instituições que calculam os montantes das posições ponderadas pelo risco e os montantes das perdas esperadas no âmbito do Método IRB, não sejam objeto de uma avaliação de crédito por parte de uma ECAI reconhecida e sejam objeto de notação interna pela instituição;
d)
OIC regulados sujeitos a requisitos de fundos próprios ou a requisitos em matéria de alavancagem,
e)
Fundos de pensões regulados;
f)
Organismos de compensação reconhecidos.
Artigo 228.o
Cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco e dos montantes das perdas esperadas no âmbito do Método Integral sobre Cauções Financeiras
1. No âmbito do Método Padrão, as instituições utilizam o valor de E* calculado nos termos do artigo 223.o, n.o 5, como o valor da posição em risco para efeitos do artigo 113.o. No caso dos elementos extrapatrimoniais enumerados no Anexo I, as instituições devem utilizar o valor de E* como o valor ao qual devem ser aplicadas as percentagens indicadas no artigo 111.o, n.o 1, para calcular o valor da posição em risco.
2. No âmbito do Método IRB, as instituições devem utilizar as LGD efetivas (LGD*) como valor das LGD para efeitos do Capítulo 3. As instituições devem calcular as LGD* do seguinte modo:
em que:
LGD
=
LGD que se aplicaria à posição em risco nos termos do Capítulo 3, se a posição não estivesse garantida;
E
=
valor da posição em risco, nos termos do artigo 223.o, n.o 3;
E*
=
valor em risco totalmente ajustado, nos termos do artigo 223.o, n.o 5.
Artigo 229.o
Princípios de avaliação de outras cauções elegíveis no âmbito do Método IRB
1. Para as garantias imobiliárias, a caução deve ser avaliada por um avaliador independente pelo valor de mercado ou por um valor inferior. As instituições solicitam ao avaliador independente que documente de forma clara e transparente o valor de mercado.
Nos Estados-Membros que estabelecerem critérios rigorosos para a avaliação do valor dos bens hipotecados em disposições legais ou regulamentares, os imóveis podem em alternativa ser avaliados por um avaliador independente pelo valor do bem hipotecado ou por um valor inferior. As instituições devem solicitar ao avaliador independente que não tome em consideração os elementos especulativos na avaliação do valor do bem hipotecado e que documente esse valor de forma clara e transparente.
O valor da caução deve ser o valor de mercado ou o valor do bem hipotecado, reduzido de forma adequada para refletir os resultados das verificações exigidas nos termos do artigo 208.o, n.o 3, e para atender a eventuais créditos anteriores sobre o imóvel.
2. O valor dos montantes a receber corresponde ao montante a receber.
3. As instituições avaliam as cauções de natureza real que não sejam imóveis pelo seu valor de mercado. Para efeitos do presente artigo, o valor de mercado é o montante estimado pelo qual o imóvel seria transacionado à data da avaliação entre um comprador e um vendedor interessados em condições normais de mercado.
Artigo 230.o
Cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco e dos montantes das perdas esperadas para outras cauções elegíveis no âmbito do Método IRB
1. As instituições devem utilizar as LGD* calculadas nos termos do presente número e do n.o 2 como as LGD para efeitos do Capítulo 3.
Se o rácio entre o valor da caução (C) e o valor da posição em risco (E) for inferior ao nível mínimo de garantia exigido para a posição em risco (C*), conforme estabelecido no Quadro 5, as LGD* devem ser as LGD previstas no Capítulo 3 para as posições em risco não garantidas sobre a contraparte. Para este efeito, as instituições devem calcular o montante da posição em risco dos elementos enumerados no artigo 166.o, n.os 8 a 10, utilizando um fator de conversão ou uma percentagem de 100 %, em vez dos fatores de conversão ou das percentagens indicadas nesses números.
Se o rácio entre o valor da caução e o valor da posição em risco exceder um segundo limiar mais elevado de C**, tal como previsto no Quadro 5, as LGD* devem ser as indicadas no Quadro 5.
Se o nível exigido de garantia C** não for alcançado no que se refere à posição em risco como um todo, as instituições devem considerar essa posição como duas posições em risco separadas - uma correspondente à parte em relação à qual o nível exigido de garantia C** se encontra satisfeito e a outra correspondente à parte remanescente da posição.
2. As LGD* aplicáveis e os níveis de garantia exigidos relativamente às partes garantidas da posição em risco constam do Quadro 5 do presente número.
Quadro 5
LGD mínimas para as partes garantidas da posição em risco
LGD* para posições em risco não subordinadas
LGD* para posições em risco subordinadas
Nível mínimo de garantia exigido para a posição em risco (C*)
Nível mínimo de garantia exigido para a posição em risco (C**)
Montantes a receber
35 %
65 %
0 %
125 %
Imóveis destinados à habitação/Imóveis para fins comerciais
35 %
65 %
30 %
140 %
Outras cauções
40 %
70 %
30 %
140 %
3. Em alternativa ao tratamento previsto nos n.os 1 e 2, e sob reserva do artigo 124.o, n.o 2, as instituições podem aplicar um ponderador de risco de 50 % à parte da posição em risco que, dentro dos limites estabelecidos, respetivamente, no artigo 125.o, n.o 2, alínea d), e no artigo 126.o, n.o 2, alínea d), se encontra totalmente garantida por imóveis destinados à habitação ou por imóveis para fins comerciais situados no território de um Estado-Membro, caso estejam cumulativamente reunidas as condições previstas no artigo 199.o, n.o 4.
Artigo 231.o
Cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco e das perdas esperadas no caso de conjuntos de cauções mistas
1. As instituições devem calcular o valor das LGD* a utilizar como LGD para efeitos do Capítulo 3 nos termos dos n.os 2 e 3 se estiverem preenchidas ambas as seguintes condições:
a)
A instituição utiliza o Método IRB para calcular os montantes das posições ponderadas pelo risco e os montantes das perdas esperadas;
b)
Uma posição em risco encontra-se garantida por cauções financeiras e por outras cauções elegíveis.
2. As instituições devem subdividir o valor da posição em risco ajustado pela volatilidade - obtido através da aplicação do ajustamento de volatilidade previsto no artigo 223.o, n.o 5, ao valor da posição em risco - em diferentes parcelas, de modo a obter uma parcela coberta pela caução financeira elegível, uma parcela coberta por montantes a receber, uma parcela coberta pela garantia constituída por imóveis para fins comerciais ou para fins de habitação, uma parcela coberta por outras cauções elegíveis e uma parcela não garantida, consoante aplicável.
3. As instituições calculam as LGD* de cada parcela da posição em risco obtida no n.o 2 separadamente, nos termos das disposições relevantes do presente capítulo.
Artigo 232.o
Outras formas de proteção real de crédito
1. Se estiverem preenchidas as condições estabelecidas no artigo 212.o, n.o 1, os depósitos junto de instituições terceiras podem ser tratados como uma garantia prestada pela instituição terceira.
2. Se estiverem preenchidas as condições estabelecidas no artigo 212.o, n.o 2, as instituições aplicam à parcela da posição em risco garantida pelo valor de resgate corrente das apólices de seguro de vida dadas em garantia à instituição mutuante o seguinte tratamento:
a)
Se a posição em risco estiver sujeita ao Método Padrão, deve ser ponderada pelo risco aplicando os ponderadores de risco especificados no n.o 3;
b)
Se a posição em risco estiver sujeita ao Método IRB, mas não às estimativas das LGD da própria instituição, deve ser-lhe atribuída uma LGD de 40 %.
Em caso de desfasamento entre as moedas, as instituições reduzem o valor corrente de resgate nos termos do artigo 233.o, n.o 3, sendo que o valor da proteção de crédito é o valor corrente de resgate da apólice de seguro de vida.
3. Para efeitos do n.o 2, alínea a), as instituições atribuem os seguintes ponderadores de risco, com base no ponderador de risco atribuído a uma posição em risco prioritária não garantida sobre a empresa que presta o seguro de vida:
a)
Um ponderador de risco de 20 %, se à posição em risco prioritária não garantida sobre a empresa que presta o seguro de vida for aplicado um ponderador de risco de 20 %;
b)
Um ponderador de risco de 35 %, se à posição em risco prioritária não garantida sobre a empresa que presta o seguro de vida for aplicado um ponderador de risco de 50 %;
c)
Um ponderador de risco de 70 %, se à posição em risco prioritária não garantida sobre a empresa que presta o seguro de vida for aplicado um ponderador de risco de 100 %;
d)
Um ponderador de risco de 150 %, se à posição em risco prioritária não garantida sobre a empresa que presta o seguro de vida for aplicado um ponderador de risco de 150 %.
4. As instituições podem tratar os instrumentos resgatáveis à vista elegíveis nos termos do artigo 200.o, alínea c), como uma garantia pela instituição emissora. O valor da proteção de crédito elegível é:
a)
Se o instrumento for resgatável pelo seu valor facial, o valor da proteção é esse montante;
b)
Se o instrumento for resgatável ao preço de mercado, o valor de proteção é o valor do instrumento avaliado da mesma forma que os títulos de dívida que satisfaçam as condições do artigo 197.o, n.o 4.
Subsecção 2
Proteção pessoal de crédito
Artigo 233.o
Avaliação
1. Para efeitos do cálculo dos efeitos da proteção pessoal de crédito em conformidade com a presente subsecção, o valor da proteção pessoal de crédito (G) corresponde ao montante que o prestador da proteção se comprometeu a pagar em caso de incumprimento ou não pagamento por parte do mutuário ou outros eventos de crédito especificados.
2. No caso dos derivados de crédito que não incluam como evento de crédito a reestruturação da obrigação subjacente envolvendo o perdão ou adiamento do pagamento do capital em dívida, dos juros ou comissões, que se traduza num evento de perda de crédito, aplica-se o seguinte:
a)
Se o montante que o prestador da proteção se comprometeu a pagar não for superior ao valor da posição em risco, as instituições reduzem o valor da proteção de crédito calculado nos termos do n.o 1 em 40 %;
b)
Se o montante que o prestador da proteção se comprometeu a pagar for superior ao valor da posição em risco, o valor da proteção de crédito não deve ser superior a 60 % do montante da posição em risco.
3. Se a proteção pessoal de crédito estiver denominada numa moeda diferente da posição em risco, as instituições reduzem o valor da proteção de crédito através da aplicação de um ajustamento de volatilidade do seguinte modo:
em que:
G*
=
montante da proteção de crédito ajustado pelo risco cambial;
G
=
montante nominal da proteção de crédito;
Hfx
=
ajustamento de volatilidade para qualquer desfasamento entre moedas entre a proteção de crédito e a obrigação subjacente, determinado nos termos do n.o 4.
Não existindo desfasamento entre moedas, Hfx é igual a zero.
4. As instituições baseiam os ajustamentos de volatilidade para qualquer desfasamento entre moedas num prazo de liquidação de 10 dias úteis, supondo uma reavaliação diária, e podem calculá-los com base no Método dos Ajustamentos de Volatilidade Regulamentares ou com o Método das Estimativas Próprias, tal como estabelecidos nos artigos 224.o e 225.o, respetivamente. As instituições devem majorar os ajustamentos de volatilidade nos termos do artigo 226.o.
Artigo 234.o
Cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco e dos montantes das perdas esperadas em caso de proteção parcial e divisão em tranches
Se a instituição transferir uma parte do risco associado a um empréstimo para uma ou mais tranches, são aplicáveis as regras fixadas no Capítulo 5. As instituições podem considerar que os limiares de materialidade dos pagamentos, abaixo dos quais não é efetuado qualquer pagamento em caso de perda, são considerados equivalentes a posições de primeira perda mantidas pela instituição e dão origem a uma transferência do risco em tranches.
Artigo 235.o
Cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco no âmbito do Método Padrão
1. Para efeitos do artigo 113.o, n.o 3, as instituições calculam os montantes das posições ponderadas pelo risco de acordo com a seguinte fórmula:
em que:
E
=
valor da posição em risco nos termos do artigo 111.o; para este efeito, o valor da posição em risco de um elemento extrapatrimonial enumerado no Anexo I é equivalente a 100 % do seu valor e não ao valor da posição em risco indicado no artigo 111.o, n.o 1;
GA
=
montante de proteção de risco de crédito (G*) calculado nos termos do artigo 233.o, n.o 3, ajustado para qualquer desfasamento dos prazos de vencimento em conformidade com a Secção 5;
r
=
ponderador aplicado às posições em risco sobre o devedor, como especificado no Capítulo 2;
g
=
ponderador aplicado às posições em risco sobre o prestador de proteção, como especificado no Capítulo 2;
2. Se o montante coberto (GA) for menor do que a posição em risco (E), as instituições só podem aplicar a fórmula prevista no n.o 1 quando as partes protegidas e não protegidas da posição em risco tiverem uma graduação idêntica.
3. As instituições podem alargar o tratamento previsto no artigo 114.o, n.os 4 e 7, a posições em risco ou parcelas de posições em risco garantidas pela administração central ou pelo banco central, se a garantia estiver denominada na moeda nacional do mutuário e a posição em risco for financiada nessa moeda.
Artigo 236.o
Cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco e dos montantes das perdas esperadas no âmbito do Método IRB
1. Para a parte coberta do valor da posição em risco (E), com base no valor ajustado da proteção de crédito GA, a PD para efeitos do Capítulo 3, Secção 4, pode ser a PD do prestador da proteção ou uma PD situada entre a do mutuário e a do garante, se não for considerada garantida a substituição total. No caso de posições em risco subordinadas e da proteção pessoal não subordinada, as LGD a aplicar para efeitos do Capítulo 3, Secção 4, podem ser as associadas a créditos com um grau de prioridade superior.
2. Para qualquer parte não coberta do valor da posição em risco (E), a PD é a do mutuário e as LGD são as da posição em risco subjacente.
3. Para efeitos do presente artigo, GA representa o valor de G* calculado nos termos do artigo 233.o, n.o 3, ajustado adicionalmente para qualquer desfasamento dos prazos de vencimento em conformidade com a Secção 5. E representa o valor da posição em risco, determinado nos termos do Capítulo 3, Secção 5. Para este efeito, as instituições devem calcular o montante da posição em risco dos elementos enumerados no artigo 166.o, n.os 8 a 10, utilizando um fator de conversão ou uma percentagem de 100 %, em vez dos fatores de conversão ou das percentagens indicadas nesses números.
Secção 5
Desfasamento entre prazos de vencimento
Artigo 237.o
Desfasamento entre prazos de vencimento
1. Para efeitos do cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco, existe um desfasamento entre prazos de vencimento quando o prazo de vencimento residual da proteção de crédito é menor do que o prazo da posição em risco protegida. Se a proteção tiver um prazo de vencimento residual inferior a 3 meses e o prazo de vencimento da proteção for menor do que o prazo de vencimento da posição em risco subjacente, essa proteção não pode ser considerada como proteção de crédito elegível.
2. Se existir um desfasamento entre prazos de vencimento, a proteção de crédito não pode ser considerada elegível se estiver preenchida uma das seguintes condições:
a)
O prazo de vencimento inicial da proteção é inferior a 1 ano;
b)
A posição em risco é de curto prazo e está de acordo com as especificações das autoridades competentes para ser considerada como sujeita a um limite mínimo de 1 dia em vez de um limite mínimo de 1 ano relativamente ao prazo de vencimento (M) nos termos do artigo 162.o, n.o 3.
Artigo 238.o
Prazo de vencimento da proteção de crédito
1. Até um máximo de cinco anos, o prazo de vencimento efetivo da posição subjacente é o prazo residual mais longo possível antes de o devedor ter de cumprir as suas obrigações. Sob reserva do n.o 2, o prazo de vencimento da proteção de crédito é o prazo que decorre até à data mais próxima em que a proteção pode cessar ou ser rescindida.
2. Se o prestador da proteção dispuser da opção de rescindir a proteção de forma discricionária, as instituições devem assumir que o prazo de vencimento da proteção é a data mais próxima em que essa opção pode ser exercida. Caso o tomador da proteção tenha a opção de rescindir a proteção, de forma discricionária, e as cláusulas da proteção contenham um incentivo para que a instituição termine a operação antes do prazo de vencimento contratual, o prazo de vencimento da proteção corresponde à data mais próxima daquela em que a opção da instituição pode ser exercida; caso contrário, a instituição pode considerar que a referida opção não afeta o prazo de vencimento da proteção.
3. Se nada impedir que um derivado de crédito cesse antes do termo do período de carência necessário para ocorrer o incumprimento da obrigação subjacente por falta de pagamento, as instituições subtraem ao prazo de vencimento da proteção um período equivalente ao período de carência.
Artigo 239.o
Avaliação da proteção
1. Para operações sujeitas a proteção real de crédito no âmbito do Método Simples sobre Cauções Financeiras, se existir um desfasamento entre o prazo de vencimento da posição em risco e o prazo de vencimento da proteção, a caução não pode ser considerada como proteção real de crédito elegível.
2. Para operações sujeitas a proteção real de crédito no âmbito do Método Integral sobre Cauções Financeiras, as instituições devem refletir o prazo de vencimento da proteção de crédito e da posição em risco no valor ajustado da caução de acordo com a seguinte fórmula:
em que:
CVA
=
o valor da caução ajustado pela volatilidade, tal como especificado no artigo 2338.o, n.o 2, ou o montante da posição em risco, considerando-se o que for mais baixo;
t
=
o número de anos restantes até à data de vencimento da proteção de crédito, calculado de acordo com o artigo 238.o, ou o valor de T, considerando-se o que for mais baixo;
T
=
o número de anos restantes até à data de vencimento da posição em risco, calculado nos termos do artigo 238.o, ou cinco anos, considerando-se o que for mais baixo;
t*
=
0,25.
As instituições devem utilizar CVAM como o CVA ajustado adicionalmente pelo desfasamento entre prazos de vencimento na fórmula de cálculo do valor totalmente ajustado da posição em risco (E*), como estabelecido no artigo 223.o, n.o 5.
3. Para operações sujeitas a proteção pessoal de crédito, as instituições devem refletir o prazo de vencimento da proteção de crédito e da posição em risco no valor ajustado da proteção de crédito, de acordo com a seguinte fórmula:
em que:
GA
=
G* ajustado para qualquer desfasamento entre prazos de vencimento;
G*
=
montante da proteção ajustado para qualquer desfasamento entre moedas;
t
=
o número de anos restantes até à data de vencimento da proteção de crédito calculada de acordo com o artigo 238.o, ou o valor de T, considerando-se o que for mais baixo;
T
=
o número de anos restantes até à data de vencimento da posição em risco calculada nos termos do artigo 238.o, ou cinco anos, considerando-se o que for mais baixo;
t*
=
0,25.
As instituições devem utilizar GA como o valor da proteção para efeitos dos artigos 233.o a 236.o.
Secção 6
Técnicas de redução do risco de crédito baseadas num cabaz de instrumentos
Artigo 240.o
Derivados de crédito do tipo "primeiro incumprimento" (first-to-default)
Quando uma instituição obtém uma proteção de crédito relativamente a várias posições em risco nos termos da qual o primeiro incumprimento nessas posições em risco aciona o pagamento e esse evento de crédito conduz à rescisão do contrato, a instituição pode alterar o cálculo do montante da posição ponderada pelo risco e, se for caso disso, o montante das perdas esperadas da posição em risco que, na ausência da proteção de crédito, daria origem ao menor montante da posição ponderada pelo risco nos termos do presente capítulo.
a)
Para as instituições que utilizam o Método Padrão, o montante da posição ponderada pelo risco é o montante calculado de acordo com o Método Padrão;
b)
Para as instituições que utilizam o Método IRB, o montante da posição ponderada pelo risco corresponde ao montante da posição ponderada pelo risco, calculado nos termos do Método IRB, acrescido de 12,5 vezes o montante das perdas esperadas.
O tratamento previsto no presente artigo só é aplicável se o valor da posição em risco for inferior ou igual ao valor da proteção de crédito.
Artigo 241.o
Derivados de crédito do tipo ‧n-ésimo incumprimento‧ (nth-to-default)
Se for o n-ésimo incumprimento nas posições em risco a acionar o pagamento previsto na proteção de crédito, a instituição que adquire a proteção só pode reconhecer a proteção para efeitos do cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco e, aplicável, os montantes das perdas esperadas, se também tiver sido obtida proteção para os incumprimentos 1 a n-1 ou se já tiverem ocorrido n-1 incumprimentos. Nesses casos, a instituição pode alterar o cálculo do montante da posição ponderada pelo risco e, se aplicável, o montante das perdas esperadas da posição em risco que, na ausência da proteção de crédito, origina o n-ésimo menor montante da posição ponderada pelo risco nos termos do presente capítulo. As instituições devem calcular o n-ésimo montante menor tal como especificado no artigo 240.o, alíneas a) e b).
O tratamento previsto no presente artigo só é aplicável se o valor da posição em risco for inferior ou igual ao valor da proteção de crédito.
Todas as posições em risco do cabaz devem satisfazer os requisitos estabelecidos no artigo 204.o, n.o 2, e no artigo 216.o, n.o 1, alínea d).
CAPÍTULO 5
Titularização
Secção 1
Definições
Artigo 242.o
Definições
Para efeitos do presente capítulo, entende-se por:
1)
"Excedente de fluxos de caixa": fluxos de proveitos financeiros e outras remunerações recebidas relativamente às posições em risco titularizadas, líquidos de custos e de despesas;
2)
"Opção de recompra de posições em risco residuais": opção contratual em que a instituição cedente pode readquirir ou liquidar as posições de titularização antes do reembolso de todas as posições em risco subjacentes, caso o montante das posições em risco residuais seja inferior a um nível especificado;
3)
"Facilidade de liquidez": a posição de titularização decorrente de um acordo contratual de financiamento com o objetivo de assegurar a regularidade dos fluxos de caixa destinados aos investidores;
4)
"KIRB": 8 % dos montantes das posições ponderadas pelo risco que teriam sido calculados nos termos do Capítulo 3, caso a operação de titularização não tivesse ocorrido, acrescido do montante das perdas esperadas associadas a essas posições em risco, calculado de acordo com esse Capítulo;
5)
"Método Baseado em Notações": o método de cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco para posições de titularização nos termos do artigo 261.o;
6)
"Método da fórmula regulamentar": o método de cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco para posições de titularização nos termos do artigo 262.o;
7)
"Posição não objeto de notação": uma posição de titularização que não é objeto de uma avaliação de crédito elegível por parte de uma ECAI, a que se refere a Secção 4;
8)
"Posição objeto de notação": uma posição de titularização que é objeto de uma avaliação do risco de crédito elegível, efetuada por uma ECAI, a que se refere a Secção 4;
9)
"Programa de papel comercial garantido por ativos (ABCP)": um programa de titularização cujos títulos emitidos consistem principalmente em papel comercial com um prazo de vencimento inicial não superior a 1 ano;
10)
"Titularização tradicional": uma titularização que implica a transferência económica das posições em risco titularizadas. Esta operação é realizada através da transferência da propriedade das posições titularizadas da instituição cedente para uma EOET ou através de subparticipações por parte de uma EOET. Os títulos emitidos não constituem obrigações de pagamento da instituição cedente;
11)
"Titularização sintética", uma titularização em que a transferência do risco é obtida pela utilização de derivados de crédito ou garantias e em que as posições em risco objeto de titularização continuam a ser assumidas pela instituição cedente;
12)
"Posição em risco renovável": posição na qual são permitidas flutuações dos saldos pendentes dos clientes, com base nas suas decisões quanto à utilização e reembolso dos empréstimos, até um limite autorizado;
13)
"Titularização renovável": uma titularização cuja própria estrutura é renovável por aditamentos ou retiradas de posições em risco ao conjunto das posições, independentemente de as posições em risco subjacentes serem ou não renováveis;
14)
"Cláusula de amortização antecipada": uma cláusula contratual nas titularizações de posições em risco renováveis ou nas titularizações renováveis que exige, em caso de ocorrência de determinados eventos, que as posições dos investidores sejam resgatadas antes do prazo de vencimento inicialmente previsto para os títulos emitidos;
15)
"Tranche de primeiras perdas": a tranche mais subordinada numa titularização, que é a primeira a suportar as perdas incorridas nas posições em risco titularizadas e oferece, assim, proteção às tranches de segundas perdas e, se for o caso, às tranches hierarquicamente mais elevadas.
Secção 2
Reconhecimento de transferências significativas de risco
Artigo 243.o
Titularização tradicional
1. A instituição cedente numa operação de titularização tradicional pode excluir as posições em risco titularizadas do cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco e dos montantes das perdas esperadas se estiver preenchida uma das seguintes condições:
a)
Considera-se que uma parte significativa do risco de crédito associado às posições em risco titularizadas foi transferida para terceiros;
b)
A instituição cedente aplica uma ponderação de risco de 1 250 % a todas as posições de titularização que detém no quadro da operação de titularização ou deduz essas posições de titularização dos elementos de fundos próprios principais de nível 1, nos termos do artigo 36.o, n.o 1, alínea k).
2. Considera-se que ocorreu uma transferência significativa do risco de crédito nos seguintes casos:
a)
Os montantes das posições ponderadas pelo risco das posições de titularização intermédias (mezzanine) detidas pela instituição cedente no quadro da operação de titularização não excedem 50 % dos montantes das posições ponderadas pelo risco de todas as posições de titularização intermédias envolvidas na titularização;
b)
Nos casos em que uma determinada operação de titularização não envolva qualquer posição de titularização intermédia e o cedente consiga demonstrar que o valor das posições de titularização que estariam sujeitas a uma dedução dos fundos próprios principais de nível 1 ou a uma ponderação de risco de 1 250 % é substancialmente superior a uma estimativa razoável das perdas esperadas das posições titularizadas, a instituição cedente não detém mais de 20 % dos valores em risco das posições de titularização que seriam objeto da dedução do s fundos próprios principais de nível 1 ou da ponderação de risco de 1 250 %;
Quando a possível redução nos montantes das posições ponderadas pelo risco, que a instituição cedente iria conseguir através da titularização, não for justificada por uma transferência comensurável do risco de crédito para terceiros, as autoridades competentes podem decidir, numa base casuística, que não ocorreu uma transferência significativa de risco de crédito para terceiros.
3. Para efeitos do n.o 2, entende-se por posições de titularização intermédias as posições de titularização às quais se aplica uma ponderação de risco inferior a 1 250 % e que têm um grau hierárquico inferior ao grau hierárquico mais elevado da titularização, bem como ao grau de todas as outras posições de titularização envolvidas na titularização às quais seja atribuído um dos seguintes graus nos termos da Secção 4:
a)
No caso de uma posição de titularização abrangida pela Secção 3, Subsecção 3, o grau 1 da qualidade de crédito;
b)
No caso de uma posição de titularização abrangida pela Secção 3, Subsecção 4, o grau 1 ou 2 da qualidade de crédito.
4. Em alternativa aos n.os 2 e 3, as autoridades competentes concedem autorização para que uma instituição cedente considere ter ocorrido uma transferência significativa do risco de crédito se a instituição cedente puder demonstrar, em todos os casos de titularização, que a redução dos requisitos de fundos próprios que obtém através da titularização é justificada por uma transferência comensurável do risco de crédito para terceiros.
Essa autorização só é concedida caso a instituição reúna cumulativamente as seguintes condições:
a)
A instituição dispõe de políticas e metodologias adequadamente sensíveis ao risco para avaliar as transferências de riscos;
b)
A instituição reconheceu igualmente a transferência de risco de crédito para terceiros em cada caso na sua gestão interna dos riscos e na afetação do capital interno.
5. Além dos requisitos previstos nos n.os 1 a 4, consoante aplicável, devem estar cumulativamente preenchidas as seguintes condições:
a)
A documentação relativa à titularização reflete a substância económica da operação;
b)
As posições em risco titularizadas ficam fora do controlo da instituição cedente e dos seus credores, nomeadamente em caso de falência ou de insolvência, devendo essa situação ser confirmada por parecer jurídico, devidamente fundamentado, emitido por entidade qualificada para o efeito;
c)
Os títulos emitidos não constituem obrigações de pagamento da instituição cedente;
d)
A instituição cedente não mantém um controlo efetivo, direto ou indireto, sobre as posições em risco transferidas. Considera-se que a instituição cedente mantém um controlo efetivo sobre as posições em risco transferidas se dispuser do direito de readquirir ao cessionário as posições em risco anteriormente transferidas a fim de poder retirar benefícios das mesmas, ou se estiver obrigada a reassumir o risco transferido. A manutenção, pela instituição cedente, dos direitos ou obrigações ligados à administração das posições em risco transferidas não constitui, por si só, controlo indireto de tais as posições;
e)
A documentação da titularização preenche cumulativamente as seguintes condições:
i)
não contém cláusulas que, salvo no caso de cláusulas de amortização antecipada, exijam que as posições na titularização sejam reforçadas pela instituição cedente, incluindo, sem que tal constitua uma limitação, a alteração dos riscos de crédito subjacentes ou o aumento do rendimento a pagar aos investidores em resposta à deterioração da qualidade de crédito das posições em risco titularizadas,
ii)
não contém cláusulas que aumentem a remuneração a pagar aos detentores de posições na titularização em resposta a uma deterioração da qualidade de crédito do conjunto subjacente,
iii)
indica claramente, quando aplicável, que qualquer compra ou recompra de posições de titularização pelo cedente ou pelo patrocinador para além das suas obrigações contratuais é excecional e só pode ser efetuada nas condições normais do mercado;
f)
Quando existir uma opção de recompra de posições em risco residuais, essa opção preenche também as seguintes condições:
i)
pode ser exercida numa base discricionária por parte da instituição cedente,
ii)
só pode ser exercida quando estiver por amortizar um valor igual ou inferior a 10 % do valor inicial das posições em risco titularizadas,
iii)
não está estruturada de modo a evitar a afetação de perdas a posições de melhoria do risco de crédito ou a outras posições detidas pelos investidores, nem a assegurar de outra forma uma melhoria do risco de crédito.
6. As autoridades competentes mantêm a EBA informada sobre os casos específicos, referidos no n.o 2, em que a possível redução dos montantes das posições ponderadas pelo risco não é justificada por uma transferência comensurável de risco de crédito para terceiros, bem como sobre a utilização que as instituições fazem do n.o 4. A EBA deve exercer um controlo sobre o conjunto de práticas nesta área e, nos termos do artigo 16.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010, elaborar orientações. A EBA revê a implementação dessas orientações pelos Estados-Membros e aconselha a Comissão, até 31 de dezembro de 2017, sobre a necessidade de uma norma técnica vinculativa.
Artigo 244.o
Titularização sintética
1. A instituição cedente numa titularização sintética pode calcular os montantes das posições ponderadas pelo risco e, se aplicável, os montantes das perdas esperadas para as posições em risco titularizadas nos termos do artigo 249.o, se estiver preenchida uma das seguintes condições:
a)
Considera-se que uma parte significativa do risco de crédito foi transferida para terceiros através de uma proteção real ou pessoal do crédito;
b)
A instituição cedente aplica uma ponderação de risco de 1 250 % a todas as posições de titularização que detém no quadro da operação de titularização ou deduz essas posições de titularização dos elementos de fundos próprios principais de nível 1, nos termos do artigo 36.o, n.o 1, alínea k).
2. Considera-se que ocorreu uma transferência significativa do risco de crédito nos seguintes casos:
a)
Os montantes das posições ponderadas pelo risco das posições de titularização intermédias detidas pela instituição cedente na titularização em causa não excedem 50 % dos montantes das posições ponderadas pelo risco de todas as posições de titularização intermédias existentes na titularização;
b)
Nos casos em que uma determinada operação de titularização não envolva qualquer posição de titularização intermédia e o cedente consiga demonstrar que o valor das posições de titularização que estariam sujeitas a uma dedução dos fundos próprios principais de nível 1 ou a uma ponderação de risco de 1 250 % é substancialmente superior a uma estimativa razoável das perdas esperadas das posições titularizadas, a instituição cedente não detém mais de 20 % dos valores em risco das posições de titularização que seriam objeto da dedução dos fundos próprios principais de nível 1 ou da ponderação de risco de 1 250 %;
c)
Quando a possível redução nos montantes das posições ponderadas pelo risco que a instituição cedente iria conseguir através da titularização não é justificada por uma transferência comensurável do risco de crédito para terceiros, a autoridade competente pode decidir, numa base casuística, que não ocorreu uma transferência significativa de risco de crédito para terceiros.
3. Para efeitos do n.o 2, entende-se por posições de titularização intermédias as posições de titularização às quais se aplica uma ponderação de risco inferior a 1 250 % e que têm um grau hierárquico inferior ao grau hierárquico mais elevado na titularização, bem como ao grau de todas as outras posições de titularização envolvidas na titularização às quais seja atribuído um dos seguintes graus nos termos da Secção 4:
a)
No caso de uma posição de titularização abrangida pela Secção 3, Subsecção 3, o grau 1 da qualidade de crédito;
b)
No caso de uma posição de titularização abrangida pela Secção 3, Subsecção 4, o grau 1 ou 2 da qualidade de crédito.
4. Em alternativa aos n.os 2 e 3, as autoridades competentes concedem autorização para que uma instituição cedente considere ter ocorrido uma transferência significativa do risco de crédito se a instituição cedente puder demonstrar, em todos os casos de titularização, que a redução dos requisitos de fundos próprios que obtém através da titularização é justificada por uma transferência comensurável do risco de crédito para terceiros.
Essa autorização só é concedida caso a instituição reúna cumulativamente as seguintes condições:
a)
A instituição dispõe de políticas e metodologias adequadamente sensíveis ao risco para avaliar as transferências de riscos;
b)
A instituição reconheceu igualmente a transferência de risco de crédito para terceiros em cada caso na sua gestão interna dos riscos e na afetação do capital interno.
5. Além dos requisitos previstos nos n.os 1 a 4, consoante aplicável, a transferência deve preencher as seguintes condições:
a)
A documentação relativa à titularização reflete a substância económica da operação;
b)
A proteção de crédito com base na qual o risco de crédito é transferido cumpre o disposto no artigo 247.o, n.o 2;
c)
Os instrumentos utilizados para transferir o risco de crédito não incluem termos ou condições que:
i)
imponham limiares de materialidade significativos, abaixo dos quais se considere que não deve ser acionada a proteção de crédito, caso ocorra um evento de crédito;
ii)
permitam a rescisão da proteção devido à deterioração da qualidade de crédito das posições em risco subjacentes,
iii)
salvo no caso das cláusulas de amortização antecipada, exijam que as posições na operação de titularização sejam reforçadas pela instituição cedente,
iv)
aumentem os custos de proteção do crédito para as instituições ou a remuneração a pagar aos detentores de posições na titularização em resposta a uma deterioração da qualidade de crédito do conjunto subjacente;
d)
Foi obtido um parecer jurídico devidamente fundamentado, emitido por entidade qualificada para o efeito que confirma a executoriedade da proteção de crédito em todas as jurisdições relevantes;
e)
A documentação da operação de titularização indica claramente, quando aplicável, que qualquer compra ou recompra de posições de titularização pelo cedente ou pelo patrocinador para além das suas obrigações contratuais só pode ser efetuada nas condições normais do mercado;
f)
Quando existir uma opção de recompra de posições em risco residuais, essa opção preenche cumulativamente as seguintes condições:
i)
pode ser exercida numa base discricionária por parte da instituição cedente,
ii)
só pode ser exercida quando estiver por amortizar um valor igual ou inferior a 10 % do valor inicial das posições em risco titularizadas,
iii)
não está estruturada de modo a evitar a afetação de perdas a posições de melhoria do risco de crédito ou a outras posições detidas pelos investidores, nem a assegurar de outra forma uma melhoria do risco de crédito.
6. As autoridades competentes mantêm a EBA informada sobre os casos específicos, referidos no n.o 2, em que a possível redução dos montantes das posições ponderadas pelo risco não é justificada por uma transferência comensurável de risco de crédito para terceiros, bem como sobre a utilização que as instituições fazem do n.o 4. A EBA exerce um controlo sobre o conjunto de práticas nesta área e, nos termos do artigo 16.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010, emite orientações. A EBA revê a implementação dessas orientações pelos Estados-Membros e aconselha a Comissão, até 31 de dezembro de 2017, sobre a necessidade de uma norma técnica vinculativa.
Secção 3
Cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco
Subsecção 1
Princípios
Artigo 245.o
Cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco
1. Se uma instituição cedente tiver transferido o risco de crédito significativo associado a posições em risco titularizadas em conformidade com a Secção 2, pode:
a)
No caso de uma titularização tradicional, excluir do cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco e, se relevante, dos montantes das perdas esperadas, as posições em risco que titularizou;
b)
No caso de uma titularização sintética, calcular os montantes das posições ponderadas pelo risco e, se adequado, os montantes das perdas esperadas para as posições objeto de titularização nos termos dos artigos 249.o e 250.o.
2. Se a instituição cedente tiver decidido aplicar o n.o 1, calcula os montantes das posições ponderadas pelo risco previstos no presente capítulo para as posições que eventualmente detenha na titularização.
Se a instituição cedente não tiver transferido o risco significativo de crédito ou tiver decidido não aplicar o n.o 1, não precisa de calcular os montantes das posições ponderadas pelo risco que mantenha no quadro da titularização em causa, mas deve continuar a incluir as posições titularizadas no seu cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco como se não tivessem sido titularizadas.
3. Se existirem posições em risco sobre diferentes tranches de uma titularização, cada posição em risco sobre uma determinada tranche deve ser considerada como uma posição de titularização distinta. Considera-se que os prestadores de proteção de crédito para posições de titularização detêm posições na titularização. As posições de titularização devem incluir as posições em risco sobre uma titularização decorrentes de contratos derivados sobre taxas de juro ou sobre divisas.
4. A menos que uma posição de titularização seja deduzida aos elementos dos fundos próprios principais de nível 1, nos termos do artigo 36.o, n.o 1, alínea k), o montante da posição ponderada pelo risco deve ser incluído no montante total das posições ponderadas pelo risco da instituição para efeitos do artigo 92.o, n.o 3.
5. O montante de uma posição de titularização ponderada pelo risco é calculado aplicando ao valor da posição em risco, calculado de acordo com o artigo 246.o, o ponderador de risco total relevante.
6. O ponderador de risco total é determinado como a soma do ponderador de risco estabelecido no presente capítulo com qualquer ponderador de risco suplementar nos termos do artigo 407.o.
Artigo 246.o
Valor da posição em risco
1. O valor da posição em risco é calculado do seguinte modo:
a)
Quando uma instituição calcula os montantes das posições ponderadas pelo risco nos termos da Subsecção 3, o valor da posição em risco para uma posição de titularização patrimonial é o seu valor contabilístico remanescente depois de terem sido aplicados os ajustamentos para risco específico de crédito tratados nos termos do artigo 110.o;
b)
Quando uma instituição calcula os montantes das posições ponderadas pelo risco nos termos da Subsecção 4, o valor da posição em risco para uma posição de titularização patrimonial é o seu valor contabilístico medido sem tomar em consideração quaisquer ajustamentos para risco de crédito tratados nos termos do artigo 110.o que tenham sido efetuados;
c)
Quando uma instituição calcula os montantes das posições ponderadas pelo risco nos termos da Subsecção 3, o valor da posição em risco para uma posição de titularização extrapatrimonial é o seu valor nominal, deduzido de quaisquer ajustamentos para risco específico de crédito a essa posição de titularização e multiplicado por um fator de conversão previsto no presente capítulo. Salvo indicação em contrário, o fator de conversão é de 100 %;
d)
Quando uma instituição calcula os montantes das posições ponderadas pelo risco nos termos da Subsecção 4, o valor da posição em risco para uma posição de titularização extrapatrimonial é o seu valor nominal multiplicado por um fator de conversão previsto no presente capítulo. Salvo indicação em contrário, o fator de conversão é de 100 %;
e)
O valor da posição em risco para o risco de crédito de contraparte de um instrumento derivado constante do Anexo II é determinado nos termos do Capítulo 6.
2. Quando uma instituição dispuser de duas ou mais posições sobrepostas numa titularização deve, na medida em que estiverem sobrepostas, incluir no seu cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco apenas a posição ou a parte de uma posição que conduz a montantes das posições ponderadas pelo risco mais elevados. A instituição pode também reconhecer a referida sobreposição entre os requisitos de fundos próprios relativos às posições da carteira de negociação e os requisitos de fundos próprios relativos às posições de titularização não incluídos na carteira de negociação, desde que possa calcular e comparar os requisitos de fundos próprios para as posições relevantes. Para efeitos do presente número, haverá sobreposição se as posições representarem, no todo ou em parte, uma exposição ao mesmo risco, de tal modo que, na medida em que estiverem sobrepostas, possam ser consideradas uma única posição em risco.
3. Quando o artigo 268.o, alínea c), for aplicável a posições sobre o ABCP, a instituição pode utilizar o ponderador de risco atribuído a uma facilidade de liquidez a fim de calcular o montante da posição ponderada pelo risco para o ABCP, desde que 100 % do ABCP emitido pelo programa seja coberto por esta ou por outras facilidades de liquidez e que todas essas facilidades de liquidez tenham o mesmo grau de prioridade que o ABCP, constituindo posições sobrepostas.
A instituição notifica as autoridades competentes da utilização que faz desse tratamento.
Artigo 247.o
Reconhecimento da redução do risco de crédito para as posições de titularização
1. Uma instituição pode reconhecer a proteção real ou pessoal de crédito obtida relativamente a posições de titularização nos termos do Capítulo 4 e sob reserva dos requisitos previstos no presente capítulo e no Capítulo 4.
A proteção real de crédito elegível está limitada a cauções financeiras elegíveis para o cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco nos termos do Capítulo 2, conforme estabelecido no Capítulo 4, e o reconhecimento está sujeito ao cumprimento dos requisitos relevantes previstos no Capítulo 4.
2. A proteção pessoal de crédito elegível e os prestadores de proteção pessoal de crédito estão limitados àqueles que são elegíveis nos termos do Capítulo 4, e o reconhecimento está sujeito ao cumprimento dos requisitos relevantes previstos no Capítulo 4.
3. Em derrogação do n.o 2, os prestadores de proteção pessoal de crédito elegíveis enumerados no artigo 201.o, n.o 1, alíneas a) a h), com exceção das contrapartes centrais qualificadas, devem ser objeto de uma avaliação de crédito por parte de uma ECAI reconhecida em relação à qual tenha sido determinado que está associada ao grau 3 ou superior da qualidade de crédito a título do artigo 136.o e que se encontrava associada ao grau 2 ou superior da qualidade de crédito no momento em que a proteção do risco de crédito foi reconhecida pela primeira vez. As instituições que disponham de uma autorização para aplicar o Método IRB a uma posição em risco direta sobre o prestador da proteção podem avaliar a elegibilidade de acordo com o primeiro período com base na equivalência entre a PD do prestador da proteção e a PD associada aos graus da qualidade de crédito a que se refere o artigo 136.o.
4. Em derrogação do n.o 2, as EOET são prestadores de proteção elegíveis se detiverem ativos considerados cauções financeiras elegíveis e relativamente aos quais não existam direitos ou direitos contingentes com prioridade superior ou igual aos direitos contingentes da instituição que recebe a proteção pessoal de crédito e se estiverem cumulativamente satisfeitos os requisitos previstos no Capítulo 4 para o reconhecimento das cauções financeiras. Nesses casos, o GA (montante da proteção ajustado por qualquer desfasamento entre moedas e por qualquer desfasamento entre prazos de vencimento de acordo com o disposto no Capítulo 4) deve limitar-se ao valor de mercado ajustado pela volatilidade dos ativos e g (ponderador de risco aplicável às posições em risco sobre o prestador da proteção especificado no Método Padrão) deve ser calculado como o ponderador de risco médio ponderado que seria aplicado a esses ativos como cauções financeiras no âmbito do Método Padrão.
Artigo 248.o
Apoio implícito
1. Uma instituição patrocinadora ou cedente que relativamente a uma operação de titularização faça uso do artigo 245.o, n.os 1 e 2, para o cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco, ou que tenha vendido instrumentos da sua carteira de negociação de tal modo que já não tem de manter fundos próprios por conta dos riscos inerentes a esses instrumentos, não deve prestar apoio à titularização para além das suas obrigações contratuais, com o objetivo de reduzir as perdas potenciais ou efetivas dos investidores. Não se considera que uma operação visa prestar apoio se for executada em condições normais de mercado e tida em conta na avaliação da transferência significativa de riscos. Qualquer operação desse tipo deve, independentemente de prestar ou não apoio, ser notificada às autoridades competentes e ser objeto do processo de avaliação e aprovação de créditos da instituição. Ao avaliar se a operação não está estruturada para prestar apoio, a instituição pondera devidamente pelo menos os seguintes aspetos:
a)
Preço da recompra;
b)
Posição de capital e de liquidez da instituição antes e após a recompra;
c)
Desempenho das posições em risco titularizadas;
d)
Desempenho das posições de titularização.
e)
Impacto do apoio nas perdas esperadas que serão incorridas pelo cedente relativamente aos investidores.
2. A EBA elabora, nos termos do artigo 16.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010, orientações que especifiquem em que consistem as condições normais de mercado em que circunstâncias uma operação não está estruturada para prestar apoio.
3. Se uma instituição cedente ou uma instituição patrocinadora não cumprir o n.o 1, em relação a uma operação de titularização, deve no mínimo deter fundos próprios relativamente a todas as posições em risco titularizadas como se as mesmas não tivessem sido objeto da titularização.
Subsecção 2
Cálculo pelas instituições cedentes dos montantes das posições ponderadas pelo risco no quadro de uma operação de titularização sintética
Artigo 249.o
Tratamento geral
No cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco para as posições em risco titularizadas, se estiverem preenchidas as condições do artigo 244.o, a instituição cedente de uma titularização sintética deve, nos termos do artigo 250.o, utilizar as metodologias de cálculo relevantes previstas na presente secção e não as definidas no Capítulo 2. Para as instituições que calculam os montantes das posições ponderadas pelo risco e os montantes das perdas esperadas nos termos do Capítulo 3, o montante das perdas esperadas no que se refere às referidas posições em risco é igual a zero.
Os requisitos do primeiro parágrafo são aplicáveis à totalidade do conjunto de posições em risco incluídas na operação de titularização. Sob reserva do artigo 250.o, a instituição cedente calcula os montantes das posições ponderadas pelo risco relativamente a todas as tranches da operação de titularização em conformidade com as disposições da presente secção, nomeadamente àquelas para as quais a instituição reconhece uma redução do risco de crédito nos termos do artigo 247.o, caso em que o ponderador de risco a aplicar à posição pode ser alterado nos termos do Capítulo 4, sob reserva dos requisitos previstos no presente capítulo.
Artigo 250.o
Tratamento dos desfasamentos entre prazos de vencimento no quadro de titularizações sintéticas
Para efeitos do cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco nos termos do artigo 249.o, qualquer desfasamento dos prazos de vencimento entre a proteção de crédito que constitui uma tranche e com base na qual se estabelece a transferência de risco e as posições em risco titularizadas deve ser tido em conta do seguinte modo:
a)
O prazo de vencimento considerado para as posições em risco titularizadas é o prazo de vencimento mais longo dessas posições, com um máximo de 5 anos. O prazo de vencimento da proteção de crédito é determinado nos termos do Capítulo 4;
b)
As instituições cedentes devem ignorar qualquer desfasamento entre prazos de vencimento no cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco para as tranches que nos termos da presente secção sejam objeto de uma ponderação de risco de 1 250 %. Para todas as outras tranches, o tratamento do desfasamento entre prazos de vencimento previsto no Capítulo 4 deve ser aplicado de acordo com a seguinte fórmula:
em que:
RW*
=
montantes das posições ponderadas pelo risco para efeitos do artigo 92.o, n.o 3, alínea a);
RWAss
=
montantes das posições ponderadas pelo risco para as posições em risco se não tivesse ocorrido a titularização, calculados pro rata;
RWSP
=
montantes das posições ponderadas pelo risco calculados nos termos do artigo 249.o, se não houvesse desfasamento entre os prazos de vencimento;
T
=
prazo de vencimento das posições em risco subjacentes, expresso em anos;
t
=
prazo de vencimento de proteção de crédito, expresso em anos;
t*
=
0,25.
Subsecção 3
Cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco no âmbito do método padrão
Artigo 251.o
Ponderadores de risco
Sob reserva do artigo 252.o, as instituições calculam o montante das posições ponderadas pelo risco numa titularização ou retitularização objeto de notação aplicando o ponderador de risco relevante ao valor das posições em risco.
O ponderador de risco relevante é o definido no Quadro 1, ao qual está associada a avaliação de crédito da posição em risco nos termos da Secção 4.
Quadro 1
Grau da qualidade de crédito
1
2
3
4 (apenas para as avaliações de crédito que não sejam de curto prazo)
Todos os outros graus da qualidade de crédito
Posições de titularização
20 %
50 %
100 %
350 %
1 250 %
Posições de retitularização
40 %
100 %
225 %
650 %
1 250 %
Sob reserva dos artigos 252.o a 255.o, o montante da posição ponderada pelo risco de uma posição de titularização não objeto de notação é calculado aplicando um ponderador de risco de 1 250 %.
Artigo 252.o
Instituições cedentes e patrocinadoras
No que diz respeito a uma instituição cedente ou patrocinadora, os montantes das posições ponderadas pelo risco calculados relativamente às suas posições de titularização, em qualquer titularização, podem ser limitados aos montantes das posições ponderadas pelo risco que seriam atualmente calculados para as posições em risco titularizadas se não o tivessem sido, com aplicação presumida de um ponderador de risco de 150 % aos seguintes elementos:
a)
Todos os elementos em situação de incumprimento;
b)
Todos os elementos de risco particularmente elevado, nos termos do artigo 128.o, de entre as posições em risco titularizadas.
Artigo 253.o
Tratamento das posições não objeto de notação
1. Para efeitos do cálculo do montante da posição ponderada pelo risco de uma posição de titularização não objeto de notação, uma instituição pode aplicar o ponderador de risco médio que seria aplicado às posições em risco titularizadas nos termos do Capítulo 2 pela instituição que detivesse essas posições em risco, multiplicado pelo rácio de concentração a que se refere o n.o 2. Para o efeito, a instituição deve conhecer a composição do conjunto de posições em risco titularizadas em qualquer momento.
2. O rácio de concentração é igual à soma dos montantes nominais de todas as tranches dividida pela soma dos montantes nominais das tranches com prioridade inferior ou igual à tranche em que a posição é detida, incluindo essa própria tranche. O ponderador de risco resultante não deve ser superior a 1 250 % nem inferior a qualquer ponderador de risco aplicável a uma tranche de prioridade superior objeto de notação. Quando a instituição não possa determinar os ponderadores de risco que seriam aplicados às posições em risco titularizadas nos termos do Capítulo 2, deve aplicar à posição um ponderador de risco de 1 250 %.
Artigo 254.o
Tratamento das posições de titularização numa tranche de segundas perdas ou superior no quadro de um programa ABCP
Sob reserva da disponibilidade de um tratamento mais favorável para as facilidades de liquidez não objeto de notação nos termos do artigo 255.o, a instituição pode aplicar às posições de titularização que preencham as condições a seguir enunciadas o ponderador de risco de 100 % ou o ponderador de risco mais elevado que seria aplicado a qualquer das posições em risco titularizadas nos termos do Capítulo 2 pela instituição que detivesse as posições em risco, consoante o mais elevado:
a)
A posição de titularização está incluída numa tranche economicamente inserida numa posição em que apenas suporte as segundas perdas ou numa posição mais favorável na titularização, e a tranche de primeiras perdas proporciona uma melhoria do risco de crédito significativa à tranche de segundas perdas;
b)
A qualidade da posição de titularização é equivalente ao grau 3 da qualidade de crédito de acordo com o Método Padrão ou superior;
c)
A posição de titularização é detida por uma instituição que não detenha uma posição na tranche de primeiras perdas.
Artigo 255.o
Tratamento das facilidades de liquidez não objeto de notação
1. As instituições podem aplicar um fator de conversão de 50 % ao montante nominal de uma facilidade de liquidez não objeto de notação, para determinar o respetivo valor da posição em risco, desde que estejam preenchidas as seguintes condições:
a)
A documentação da facilidade de liquidez identifica e limita claramente as circunstâncias em que a facilidade pode ser acionada;
b)
A facilidade não pode ser acionada para disponibilizar apoio de crédito cobrindo perdas já incorridas no momento da mobilização, em particular para prestar liquidez relativamente a posições em risco em situação de incumprimento no momento da mobilização ou para adquirir ativos por um montante superior ao justo valor;
c)
A facilidade não deve ser utilizada para financiar numa base permanente ou regular a operação de titularização;
d)
O reembolso dos valores mobilizados da facilidade não deve estar subordinado aos créditos dos investidores que não sejam créditos decorrentes de contratos derivados sobre taxas de juro ou divisas, comissões ou outros pagamentos equivalentes, nem estar sujeito a dispensa ou a diferimento;
e)
A facilidade não deve poder ser acionada depois de esgotadas todas as melhorias da qualidade de crédito aplicáveis das quais poderia beneficiar;
f)
A facilidade deve incluir uma disposição que determine uma redução automática do montante que pode ser acionado, equivalente ao montante das posições em risco em situação de incumprimento, correspondendo a definição de incumprimento à prevista no Capítulo 3, ou, quando o conjunto de posições em risco titularizadas seja constituído por instrumentos objeto de notação, que determine a rescisão da facilidade se a qualidade média do conjunto de valores ficar aquém de uma recomendação de investimento.
O ponderador de risco a aplicar é o ponderador mais elevado que seria aplicado a qualquer das posições em risco titularizadas nos termos do Capítulo 2 por uma instituição que as detivesse.
2. A fim de determinar o valor da posição em risco para facilidades de adiantamento de tesouraria, pode aplicar-se um fator de conversão de 0 % ao montante nominal de uma facilidade de liquidez incondicionalmente revogável, desde que se encontrem preenchidas as condições previstas no n.o 1 e que o reembolso dos montantes mobilizados a partir da facilidade tenha um grau de prioridade superior a quaisquer outros créditos sobre os fluxos de caixa decorrentes das posições em risco titularizadas.
Artigo 256.o
Requisitos de fundos próprios adicionais para as titularizações de posições em risco renováveis com cláusulas de amortização antecipada
1. Em caso de titularização de posições em risco renováveis sujeita a uma cláusula de amortização antecipada, a instituição cedente calcula o montante de uma posição adicional ponderada pelo risco relativamente ao risco de os níveis de risco de crédito a que está exposta poderem aumentar na sequência do acionamento da cláusula de amortização antecipada, de acordo com o presente artigo.
2. A instituição calcula o montante de uma posição ponderada pelo risco relativamente à soma dos valores das posições em risco correspondentes ao interesse do cedente e ao interesse dos investidores.
Para as estruturas de titularização em que as posições em risco titularizadas incluem posições renováveis e não renováveis, a instituição cedente aplica o tratamento previsto nos n.os 3 a 6 à parcela do conjunto subjacente que contém as posições renováveis.
O valor da posição em risco do interesse do cedente é o valor da posição em risco correspondente à parte nocional de um conjunto de montantes utilizados, vendidos no âmbito de uma operação de titularização, cuja proporção em relação ao montante do conjunto total vendido determina a proporção dos fluxos de caixa gerados pelos reembolsos de capital, pagamentos de juros e outros montantes associados que não pode ser utilizada para efetuar pagamentos aos detentores de posições no quadro da operação de titularização. O interesse do cedente não pode estar subordinado ao interesse dos investidores. O valor da posição em risco correspondente ao interesse dos investidores é o valor da posição em risco da parcela nocional remanescente do conjunto dos montantes utilizados.
O montante da posição ponderada pelo risco relativamente ao valor da posição em risco correspondente ao interesse do cedente deve ser calculado como uma posição em risco proporcional às posições em risco titularizadas, como se não tivesse ocorrido uma titularização.
3. Os cedentes nos seguintes tipos de operações de titularização ficam isentos do cálculo de um montante de posições adicionais ponderadas pelo risco, como previsto no n.o 1:
a)
Titularizações de posições em risco renováveis em que os investidores continuam a estar totalmente expostos a todas as futuras mobilizações por parte dos mutuários, de modo que o risco associado às facilidades subjacentes não regressa à instituição cedente mesmo que ocorra uma amortização antecipada;
b)
Titularizações em que qualquer cláusula de amortização antecipada só possa ser acionada por eventos não relacionados com o desempenho dos ativos titularizados ou da instituição cedente, tais como alterações significativas na legislação ou regulamentação fiscal.
4. Para uma instituição cedente sujeita ao cálculo do montante de uma posição adicional ponderada pelo risco de acordo com o n.o 1, o total dos montantes das posições ponderadas pelo risco em relação às suas posições no interesse dos investidores e dos montantes das posições ponderadas pelo risco calculados nos termos do n.o 1 não deve ser superior ao mais elevado dos seguintes valores:
a)
Os montantes das posições ponderadas pelo risco calculados relativamente às suas posições no interesse dos investidores;
b)
Os montantes das posições ponderadas pelo risco que seriam calculados relativamente às posições em risco titularizadas por uma instituição que detivesse essas posições como se não tivesse ocorrido a operação de titularização num montante igual ao do interesse dos investidores.
A dedução de eventuais ganhos líquidos, decorrente da capitalização de rendimentos futuros requerida nos termos do artigo 32.o, n.o 1, deve ser tratada fora do âmbito do montante máximo indicado no parágrafo anterior.
5. O montante da posição ponderada pelo risco a calcular nos termos do n.o 1 é determinado multiplicando o valor das posições em risco correspondentes ao interesse dos investidores pelo produto do fator de conversão adequado indicado nos n.os 6 a 9 e pela média ponderada dos coeficientes de risco que seriam aplicáveis às posições em risco titularizadas, se a operação de titularização não tivesse ocorrido.
Considera-se que uma cláusula de amortização antecipada está controlada sempre que estejam cumulativamente preenchidas as seguintes condições:
a)
A instituição cedente dispõe de um plano apropriado de fundos próprios/liquidez para garantir que dispõe de fundos próprios e liquidez suficientes em caso de amortização antecipada;
b)
Durante toda a operação, procede-se a uma partilha proporcional entre o interesse do cedente e o interesse do investidor no que respeita aos pagamentos de juros e aos reembolsos de capital, às despesas, perdas e recuperações, com base no saldo dos montantes a receber que se encontram pendentes num ou mais pontos de referência mensais;
c)
O período de amortização é considerado suficiente para 90 % da dívida total (interesse do cedente e interesse dos investidores) pendente no início do período de amortização antecipada que deveria ter sido reembolsada ou reconhecida como estando em situação de incumprimento;
d)
O ritmo de reembolso não é mais rápido do que seria possível com base em amortizações lineares ao longo do período previsto na alínea c).
6. No caso de titularizações sujeitas a uma cláusula de amortização antecipada de posições sobre a carteira de retalho não utilizadas e que possam ser incondicionalmente canceladas sem aviso prévio, em que a amortização antecipada é acionada quando o excedente de fluxos de caixa atinge um nível especificado, as instituições devem comparar o nível médio trimestral do excedente de fluxos de caixa com o nível em que o excedente dos fluxos de caixa deve ser retido.
Nos casos em que a operação de titularização não preveja a retenção do excedente de fluxos de caixa, considera-se que o ponto de retenção será 4,5 pontos percentuais acima do nível do excedente de fluxos de caixa que aciona a amortização antecipada.
O fator de conversão a aplicar deve ser determinado pelo nível médio trimestral efetivo do excedente de fluxos de caixa, segundo o Quadro 2.
Quadro 2
Titularizações sujeitas a uma cláusula de amortização antecipada controlada
Titularizações sujeitas a uma cláusula de amortização antecipada não controlada
Média a 3 meses do excedente de fluxos de caixa
Fator de conversão
Fator de conversão
Acima do nível A
0 %
0 %
Nível A
1 %
5 %
Nível B
2 %
15 %
Nível C
10 %
50 %
Nível D
20 %
100 %
Nível E
40 %
100 %
em que:
a)
O "nível A" se refere aos níveis de excedente de fluxos de caixa inferiores a 133,33 % do nível que determina a retenção dos excedentes mas não inferiores a 100 % desse nível de retenção;
b)
O "nível B" se refere aos níveis do excedente de fluxos de caixa inferiores a 100 % do nível que determina a retenção dos excedentes mas não inferiores a 75 % desse nível de retenção;
c)
O "nível C" se refere aos níveis do excedente de fluxos de caixa inferiores a 75 % do nível que determina a retenção dos excedentes mas não inferiores a 50 % desse nível de retenção;
d)
O "nível D" se refere aos níveis do excedente de fluxos de caixa inferiores a 50 % do nível que determina a retenção dos excedentes mas não inferiores a 25 % desse nível de retenção;
e)
O "nível E" se refere aos níveis do excedente de fluxos de caixa inferiores a 25 % do nível que determina a retenção dos excedentes.
7. No caso de titularizações sujeitas a uma cláusula de amortização antecipada de posições em risco sobre a carteira de retalho não utilizadas e que possam ser incondicionalmente canceladas sem aviso prévio, em que a amortização antecipada é acionada por um critério quantitativo relativo a um elemento que não seja a média trimestral do excedente de fluxos de caixa, mediante autorização das autoridades competentes, as instituições podem aplicar um tratamento similar ao estabelecido no n.o 6 para determinar o fator de conversão indicado. A autoridade competente concede essa autorização se estiverem preenchidas as seguintes condições:
a)
Esse tratamento é mais apropriado porque a instituição pode estabelecer uma medida quantitativa equivalente, no que respeita ao valor quantitativo que provoca a amortização antecipada, ao nível que determina a retenção do excedente de fluxos de caixa;
b)
Esse tratamento permite medir, de forma tão prudente como através dos cálculos do n.o 6, o risco do eventual aumento do risco de crédito a que a instituição se encontra exposta na sequência do acionamento da cláusula de amortização antecipada.
8. Todas as outras titularizações sujeitas a uma cláusula de amortização antecipada controlada das posições em risco renováveis ficam sujeitas a um fator de conversão de 90 %.
9. Todas as outras titularizações sujeitas a uma cláusula de amortização antecipada não controlada das posições em risco renováveis ficam sujeitas a um fator de conversão de 100 %.
Artigo 257.o
Redução do risco de crédito para posições de titularização no âmbito do Método Padrão
Quando for obtida proteção de crédito para uma posição de titularização, o cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco pode ser alterado nos termos do Capítulo 4.
Artigo 258.o
Redução dos montantes das posições ponderadas pelo risco
Quando for atribuído a uma posição de titularização um ponderador de risco de 1 250 %, as instituições podem, nos termos do artigo 36.o, n.o 1, alínea k), e em alternativa à inclusão da posição no seu cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco, deduzir dos fundos próprios principais de nível 1 o valor da posição em risco. Para esse efeito, o cálculo do valor da posição em risco pode refletir a proteção real de crédito elegível de forma consistente com o disposto no artigo 257.o.
Quando uma instituição cedente utilizar esta alternativa, pode subtrair 12,5 vezes o montante deduzido nos termos do artigo 36.o, n.o 1, alínea k), do montante especificado no artigo 252.o como o montante da posição ponderada pelo risco que seria calculado no momento atual para as posições em risco titularizadas, se não tivesse ocorrido a titularização.
Subsecção 4
Cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco no âmbito do método irb
Artigo 259.o
Hierarquia dos métodos
1. As instituições utilizam os métodos em conformidade com a seguinte hierarquia:
a)
Para uma posição objeto de notação ou uma posição relativamente à qual possa ser utilizada uma notação inferida, o montante das posições ponderadas pelo risco é calculado de acordo com o Método Baseado em Notações, estabelecido no artigo 261.o;
b)
Para uma posição não objeto de notação, a instituição pode utilizar o Método da Fórmula Regulamentar, estabelecido no artigo 262.o, quando estiver em condições de produzir estimativas de PD e, se for caso disso, do valor da posição em risco e de LGD a utilizar no Método da Fórmula Regulamentar, de acordo com os requisitos de estimação desses parâmetros a título do Método IRB, nos termos da Secção 3. Uma instituição que não seja a instituição cedente apenas pode utilizar o Método da Fórmula Regulamentar mediante autorização prévia das autoridades competentes, a qual só deve ser concedida quando a instituição preencher a condição enunciada no primeiro período da presente alínea;
c)
Em alternativa à alínea b), e apenas para as posições não objeto de notação em programas ABCP, a instituição pode utilizar o Método de Avaliação Interna, tal como estabelecido no n.o 4, mediante autorização das autoridades competentes;
d)
Em todos os outros casos, deve ser aplicado um ponderador de risco de 1 250 % às posições de titularização não objeto de notação;
e)
Não obstante a alínea d), e sob reserva de autorização prévia das autoridades competentes, uma instituição pode calcular o ponderador de risco para uma posição não objeto de notação num programa ABCP, nos termos dos artigos 253.o ou 254.o, se essa posição não for em papel comercial e estiver abrangida pelo Método de Avaliação Interna para o qual se está a tentar obter a autorização. Os valores das posições em risco agregadas tratadas por esta exceção não devem ser significativos, devendo em qualquer caso ser inferiores a 10 % dos valores das posições em risco agregadas tratadas pela instituição segundo o Método de Avaliação Interna. A instituição deixa de utilizar esta possibilidade quando tiver sido recusada a autorização para o Método de Avaliação Interna pertinente.
2. Para efeitos de utilização de notações inferidas, uma instituição atribui a uma posição não objeto de notação uma avaliação de crédito inferida equivalente à avaliação do crédito de uma posição de referência objeto de notação, que é a posição com um grau de prioridade mais elevado de entre as que se encontram plenamente subordinadas à posição de titularização em causa não objeto de notação e que reúne cumulativamente as seguintes condições:
a)
As posições de referência devem estar plenamente subordinadas à posição de titularização não objeto de notação;
b)
O prazo de vencimento das posições de referência deve ser igual ou superior ao da posição em causa não objeto de notação;
c)
Qualquer notação inferida deve estar permanentemente atualizada para refletir as eventuais alterações da avaliação de crédito das posições de referência.
3. As autoridades competentes concedem às instituições autorização para utilizarem o "Método de Avaliação Interna", como estabelecido no n.o 4, se estiverem preenchidas todas as seguintes condições:
a)
As posições no papel comercial emitido com base no programa ABCP devem ser objeto de notação;
b)
A avaliação interna da qualidade de crédito da posição deve refletir a metodologia de avaliação publicamente disponível de uma ou mais ECAI no que se refere à notação de valores mobiliários garantidos por posições em risco titularizadas do mesmo tipo;
c)
As ECAI, cuja metodologia deve estar refletida como requerido na alínea b), incluem as ECAI que tenham apresentado uma notação externa do papel comercial emitido no âmbito do programa ABCP. Os elementos quantitativos, tais como fatores de esforço, utilizados para atribuir à posição uma determinada qualidade de crédito devem ser pelo menos tão prudentes como os utilizados na metodologia de avaliação relevante das ECAI em causa;
d)
Ao desenvolver a sua metodologia de avaliação interna, a instituição tem em conta as metodologias de notação relevantes publicadas das ECAI que atribuem a notação ao papel comercial do programa ABCP. A documentação de tal facto é assegurada pela instituição e atualizada regularmente, como previsto na alínea g);
e)
A metodologia de avaliação interna da instituição deve incluir graus de notação. Deve existir uma correspondência entre esses graus de notação e as avaliações de crédito das ECAI. Esta correspondência deve ser explicitamente documentada;
f)
A metodologia de avaliação interna deve ser utilizada nos processos internos de gestão dos riscos da instituição, nomeadamente no quadro dos seus processos de tomada de decisão, de informação para a gestão e de afetação do capital interno;
g)
Os auditores internos ou externos, uma ECAI ou as funções internas de análise de crédito ou de gestão dos riscos da instituição devem realizar análises periódicas do processo de avaliação interna e da qualidade das avaliações internas da qualidade de crédito associada às posições em risco da instituição relativamente a um programa ABCP. Se as funções de auditoria interna, de análise de crédito ou de gestão dos riscos da instituição procederem à análise, então devem ser independentes do segmento de atividade relativo aos programas ABCP, bem como dos serviços encarregados de gerir a relação com os clientes;
h)
A instituição deve acompanhar o desempenho das suas notações internas numa base contínua, de modo a avaliar o desempenho da sua metodologia de avaliação interna, e deve efetuar ajustamentos a essa metodologia, na medida do necessário, quando o desempenho das posições em risco divergir regularmente do indicado pelas notações internas;
i)
O programa ABCP deve incluir critérios de tomada firme sob forma de orientações em matéria de crédito e de investimento. Ao decidir relativamente à aquisição de ativos, o gestor do programa ABCP deve ter em conta o tipo de ativos a adquirir, o tipo e o valor monetário das posições em risco decorrentes do fornecimento de facilidades de liquidez e de melhorias da qualidade de crédito, a distribuição das perdas e a separação jurídica e económica dos ativos transferidos da entidade que vende os ativos. Deve ser realizada uma análise de crédito do perfil de risco do vendedor dos ativos, que inclua uma análise dos resultados financeiros registados no passado e previstos para o futuro, da atual posição no mercado, da competitividade prevista para o futuro, da alavancagem, dos fluxos de caixa, da cobertura dos juros e da notação da dívida. Além disso, deve ser realizada uma avaliação dos critérios de tomada firme do vendedor, da sua capacidade de serviço da dívida e dos seus processos de cobrança;
j)
Os critérios de tomada firme do programa ABCP devem estabelecer critérios mínimos de elegibilidade dos ativos que, em especial:
i)
excluam a aquisição de ativos que se encontram em situação de significativo atraso de pagamento ou de incumprimento,
ii)
limitem a concentração excessiva em determinados devedores ou zonas geográficas,
iii)
limitem a natureza dos ativos a adquirir;
k)
O programa ABCP deve dispor de políticas e processos em matéria de cobrança que tenham em conta a capacidade operacional e a qualidade de crédito da entidade gestora. O programa ABCP deve reduzir o risco relativo ao desempenho do vendedor e da entidade gestora através de diferentes métodos, tais como cláusulas de ativação baseadas na qualidade de crédito atual, que evitem a confusão entre os fundos;
l)
A estimativa agregada das perdas relativas a um conjunto de ativos que o programa ABCP tem em vista adquirir deve ter em conta todas as fontes de risco potencial, tais como o risco de crédito e o risco de redução dos montantes a receber. Se a melhoria do risco de crédito proporcionada pelo vendedor for ajustada apenas à dimensão das perdas relacionadas com créditos, deve estabelecer-se uma reserva separada para o risco de redução dos montantes a receber, caso este risco seja relevante para efeitos do conjunto específico de posições em risco. Além disso, ao ajustar a dimensão do nível requerido de melhoria do risco de crédito, o programa deve avaliar vários anos de informações históricas, nomeadamente as perdas, a sinistralidade, as reduções dos montantes a receber e a taxa de rotação dos montantes a receber;
m)
O programa ABCP deve incluir fatores estruturais, como por exemplo limiares de liquidação, na aquisição de posições em risco, a fim de limitar a potencial deterioração dos créditos da carteira subjacente.
4. De acordo com o Método de Avaliação Interna, a instituição deve atribuir à posição não objeto de notação um dos graus de notação descritos no n.o 3, alínea e). Deve ser-lhe atribuída uma notação derivada equivalente às avaliações de crédito correspondentes a esse grau de notação, tal como previsto no n.o 3, alínea e). No caso de esta notação derivada se situar, no início da operação de titularização, ao nível de recomendação de investimento ou superior, é considerada equivalente a uma avaliação de crédito elegível por uma ECAI, para efeitos de cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco.
5. As instituições que tenham obtido autorização para utilizar o Método de Avaliação Interna não podem voltar a utilizar outros métodos, a não ser que estejam preenchidas cumulativamente as seguintes condições.
a)
A instituição demonstrou a contento da autoridade competente que existem motivos devidamente fundamentados para o fazer;
b)
A instituição obteve autorização prévia da autoridade competente.
Artigo 260.o
Montantes máximos ponderados pelo risco
A instituição cedente, a instituição patrocinadora ou outras instituições que podem calcular o KIRB podem limitar os montantes das posições ponderadas pelo risco calculados no que diz respeito às suas posições numa titularização aos que conduziriam a requisitos de fundos próprios nos termos do artigo 92 n.o 3, iguais à soma de 8 % dos montantes das posições ponderadas pelo risco, se os ativos não fossem objeto de uma operação de titularização e ficassem inscritos no balanço da instituição com os montantes das perdas esperadas associados a essas posições.
Artigo 261.o
Método Baseado em Notações
1. No âmbito do Método Baseado em Notações, as instituições calculam o montante das posições ponderadas pelo risco numa titularização ou retitularização objeto de notação aplicando o ponderador de risco relevante ao valor das posições em risco e multiplicando o resultado por 1,06.
O ponderador de risco relevante é o definido no Quadro 4, ao qual está associada a avaliação de crédito da posição em risco nos termos da Secção 4.
Quadro 4
Grau da qualidade de crédito
Posições de titularização
Posições de retitularização
Avaliações de crédito que não sejam avaliações de crédito a curto prazo
Avaliações de crédito a curto prazo
A
B
C
D
E
1
1
7 %
12 %
20 %
20 %
30 %
2
8 %
15 %
25 %
25 %
40 %
3
10 %
18 %
35 %
35 %
50 %
4
2
12 %
20 %
40 %
65 %
5
20 %
35 %
60 %
100 %
6
35 %
50 %
100 %
150 %
7
3
60 %
75 %
150 %
225 %
8
100 %
200 %
350 %
9
250 %
300 %
500 %
10
425 %
500 %
650 %
11
650 %
750 %
850 %
Todas as outras e sem notação
1 250 %
Os ponderadores da coluna C do Quadro 4 devem aplicar-se quando a posição de titularização não foi uma posição de retitularização e quando o número efetivo de posições em risco titularizadas for inferior a seis.
Em relação às posições de titularização remanescentes que não são posições de retitularização, devem ser aplicados os ponderadores constantes na coluna B, a menos que a posição esteja incluída na tranche com prioridade mais elevada de uma titularização, caso em que devem ser aplicados os ponderadores da coluna A.
Em relação às posições de retitularização, devem ser aplicados os ponderadores constantes na coluna E, a menos que a posição esteja incluída na tranche com prioridade mais elevada de uma retitularização e que nenhuma das posições em risco subjacentes seja ela própria uma posição de retitularização, caso em que devem ser aplicados os ponderadores da coluna D.
Ao determinar se uma tranche se encontra no grau hierárquico mais elevado, não é necessário ter em conta os montantes devidos ao abrigo de contratos derivados sobre taxas de juro ou divisas, comissões devidas ou outros pagamentos análogos.
Ao calcular o número efetivo de posições em risco titularizadas, as posições múltiplas relativamente a um único devedor devem ser tratadas como uma única posição em risco. O número efetivo de posições em risco é calculado do seguinte modo:
em que EADi representa a soma dos valores de todas as posições em risco relativamente ao devedor de ordem i. Caso esteja disponível a proporção da carteira associada à posição em risco mais elevada, C1, a instituição pode calcular N como 1/C1.
2. A redução do risco de crédito das posições de titularização pode ser reconhecida nos termos do artigo 264.o, n.os 1 e 4, sob reserva das condições previstas no artigo 247.o.
Artigo 262.o
Método da Fórmula Regulamentar
1. No âmbito do Método da Fórmula Regulamentar, o ponderador de risco de uma posição de titularização deve ser calculado do seguinte modo, sob reserva de um limite mínimo de 20 % para as posições de retitularização e de 7 % para todas as outras posições de titularização:
em que:
S[x] =
x,
when x ≤ K IRBR
,
when x K IRBR
em que:
τ= 1 000;
ω= 20;
Beta [x; a, b]= distribuição beta cumulativa com os parâmetros a e b avaliados em x;
T= dimensão da tranche na qual a posição é detida, medida como o rácio entre: a) o montante nominal da tranche e b) a soma dos montantes nominais das posições em risco titularizadas. No caso dos instrumentos derivados enumerados no Anexo II, deve usar-se, em vez do montante nominal, a soma do custo de substituição corrente e do risco de crédito potencial futuro, calculados nos termos do Capítulo 6;
KIRBR = rácio entre: a) KIRB e b) a soma dos valores das posições em risco titularizadas, expresso na forma decimal;
L= nível de melhoria do risco de crédito, medido como o rácio entre o montante nominal de todas as tranches subordinadas à tranche na qual a posição é detida e a soma dos montantes nominais das posições em risco titularizadas. Os rendimentos futuros capitalizados não devem ser incluídos no cálculo de L. Ao calcular o nível de melhoria da qualidade de crédito, os montantes devidos pelas contrapartes sobre instrumentos derivados constantes do Anexo II, que representem tranches de grau hierárquico inferior ao da tranche em questão, podem ser avaliados ao seu custo de substituição corrente, sem o risco de crédito potencial futuro;
N= número efetivo de posições em risco calculado nos termos do artigo 261.o. No caso das retitularizações, a instituição deve ter em conta o número de posições em risco titularizadas existentes no conjunto e não o número de posições em risco subjacentes existentes nos conjuntos iniciais dos quais provêm as posições em risco titularizadas subjacentes;
ELGD= valor médio ponderado das perdas em caso de incumprimento, calculado do seguinte modo:
em que:
LGDi = LGD média associada a todas as posições em risco sobre o devedor de ordem i, sendo as LGD determinadas nos termos do Capítulo 3. No caso das retitularizações, devem aplicar-se LGD de 100 % às posições de titularização. Quando o risco de incumprimento e o risco de redução dos montantes a receber adquiridos forem tratados de modo agregado no quadro de uma titularização, os dados para o cálculo das LGDi devem consistir numa média ponderada das LGD relativamente ao risco de crédito e em 75 % das LGD para o risco de redução dos montantes a receber. Os ponderadores devem corresponder aos requisitos específicos de fundos próprios associados, respetivamente, ao risco de crédito e ao risco de redução dos montantes a receber.
2. Caso o montante nominal da maior posição em risco titularizada, C1, não seja superior a 3 % da soma dos montantes nominais das posições em risco titularizadas, a instituição pode, para efeitos do Método da Fórmula Regulamentar, determinar que LGD=50 % no caso de titularizações que não sejam retitularizações e que N é igual a um dos seguintes valores:
em que:
Cm
=
rácio entre a soma dos montantes nominais das posições em risco mais elevadas "m" e a soma dos montantes nominais das posições em risco titularizadas. O nível de "m" pode ser definido pela instituição.
Em relação às titularizações em que materialmente todas as posições em risco titularizadas são posições em risco sobre a carteira de retalho, as instituições podem, mediante autorização da autoridade competente, utilizar o Método da Fórmula Regulamentar recorrendo às simplificações h=0 e v=0, desde que o número efetivo de posições em risco não seja reduzido e que as posições em risco não se encontrem altamente concentradas.
3. As autoridades competentes mantêm a EBA informada sobre a utilização que as instituições fizerem do número 2. A EBA deve exercer um controlo sobre o conjunto de práticas nesta área e, nos termos do artigo 16.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010, elaborar orientações.
4. A redução do risco de crédito das posições de titularização pode ser reconhecida nos termos do artigo 264.o, n.o s 2 a 4, sob reserva das condições previstas no artigo 247.o.
Artigo 263.o
Facilidades de liquidez
1. Para efeitos de determinação do valor da posição em risco de uma posição de titularização não objeto de notação sob a forma de adiantamentos de tesouraria, pode ser aplicado um fator de conversão de 0 % ao montante nominal de uma facilidade de liquidez que preencha as condições estabelecidas no artigo 255.o, n.o 2.
2. Quando não for possível para a instituição calcular os montantes das posições ponderadas pelo risco titularizadas como se não tivessem sido titularizadas, a instituição pode, a título excecional e sob reserva de autorização das autoridades competentes, aplicar temporariamente o método previsto no n.o 3 para o cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco relativamente a uma posição de titularização não notada sob a forma de um instrumento de liquidez que preencha as condições do artigo 255.o, n.o 1. As instituições notificam às autoridades competentes a utilização que fazem da primeira frase, bem como os respetivos motivos e o período durante o qual pretendem utilizá-la.
De um modo geral, deve considerar-se que o cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco não é possível se a instituição não tiver ao seu dispor a notação inferida, o Método de Avaliação Interna e o Método da Fórmula Regulamentar.
3. O ponderador de risco mais elevado que seria aplicado de acordo com o Capítulo 2 a qualquer das posições em risco titularizadas, caso não tivesse ocorrido a operação de titularização, pode ser aplicado à posição de titularização sob a forma de uma facilidade de liquidez que preencha as condições do artigo 255.o, n.o 1. Para determinar o valor da posição em risco deve aplicar-se um fator de conversão de 100 %.
Artigo 264.o
Redução do risco de crédito para posições de titularização sujeitas ao Método IRB
1. Sempre que os montantes das posições ponderadas pelo risco sejam calculados utilizando o Método Baseado em Notações, o valor da posição em risco ou o ponderador de risco de uma posição de titularização relativamente à qual tenha sido obtida a proteção de crédito pode ser alterado nos termos das disposições do Capítulo 4 aplicáveis ao cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco a título do Capítulo 2.
2. Em caso de proteção integral do crédito, se os montantes das posições ponderadas pelo risco forem calculados utilizando o Método da Fórmula Regulamentar, aplicam-se os seguintes requisitos:
a)
A instituição deve determinar o "ponderador de risco efetivo" da posição. Deve fazê-lo dividindo o montante da posição ponderada pelo risco da posição de titularização pelo valor da posição em risco da posição de titularização e multiplicando o resultado por 100;
b)
Em caso de proteção real do crédito, calcula-se o montante da posição ponderada pelo risco da posição de titularização multiplicando o montante das posições em risco ajustadas pela proteção real da posição (E*), calculado nos termos do Capítulo 4 para o cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco a título do Capítulo 2, assumindo que o montante da posição de titularização é E, pelo ponderador do risco efetivo;
c)
Em caso de proteção pessoal do crédito, calcula-se o montante da posição ponderada pelo risco da posição de titularização multiplicando o montante da proteção ajustado por qualquer desfasamento entre moedas e por qualquer desfasamento entre prazos de vencimento (GA), nos termos do disposto no Capítulo 4, pelo ponderador do risco do prestador da proteção, e adicionando esse valor ao montante obtido pela multiplicação do montante da posição de titularização, menos GA, pelo ponderador do risco efetivo.
3. Em caso de cobertura parcial, se os montantes das posições ponderadas pelo risco forem calculados utilizando o Método da Fórmula Regulamentar, aplicam-se os seguintes requisitos:
a)
Se a redução do risco de crédito abranger a posição de primeira perda ou as perdas numa base proporcional relativamente à posição de titularização, a instituição pode aplicar o disposto no n.o 2;
b)
Nos restantes casos, a instituição deve tratar a posição de titularização como duas ou mais posições, considerando-se a parte não coberta como a posição com a qualidade de crédito mais baixa. Para efeitos do cálculo do montante da posição ponderada pelo risco relativamente a essa posição, aplica-se o disposto no artigo 262.o sob reserva do ajustamento de T para e* em caso de proteção real do crédito, e para T-g no caso da proteção pessoal do crédito, em que e* representa o rácio entre E* e o montante nocional total do conjunto subjacente, E* representa o montante ajustado da posição em risco da posição de titularização, calculado nos termos do Capítulo 4, aplicáveis para efeitos do cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco a título do Capítulo 2, assumindo-se que o montante da posição de titularização corresponde a E; e g representa o rácio entre o montante nominal da proteção de crédito, ajustado relativamente a qualquer desfasamento cambial ou de prazos de vencimento, nos termos do Capítulo 4, e a soma dos montantes das posições em risco das posições titularizadas. No caso da proteção pessoal de crédito, o ponderador de risco do prestador da proteção deve ser aplicado a essa parte da posição não abrangida pelo valor ajustado de T.
4. Quando, no caso da proteção pessoal de crédito, as autoridades competentes tiverem autorizado a instituição a calcular os montantes das posições ponderadas pelo risco como uma posição em risco direta e comparável sobre o prestador da proteção, nos termos do Capítulo 3, o ponderador de risco g aplicável às posições em risco sobre o prestador da proteção de acordo com o artigo 235.o deve ser determinado como especificado no Capítulo 3.
Artigo 265.o
Requisitos de fundos próprios adicionais para as titularizações de posições em risco renováveis com cláusulas de amortização antecipada
1. Além dos montantes das posições ponderadas pelo risco calculados relativamente às suas posições de titularização, uma instituição cedente deve calcular um montante ponderado pelo risco, de acordo com a metodologia estabelecida no artigo 256.o, ao vender posições em risco renováveis numa operação de titularização que inclui uma cláusula de amortização antecipada.
2. Em derrogação do artigo 256.o, o valor da posição em risco correspondente ao interesse do cedente é a soma das seguintes parcelas:
a)
Valor da posição em risco da parte nocional de um conjunto de montantes utilizados vendidos no âmbito de uma operação de titularização, cuja proporção em relação ao montante do conjunto total vendido determina a proporção dos fluxos de caixa gerados pelos reembolsos de capital, pagamentos de juros e outros montantes associados que não pode ser utilizada para efetuar pagamentos aos detentores de posições no quadro da titularização;
b)
Valor em risco da parte do conjunto de montantes não utilizados das linhas de crédito, cujos montantes utilizados foram vendidos no âmbito de uma operação de titularização, cuja proporção em relação ao montante total desses montantes não utilizados é a mesma que a proporção do valor da posição em risco descrito na alínea a) relativamente ao valor da posição em risco para o conjunto dos montantes utilizados e vendidos no âmbito da operação de titularização.
O interesse do cedente não pode estar subordinado ao interesse dos investidores.
O valor das posições em risco correspondentes ao interesse dos investidores é o valor da posição em risco da parte nocional do conjunto de montantes utilizados não abrangidos pela alínea a), acrescido do valor da posição em risco da parte do conjunto de montantes não utilizados das linhas de crédito, cujos montantes utilizados foram vendidos no âmbito da operação de titularização, não abrangidos pela alínea b).
3. O montante ponderado pelo risco no que se refere ao valor das posições em risco correspondentes ao interesse do cedente, de acordo com o n.o 2, alínea a), é calculado como se fosse o montante de uma posição em risco proporcional aos montantes utilizados titularizados, como se não tivessem sido titularizados, e uma posição em risco proporcional aos montantes não utilizados das linhas de crédito, cujos montantes utilizados foram vendidos no âmbito da operação de titularização.
Artigo 266.o
Redução dos montantes das posições ponderadas pelo risco
1. O montante da posição ponderada pelo risco de uma posição de titularização à qual é aplicado um ponderador de risco de 1 250 % pode ser reduzido em 12,5 vezes o montante de quaisquer ajustamentos para risco específico de crédito tratados nos termos do artigo 110.o efetuados pela instituição em relação às posições em risco titularizadas. Na medida em que os ajustamentos para risco específico de crédito sejam tidos em conta para este efeito, não devem ser tidos em conta para efeitos do cálculo indicado no artigo 159.o.
2. O montante da posição ponderada pelo risco de uma posição de titularização pode ser reduzido em 12,5 vezes o montante de quaisquer ajustamentos para risco específico de crédito, tratados nos termos do artigo 110.o, efetuados pela instituição relativamente à posição.
3. Conforme previsto no artigo 36.o, n.o 1, alínea k), relativamente a uma posição de titularização à qual se aplica um ponderador de risco de 1 250 %, as instituições podem, em alternativa à sua inclusão no cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco, deduzir o valor da posição em risco da posição de titularização aos seus fundos próprios, sob reserva do seguinte:
a)
O valor da posição em risco da posição de titularização pode ser obtido a partir dos montantes das posições ponderadas pelo risco, tendo em conta quaisquer reduções efetuadas nos termos dos n.o s 1 e 2;
b)
O cálculo do valor da posição em risco pode refletir a proteção real de crédito elegível de forma consistente com a metodologia prevista nos artigos 247.o e 264.o;
c)
Quando for utilizado o Método da Fórmula Regulamentar para calcular os montantes das posições ponderadas pelo risco e L KIRBR e [L+T] KIRBR, a posição pode ser tratada como duas posições com L igual a KIRBR para as posições com o nível hierárquico mais elevado.
4. Quando uma instituição fizer uso da opção prevista no n.o 3, pode subtrair 12,5 vezes o montante deduzido nos termos desse número ao montante especificado no artigo 260.o como o montante ao qual pode ser limitado o montante da posição ponderada pelo risco que detém numa titularização.
Secção 4
Avaliações de crédito Externas
Artigo 267.o
Utilização das avaliações de crédito das ECAI
As instituições só podem utilizar avaliações de crédito para determinar o ponderador de risco de uma posição de titularização quando a avaliação de crédito tiver sido emitida ou aprovada por uma ECAI nos termos do Regulamento (CE) n.o 1060/2009.
Artigo 268.o
Requisitos a cumprir pelas avaliações de crédito das ECAI
Para efeitos do cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco de acordo com a Secção 3, as instituições só devem utilizar uma avaliação de crédito de uma ECAI se estiverem reunidas as seguintes condições:
a)
Não deve existir qualquer desfasamento entre os tipos de pagamentos refletidos na avaliação de crédito e os tipos de pagamento a que a instituição tem direito ao abrigo do contrato que dá origem à posição de titularização em causa;
b)
As ECAI devem publicar a análise das perdas e dos fluxos de caixa, a sensibilidade das notações a alterações nos pressupostos de notação subjacentes, incluindo o desempenho dos ativos do conjunto, bem como as avaliações de crédito, os procedimentos, as metodologias, os pressupostos e os elementos essenciais em que se baseiam as avaliações nos termos do Regulamento (CE) n.o 1060/2009. As informações que apenas sejam disponibilizadas a um número limitado de entidades não são consideradas publicadas. As avaliações de crédito devem ser incluídas na matriz de transição da ECAI;
c)
As avaliações de crédito não se devem basear, no todo ou em parte, na proteção pessoal de crédito prestada pela própria instituição. Nesses casos, a instituição deve considerar a posição relevante para efeitos do cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco para esta posição de acordo com a Secção 3, como se se tratasse de uma posição não objeto de notação.
As ECAI assumem o compromisso de publicar explicações sobre o modo como o desempenho do conjunto de ativos afeta a avaliação de crédito.
Artigo 269.o
Utilização de avaliações de crédito
1. Uma instituição pode designar uma ou mais ECAI cujas avaliações de crédito são utilizadas no cálculo dos montantes das suas posições ponderadas pelo risco ao abrigo do presente capítulo ("ECAI reconhecidas").
2. As instituições utilizam as avaliações de crédito de forma consistente com as suas posições de titularização, e não de forma seletiva, de acordo com os seguintes princípios:
a)
Uma instituição não pode utilizar avaliações de crédito efetuadas por uma ECAI relativamente às suas posições nalgumas tranches e avaliações de crédito efetuadas por outra ECAI relativamente às suas posições noutras tranches na mesma estrutura de titularização, que pode ou não ser notada pela primeira ECAI;
b)
Se uma posição for objeto de duas avaliações de crédito por parte de ECAI reconhecidas, a instituição utiliza a avaliação de crédito menos favorável;
c)
Se uma posição for objeto de mais de duas avaliações de crédito por ECAI reconhecidas, são utilizadas as duas avaliações de crédito mais favoráveis. Caso as duas avaliações mais favoráveis sejam diferentes, deve ser utilizada a menos favorável das duas;
d)
A instituição não deve solicitar ativamente que sejam retiradas as notações menos favoráveis.
3. Se uma proteção do risco de crédito elegível nos termos do Capítulo 4 for prestada diretamente à EOET e essa proteção for refletida na avaliação de crédito de uma posição por uma ECAI reconhecida, pode ser utilizado o ponderador de risco associado a essa avaliação de crédito. Se a proteção não for elegível nos termos do Capítulo 4, a avaliação de crédito não é reconhecida. Se a proteção do crédito não for prestada à EOET, mas sim diretamente a uma posição de titularização, a avaliação de crédito não é reconhecida.
Artigo 270.o
Mapeamento
A EBA elabora projetos de normas técnicas de execução para determinar, para todas as ECAI, os graus da qualidade de crédito estabelecidos no presente capítulo que estão associados às avaliações de crédito relevantes de uma ECAI. Essas determinações devem ser objetivas, consistentes e realizadas de acordo com os seguintes princípios:
a)
A EBA diferencia entre os graus relativos de risco expressos por cada avaliação;
b)
A EBA tem em consideração fatores quantitativos, tais como taxas de incumprimento e/ou de perda e o histórico de desempenho das avaliações de crédito de cada ECAI para as diferentes classes de ativos;
c)
A EBA tem em consideração fatores qualitativos, tais como o leque de operações avaliadas pela ECAI, a sua metodologia e o significado das suas avaliações de crédito, em especial se se basearem nas perdas esperadas ou nas primeiras perdas em euros e no pagamento atempado de juros ou no último pagamento de juros;
d)
A EBA procura assegurar que as posições de titularização a que se aplica um mesmo ponderador de risco com base nas avaliações de crédito das ECAI ficam sujeitas a graus equivalentes de risco de crédito. Se for caso disso, a EBA pondera alterar a sua determinação do grau da qualidade de crédito que está associado a uma determinada avaliação de crédito.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 1 de julho de 2014.
São conferidas à Comissão competências para adotar as normas técnicas de execução a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
CAPÍTULO 6
Risco de crédito de contraparte
Secção 1
Definições
Artigo 271.o
Determinação do valor da posição em risco
1. Uma instituição deve determinar o valor da posição em risco correspondente aos instrumentos derivados enumerados no Anexo II nos termos do presente capítulo.
2. Uma instituição pode determinar o valor da posição em risco de operações de recompra, operações de contração ou concessão de empréstimos de valores mobiliários ou de mercadorias, operações de liquidação longa e operações de empréstimo com imposição de margem nos termos do presente capítulo, em alternativa ao recurso ao Capítulo 4.
Artigo 272.o
Definições
Para efeitos do presente capítulo e do Título VI da presente Parte, entende-se por:
Termos gerais
1) "Risco de crédito de contraparte" ou "CCR": o risco de incumprimento pela contraparte de uma operação antes da liquidação final dos respetivos fluxos financeiros;
Tipos de operações
2) "Operações de liquidação longa": operações em que uma contraparte se compromete a entregar um valor mobiliário, uma mercadoria ou um determinado montante em divisas em troca de numerário, de outros instrumentos financeiros ou mercadorias, ou vice-versa, numa data de liquidação ou entrega contratualmente especificada que é posterior às práticas de mercado para este tipo de operação ou ocorre cinco dias úteis após a data em que a instituição de crédito realiza a operação, conforme a que ocorrer primeiro;
3) "Operações de empréstimo com imposição de margem": operações nas quais uma instituição concede crédito no âmbito de operações de compra, venda, transferência ou negociação de valores mobiliários. As operações de empréstimo com imposição de margem não incluem outros tipos de empréstimos caucionados por valores mobiliários;
Conjunto de compensação, conjuntos de cobertura e termos relacionados
4) "Conjunto de compensação": um grupo de operações entre uma instituição e uma mesma contraparte que é objeto de um acordo bilateral de compensação que tem força executiva e é reconhecido nos termos da Secção 7 e do Capítulo 4.
Cada operação que não seja objeto de um acordo bilateral de compensação que tenha força executiva e seja reconhecido nos termos da Secção 7 deve ser tratada como constituindo um conjunto de compensação independente para efeitos do presente capítulo.
No âmbito do Método do Modelo Interno previsto na Secção 6, todos os conjuntos de compensação com uma mesma contraparte podem ser tratados como um único conjunto de compensação se os valores de mercado simulados negativos dos conjuntos de compensação individuais forem estabelecidos em zero na estimativa da posição em risco esperada (a seguir designada por "EE");
5) "Posição de risco": valor atribuído a uma operação de acordo com o Método Padrão previsto na Secção 5, com base num algoritmo predeterminado;
6) "Conjunto de cobertura": um grupo de posições de risco decorrentes das operações incluídas num único conjunto de compensação, em que se utiliza apenas o saldo das posições de risco para determinar o valor da posição em risco, de acordo com o Método Padrão previsto na Secção 5;
7) "Acordo de margem": um acordo ou disposições de um acordo ao abrigo do qual uma contraparte deve fornecer uma caução à outra contraparte quando a posição em risco desta sobre a primeira exceder um nível especificado;
8) "Limiar relativo à margem": o montante máximo de uma posição em risco por liquidar a partir do qual uma parte tem o direito de executar a caução;
9) "Período de risco relativo à margem": o período que decorre desde a última permuta de cauções que se encontrem a cobrir um conjunto de compensação de operações com uma contraparte em situação de incumprimento até ao momento em que as operações sejam dadas por encerradas e o risco de mercado resultante seja objeto de uma nova operação de cobertura;
10) "Prazo de vencimento efetivo no âmbito da utilização do Método do Modelo Interno de um conjunto de compensação com prazo de vencimento superior a um ano": o rácio entre a soma das posições em risco esperadas ao longo da vida das operações de um conjunto de compensação, descontadas à taxa de rendimento isenta de risco, e a soma das posições em risco esperadas ao longo de um ano incluídas nesse conjunto de compensação, igualmente descontadas à taxa de rendimento isenta de risco.
Este prazo de vencimento efetivo pode ser ajustado de modo a refletir o risco de refinanciamento, mediante a substituição das posições em risco esperadas pelas posições em risco esperadas efetivas para horizontes de previsão inferiores a um ano;
11) "Compensação multiproduto": a inclusão de operações sobre diferentes categorias de produtos no mesmo conjunto de compensação, de acordo com as regras de compensação multiproduto previstas no presente capítulo;
12) "Valor corrente de mercado" (a seguir designado por ‧CMV‧): para efeitos da Secção 5, o valor líquido de mercado da carteira de operações enquadradas num conjunto de compensação, em que tanto os valores de mercado positivos como os negativos são utilizados para o cálculo do CMV;
Distribuições
13) "Distribuição dos valores de mercado": a previsão da distribuição de probabilidade dos valores líquidos de mercado das operações incluídas num conjunto de compensação, relativamente a uma determinada data futura (o horizonte de previsão), tendo em conta o valor de mercado registado para essas operações à data da previsão;
14) "Distribuição de posições em risco": uma previsão da distribuição de probabilidade dos valores de mercado, obtida igualando a zero as previsões de valores líquidos de mercado negativos;
15) "Distribuição neutra em termos de riscos": uma distribuição de valores de mercado ou de posições em risco num período futuro, em que a distribuição é calculada com base em valores de mercado implícitos, tais como as volatilidades implícitas;
16) "Distribuição efetiva": uma distribuição de valores de mercado ou de posições em risco num período futuro, calculada utilizando valores históricos ou realizados, como as volatilidades determinadas com base nas variações de preços ou de taxas registadas no passado;
Medidas e ajustamentos de posições em risco
17) "Posição em risco corrente": o valor mais elevado entre zero e o valor de mercado de uma operação ou de uma carteira de operações incluídas num conjunto de compensação com uma contraparte, que seria perdido em caso de incumprimento dessa contraparte, assumindo-se a hipótese de não recuperação de qualquer valor dessas operações em caso de insolvência ou liquidação;
18) "Posição em risco máxima": valor que corresponde a um percentil elevado da distribuição das posições em risco numa data futura específica que ocorra antes da data de vencimento da operação mais longa do conjunto de compensação;
19) "Posição em risco esperada" (a seguir designada por "EE"): a média da distribuição das posições em risco numa data futura específica que ocorra antes da data de vencimento da operação com maturidade mais longa do conjunto de compensação;
20) "Posição em risco esperada efetiva numa data específica" (a seguir designada por "EE efetiva"): a posição em risco esperada máxima que ocorre nessa data ou em qualquer data anterior. Alternativamente, pode ser definida, para uma data específica, como o valor mais elevado entre a posição em risco esperada nessa data e a posição em risco efetiva em qualquer data anterior;
21) "Posição em risco esperada positiva" (a seguir designada por "EPE"): a média ponderada, ao longo de um período de tempo, das posições em risco esperadas, em que as ponderações consistem na proporção que uma posição em risco esperada específica representa face à totalidade do período.
Para efeitos de cálculo dos requisitos de fundos próprios, as instituições devem considerar a média relativamente ao primeiro ano ou, se todos os contratos integrados no conjunto de compensação se vencerem antes de decorrido um ano, ao período de vigência do contrato com o prazo de vencimento mais longo do conjunto de compensação;
22) "Posição em risco esperada positiva efetiva" (a seguir designada por "EPE efetiva"): a média ponderada das posições em risco esperadas efetivas, relativamente ao primeiro ano, de um conjunto de compensação ou, se todos os contratos integrados no conjunto de compensação se vencerem antes de decorrido um ano, ao período de vigência do contrato com o prazo de vencimento mais longo do conjunto de compensação, em que as ponderações consistem na proporção que uma posição em risco esperada específica representa face à totalidade do período;
Riscos relacionados com o CCR
23) "Risco de refinanciamento": o montante pelo qual as EPE se encontram subestimadas, quando se preveja que as operações futuras com uma contraparte venham a ser realizadas numa base contínua.
A posição em risco adicional gerada por essas operações futuras não é incluída no cálculo da EPE;
24) "Contraparte": para efeitos da Secção 7, qualquer pessoa singular ou coletiva que é parte num acordo de compensação e dispõe da capacidade contratual necessária para tal;
25) "Acordo de compensação multiproduto": qualquer acordo bilateral, entre uma instituição e uma contraparte, que crie uma obrigação jurídica única (com base na compensação das operações cobertas), cobrindo todos os acordos-quadro bilaterais e operações neles incluídas, relativos a diferentes categorias de produtos.
Para efeitos desta definição, por ‧diferentes categorias de produtos‧ entende-se
a)
Operações de recompra e de concessão ou contração de empréstimos de valores mobiliários ou de mercadorias;
b)
Operações de empréstimo com imposição de margem;
c)
Os contratos enumerados no Anexo II;
26) ‧Componente de pagamento‧: um pagamento acordado no âmbito de uma operação de derivados OTC com um perfil de risco linear que preveja a entrega de um instrumento financeiro contra um pagamento.
Secção 2
Métodos de cálculo do valor da posição em risco
Artigo 273.o
Método de cálculo do valor da posição em risco
1. As instituições determinam o valor da posição em risco para os contratos enumerados no Anexo II com base num dos métodos estabelecidos nas Secções 3 a 6 de acordo com este artigo.
As instituições que não sejam elegíveis para o tratamento estabelecido no artigo 94.o não devem utilizar o método definido na Secção 4. Para determinar o valor das posições em risco dos contratos constantes do ponto 3 do Anexo II, as instituições não devem utilizar o método previsto na Secção 4. As instituições podem utilizar de forma combinada os métodos previstos nas Secções 3 a 6, com caráter permanente, no âmbito de um grupo. Uma única instituição não deve utilizar de forma combinada os métodos enunciados nas secções 3 a 6 numa base permanente, mas deve ser autorizada a utilizar de forma combinada os métodos enunciados nas secções 3 e 5 quando um desses métodos for utilizado para os casos previstos no artigo 282.o, n.o 6.
2. Quando autorizada pelas autoridades competentes nos termos do artigo 283.o, n.os 1 e 2, uma instituição pode determinar o valor da posição em risco para os elementos a seguir indicados utilizando o Método do Modelo Interno previsto na Secção 6:
a)
Os contratos enumerados no Anexo II;
b)
Operações de recompra;
c)
Operações de contração ou concessão de empréstimos de valores mobiliários ou de mercadorias;
d)
Operações de empréstimo com imposição de margem;
e)
Operações de liquidação longa.
3. Quando uma instituição adquire proteção através de um derivado de crédito contra um posição em risco não incluída na carteira de negociação ou contra uma posição em risco de contraparte, pode calcular o respetivo requisito de fundos próprios relativamente à posição em risco coberta em conformidade com:
a)
Os artigos 233.o a 236.o;
b)
O artigo 153.o, n.o 3, ou o artigo 183.o, se lhe tiver sido concedida autorização para tal nos termos do artigo 143.o.
O valor da posição em risco referente ao CCR para esses derivados de crédito é de zero, a menos que uma instituição aplique o método previsto no artigo 299.o, n.o 2, alínea h, subalínea ii).
4. Não obstante o n.o 3, uma instituição pode optar, de forma consistente, por incluir para efeitos de cálculo dos requisitos de fundos próprios relativamente ao risco de crédito de contraparte todos os derivados de crédito não incluídos na carteira de negociação e adquiridos como proteção contra uma posição em risco não incluída na carteira de negociação ou contra uma posição em risco de crédito de contraparte, se a proteção de crédito for reconhecida nos termos do presente regulamento.
5. Se os swaps de risco de incumprimento vendidos por uma instituição forem tratados pela instituição como proteção de crédito fornecida por esta e estiverem sujeitos a requisitos de fundos próprios no que se refere ao risco de crédito do subjacente pelo montante nocional total, o valor da respetiva posição em risco para efeitos de CCR não incluída na carteira de negociação é igual a zero.
6. No âmbito de todos os métodos definidos nas secções 3 a 6, o valor das posições em risco perante uma determinada contraparte é igual à soma dos valores das posições em risco calculados para cada conjunto de compensação face a essa contraparte.
Para uma determinada contraparte, o valor da posição em risco para um determinado conjunto de compensação de instrumentos derivados OTC enumerados no Anexo II, calculado nos termos do presente capítulo, deve ser igual a zero ou à diferença entre a soma dos valores da posição em risco em todos os conjuntos de compensação face à contraparte e a soma dos CVA relativos a essa contraparte já reconhecidos pela instituição como abatimentos incorridos ao ativo, consoante o mais elevado. Os ajustamentos da avaliação de crédito são calculados sem ter em conta qualquer ajustamento de compensação do valor do débito atribuído ao risco de crédito próprio da empresa que já tenha sido deduzido dos fundos próprios ao abrigo do artigo 33.o, n.o 1, alínea c).
7. As instituições determinam o valor das posições em risco resultantes de operações de liquidação longa recorrendo a qualquer dos métodos estabelecidos nas Secções 3 a 6, independentemente do método que a instituição escolheu para o tratamento dos derivados OTC e operações de recompra, de contração ou concessão de empréstimos de valores mobiliários ou de mercadorias e de empréstimo com imposição de margem. No cálculo dos requisitos de fundos próprios para operações de liquidação longa, uma instituição que utiliza o método definido no Capítulo 3 pode atribuir os ponderadores de risco de acordo com o método estabelecido no Capítulo 2, numa base permanente e independentemente da materialidade de tais posições.
8. Em relação aos métodos previstos nas secções 3 e 4, a instituição adota uma metodologia consistente a fim de determinar o montante nocional para diferentes tipos de produtos e assegura que o montante nocional a considerar fornece uma medida adequada do risco inerente ao contrato. Sempre que o contrato preveja uma multiplicação dos fluxos de caixa, o montante nocional deve ser ajustado pela instituição a fim de ter em conta os efeitos da multiplicação sobre a estrutura de risco desse contrato.
Em relação aos métodos previstos nas secções 3 e 6, as instituições tratam as operações em que foi identificada a existência de risco específico de correlação desfavorável nos termos do artigo 291.o, n.os 2, 4, 5 e 6, consoante o caso.
Secção 3
Método de avaliação ao preço de mercado
Artigo 274.o
Método de Avaliação ao Preço de Mercado
1. A fim de determinar o custo de substituição atual de todos os contratos com valores positivos, as instituições devem anexar aos contratos o respetivo valor corrente de mercado.
2. A fim de determinar o risco de crédito potencial futuro, as instituições multiplicam os montantes nocionais ou os valores subjacentes, consoante aplicável, pelas percentagens indicadas no Quadro 1 e de acordo com os seguintes princípios:
a)
Os contratos que não sejam abrangidos por uma das cinco categorias a que se refere o Quadro 1 devem ser tratados como contratos sobre mercadorias distintas de metais preciosos;
b)
Para os contratos que prevejam múltiplas trocas de capital, as percentagens devem ser multiplicadas pelo número de pagamentos ainda por efetuar nos termos dos mesmos contratos;
c)
Para contratos estruturados de modo a que as posições em risco residuais sejam liquidadas em determinadas datas de pagamento e as condições sejam reinicializadas de modo a que o valor de mercado do contrato volte a zero nas referidas datas, o prazo de vencimento residual é equivalente ao prazo que ainda irá decorrer até à próxima data de reinicialização. No caso de contratos sobre taxas de juro que satisfaçam estes critérios e que tenham um prazo de vencimento residual superior a 1 ano, a percentagem não será inferior a 0,5 %.
Quadro 1
Prazo de vencimento residual
Contratos sobre taxas de juro
Contratos sobre taxas de câmbio e sobre ouro
Contratos sobre títulos de capital
Contratos sobre metais preciosos com exceção do ouro
Contratos sobre mercadorias que não sejam metais preciosos
Um ano ou menos
0 %
1 %
6 %
7 %
10 %
Mais de um ano e até cinco anos
0,5 %
5 %
8 %
7 %
12 %
Mais de cinco anos
1,5 %
7,5 %
10 %
8 %
15 %
3. Para os contratos relativos a mercadorias que não ouro, referidos no ponto 3 do Anexo II, a instituição pode aplicar as percentagens constantes do Quadro 2, em vez das referidas no Quadro 1, desde que siga o Método da Escala de Prazos de Vencimento Alargado enunciado no artigo 361.o no que se refere a esses contratos.
Quadro 2
Prazo de vencimento residual
Metais preciosos
(exceto ouro)
Metais de base
Produtos agrícolas
(perecíveis)
Outros produtos, incluindo produtos energéticos
Um ano ou menos
2 %
2,5 %
3 %
4 %
Mais de um ano e até cinco anos
5 %
4 %
5 %
6 %
Mais de cinco anos
7,5 %
8 %
9 %
10 %
4. A soma do custo de substituição corrente e do risco de crédito potencial futuro é o valor da posição em risco.
Secção 4
Método do risco original
Artigo 275.o
Método do risco inicial
1. O valor da posição em risco é o montante nocional de cada instrumento, multiplicado pelas percentagens constantes do Quadro 3.
Quadro 3
Vencimento inicial
Contratos sobre taxas de juro
Contratos sobre taxas de câmbio e sobre ouro
Um ano ou menos
0,5 %
2 %
Mais de um ano e até dois anos
1 %
5 %
Por cada ano suplementar
1 %
3 %
2. No caso de contratos sobre taxa de juros, uma instituição pode optar por utilizar o prazo de vencimento original ou residual para calcular o valor da posição em risco.
Secção 5
Método padrão
Artigo 276.o
Método Padrão
1. As instituições só podem utilizar o Método Padrão (a seguir designado por "MP") no cálculo do valor da posição em risco para derivados OTC e operações de liquidação longa.
2. Ao aplicarem o MP, as instituições calculam o valor das posições em risco separadamente para cada conjunto de compensação, deduzindo a caução, do seguinte modo:
em que:
CMV
=
valor corrente de mercado da carteira de operações enquadradas pelo conjunto de compensação com uma contraparte, deduzida a caução, em que:
em que:
CMVi
=
valor corrente de mercado da operação i;
CMC
=
valor corrente de mercado da caução atribuída a um conjunto de compensação, em que:
em que:
CMCl
=
valor corrente de mercado da caução l;
i
=
índice que designa a operação;
l
=
índice que designa a caução;
j
=
índice que designa a categoria do conjunto de cobertura;
Os conjuntos de cobertura destinados a este fim correspondem a fatores de risco relativamente aos quais as posições de risco de sinal oposto podem ser compensadas entre si de modo a obter uma posição de risco líquida na qual se baseia seguidamente a medição do risco.
RPTij
=
posição de risco da operação i no que se refere ao conjunto de cobertura j;
RPClj
=
posição de risco da caução l no que se refere ao conjunto de cobertura j;
CCRMj
=
multiplicador do CCR estabelecido no Quadro 5 no que se refere ao conjunto de cobertura j;
β
=
1,4.
3. Para efeitos do cálculo nos termos do n.o 2:
a)
As cauções elegíveis recebidas de uma contraparte têm um sinal positivo e as cauções dadas a uma contraparte têm um sinal negativo;
b)
Só as cauções elegíveis nos termos dos artigos 197.o e 198.o e do artigo 299.o, n.o 2, alínea d), devem ser usadas no âmbito do MP;
c)
As instituições podem ignorar o risco de taxa de juro das componentes de pagamento com um prazo de vencimento residual inferior a 1 ano;
d)
As instituições podem tratar como uma operação única agregada qualquer operação constituída por duas componentes de pagamento denominadas na mesma divisa. A operação agregada é objeto do mesmo tratamento que as componentes de pagamento.
Artigo 277.o
Operações com um perfil de risco linear
1. As instituições devem atribuir às posições de risco um perfil de risco linear em conformidade com as seguintes disposições:
a)
Às operações com um perfil de risco linear que envolvam ações (incluindo índices de ações), ouro, outros metais preciosos ou outras mercadorias como instrumento subjacente deve ser atribuída uma posição de risco sobre as respetivas ações (ou índices de ações) ou mercadorias e uma posição de risco de taxa de juro para a componente de pagamento;
b)
Às operações com um perfil de risco linear que tenham um instrumento de dívida como instrumento subjacente deve ser atribuída uma posição de risco de taxa de juro sobre o instrumento de dívida e outra posição de risco de taxa de juro sobre a componente de pagamento;
c)
Às operações com um perfil de risco linear que prevejam a troca de pagamento por pagamento, incluindo contratos a prazo sobre divisas, deve ser atribuída uma posição de risco de taxa de juro para cada uma das componentes de pagamento.
Se, numa operação mencionada nas alínea a), b) ou c), uma componente de pagamento ou o instrumento de dívida subjacente estiverem denominados em moeda estrangeira, a essa componente de pagamento ou instrumento subjacente é também atribuída uma posição de risco nessa moeda.
2. Para efeitos do n.o 1, a dimensão de uma posição de risco numa operação com um perfil de risco linear consiste no valor nocional efetivo (quantidade vezes preço de mercado) dos instrumentos financeiros ou mercadorias subjacentes, convertido para a moeda nacional da instituição através de multiplicação pela taxa de câmbio relevante, exceto para os instrumentos de dívida.
3. Relativamente aos títulos de dívida e às componentes de pagamento, o valor da posição de risco corresponde ao valor nocional efetivo dos pagamentos brutos não vencidos (incluindo o montante nocional), convertido para a moeda do Estado-Membro de origem, multiplicado pela duração modificada do título de dívida ou da componente de pagamento, consoante aplicável.
4. A dimensão de uma posição de risco associada a um swap de risco de incumprimento consiste no valor nocional do instrumento de dívida de referência multiplicado pelo prazo de vencimento remanescente desse swap.
Artigo 278.o
Operações com um perfil de risco não linear
1. As instituições devem determinar a dimensão das posições de risco sobre operações com um perfil de risco não linear nos termos dos números seguintes.
2. O valor de uma posição de risco associada a um instrumento derivado OTC com um perfil de risco não linear, incluindo opções e opções sobre swaps (swaptions), cujo subjacente não seja um título de dívida nem uma componente de pagamento, é igual ao valor nocional efetivo, em equivalente delta, do instrumento financeiro subjacente à operação, nos termos do artigo 280.o, n.o 1.
3. O valor de uma posição de risco de um instrumento derivado OTC com um perfil de risco não linear, incluindo opções e opções sobre swaps, cujo subjacente consista num título de dívida ou numa componente de pagamento, é igual à multiplicação do valor nocional efetivo, em termos de equivalente delta, do instrumento financeiro ou da componente de pagamento pela duração modificada do título de dívida ou da componente de pagamento, consoante o caso.
Artigo 279.o
Tratamento de cauções
Para determinar as posições de risco, as instituições tratam as cauções do seguinte modo:
a)
As cauções recebidas de uma contraparte são tratadas como um crédito sobre a contraparte no âmbito de um contrato de derivados (posição longa), devido no dia em que é efetuada a determinação;
b)
As cauções entregues a uma contraparte são tratadas como uma obrigação perante a contraparte (posição curta), devida no dia em que é efetuada a determinação.
Artigo 280.o
Cálculo das posições de risco
1. As instituições devem utilizar as seguintes fórmulas para determinar a dimensão e o sinal de uma posição de risco:
a)
Para todos os instrumentos, exceto instrumentos de dívida;
i)
valor nocional efetivo, no caso de uma operação com um perfil de risco linear;
ii)
valor nocional, em equivalente delta,
, no caso de uma operação com um perfil de risco não linear,em que:
Pref
=
preço do instrumento subjacente, expresso na moeda de referência;
V
=
valor do instrumento financeiro (no caso de uma opção, o valor é o preço da opção);
p
=
preço do instrumento subjacente, expresso na mesma moeda que V;
b)
Para os instrumentos de dívida e componentes de pagamento de todas as operações:
i)
Valor nocional efetivo multiplicado pela duração modificada, no caso de uma operação com um perfil de risco linear.
ii)
Valor nocional efetivo multiplicado pela duração modificada,
, no caso de uma operação com um perfil de risco não linear,em que:
V
=
valor do instrumento financeiro (no caso de uma opção, o valor é o preço da opção);
r
=
taxa de juro.
Se V for denominado numa divisa diferente da divisa de referência, o instrumento derivado deve ser convertido na divisa de referência através da multiplicação pela taxa de câmbio relevante.
2. As instituições agrupam as posições de risco em conjuntos de cobertura. Para cada conjunto de cobertura é calculado o valor absoluto da soma das posições de risco resultantes. A posição de risco líquida é o resultado desse cálculo e, para efeitos do artigo 276.o, n.o 2, é calculada do seguinte modo:
Artigo 281.o
Posições de risco de taxa de juro
1. No cálculo das posições de risco de taxa de juro, as instituições devem aplicar as disposições seguintes.
2. Em relação a posições de risco de taxa de juro associadas a:
a)
Depósitos em numerário recebidos da contraparte como caução;
b)
Componentes de pagamento;
c)
Instrumentos de dívida subjacentes,
às quais se aplica, em cada caso, um requisito de fundos próprios de 1,60 % ou inferior, segundo o Quadro 1 do artigo 336.o, as instituições atribuem essas posições a um dos seis conjuntos de cobertura para cada moeda estabelecidos no Quadro 4.
Quadro 4
Taxas de juro indexadas à taxa da dívida pública
Taxas de juro indexadas a outras taxas
Prazo de vencimento
1 ano
1 ≤ 5 anos
5 anos
1 ano
1 ≤ 5 anos
5 anos
3. Para as posições de risco de taxa de juro associadas a instrumentos de dívida ou componentes de pagamento subjacentes, relativamente aos quais a taxa de juro se encontre ligada a uma taxa de juro de referência representativa do nível geral da taxa de juro do mercado, o prazo de vencimento remanescente consiste no período que decorre até ao próximo reajustamento da taxa de juro. Para todos os outros casos, consiste no prazo remanescente do instrumento de dívida subjacente ou, no caso de uma componente de pagamento, no prazo remanescente da operação.
Artigo 282.o
Conjuntos de cobertura
1. As instituições devem estabelecer conjuntos de cobertura nos termos dos n.os 2 a 5.
2. Deve existir um conjunto de cobertura para cada emitente de um instrumento de dívida de referência subjacente a um swap de risco de incumprimento.
Os swaps de risco incumprimento baseados num cabaz do tipo "n-ésimo incumprimento" são tratados do seguinte modo:
a)
A dimensão de uma posição de risco sobre um instrumento de dívida de referência num cabaz subjacente a um swap de risco de incumprimento do tipo "n-ésimo incumprimento" é o valor nocional efetivo do instrumento de dívida de referência, multiplicado pela duração modificada do derivado de n-ésimo incumprimento relativamente a uma alteração na margem de crédito do instrumento de dívida de referência;
b)
Para cada instrumento de dívida de referência num cabaz subjacente a um dado swap de risco do tipo ‧n-ésimo incumprimento‧ deve existir um conjunto de cobertura. As posições de risco de diferentes swaps de risco do tipo ‧n-ésimo incumprimento‧ não devem ser incluídas num mesmo conjunto de cobertura;
c)
O multiplicador do CCR aplicável a cada conjunto de cobertura criado para um dos instrumentos de dívida de referência num derivado do tipo "n-ésimo incumprimento" é o seguinte:
i)
0,3 % para instrumentos de dívida de referência que têm uma avaliação de crédito de uma ECAI reconhecida equivalente aos graus 1 a 3 da qualidade de crédito,
ii)
0,6 % para outros instrumentos de dívida.
3. Em relação às posições de risco de taxa de juro decorrentes de:
a)
Depósitos em numerário dados a uma contraparte como caução quando essa contraparte não tem obrigações pendentes relativas a dívidas com risco específico reduzido;
b)
Instrumentos de dívida subjacentes, aos quais se aplica um requisito de fundos próprios superiores a 1,60 %, nos termos do Quadro 1 do artigo 325.o;
Deve haver um conjunto de cobertura para cada emitente.
Quando uma componente de pagamento reproduz um tal título de dívida, deve existir também um conjunto de cobertura para cada emitente dos instrumentos de dívida de referência.
As instituições podem atribuir a um mesmo conjunto de cobertura as posições de risco decorrentes dos instrumentos de dívida de um dado emitente ou dos instrumentos de dívida de referência de um mesmo emitente que sejam reproduzidos por componentes de pagamento ou que estejam subjacentes a um swap de risco de incumprimento.
4. Os instrumentos financeiros subjacentes que não sejam instrumentos de dívida só devem ser afetados a um mesmo conjunto de cobertura se forem idênticos ou similares. Nos restantes casos, devem ser afetados a conjuntos de cobertura distintos.
Para efeitos do presente número, as instituições devem determinar se os instrumentos subjacentes são semelhantes, de acordo com os seguintes princípios:
a)
Para as ações, o subjacente é semelhante se for emitido pelo mesmo emitente. Um índice de ações deve ser tratado como um emitente distinto;
b)
Para os metais preciosos, o subjacente é semelhante se for o mesmo metal. Um índice de metais preciosos deve ser tratado como um metal precioso distinto;
c)
Para a energia elétrica, os subjacentes são semelhantes se os direitos e obrigações de entrega forem referentes a um mesmo período de ponta ou fora das horas de ponta em qualquer intervalo de 24 horas;
d)
Para as mercadorias, o subjacente é semelhante se for a mesma mercadoria. Um índice de mercadorias deve ser tratado como uma mercadoria distinta.
5. O quadro a seguir apresentado define os multiplicadores de CCR (a seguir designados por "CCRM" para as diferentes categorias de cobertura.
Quadro 5
Categorias de conjuntos de cobertura
CCRM
1.
Taxas de juro
0,2 %
2.
Taxas de juro relativas a posições de risco associadas a um instrumento de dívida de referência subjacente a um swap de risco de incumprimento e ao qual se aplica um requisito de fundos próprios igual ou inferior a 1,60 % nos termos do Quadro 1 do Título IV, Capítulo 2.
0,3 %
3.
Taxas de juro relativas a posições de risco associadas a um instrumento de dívida de referência às quais se aplica um requisito de fundos próprios superior a 1,60 % nos termos da Quadro 1 do Título IV, Capítulo 2.
0,6 %
4.
Taxas de Câmbio
2,5 %
5.
Energia elétrica
4 %
6.
Ouro
5 %
7.
Ações
7 %
8.
Metais preciosos (exceto ouro)
8,5 %
9.
Outras mercadorias (com exceção dos metais preciosos e da eletricidade)
10 %
10.
Instrumentos subjacentes a instrumentos derivados OTC não incluídos nas categorias supra
10 %
Cada categoria de instrumentos subjacentes a instrumentos derivados OTC, a que se refere o ponto 10 do Quadro 5, deve ser afetada a conjuntos de cobertura distintos.
6. Para as operações com um perfil de risco não linear ou as componentes de pagamento e operações com instrumentos de dívida como subjacente relativamente às quais a instituição não consegue determinar o delta ou a duração modificada, consoante o caso, com base num modelo que as autoridades competentes tenham autorizado para efeitos de determinação dos requisitos de fundos próprios associados ao risco de mercado, as autoridades competentes devem determinar de forma prudente a dimensão das posições de risco e os CCRM aplicáveis ou exigir que a instituição utilize o método definido na Secção 3. A compensação não é reconhecida (ou seja, o valor da posição em risco é determinado como se existisse um conjunto de compensação composto unicamente pela operação em causa).
7. As instituições devem dispor de procedimentos internos que lhes permitam verificar, antes da inclusão de uma operação num conjunto de cobertura, se a operação está abrangida por um contrato de compensação que tenha força executiva e que respeite os requisitos previstos na Secção 7.
8. As instituições que utilizem cauções para minimizar o seu CCR devem dispor de procedimentos internos que lhes permitam verificar, antes do reconhecimento do efeito da caução sobre os seus cálculos, se a caução respeita os padrões adequados de segurança jurídica previstos no Capítulo 4.
Secção 6
Método do modelo interno
Artigo 283.o
Autorização para utilizar o Método do Modelo Interno
1. Desde que tenha sido demonstrado, a contento das autoridades competentes, que a instituição cumpriu os requisitos definidos no n.o 2, as autoridades competentes autorizam essa instituição a utilizar o Método do Modelo Interno (MMI) para calcular o montante das posições em risco relativamente às seguintes operações:
a)
Operações abrangidas pelo artigo 273.o, n.o 2, alínea a);
b)
Operações abrangidas pelo artigo 273.o, n.o 2, alíneas b), c) e d);
c)
Operações abrangidas pelo artigo 273.o, n.o 2, alíneas a) a d).
Se uma instituição for autorizada a utilizar o MMI para calcular o valor da posição em risco para qualquer uma das operações mencionadas nas alíneas a) a c) do primeiro parágrafo, pode também utilizar o MMI para as operações abrangidas pelo artigo 273.o, n.o 2, alínea e).
Não obstante o artigo 273.o, n.o 1, terceiro parágrafo, uma instituição pode optar por não aplicar este método às posições em risco irrelevantes em termos de dimensão e risco. Nesse caso, a instituição aplica às referidas posições em risco um dos métodos previstos nas Secções 3 a 5, sempre que estejam preenchidos os requisitos pertinentes para cada método.
2. As autoridades competentes só autorizam as instituições a utilizar o MMI para os cálculos a que se refere o n.o 1 se a instituição tiver demonstrado que satisfaz os requisitos estabelecidos na presente secção e se as autoridades competentes tiverem verificado que os sistemas de gestão do CCR mantidos pela instituição são sólidos e corretamente aplicados.
3. As autoridades competentes podem autorizar as instituições, por um período limitado, a aplicarem sequencialmente o MMI em vários tipos de operações. Durante esse período de aplicação sequencial, as instituições podem utilizar os métodos previstos na Secção 3 ou na Secção 5 para os tipos de operações às quais não aplicam o MMI.
4. Em relação a todas as operações sobre derivados OTC e de liquidação longa relativamente às quais a instituição não recebeu autorização, nos termos do n.o 1, para utilizar o MMI, a instituição deve utilizar os métodos estabelecidos na Secção 3 ou na Secção 5.
Esses métodos podem ser utilizados em combinação, com caráter permanente, no âmbito de um grupo. No interior de uma instituição, esses métodos só podem ser utilizados em combinação se um dos métodos for utilizado para os casos previstos no artigo 282.o, n.o 6.
5. Uma instituição autorizada nos termos do n.o 1 a utilizar o MMI não deve voltar a utilizar os métodos estabelecidos na Secção 3 ou na Secção 5, a menos que seja autorizada a tal pela autoridade competente. As autoridades competentes concedem essa autorização se a instituição a fundamentar devidamente.
6. Se uma instituição deixar de cumprir os requisitos definidos na presente secção, deve notificar desse facto a autoridade competente e proceder de uma das seguintes formas:
a)
Apresentar à autoridade competente um plano relativo ao restabelecimento atempado da observância dos referidos requisitos;
b)
Demonstrar a contento da autoridade competente que os efeitos do incumprimento não são significativos.
Artigo 284.o
Valor da posição em risco
1. Quando uma instituição for autorizada, nos termos do artigo 283.o, n.o 1, a utilizar o MMI para calcular o valor das posições em risco para algumas ou para todas as operações mencionadas no mesmo número, deve mensurar o valor das posições em risco para essas mesmas operações ao nível do conjunto de compensação.
O modelo utilizado pela instituição para esse fim deve:
a)
Especificar a distribuição das previsões de alterações no valor de mercado do conjunto de compensação imputáveis a alterações conjuntas nas variáveis de mercado relevantes, como sejam taxas de juros e taxas de câmbio;
b)
Calcular o valor da posição em risco para o conjunto de compensação em cada data futura, com base em alterações conjuntas nas variáveis de mercado.
2. Para que o modelo considere os efeitos da imposição de margens, o modelo de cálculo do valor da caução deve observar os requisitos quantitativos, qualitativos e de dados relativamente ao modelo do MMI, em conformidade com a presente secção, e a instituição só pode incluir nas suas distribuições das previsões de alterações no valor de mercado do conjunto de compensação as cauções financeiras elegíveis, a que se refere o artigo 197.o, o artigo 198.o e o artigo 299.o n.o 2, alíneas c) e d).
3. O requisito de fundos próprios para risco de crédito de contraparte no que diz respeito às exposições a CCR às quais uma instituição aplica o MMI, deve ser o maior dos seguintes valores:
a)
Requisitos de fundos próprios calculados para essas exposições com base na EPE efetiva, utilizando dados de mercado atuais;
b)
Requisitos de fundos próprios calculados para essas exposições com base na EPE efetiva, utilizando uma única calibração de esforço consistente para todas as exposições a CCR às quais se aplica o MMI.
4. Exceto no que respeita às contrapartes identificadas como tendo um risco de correlação desfavorável (wrong-way risk) e que se inserem no âmbito do artigo 291.o, n.os 4 e 5, as instituições calculam o montante da posição em risco como o produto de alfa (α) pela EPE efetiva, do seguinte modo:
em que:
α
=
1,4, a menos que as autoridades competentes exijam um α mais elevado ou autorizem as instituições a utilizar as suas próprias estimativas, nos termos do n.o 9.
A EPE efetiva é calculada com base na estimativa da posição em risco esperada (EEt) como a posição em risco média numa data futura t, em que esta média é determinada com base em possíveis valores futuros dos fatores relevantes de risco de mercado.
O modelo deve estimar EE numa série de datas futuras (t1, t2, t3, etc.).
5. A EE efetiva deve ser calculada de forma recorrente como:
em que:
A data atual é designada por t0;
A EEt0 efetiva é igual à posição em risco corrente.
6. A EPE efetiva consiste na EE efetiva média durante o primeiro ano da futura posição em risco. Se todos os contratos do conjunto de compensação tiverem vencimento num prazo inferior a 1 ano, a EPE consiste na média das EE até ao vencimento de todos os contratos do conjunto de compensação. A EPE efetiva é calculada como a média ponderada das EE efetivas:
em que os ponderadores contemplam a possibilidade de a futura posição em risco ser calculada em datas não distribuídas igualmente ao longo no tempo.
7. As instituições calculam a EE ou as medidas da posição em risco máxima com base numa distribuição das posições em risco que tenha em conta a possível não-normalidade da distribuição dessas posições em risco.
8. Uma instituição pode utilizar uma medida da distribuição calculada pelo modelo mais prudente do que α multiplicado pela EPE efetiva, calculada de acordo com a equação apresentada no n.o 4 para cada contraparte.
9. Não obstante o n.o 4, as autoridades competentes podem autorizar as instituições a utilizarem suas próprias estimativas de alfa, em que:
a)
Alfa é igual ao rácio de capital interno obtido a partir de uma simulação global de CCR face a todas as contrapartes (numerador) e o capital interno baseado na EPE (denominador);
b)
No denominador, a EPE deve ser utilizada como se fosse um montante fixo por liquidar.
Quando estimado em conformidade com este número, alfa não pode ser inferior a 1,2.
10. Para efeitos do cálculo de alfa nos termos do n.o 9, a instituição deve assegurar que o numerador e o denominador sejam calculados de forma consistente com a metodologia de modelização, as especificações dos parâmetros e a composição da carteira. O método utilizado para estimar α deve basear-se na abordagem da instituição em matéria de capital interno, estar devidamente documentado e ser objeto de validação independente. Além disso, as instituições analisam as suas estimativas de α pelo menos trimestralmente ou com maior frequência, quando a composição da carteira variar ao longo do tempo. As instituições avaliam igualmente os riscos associados ao modelo.
11. As instituições devem demonstrar, a contento das autoridades competentes, que as suas estimativas internas de alfa consideram, no numerador, os fatores relevantes de dependência estocástica da distribuição dos valores de mercado das operações ou das carteiras de operações com as diferentes contrapartes. As estimativas internas de alfa devem ter em conta a granularidade das carteiras.
12. Ao supervisionarem a utilização de estimativas nos termos do n.o 9, as autoridades competentes têm em conta a variação significativa nas estimativas de alfa que decorre da potencial especificação incorreta dos modelos utilizados para o numerador, em especial na presença de convexidade.
13. Se for caso disso, as volatilidades e as correlações dos fatores de risco de mercado utilizadas na modelização conjunta dos riscos de mercado e de crédito devem ser condicionadas pelo fator de risco de crédito de modo a refletirem o aumento potencial de volatilidade ou da correlação em caso de contração económica.
Artigo 285.o
Valor da posição em risco para conjuntos de compensação sujeitos a acordos de margens
1. Se o conjunto de compensação estiver sujeito a um acordo de margens e a uma avaliação diária pelo valor de mercado, a instituição pode utilizar uma das seguintes medidas de EPE:
a)
A EPE efetiva, sem levar em consideração qualquer caução detida ou entregue através de acordos de margens ou qualquer caução que tenha sido entregue à contraparte independentemente da avaliação diária e dos processos de definição das margens ou da posição em risco corrente;
b)
Um acréscimo que reflita o aumento potencial da posição em risco ao longo do período de risco relativo à margem, acrescido do valor mais elevado entre:
i)
a posição em risco corrente, incluindo todas as cauções atualmente detidas ou entregues, com exceção das cauções executadas ou em litígio,
ii)
a maior posição em risco líquida, incluindo as cauções no âmbito do acordo de margens, que não desencadeie uma execução da caução. Este montante deve refletir todos os limites aplicáveis, os montantes de transferência mínima, os montantes independentes e as margens iniciais no âmbito do acordo de margens;
c)
Se o modelo considerar os efeitos das margens ao estimar a EE, a instituição pode, mediante autorização da autoridade competente, utilizar a medida de EE do modelo diretamente na equação apresentada no artigo 284.o, n.o 5. As autoridades competentes só concedem essa autorização se tiverem verificado que o modelo tem devidamente em conta os efeitos das margens na estimativa da EE.
Para efeitos da alínea b), as instituições calculam o acréscimo como a mudança positiva esperada do valor de mercado das operações durante o período de risco relativo à margem. As alterações no valor da caução são refletidas através dos ajustamentos de volatilidade regulamentares, nos termos do Capítulo 4, Secção 3, das suas próprias estimativas de ajustamentos de volatilidade de acordo com o Método Integral sobre Cauções Financeiras, mas não deve assumir-se nenhum pagamento de caução durante o período de risco relativo à margem. O período de risco relativo à margem está sujeito aos períodos mínimos previstos nos n.os 2 a 5.
2. Para operações sujeitas numa base diária a ajustamentos de margens e a uma avaliação ao preço de mercado, o período de risco relativo à margem utilizado para fins de modelização do valor da posição em risco associado aos acordos de margem não deve ser inferior a:
a)
5 dias úteis para conjuntos de compensação constituídos apenas por operações de recompra, operações de contração ou concessão de empréstimos de valores mobiliários ou de mercadorias e operações de empréstimo com imposição de margem;
b)
10 dias úteis para todos os outros conjuntos de compensação.
3. O n.o2, alíneas a) e b), está sujeito às seguintes exceções:
a)
Para todos os conjuntos de compensação, se o número de transações for superior a 5 000 num determinado momento durante um trimestre, o período de risco relativo à margem para o trimestre seguinte não é inferior a 20 dias úteis. Esta exceção não á aplicável às posições em risco comerciais da instituição,
b)
Para conjuntos de compensação que incluem uma ou mais transações que envolvem cauções ilíquidas ou um derivado do mercado de balcão que não pode ser facilmente substituído, o período de risco relativo à margem não deve ser inferior a 20 dias úteis.
A instituição determina se a caução é ilíquida ou se os derivados OTC não podem ser facilmente substituídos no contexto de condições de tensão do mercado, caracterizadas pela ausência de mercados continuamente ativos nos quais uma contraparte poderia, num período de dois dias ou menos, obter múltiplas cotações de preços não suscetíveis de provocar uma flutuação do mercado nem representativas de um preço que refletisse um desconto face ao mercado (no caso de uma caução) ou um prémio (no caso de um derivado OTC).
A instituição tem em conta se as transações ou os valores mobiliários que detém como caução estão concentrados numa contraparte específica e se essa contraparte abandonou o mercado precipitadamente, bem como se a instituição está em condições de substituir essas transações ou esses valores mobiliários.
4. Se uma instituição tiver estado envolvida em mais de dois litígios em matéria de execução de margens com um determinado conjunto de compensação nos últimos dois trimestres que tenham durado mais do que o período de risco relativo à margem aplicável nos termos dos n.os 2 e 3, a instituição utiliza um período de risco relativo à margem que seja pelo menos o dobro do período especificado nos n.os 2 e 3 para esse conjunto de compensação nos trimestres subsequentes.
5. Em relação a ajustamentos de margens com uma periodicidade de N dias, o período de risco relativo à margem deve ser pelo menos igual ao período especificado nos n.os 2 e 3, F, acrescido de N dias menos um dia. Ou seja:
6. Se o modelo interno incluir o efeito dos acordos de margens sobre as alterações no valor de mercado do conjunto de compensação, uma instituição modela, em conjunto com a posição em risco, as cauções que não sejam constituídas por numerário denominado na mesma moeda que a própria posição em risco, nos seus cálculos do montante da posição em risco para derivados OTC e operações de financiamento de valores mobiliários.
7. Se a instituição não estiver em condições de modelar as cauções juntamente com a posição em risco, não deve reconhecer nos seus cálculos do valor da posição em risco para derivados OTC e operações de financiamento de valores mobiliários os efeitos de cauções que não sejam constituídas por numerário denominado na mesma moeda que a própria posição em risco, a menos que utilize ajustamentos de volatilidade que satisfaçam as normas do Método Integral sobre Cauções Financeiras por recurso às suas próprias estimativas dos ajustamentos de volatilidade ou os ajustamentos de volatilidade regulamentares normais, nos termos do Capítulo 4.
8. Uma instituição que utiliza o MMI deve ignorar nos seus modelos o efeito de uma redução do valor da posição em risco devido a uma eventual cláusula de um acordo de garantia que determine o recebimento de cauções quando a qualidade de crédito de contraparte se deteriora.
Artigo 286.o
Gestão do CCR - políticas, processos e sistemas
1. Uma instituição deve estabelecer e manter uma estrutura de gestão do CCR, que consiste em:
a)
Políticas, processos e sistemas para assegurar a identificação, mensuração, gestão, aprovação e reporte interno em matéria de CCR;
b)
Procedimentos para assegurar que essas políticas, processos e sistemas são observados.
As políticas, processos e sistemas devem ser conceptualmente sólidos, aplicados com integridade e documentados. A documentação deve incluir uma explicação das técnicas empíricas utilizadas para mensurar o CCR.
2. A estrutura de gestão do CCR exigida pelo n.o 1 deve ter em conta a liquidez do mercado e os riscos legais e operacionais associados ao CCR. Em particular, deve assegurar que a instituição observa os seguintes princípios:
a)
Não realiza operações com uma contraparte sem avaliar a sua qualidade de crédito;
b)
Tem devidamente em conta o risco de crédito de liquidação e pré-liquidação;
c)
Gere esses riscos de forma tão abrangente quanto possível ao nível do CCR, agregando as exposições a CCR com outras posições em risco em crédito e a nível da instituição como um todo.
3. Uma instituição que utiliza o MMI deve assegurar que a sua estrutura de gestão do CCR responda a contento da autoridade competente pelos riscos de liquidez de todos os seguintes elementos:
a)
Potenciais ajustamentos de margem recebidos no contexto de transações de margem de variação ou outros tipos de margem, como sejam a margem inicial ou independente, no âmbito de choques de mercado adversos;
b)
Potenciais solicitações de devolução das cauções em excesso cedidas pelas contrapartes;
c)
Solicitações resultantes de uma deterioração potencial da avaliação externa da sua própria qualidade de crédito.
Uma instituição deve assegurar que a natureza e o âmbito da reutilização de cauções são consistentes com as suas necessidades de liquidez e não comprometem a sua capacidade de ceder ou devolver cauções em tempo oportuno.
4. O órgão de administração e a direção de topo das instituições devem estar ativamente envolvidos na gestão do CCR e garantir a afetação de recursos adequados a esse processo. A direção de topo deve tomar conhecimento das limitações e dos pressupostos do modelo utilizado, bem como do potencial impacto dessas limitações e pressupostos sobre a fiabilidade dos resultados, através de um procedimento formal. A direção de topo deve também tomar conhecimento das incertezas do ambiente de mercado e das questões operacionais, bem como do modo como estas se refletem no modelo.
5. Os relatórios diários elaborados sobre a exposição da instituição a CCR nos termos do artigo 287.o, n.o 2, alínea b), devem ser analisados por um nível hierárquico suficientemente elevado e com autoridade bastante para impor reduções tanto das posições assumidas por cada um dos gestores de crédito ou operadores como da exposição global da instituição a CCR.
6. O sistema de gestão do CCR de uma instituição, estabelecido nos termos do n.o 1, deve ser utilizado em conjunto com limites internos de crédito e de negociação. Os limites de crédito e de negociação devem estar relacionados com o modelo de medição de riscos da instituição de forma coerente ao longo do tempo e bem compreendida pelos gestores de crédito, os operadores da sala de negociação e a direção de topo. As instituições devem dispor de um processo formal para comunicar as infrações aos limites de risco ao nível hierárquico adequado.
7. A avaliação do CCR por parte de uma instituição deve incluir a avaliação da utilização diária e intradiária das linhas de crédito. A instituição calcula as posições em risco correntes, antes e após o reconhecimento do efeito de cauções associadas. A nível da carteira e das contrapartes, a instituição calcula e acompanha o risco máximo ou o risco de crédito potencial futuro com base no intervalo de confiança por si escolhido. A instituição tem em conta os grandes riscos ou a concentração de riscos, designadamente por grupos de contrapartes ligadas entre si, por setores de atividade e por mercados.
8. As instituições devem definir e manter um programa rigoroso e de rotina de testes de esforço. Os resultados destes testes de esforço devem ser analisados periodicamente pela direção de topo, pelo menos trimestralmente, e refletir-se nas políticas e nos limites em matéria de CCR estabelecidos pelo órgão de administração ou pela direção de topo. Sempre que os testes de esforço revelarem uma vulnerabilidade específica face a um dado conjunto de circunstâncias, a instituição adota rapidamente medidas para gerir estes riscos de forma adequada.
Artigo 287.o
Estruturas organizacionais de gestão do CCR
1. Uma instituição que utilize o Método do Modelo Interno (MMI) deve estabelecer e manter:
a)
Uma unidade de controlo do risco que cumpra o disposto no n.o 2;
b)
Uma unidade de gestão de garantias que cumpra o disposto no n.o 3.
2. A unidade de controlo do risco é responsável pela conceção e implementação da sua gestão do CCR, incluindo a validação inicial e contínua do modelo, desempenhando as seguintes funções e satisfazendo os seguintes requisitos:
a)
É responsável pela conceção e implementação do sistema de gestão do CCR da instituição;
b)
Elabora relatórios diários sobre os resultados do modelo de avaliação do risco da instituição e analisa-os. Essa análise deve incluir uma avaliação da relação entre as medidas dos valores de exposição a CCR e os limites de negociação;
c)
Deve controlar a integridade dos dados de entrada e produzir e analisar relatórios sobre os resultados do modelo de avaliação de risco da instituição, incluindo uma avaliação da relação entre medidas da exposição ao risco e limites de crédito e de negociação;
d)
Deve ser independente das unidades responsáveis pela concessão, renovação ou negociação de posições em risco e livre de influências indevidas;
e)
Deve dispor dos recursos adequados;
f)
Deve reportar diretamente à direção de topo da instituição;
g)
As suas atividades devem estar estreitamente integradas no processo de gestão corrente do CCR da instituição;
h)
Os resultados da sua atividade devem ser parte integrante do processo de planeamento, acompanhamento e controlo do perfil de risco de crédito e de risco global da instituição.
3. A unidade de gestão de garantias deve realizar as seguintes tarefas e funções:
a)
Calcular e efetuar ajustamentos de margem, gerir litígios relativos a ajustamentos de margem e comunicar os níveis de montantes independentes, margens iniciais e margens de variação de forma precisa e numa base diária;
b)
Controlar a integridade dos dados utilizados para efetuar ajustamentos de margem e garantir que os mesmos são consistentes e regularmente reconciliados com todas as fontes relevantes de dados no âmbito da instituição;
c)
Acompanhar o grau de reutilização das garantias e qualquer alteração dos direitos da instituição sobre as garantias dadas ou em conexão com as mesmas;
d)
Apresentar relatórios ao nível hierárquico apropriado sobre a gestão dos tipos de ativos dados em garantia reutilizados e dos termos de tal reutilização, incluindo o instrumento, a qualidade de crédito e o prazo de vencimento;
e)
Acompanhar a concentração por tipos de ativos das garantias aceites pela instituição;
f)
Reportar regularmente, pelo menos numa base trimestral, à direção de topo informações sobre a gestão de garantias, incluindo informações sobre o tipo de garantias recebidas e dadas, a dimensão, a antiguidade e o motivo dos litígios relativos a ajustamentos de margem. Essa comunicação interna deve também refletir as tendências associadas a estes dados.
4. A direção de topo deve atribuir recursos suficientes à unidade de gestão de garantias prevista no n.o 1, alínea b), a fim de garantir que os seus sistemas têm um nível adequado de desempenho operacional, medido pela prontidão e precisão dos ajustamentos de margem efetuados pela instituição e a prontidão da resposta da instituição a ajustamentos de margem efetuados pelas suas contrapartes. A direção de topo deve assegurar que a unidade dispõe de pessoal adequado para tratar os ajustamentos e os litígios em tempo oportuno, mesmo numa situação de grave crise do mercado, e permitir que a instituição limite o número de litígios de grande dimensão causados pelo volume de operações.
Artigo 288.o
Análise do sistema de gestão do CCR
As instituições devem realizar regularmente uma análise independente do seu sistema de gestão do CCR, através do seu processo de auditoria interna. Essa análise deve incluir ambas as atividades de controlo e de gestão de garantias nos termos do artigo 287.o e tratar especificamente, no mínimo, os seguintes elementos:
a)
Adequação da documentação do sistema e do processo de gestão do CCR nos termos do artigo 286.o;
b)
A organização da unidade de controlo do CCR nos termos do artigo 287.o, n.o 1, alínea a);
c)
A organização da unidade de gestão de garantias prevista no artigo 287.o, n.o 1, alínea b);
d)
A integração das medições do CCR na gestão diária do risco;
e)
O processo utilizado pela instituição para aprovar os modelos de determinação de preços dos riscos (risk pricing models) e os sistemas de avaliação utilizados pelos operadores (front-office) e pessoal administrativo (back-office);
f)
A validação de quaisquer alterações significativas do processo de cálculo do CCR;
g)
A medida em que o CCR é tido em conta no modelo de gestão do risco;
h)
A integridade do sistema de informação de gestão;
i)
O rigor e o caráter exaustivo dos dados relativos ao CCR;
j)
A integração adequada dos termos jurídicos constantes nos acordos de garantia e de compensação nas avaliações das posições em risco;
k)
A verificação da coerência, atualidade e fiabilidade das fontes de dados utilizadas nos modelos internos, bem como da independência dessas fontes;
l)
A precisão e adequação dos pressupostos em matéria de volatilidade e correlação;
m)
O rigor dos cálculos de avaliação e transformação do risco;
n)
A verificação da precisão do modelo através de verificações a posteriori regulares, tal como estabelecido no artigo 293.o, n.o 1, alíneas b) a e);
o)
A conformidade da unidade de controlo do CCR e da unidade de gestão de garantias com os requisitos regulamentares aplicáveis.
Artigo 289.o
Teste de utilização
1. As instituições asseguram que a distribuição das posições em risco geradas pelo modelo utilizado para calcular a EPE efetiva é integrada de forma rigorosa no processo de gestão corrente do CCR da instituição e que os resultados do modelo são tidos em conta nos processos de aprovação de crédito, de gestão do CCR, de afetação do capital interno e de governo das sociedades.
2. As instituições demonstram a contento das autoridades competentes que utilizam um modelo para calcular as distribuições das posições em risco em que se baseia o cálculo da EPE, que respeita em termos gerais os requisitos fixados na presente secção, pelo menos um ano antes da obtenção de autorização para utilizar o MMI junto das autoridades competentes nos termos do artigo 283.o.
3. O modelo utilizado para determinar a distribuição das exposições a CCR faz parte do sistema de gestão do CCR exigido pelo artigo 286.o. Esse sistema inclui a medição da utilização das linhas de crédito, agregando as exposições a CCR com outras posições em risco de crédito e a afetação do capital interno.
4. Além da EPE, as instituições asseguram a medição e a gestão das posições em risco correntes. Se necessário, as instituições medem as posições em risco correntes brutas e líquidas das cauções detidas. O teste de utilização é dado por satisfeito caso a instituição utilize outras medidas de CCR, tais como a posição em risco máxima, com base na distribuição das posições em risco gerada pelo mesmo modelo utilizado para calcular a EPE.
5. As instituições devem dispor de sistemas com capacidade para estimar a sua EE numa base diária, se necessário, salvo se demonstrarem a contento das autoridades competentes que o seu nível de exposição a CCR justifica um cálculo menos frequente. Devem também estimar a EE ao longo de um perfil temporal de horizontes previsíveis que reflita de forma adequada a estrutura temporal de futuros fluxos financeiros e do prazo de vencimento dos contratos, de forma consistente com a relevância e a composição dos riscos.
6. As posições em risco são medidas, acompanhadas e controladas ao longo da vida de todos os contratos integrados num conjunto de compensação e não apenas num horizonte de 1 ano. A instituição estabelece procedimentos destinados a identificar e controlar os riscos de contraparte quando a posição em risco ultrapassar o horizonte de 1 ano. O aumento estimado das posições em risco deve constituir uma das variáveis do modelo de cálculo do capital interno da instituição.
Artigo 290.o
Testes de esforço
1. As instituições devem dispor de um programa exaustivo de testes de esforço para CCR, nomeadamente para utilização na avaliação dos requisitos de fundos próprios para CCR, que satisfaça os requisitos previstos nos n.os 2 a 10.
2. Deve identificar possíveis eventos ou alterações futuras nas condições económicas que possam ter efeitos negativos sobre as posições em risco de crédito da instituição e avaliar a sua capacidade para suportar tais alterações.
3. As medidas de esforço no âmbito do programa devem ser comparadas com os limites de risco e consideradas pela instituição como parte do processo previsto no artigo 81.o da Diretiva 2013/36/UE.
4. O programa deve ser exaustivo no que se refere à inclusão de transações e posições em risco agregadas para todas as formas de risco de crédito de contraparte, a nível de contrapartes específicas, num período suficiente para realizar testes de esforço regulares.
5. Deve prever, no mínimo, testes de esforço mensais sobre as posições em risco no que se refere aos principais fatores de risco de mercado, como sejam taxas de juro, taxas de câmbio, ações, margens de crédito e preços de mercadorias, para todas as contrapartes da instituição, a fim de identificar e permitir à instituição, quando necessário, reduzir as concentrações excessivas em riscos direcionais específicos. Devem ser realizados testes de esforço das posições em risco, incluindo riscos de fator único, riscos multifatoriais e riscos materiais não direcionais, bem como situações conjuntas de esforço no que se refere às posição em risco e à qualidade de crédito ao nível das contrapartes individuais, dos grupos de contrapartes e dos níveis agregados de CCR para a instituição como um todo.
6. A instituição deve aplicar, pelo menos trimestralmente, testes de esforço com base em cenários multifatoriais e avaliar riscos materiais não direcionais, incluindo posições em risco na curva de rendimentos e riscos de base. Os testes de esforço com base em cenários multifatoriais devem, no mínimo, considerar os seguintes cenários:
a)
Ocorrência de eventos económicos ou de mercado graves;
b)
Redução significativa e generalizada da liquidez do mercado;
c)
Liquidação de posições por um intermediário financeiro de grande dimensão.
7. A severidade dos choques sobre os fatores de risco subjacentes deve ser compatível com a finalidade do teste de esforço. Na avaliação da solvência em situação de esforço, os choques sobre os fatores de risco subjacentes devem ser suficientemente graves para refletir conjunturas de mercado extremas já verificadas no passado e condições de mercado extremas mas plausíveis. Os testes de esforço devem avaliar o impacto desses choques sobre os fundos próprios, os requisitos de fundos próprios e os resultados. Para efeitos do acompanhamento corrente das carteiras, de cobertura e de gestão das concentrações, o programa de testes deve também considerar cenários de menor gravidade e maior probabilidade.
8. O programa deve incluir, quando for caso disso, testes de esforço inversos visando identificar cenários extremos, mas plausíveis, que possam ter resultados adversos significativos. Os testes de esforço inversos devem ter em conta o impacto de não linearidade material na carteira.
9. Os resultados dos testes de esforço realizados no âmbito do programa são reportados regularmente à direção de topo, pelo menos trimestralmente. Os relatórios e as análises dos resultados devem abranger os impactos mais importantes na carteira a nível das contrapartes, concentrações significativas no âmbito de segmentos da carteira (no mesmo setor ou região) e tendências específicas relevantes em termos de carteira e contrapartes.
10. A direção de topo deve ter um papel de liderança na integração dos testes de esforço no quadro de gestão do risco e na cultura de risco da instituição e garantir que os resultados são significativos e utilizados para gerir o CCR. Os resultados dos testes de esforço para posições em risco significativas devem ser avaliados tendo por referência as orientações que indicam a propensão ao risco da instituição e comunicados à direção de topo, para discussão e atuação, quando forem identificados riscos excessivos ou concentrados.
Artigo 291.o
Risco de correlação desfavorável (wrong-way risk)
1. Para efeitos do presente artigo, entende-se por:
a)
"Risco geral de correlação desfavorável", o risco que ocorre quando a probabilidade de incumprimento das contrapartes se encontra positivamente correlacionada com fatores gerais de risco do mercado;
b)
"Risco específico de correlação desfavorável", o risco que ocorre quando a futura posição em risco sobre uma contraparte específica se encontra positivamente correlacionada com a PD dessa contraparte, devido à natureza das operações com ela realizadas. Considera-se que uma instituição de crédito se encontra exposta a risco específico de correlação desfavorável caso se preveja que as posições em risco futuras sobre uma contraparte específica venham a ser elevadas quando a probabilidade de incumprimento da contraparte também for elevada.
2. As instituições devem ter na devida conta as posições em risco que originem um grau significativo de risco específico e geral de correlação desfavorável.
3. A fim de identificar o risco geral de correlação desfavorável, a instituição deve elaborar testes de esforço e análises de cenários de forma a testar fatores de risco que estejam adversamente relacionados com a qualidade de crédito da contraparte. Os referidos testes devem considerar a possibilidade de ocorrerem choques graves concomitantes com alterações nas relações entre fatores de risco. A instituição deve acompanhar o risco geral de correlação desfavorável por produto, região, setor ou outras categorias relevantes para a sua atividade.
4. As instituições devem dispor de procedimentos para identificar, acompanhar e controlar os casos de risco específico de correlação desfavorável para cada entidade jurídica, desde o início e ao longo de toda a vida de uma operação.
5. As instituições calculam os requisitos de fundos próprios para CCR em relação às operações em que foi identificada a existência de risco específico de correlação desfavorável e em que existe um vínculo jurídico entre a contraparte e o emitente do subjacente ao derivado OTC ou do subjacente às operações a que se refere o artigo 273.o, n.o 2, alíneas b), c) e d), de acordo com os seguintes princípios:
a)
Os instrumentos relativamente aos quais existe risco específico de correlação desfavorável não devem ser incluídos no mesmo conjunto de compensação que as outras operações com a contraparte, devendo cada um deles ser tratado como um conjunto de compensação separado;
b)
Em cada um desses conjuntos separados de compensação, e relativamente a swaps de risco de incumprimento com uma única entidade de referência, o valor da posição em risco é igual ao total das perdas esperadas do justo valor remanescente dos instrumentos subjacentes, com base no pressuposto de que o emitente se encontra em liquidação;
c)
As LGD de uma instituição que utiliza o método definido no Capítulo 3 devem ser de 100 % para as referidas operações de swap;
d)
Para uma instituição que utiliza o método definido no Capítulo 2, o ponderador de risco aplicável deve ser o de uma operação não coberta;
e)
Para todas as outras operações com uma única entidade de referência num dos referidos conjuntos de compensação separados, o cálculo do valor da posição em risco deve ser consistente com o pressuposto da impossibilidade de cobrança das obrigações subjacentes em que o emitente está juridicamente ligado à contraparte. Para as operações com um cabaz de entidades de referência ou índices, é aplicado, se significativo, o pressuposto da impossibilidade de cobrança das respetivas obrigações subjacentes em que o emitente está juridicamente ligado à contraparte;
f)
Na medida em que este cálculo utiliza cálculos de risco existentes no mercado para os requisitos de fundos próprios relacionados com riscos adicionais de incumprimento e de migração, tal como estabelecido no Título IV, Capítulo 5, Secção 4, que já incluem um pressuposto para as LGD, as LGD na fórmula utilizada devem ser de 100 %.
6. As instituições devem assegurar que a direção de topo e o comité competente do órgão de administração recebem relatórios periódicos sobre os riscos específicos e gerais de correlação desfavorável e sobre as medidas que estão a ser tomadas para gerir esses riscos.
Artigo 292.o
Integridade do processo de modelização
1. As instituições devem garantir a integridade do processo de modelização, tal como estabelecido no artigo 284.o, adotando pelo menos as seguintes medidas:
a)
O modelo deve refletir os termos e as especificações das transações de forma atempada, completa e prudente;
b)
Os referidos termos devem incluir, pelo menos, os montantes nocionais contratuais, o prazo de vencimento, os ativos de referência, os acordos de margem e os acordos de compensação;
c)
Os termos e as especificações devem ser conservados numa base de dados sujeita a auditorias formais e periódicas;
d)
O processo de reconhecimento dos acordos de compensação deve envolver especialistas jurídicos que verifiquem que a compensação prevista no âmbito desses acordos tem força executiva;
e)
A verificação exigida na alínea d) deve ser inserida na base de dados mencionada na alínea c) por uma unidade independente;
f)
A inserção das condições da operação e dos dados de especificação no modelo EPE deve ser objeto de auditorias internas;
g)
Devem estar instituídos processos de conciliação formal entre o modelo e os sistemas de informação de base, a fim de se verificar numa base regular se as condições e especificações das operações estão refletidas na EPE de modo correto ou, pelo menos, de forma prudente.
2. São utilizados dados correntes de mercado para determinar as posições em risco correntes. A instituição pode calibrar o seu modelo EPE utilizando dados históricos de mercado ou dados resultantes implicitamente do mercado para definir os parâmetros dos processos estocásticos subjacentes, tais como a derivação, a volatilidade e a correlação. Se uma instituição utilizar dados históricos, deve fazê-lo com base num período de pelo menos três anos. Os dados são atualizados pelo menos trimestralmente, e com maior frequência se tal for necessário para refletir as condições de mercado.
Para calcular a EPE efetiva utilizando uma calibração de esforço, a instituição calibra a EPE efetiva utilizando um período de três anos de dados históricos que inclua um período de esforço para as margens de risco de incumprimento de crédito das suas contrapartes ou dados de mercado implícitos em tal período de esforço.
Os requisitos previstos nos n.os 3, 4 e 5 são aplicados pela instituição para esse efeito.
3. As instituições devem demonstrar a contento da autoridade competente, pelo menos trimestralmente, que o período de esforço utilizado para o cálculo previsto no presente número coincide com um período de margens mais elevadas de swaps de risco de incumprimento ou de outras formas de crédito (tais como empréstimos ou obrigações das empresas) para um grupo representativo das suas contrapartes com margens de crédito negociadas. Em situações em que a instituição não disponha de dados adequados sobre as margens de crédito de uma contraparte, associa essa contraparte a dados específicos sobre as margens de crédito com base na região, na notação interna e nos tipos de negócios.
4. O modelo EPE para todas as contrapartes deve utilizar dados, sejam eles históricos ou implícitos, que incluam os dados do período de esforço de crédito e deve utilizar tais dados de forma consistente com o método utilizado para a calibração do modelo EPE para os dados correntes.
5. Para avaliar a eficácia da sua calibração do cenário de esforço para a EEPE, a instituição deve criar várias carteiras de referência que sejam vulneráveis aos principais fatores de risco a que a instituição está exposta. A posição em risco sobre estas carteiras de referência é calculada utilizando: a) uma metodologia de esforço, com base nos valores correntes de mercado e nos parâmetros do modelo calibrado para condições de mercado extremas; e b) a posição em risco gerada durante o período de esforço, mas aplicando o método previsto na presente secção (valor de mercado no final do período de esforço, volatilidades e correlações no período de esforço de 3 anos).
As autoridades competentes devem exigir que a instituição ajuste a calibração de esforço se existirem desvios substanciais entre as posições em risco dessas carteiras de referência.
6. As instituições sujeitam o modelo a um processo de validação claramente explicitado nas políticas e procedimentos das instituições. O processo de validação deve:
a)
Especificar o tipo de testes necessários para garantir a integridade do modelo e identificar as condições nas quais os pressupostos subjacentes ao modelo são inadequados e podem, portanto, resultar numa subestimação da EPE;
b)
Incluir uma análise da abrangência do modelo.
7. A instituição deve controlar os riscos relevantes e ter processos instituídos para ajustar a sua estimativa de EEPE quando esses riscos se tornarem significativos. Em conformidade com o presente número, a instituição deve:
a)
Identificar e gerir as suas posições em risco específico de correlação desfavorável, como especificado no artigo 291.o, n.o 1, alínea b), e as suas posições em risco geral de correlação desfavorável, como especificado no artigo 291, n.o 1, alínea a);
b)
Relativamente a posições em risco com um perfil de risco crescente após 1 ano, comparar regularmente a estimativa de uma medida relevante de posição em risco ao longo de 1 ano com a mesma medida da posição em risco ao longo do prazo de vencimento dessa posição em risco;
c)
Relativamente a posições em risco com um prazo de vencimento residual inferior a 1 ano, comparar regularmente o custo de substituição (posição em risco corrente) com o perfil de risco verificado, e armazenar dados que permitam tal comparação.
8. A instituição deve dispor de procedimentos internos para verificar que, antes da inclusão de uma operação num conjunto de compensação, a operação está coberta por um contrato de compensação que tenha força executiva e cumpra os requisitos estabelecidos na Secção 7.
9. A instituição que utiliza garantias para reduzir o seu CCR deve dispor de procedimentos internos para verificar que, antes de reconhecer o efeito da garantia nos seus cálculos, a garantia observa as normas de segurança jurídica definidas no Capítulo 4.
10. A EBA acompanha o conjunto de práticas nesta área e elabora orientações nos termos do artigo 16.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010 sobre a aplicação do presente artigo.
Artigo 293.o
Requisitos para os sistemas de gestão dos riscos
1. As instituições devem satisfazer os seguintes requisitos operacionais:
a)
Cumprir os requisitos qualitativos enunciados na Parte III, Título IV, Capítulo 5;
b)
Levar a cabo a um programa regular de verificações a posteriori, comparando as medidas de risco geradas pelo modelo com as medidas de risco registadas, e variações hipotéticas com base em posições em risco estáticas com medidas registadas;
c)
Realizar uma validação inicial e uma análise contínua e regular do seu modelo de exposição a CCR e das medidas de risco geradas pelo mesmo. A validação e a análise devem ser independentes do desenvolvimento do modelo;
d)
O órgão de administração e a direção de topo devem estar envolvidos no processo de controlo dos riscos e assegurar que são atribuídos recursos adequados ao controlo dos riscos de crédito e de crédito de contraparte. Nesse contexto, os relatórios diários elaborados pela unidade independente de controlo de risco estabelecida nos termos do artigo 287.o, n.o 1, alínea a), devem ser analisados por um nível hierárquico suficientemente elevado e com autoridade bastante para impor reduções tanto das posições assumidas por cada um dos operadores como do risco global da instituição;
e)
O modelo interno de medição dos riscos deve estar integrado no processo corrente de gestão do risco da instituição;
f)
O sistema de medição dos riscos deve ser utilizado em conjunto com limites internos em termos de transações e de exposição ao risco. Nesse contexto, os limites de exposição devem estar relacionados com o modelo de medição dos riscos da instituição de uma forma temporalmente consistente e bem compreendida pelos operadores da sala de negociação, pela função de concessão de crédito e pelos membros da direção de topo;
g)
As instituições devem garantir que o seu sistema de gestão do risco está bem documentado. Em particular, devem dispor de um conjunto documentado de políticas, controlos e procedimentos internos relativos ao funcionamento do sistema de medição do risco, bem como de mecanismos que assegurem que essas políticas são observadas;
h)
As instituições devem realizar periodicamente uma revisão independente do seu sistema de medição dos riscos através do seu processo de auditoria interna. Essa revisão deve incluir tanto as atividades das unidades de negociação como as da unidade independente de controlo de riscos. A revisão do processo geral de gestão dos riscos deve ser realizada a intervalos regulares (pelo menos uma vez por ano) e deve tratar especificamente, no mínimo, todos os elementos a que se refere o artigo 282.o;
i)
A validação contínua dos modelos de risco de crédito da contraparte, incluindo verificações a posteriori, deve ser periodicamente analisada por um nível de gestão com autoridade suficiente para decidir das medidas a tomar perante deficiências nos modelos.
2. As autoridades competentes devem ter em conta em que medida a instituição satisfaz os requisitos do n.o 1 ao definir o nível de alfa, conforme estabelecido no artigo 284.o, n.o 4. Apenas as instituições que satisfazem plenamente esses requisitos são elegíveis para aplicação do fator de multiplicação mínimo.
3. As instituições devem documentar o processo de validação inicial e contínua do seu modelo de exposição a CCR e o cálculo das medições de risco geradas pelos modelos com um nível de pormenor que permita a uma parte terceira reproduzir, respetivamente, a análise e as avaliações de risco. Essa documentação deve definir a frequência com que a análise das verificações a posteriori e outros processos de validação contínua devem ser realizados, a forma como a validação é efetuada no que respeita aos fluxos de dados e carteiras e as análises utilizadas.
4. As instituições devem definir os critérios para avaliar os seus modelos de exposição a CCR e os modelos que alimentam o cálculo das posições em risco e dispor de uma política documentada que descreva o processo de identificação e correção de desempenhos não aceitáveis.
5. As instituições devem definir o modo de construção de carteiras de contrapartes representativas para efeitos de validação de um modelo de exposição a CCR e das respetivas avaliações de risco.
6. A validação dos modelos de exposição a CCR e das respetivas medições do risco que geram previsões de distribuição devem considerar mais do que uma estatística dessas previsões de distribuição.
Artigo 294.o
Requisitos de validação
1. No quadro da validação inicial e contínua do seu modelo de exposição a CCR e das respetivas medições de risco, a instituição deve assegurar o cumprimento dos seguintes requisitos:
a)
A instituição deve realizar verificações a posteriori utilizando dados históricos relativos às variações dos fatores de risco de mercado antes da autorização pelas autoridades competentes nos termos do artigo 283.o, n.o 1. Tais verificações a posteriori devem considerar vários horizontes temporais distintos num período de pelo menos 1 ano, com um intervalo de várias datas de início e um amplo conjunto de condições de mercado;
b)
A instituição que utiliza o método definido no artigo 285.o, n.o 1, alínea b), deve validar regularmente o seu modelo para verificar se as posições em risco correntes concretizadas são consistentes com a previsão de margem em todos os períodos ao longo de 1 ano. Se algumas das transações do conjunto de compensação têm um prazo inferior a um ano e se, sem essas transações, o conjunto de compensação tem sensibilidades mais elevadas aos fatores de risco, a validação deve levar isso em conta;
c)
Deve efetuar verificações a posteriori relativamente ao desempenho do seu modelo de exposição a CCR e às medições de risco relevantes do modelo, bem como no que se refere às previsões dos fatores de risco de mercado. Relativamente a operações garantidas, os horizontes temporais de previsão considerados devem incluir aqueles que refletem períodos típicos de margem de risco aplicados em operações objeto de caução ou sujeitas a margem;
d)
Se a validação do modelo indicar que a EPE efetiva está subestimada, a instituição deve tomar as medidas necessárias para solucionar a imprecisão do modelo;
e)
A instituição deve testar os modelos de determinação de preços utilizados no cálculo da exposição a CCR para um dado cenário de choques futuros sobre os fatores de risco de mercado, como parte do processo de validação inicial e contínua do modelo. Os modelos de determinação de preços das opções devem ter em conta a não linearidade do valor das opções no que se refere aos fatores de risco de mercado;
f)
O modelo de exposição a CCR deve incluir informações específicas das operações destinadas a agregar as posições em risco a nível do conjunto de compensação. As instituições devem verificar se as operações estão afetas ao conjunto de compensação adequado, no quadro do modelo;
g)
O modelo de exposição a CCR deve incluir igualmente informações específicas da operação destinadas a cobrir o impacto dos acordos de margens. Os modelos devem ter em conta tanto o montante atual da margem como a margem que será transferida entre contrapartes no futuro. Esse modelo tem igualmente em conta o caráter unilateral ou bilateral dos acordos de margem, a frequência dos ajustamentos da margem, o período de risco relativo à margem, o limiar mínimo da posição em risco não coberta por uma margem que a instituição de crédito está disposta a aceitar e o montante mínimo de transferência. Esse modelo permite determinar a variação do valor de mercado das cauções constituídas ou aplicar as regras previstas no Capítulo 4;
h)
O processo de validação do modelo deve incluir verificações a posteriori estáticas baseadas em carteiras de contrapartes representativas. A instituição realiza periodicamente verificações a posteriori relativamente a um conjunto de carteiras das contrapartes representativas reais ou hipotéticas. Essas carteiras representativas são escolhidas com base na sua sensibilidade face aos fatores de risco de mercado relevantes e nas combinações de fatores de risco a que a instituição está exposta;
i)
As instituições devem realizar verificações a posteriori destinadas a testar os pressupostos fundamentais do modelo de exposição a CCR e das medições de risco relevantes, tais como a relação entre os níveis de um determinado fator de risco e as relações entre os fatores de risco modelados;
j)
O desempenho dos modelos de exposição a CCR e as respetivas medições de risco devem estar sujeitos a verificações a posteriori adequadas. O programa de verificações a posteriori deve poder identificar um desempenho insuficiente no que se refere aos modelos de cálculo da EPE;
k)
A instituição deve validar os seus modelos de exposição a CCR e as respetivas medições de risco em horizontes temporais consentâneos com os prazos de vencimento das operações relativamente às quais a posição em risco é calculada através da utilização do MMI, nos termos do artigo 283.o;
l)
No âmbito do processo de validação contínua do modelo, uma instituição deve testar regularmente os modelos de determinação de preços utilizados para calcular a posição em risco de contraparte tendo em conta referenciais independentes apropriados;
m)
A validação contínua do modelo de exposição a CCR e as respetivas medições de risco relevantes deve incluir uma avaliação do desempenho recente;
n)
No âmbito do processo de validação inicial e contínua, a instituição deve avaliar a frequência com que os parâmetros do modelo de exposição a CCR são atualizados;
o)
A validação inicial e contínua dos modelos de exposição a CCR deve avaliar se os cálculos ao nível das contrapartes e das posições em risco do conjunto de compensação são apropriados.
2. É possível utilizar uma medição mais prudente do que a métrica utilizada para calcular o montante da posição em risco regulamentar para cada contraparte em vez de alfa multiplicado pela EPE efetiva mediante consentimento prévio das autoridades competentes. O grau de prudência relativa deve ser avaliado após a aprovação inicial das autoridades competentes e aquando das reapreciações dos modelos EPE no âmbito da supervisão periódica. A instituição deve validar regularmente o seu caráter prudente. A avaliação contínua do desempenho do modelo deve abranger todas as contrapartes relativamente às quais os modelos são utilizados.
3. Se as verificações a posteriori indicarem que o modelo não é suficientemente exato, as autoridades competentes revogam a sua aprovação ou impõem medidas adequadas para assegurar que o modelo seja prontamente aperfeiçoado.
Secção 7
Compensação contratual
Artigo 295.o
Reconhecimento da compensação contratual como redução do risco
As instituições só podem tratar como redução do risco de crédito, nos termos do artigo 298.o, os seguintes tipos de acordos de compensação contratual quando o acordo de compensação tiver sido reconhecido pelas autoridades competentes nos termos do artigo 296.o e quando a instituição satisfizer os requisitos estabelecidos no artigo 297.o:
a)
Contratos bilaterais de novação entre uma instituição e a sua contraparte, nos termos dos quais os direitos e obrigações recíprocos são automaticamente compensados, de tal modo que a novação implica a fixação de um montante líquido único a cada vez que se aplica, dando assim origem a um novo contrato único, juridicamente vinculativo para ambas as partes, que substitui todos os contratos e obrigações anteriores entre as partes no âmbito desses contratos;
b)
Outros acordos bilaterais de compensação entre uma instituição e a sua contraparte;
c)
Acordos de compensação contratual entre produtos celebrados por instituições que tenham obtido aprovação para utilizar o método descrito na Secção 6 para as operações que se enquadram no âmbito desse método. As autoridades competentes comunicam à EBA uma lista dos acordos de compensação contratual entre produtos aprovados.
As operações de compensação entre diferentes entidades de um mesmo grupo não são reconhecidas para efeitos de cálculo dos requisitos de fundos próprios.
Artigo 296.o
Reconhecimento de acordos de compensação contratual
1. As autoridades competentes apenas reconhecem um acordo de compensação contratual quando estiverem preenchidas as condições do n.o 2 e, se for caso disso, do n.o 3.
2. As seguintes condições devem estar preenchidas por todos os acordos de compensação contratual utilizados por uma instituição para efeitos da determinação do valor das posições em risco no âmbito da presente parte:
a)
A instituição celebrou um acordo de compensação contratual com a sua contraparte que cria uma obrigação jurídica única, abrangendo todas as operações incluídas, de tal forma que, em caso de incumprimento pela contraparte, tem direito a receber ou está obrigada a pagar apenas a soma líquida dos valores positivos e negativos, ao preço de mercado, de todas as operações abrangidas;
b)
A instituição disponibilizou por escrito às autoridades competentes pareceres jurídicos fundamentados demonstrando que, em caso de contestação judicial de um acordo de compensação, os créditos e as obrigações da instituição não excedem o referido na alínea a). Esse parecer jurídico é referente à legislação aplicável:
i)
na jurisdição em que a contraparte foi constituída;
ii)
se houver envolvimento de uma sucursal localizada num país que não aquele em que a contraparte foi constituída, na jurisdição em que essa sucursal está localizada;
iii)
na jurisdição cuja legislação regula as operações específicas incluídas no acordo de compensação;
iv)
na jurisdição cuja legislação regula qualquer contrato ou acordo necessário para dar execução à compensação contratual;
c)
O risco de crédito relativamente a cada contraparte é agregado, a fim de se chegar a um risco jurídico único para o conjunto das transações. Este valor agregado é tido em conta nos processos relativos aos limites de crédito e ao capital interno;
d)
O contrato não inclui qualquer disposição que, em caso de incumprimento por uma contraparte, permita que uma contraparte não faltosa efetue apenas pagamentos limitados ou não efetue quaisquer pagamentos à massa falida da contraparte em incumprimento, mesmo se o faltoso for credor líquido (i.e., cláusula de exceção).
Se alguma das autoridades competentes considerar não demonstrada a validade jurídica e a força executiva da compensação contratual face às diferentes legislações aplicáveis em cada uma das jurisdições a que se refere a alínea b), o acordo de compensação contratual não será reconhecido como fator de redução de risco em relação a qualquer das contrapartes. As autoridades competentes envolvidas informam-se mutuamente sobre estas matérias.
3. Os pareceres jurídicos mencionados na alínea b) podem ser elaborados por referência a diferentes tipos de compensação contratual. As seguintes condições adicionais devem ser satisfeitas pelos acordos de compensação contratual entre produtos:
a)
O montante líquido a que se refere o n.o 2, alínea a), é o montante líquido da soma dos valores positivos e negativos liquidados de todos os acordos-quadro bilaterais individuais abrangidos e dos valores positivos e negativos, avaliados ao preço de mercado, de todas as operações ("valor líquido para todos os produtos");
b)
Os pareceres jurídicos mencionados no n.o 2, alínea b), devem atestar a validade e a executoriedade de todos os acordos de compensação contratual entre produtos de acordo com as suas condições e o impacto do acordo de compensação sobre as cláusulas relevantes de qualquer acordo-quadro bilateral individual nele incluído.
Artigo 297.o
Obrigações das instituições
1. A instituição deve estabelecer e manter procedimentos para assegurar que a validade jurídica e a executoriedade dos seus acordos de compensação contratual sejam revistas à luz de alterações na legislação das jurisdições relevantes a que se refere o artigo 296.o, n.o 2, alínea b).
2. A instituição deve conservar toda a documentação necessária relativa aos seus acordos de compensação contratual nos seus arquivos.
3. A instituição deve considerar os efeitos da compensação na sua avaliação da posição agregada de risco de crédito de cada contraparte e gerir o seu CCR com base nos efeitos dessa avaliação.
4. Relativamente aos acordos de compensação contratual entre produtos previstos no artigo 295.o, a instituição deve manter procedimentos nos termos do artigo 296.o, n.o 2, alínea c), para verificar que qualquer operação que deva ser incluída num conjunto de compensação está abrangida por um parecer jurídico nos termos do artigo 296.o, n.o 2, alínea b).
Tendo em conta o acordo de compensação contratual entre produtos, as instituições devem continuar a observar os requisitos de reconhecimento da compensação bilateral e os requisitos do Capítulo 4 quanto ao reconhecimento da redução do risco de crédito, consoante aplicável, relativamente a cada acordo-quadro bilateral e operação abrangidos.
Artigo 298.o
Efeitos do reconhecimento da compensação como redução do risco
1. O seguinte tratamento á aplicável aos acordos de compensação contratuais:
a)
O reconhecimento da compensação para efeitos das secções 5 e 6 tem lugar nos termos definidos nessas secções;
b)
No caso de contratos de novação, podem ser ponderados os montantes líquidos únicos estabelecidos pelos contratos, em vez dos montantes brutos envolvidos.
Ao aplicar a Secção 3, as instituições podem ter em conta o contrato de novação ao determinarem:
i)
o custo de substituição atual referido no artigo 274.o, n.o 1,
ii)
o capital nocional ou os valores subjacentes referidos no artigo 274.o, n.o 2;
Na aplicação da Secção 4, ao determinar o montante nocional a que se refere o artigo 275.o, n.o 1, as instituições podem ter em conta o contrato de novação para efeitos do cálculo do capital nocional. Nesses casos, as instituições aplicam as percentagens constantes do Quadro 3.
c)
No caso de outros acordos de compensação, as instituições devem aplicar a Secção 3 do seguinte modo:
i)
o custo de substituição atual referido no artigo 274.o, n.o 1 para os contratos incluídos num acordo de compensação é obtido tendo em conta o custo de substituição líquido teórico atual que resulta do acordo; no caso de a operação de compensação resultar numa obrigação líquida para a instituição que calcula o custo de substituição líquido, considera-se que o custo de substituição atual é igual a 0,
ii)
o valor do risco de crédito potencial futuro a que se refere o artigo 274.o, n.o 2, para todos os contratos incluídos num acordo de compensação é reduzido de acordo com a seguinte fórmula:
em que:
PCEred
=
valor reduzido do risco de crédito potencial futuro para todos os contratos celebrados com uma dada contraparte e incluídos num acordo de compensação bilateral juridicamente válido;
PCEgross
=
soma dos valores do risco de crédito potencial futuro para todos os contratos celebrados com uma dada contraparte e incluídos num acordo de compensação bilateral juridicamente válido, calculados mediante a multiplicação do capital nocional pelas percentagens indicadas no Quadro 1;
NGR
=
rácio valor líquido/bruto, calculado como o rácio entre o custo de substituição líquido relativamente a todos os contratos celebrados com uma dada contraparte e incluídos num acordo de compensação bilateral juridicamente válido (numerador) e o custo de substituição bruto de todos os contratos celebrados com essa contraparte e incluídos num acordo de compensação bilateral juridicamente válido (denominador).
2. Ao efetuar o cálculo do risco de crédito potencial futuro de acordo com a fórmula prevista no n.o 1, as instituições podem tratar os contratos que sejam perfeitamente correspondentes incluídos num acordo de compensação como se fossem um único contrato com um capital nocional equivalente ao respetivo valor líquido.
Na aplicação do artigo 275.o, n.o 1, as instituições podem tratar os contratos perfeitamente correspondentes incluídos num acordo de compensação como se fossem um único contrato com um capital nocional equivalente às receitas líquidas, e os montantes do capital nocional são multiplicados pelas percentagens indicadas no Quadro 3.
Para efeitos do presente número, são perfeitamente correspondentes os contratos a prazo sobre taxas de câmbio ou contratos semelhantes cujo capital nocional seja equivalente aos fluxos de caixa, no caso de estes serem exigíveis na mesma data-valor e serem totalmente expressos na mesma moeda.
3. Para todos os outros contratos incluídos num acordo de compensação, as percentagens aplicáveis podem ser reduzidas, como indicado no Quadro 6:
Quadro 6
Prazo de vencimento inicial
Contratos sobre taxas de juro
Contratos sobre taxas de câmbio
Um ano ou menos
0,35 %
1,50 %
Mais de um ano e até dois anos
0,75 %
3,75 %
Por cada ano suplementar
0,75 %
2,25 %
4. No caso de contratos sobre taxa de juros, as instituições podem, sob reserva da autorização das autoridades competentes, optar pelo prazo de vencimento inicial ou residual.
Secção 8
Elementos da carteira de negociação
Artigo 299.o
Elementos da carteira de negociação
1. Para efeitos da aplicação do presente artigo, o Anexo II deve incluir uma referência a instrumentos derivados para transferência de risco de crédito, como mencionado no ponto 8 da Secção C do Anexo I da Diretiva 2004/39/CE.
2. Ao calcularem os montantes das posições ponderadas pelo risco no que se refere ao risco de contraparte de elementos da carteira de negociação, as instituições devem satisfazer os seguintes princípios:
a)
No caso dos derivados de crédito do tipo swap de retorno total e dos derivados de crédito do tipo swap de risco de incumprimento, para obter o risco de crédito potencial futuro de acordo com o método definido na Secção 3, o montante nominal do instrumento é multiplicado pelas seguintes percentagens:
i)
5 %, nos casos em que a obrigação de referência seria considerada um elemento elegível se desse origem a uma posição direta da instituição para efeitos da Parte III, Título IV, Capítulo 2;
ii)
10 %, nos casos em que a obrigação de referência não seria considerada um elemento elegível se desse origem a uma posição direta da instituição para efeitos da Parte III, Título IV, Capítulo 2.
No caso de uma instituição cuja posição em risco decorrente de um swap de risco de incumprimento represente uma posição longa no instrumento subjacente (vendedor de proteção), a percentagem de risco de crédito potencial futuro pode ser 0 %, a menos que esteja previsto o encerramento do swap de risco de incumprimento em caso de insolvência da entidade cujo risco decorrente do swap represente uma posição curta no instrumento subjacente (comprador de proteção), mesmo não havendo incumprimento no instrumento subjacente.
Nos casos em que um derivado de crédito assegura a proteção relativamente ao n-ésimo incumprimento entre uma série de obrigações subjacentes, a aplicação das percentagens indicadas no primeiro parágrafo é determinada pela obrigação com a n-ésima qualidade de crédito mais baixa determinada com base no facto de, se for incorrida pela instituição, constituir um elemento elegível para efeitos da Parte III, Título IV, Capítulo 2;
b)
As instituições não devem utilizar o Método Simples sobre Cauções Financeiras previsto no artigo 222.o para reconhecimento dos efeitos da caução financeira;
c)
No caso de operações de recompra e operações de concessão ou contração de empréstimos de valores mobiliários ou de mercadorias incluídos na carteira de negociação, as instituições podem reconhecer como cauções elegíveis todos os instrumentos financeiros e mercadorias elegíveis para inclusão na carteira de negociação;
d)
Para as posições decorrentes de instrumentos derivados OTC incluídas na carteira de negociação, as mercadorias elegíveis para inclusão na carteira de negociação também podem ser reconhecidas como caução elegível;
e)
Para calcular os ajustamentos de volatilidade nos casos em que tais instrumentos financeiros ou mercadorias não elegíveis nos termos do Capítulo 4 sejam objeto de contração de empréstimo, de venda ou de fornecimento ou de concessão de empréstimo, de aquisição ou de receção através de garantias ou de outra forma no âmbito de uma operação deste tipo e a instituição utilize o Método dos Ajustamentos de Volatilidade Regulamentares constante da Secção 3 do Capítulo 4, tais instrumentos e mercadorias são tratados da mesma forma que os títulos de capital não incluídos no índice principal de uma bolsa de valores reconhecida;
f)
Se uma instituição utilizar o Método dos Ajustamentos de Volatilidade baseados em Estimativas Próprias ao abrigo do Capítulo 4, Secção 3, relativamente a instrumentos financeiros ou mercadorias não elegíveis nos termos do Capítulo 4, os ajustamentos de volatilidade devem ser calculados para cada elemento considerado individualmente. Uma instituição que tenha obtido aprovação para utilizar o Método dos Modelos Internos definido no Capítulo 4 também pode aplicar esse método à carteira de negociação;
g)
Em relação ao reconhecimento de acordos-quadro de compensação que abrangem operações de recompra, operações de contração ou concessão de empréstimos de valores mobiliários ou de mercadorias, ou outras operações associadas ao mercado de capitais, as instituições apenas devem reconhecer compensação entre posições na carteira de negociação e posições não incluídas na carteira de negociação quando as transações compensadas preencherem as seguintes condições;
i)
todas as operações são avaliadas diariamente ao preço de mercado;
ii)
todos os elementos objeto de contração de empréstimo, de aquisição ou de receção no âmbito das operações podem ser reconhecidos como caução financeira elegível nos termos do Capítulo 4 sem que se apliquem as alíneas c) a f) do presente número;
h)
Nos casos em que um derivado de crédito incluído na carteira de negociação faz parte de uma cobertura interna e a proteção do crédito é reconhecida nos termos do presente regulamento nos termos do artigo 204.o, as instituições devem aplicar um dos seguintes métodos:
i)
tratá-lo como se não existisse risco de contraparte decorrente da posição sobre esse derivado de crédito;
ii)
incluir de forma consistente, para efeitos de cálculo dos requisitos de fundos próprios relativamente ao risco de crédito de contraparte, todos os derivados de crédito incluídos na carteira de negociação que façam parte de coberturas internas ou tenham sido adquiridos como proteção contra um CCR, no caso de a proteção do crédito ser reconhecida nos termos do Capítulo 4.
Secção 9
Requisitos de fundos próprios para posições em risco sobre uma contraparte central
Artigo 300.o
Definições
Para efeitos da presente secção entende-se por:
1) "Falência remota": em relação aos ativos do cliente, a existência de mecanismos eficazes que garantem que esses ativos não estarão disponíveis para os credores de uma CCP ou de um membro compensador em caso de insolvência dessa CCP ou desse membro compensador respetivamente, ou que os ativos não estarão disponíveis para o membro compensador cobrir as perdas em que incorreu na sequência do incumprimento de um ou vários clientes que não os fornecedores desses ativos;
2) "Operação relacionada com uma CCP": um contrato ou uma operação, constante do artigo 301.o, n.o 1, entre um cliente e um membro compensador que está diretamente relacionado com um contrato ou uma operação constante desse número, entre esse membro compensador e uma CCP;
3) "Membro compensador": um membro compensador tal como definido no artigo 2.o, ponto 14, do Regulamento (UE) n.o 648/2012;
4) "Cliente": um cliente tal como definido no artigo 2.o, ponto 15, do Regulamento (UE) n.o 648/2012 ou uma empresa que tenha estabelecido mecanismos de compensação indireta com um membro compensador, nos termos do artigo 4.o, n.o 3, do referido regulamento.
Artigo 301.o
Âmbito de aplicação material
1. A presente secção aplica-se aos seguintes contratos e operações com uma CCP enquanto estiverem em curso:
a)
Contratos constantes do Anexo II e derivados de crédito;
b)
Operações de recompra;
c)
Operações de contração ou concessão de empréstimos de valores mobiliários ou de mercadorias;
d)
Operações de liquidação longa;
e)
Operações de empréstimo com imposição de margem;
2. As instituições podem decidir se pretendem aplicar aos contratos e operações em curso com uma QCCP enumerados no n.o 1 um dos dois tratamentos seguintes:
a)
O tratamento relativamente aos riscos comerciais e às posições em risco decorrentes das contribuições para o fundo de proteção previsto no artigo 306.o, com exceção do tratamento previsto no n.o 1, alínea b), desse artigo e no artigo 307.o, respetivamente;
b)
O tratamento previsto no artigo 310.o.
3. As instituições aplicam o tratamento previsto no artigo 306.o, com exceção do tratamento previsto no n.o 1, alínea a), desse artigo, e no artigo 309.o, consoante aplicável, aos contratos e às operações em curso com uma CCP não qualificada enumerados no n.o 1 do presente artigo.
Artigo 302.o
Acompanhamento de posições em risco sobre CCP
1. As instituições acompanham todas as suas posições em risco sobre CCP e estabelecem procedimentos para o reporte regular de informações sobre essas posições em risco à direção de topo e ao comité ou comités adequados do órgão de administração.
2. As instituições avaliam, através de análises de cenários e testes de esforço adequados, se o nível de fundos próprios detidos em contrapartida das posições em risco sobre uma CCP, nomeadamente o risco de crédito potencial futuro ou as posições em risco decorrentes das contribuições para o fundo de proteção e, quando a instituição atuar como membro compensador, as posições em risco resultantes de acordos contratuais tal como previsto no artigo 304.o, se relacionam adequadamente com os riscos inerentes a essas posições em risco.
Artigo 303.o
Tratamento das posições em risco sobre CCP de membros compensadores
1. Se uma instituição atuar como membro compensador, por conta própria ou como intermediário financeiro entre um cliente e uma CCP, calcula os requisitos de fundos próprios para as suas posições em risco sobre a CCP nos termos dos artigos 301.o, n.os 2 e 3.
2. Se uma instituição atuar como membro compensador e, nessa qualidade, atuar como intermediário financeiro entre um cliente e uma CCP, calcula os requisitos de fundos próprios para as suas operações com o cliente relacionadas com a CCP nos termos das Secções 1 a 8 do presente capítulo, consoante aplicável.
3. Se a instituição for cliente de um membro compensador, calcula os requisitos de fundos próprios para as suas operações com o membro compensador relacionadas com a CCP nos termos das Secções 1 a 8 do presente capítulo, consoante aplicável.
4. Em alternativa ao método especificado no n.o 3, uma instituição que seja cliente pode calcular os requisitos de fundos próprios no que se refere às suas operações com o membro compensador relacionadas com a CCP nos termos do artigo 305.o, n.o 2, desde que estejam cumulativamente preenchidas as seguintes condições:
a)
As posições em risco e os ativos da instituição relacionados com essas operações são separados e segregados na aceção do artigo 39.o do Regulamento (UE) n.o 648/2012, ao nível do membro compensador e da CCP, das posições em risco e dos ativos do membro compensador e dos outros clientes desse membro compensador e, em resultado da separação, as referidas posições e ativos passam a estar em situação de falência remota em caso de incumprimento ou insolvência do membro compensador ou de um ou mais dos seus outros clientes;
b)
As leis, regulamentos, normas e disposições contratuais aplicáveis ou vinculativas relativamente à instituição ou à CCP garantem, em caso de incumprimento ou insolvência do membro compensador, a transferência das posições em risco da instituição relativas a esses contratos e operações e das cauções correspondentes para outro membro compensador dentro do período de risco relativo à margem.
5. Quando uma instituição que atua na qualidade de membro compensador acorda numa disposição contratual com um cliente de outro membro compensador de modo a garantir a esse cliente a portabilidade dos ativos e das posições em risco referidos no n.o 4, alínea b), essa instituição pode atribuir um valor de 0 à obrigação contingente criada no seguimento desse acordo contratual.
Artigo 304.o
Tratamento das posições em risco dos membros compensadores sobre clientes
1. Se uma instituição atuar como membro compensador e, nessa qualidade, atuar como intermediário financeiro entre um cliente e uma CCP, calcula os requisitos de fundos próprios para as suas operações com o cliente relacionadas com a CCP nos termos das secções 1 a 8 do presente capítulo e da Parte 3, Título VI, consoante aplicável.
2. Quando uma instituição que atua na qualidade de membro compensador celebra um acordo contratual com um cliente ou com outro membro compensador que facilita, nos termos do artigo 48.o, n.os 5 e 6 do Regulamento (UE) n.o 648/2012, a transferência das posições e cauções a que se refere o artigo 305.o, n.o 2, alínea b), do presente regulamento para esse cliente, e esse acordo contratual dá origem a uma obrigação contingente para essa instituição, esta pode atribuir um valor nulo às posições em risco de crédito sobre a obrigação contingente.
3. Uma instituição que atue como membro compensador pode aplicar um período de risco relativo à margem mais curto quando calcular os requisitos de fundos próprios para as suas posições em risco sobre um cliente de acordo com o Método do Modelo Interno. O período de risco relativamente à margem aplicado pela instituição não pode ser inferior a 5 dias.
4. Uma instituição que atue como membro compensador pode multiplicar a sua EAD por um escalar quando calcular os requisitos de fundos próprios para as suas posições em risco sobre clientes de acordo com o Método de Avaliação ao Preço de Mercado, o Método Padrão ou o Método do Risco Inicial. Os escalares que as instituições podem aplicar são os seguintes:
a)
0,71 para um período de risco relativo à margem de cinco dias;
b)
0,77 para um período de risco relativo à margem de seis dias;
c)
0,84 para um período de risco relativo à margem de sete dias;
d)
0,89 para um período de risco relativo à margem de oito dias;
e)
0,95 para um período de risco relativo à margem de nove dias;
f)
1 para um período de risco relativo à margem de dez dias ou mais;
5. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar os períodos de risco relativos à margem que as instituições podem utilizar para efeitos dos n.os 3 e 4.
Quando elaborar esses projetos de normas técnicas de regulamentação, a EBA aplica os seguintes princípios:
a)
Define o período de risco relativo à margem para cada um dos tipos de contratos e operações enumerados no artigo 301.o, n.o 1;
b)
Os períodos de risco relativos à margem a definir na alínea a) refletem o período de liquidação dos contratos e operações a que se refere essa alínea.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 30 de junho de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 305.o
Tratamento das posições em risco dos clientes
1. Sempre que uma instituição seja cliente, calcula os requisitos de fundos próprios para as suas operações com o membro compensador relacionadas com a CCP nos termos das secções 1 a 8 do presente capítulo e do Título VI da Parte III, consoante aplicável.
2. Sem prejuízo do método especificado no n.o 1, uma instituição que seja cliente pode calcular os requisitos de fundos próprios no que se refere aos seus riscos comerciais para as operações com o membro compensador relacionadas com a CCP nos termos do artigo 306.o, desde que estejam cumulativamente preenchidas as seguintes condições:
a)
As posições em risco e os ativos da instituição relacionados com essas operações são destacados e separados, ao nível do membro compensador e da CCP, com base nas posições em risco e ativos do membro compensador e dos outros clientes desse membro compensador e, em resultado da separação, as referidas posições em risco e ativos passam a estar em situação de falência remota em caso de incumprimento ou insolvência do membro compensador ou de um ou mais dos seus outros clientes;
b)
As leis, regulamentos, normas e disposições contratuais aplicáveis ou vinculativas relativamente à instituição ou à CCP facilitam a transferência das posições em risco do cliente relativas a esses contratos e operações e das cauções correspondentes para outro membro compensador dentro do período de risco relativo à margem, em caso de incumprimento ou insolvência do membro compensador inicial. Nessas circunstâncias, as posições em risco do cliente e as cauções são transferidas ao valor de mercado, a menos que o cliente exija a liquidação da posição ao valor de mercado;
c)
A instituição dispõe de um parecer jurídico independente, escrito e fundamentado que conclui que, em caso de contestação judicial, os tribunais e as autoridades administrativas competentes entenderiam que o cliente não deveria suportar as perdas incorridas por insolvência do seu membro compensador ou de qualquer dos clientes do seu membro compensador ao abrigo da legislação da jurisdição da instituição, do seu membro compensador e da CCP, da legislação que rege as operações e contratos que a instituição compensa através da CCP, da legislação que rege as cauções e da legislação que rege quaisquer contratos ou acordos necessários para satisfazer a condição da alínea b);
d)
A CCP é uma QCCP.
3. Sem prejuízo das condições especificadas no n.o 2, se uma instituição que seja cliente não estiver protegida de perdas em caso de insolvência conjunta do membro compensador e de outro cliente do membro compensador, mas estiverem cumulativamente preenchidas as outras condições estabelecidas no n.o 2, o cliente pode calcular os requisitos de fundos próprios no que se refere aos seus riscos comerciais para as operações com o membro compensador relacionadas com a CCP nos termos do artigo 306.o, desde que substitua o ponderador de risco de 2 % do n.o 1, alínea a), desse artigo por um ponderador de risco de 4 %.
4. Se uma instituição que é um cliente aceder aos serviços de uma CCP através de mecanismos de compensação indireta, nos termos do artigo 4.o, n.o 3, do Regulamento (UE) n.o 648/2012, essa instituição só pode aplicar o tratamento previsto no n.o 2 ou 3 se estiverem preenchidas as condições estabelecidas em cada um desses números em todos os níveis da cadeia de intermediários.
Artigo 306.o
Requisitos de fundos próprios para riscos comerciais
1. As instituições aplicam o seguinte tratamento aos seus riscos comerciais sobre CCP:
a)
Aplicam um ponderador de risco de 2 % aos valores de todas as suas posições em risco comercial sobre QCCP;
b)
Aplicam o ponderador de risco utilizado para o Método Padrão para o cálculo do risco de crédito tal como estabelecido no artigo 107.o, n.o 2, alínea b), a todos os seus riscos comerciais sobre CCP não qualificadas.
c)
Sempre que uma instituição atue como intermediário financeiro entre um cliente e uma CCP e os termos da operação relacionada com a CCP estipulem que a instituição não é obrigada a reembolsar o cliente por quaisquer perdas sofridas devido a alterações do valor da operação em caso de incumprimento da CCP, o valor da posição em risco da operação com a CCP que corresponde a essa operação relacionada com a CCP é igual a zero;
2. Não obstante o n.o 1, se os ativos dados em garantia a uma CCP ou a um membro compensador estiverem protegidos contra a falência remota no caso de a CCP, o membro compensador, ou um ou vários dos outros clientes do membro compensador se tornarem insolventes, a instituição pode atribuir um valor nulo às posições em risco de crédito de contraparte sobre esses ativos.
3. As instituições calculam os valores dos riscos comerciais sobre CCP, nos termos das secções 1 a 8 do presente capítulo, consoante aplicável.
4. A instituição calcula os montantes das posições ponderadas pelo risco relativamente às suas posições em risco comercial sobre CCP, para efeitos do artigo 92.o, n.o3, como a soma dos valores das suas posições em risco comercial sobre CCP, calculada nos termos dos n.os 2 e 3 do presente artigo e multiplicada pelo ponderador de risco determinado nos termos do n.o 1 do presente artigo.
Artigo 307.o
Requisitos de fundos próprios para contribuições pré-financiadas para o fundo de proteção de uma CCP
Uma instituição que atue como membro compensador deve aplicar o seguinte tratamento às posições em risco decorrentes das suas contribuições para o fundo de proteção de uma QCCP:
a)
Calcula o requisito de fundos próprios para as suas contribuições pré-financiadas para o fundo de proteção de uma QCCP de acordo com o método estabelecido no artigo 308.o;
b)
Calcula o requisito de fundos próprios para as suas contribuições pré-financiadas para o fundo de proteção de uma CCP de acordo com o método estabelecido no artigo 309.o.
Artigo 308.o
Requisito de fundos próprios para contribuições pré-financiadas para o fundo de proteção de uma QCCP
1. O valor da posição em risco respeitante à contribuição pré-financiada da instituição para o fundo de proteção de uma QCCP (DFi) é o montante desembolsado ou o valor de mercado dos ativos entregues por essa instituição a que foi deduzido qualquer montante dessa contribuição que a QCCP tenha já utilizado para absorver as suas perdas na sequência do incumprimento de um ou mais dos seus membros compensadores.
2. A instituição calcula os requisitos de fundos próprios (Ki) para cobrir as posições em risco resultantes da sua contribuição pré-financiada (DFi), do seguinte modo:
em que:
β
=
fator de concentração comunicado à instituição pela CCP;
N
=
número de membros compensadores comunicados à instituição pela CCP;
DFCM
=
soma das contribuições pré-financiadas para o fundo de proteção de todos os membros compensadores da CCP ( comunicados à instituição pela CCP;
KCM
=
soma dos requisitos de fundos próprios de todos os membros compensadores da CCP calculada de acordo com a fórmula aplicável especificada no n.o 3 (.
3. A instituição calcula KCM do seguinte modo:
a)
Se KCCP ≤ DFCCP, a instituição utiliza a seguinte fórmula:
;
b)
Se DFCCP KCCP ≤DF*, a instituição utiliza a seguinte fórmula:
;
c)
Se DF* KCCP, a instituição utiliza a seguinte fórmula:
em que:
DFCCP
=
recursos financeiros da CCP previamente financiados comunicados à instituição pela CCP;
KCCP
=
capital hipotético da CCP comunicado à instituição pela CCP;
DF*
=
; =
=
;
=
contribuição média pré-financiada,, comunicada à instituição pela CCP;
c1
=
um fator de capital igual a
c2
=
um fator de capital igual a 100 %;
μ
=
1,2.
4. A instituição calcula os montantes das posições ponderadas pelo risco relativos às posições em risco resultantes da contribuição pré-financiada da instituição para efeitos do artigo 92.o, n.o 3, como o requisito de fundos próprios (Ki) determinado nos termos do n.o 2 e multiplicado por 12,5.
5. Se KCCP for igual a zero, as instituições utilizam um valor de 0,16 % para c1 para efeitos do cálculo a que se refere o n.o 3.
Artigo 309.o
Requisitos de fundos próprios para contribuições pré-financiadas para o fundo de proteção o de uma CCP não qualificada e de contribuições não financiadas para uma CCP não qualificada
1. A instituição aplica a seguinte fórmula para calcular o requisito de fundos próprios (Ki) aplicável às posições em risco decorrentes das suas contribuições pré-financiadas para o fundo de proteção de uma CCP não qualificada (DFi) e de contribuições não financiadas (UCi) para essa CCP:
em que c2 e μ são definidos tal como no artigo 308.o, n.o 3.
2. Para efeitos do n.o 1, entende-se por "contribuições não financiadas" as contribuições que uma instituição que atue na qualidade de membro compensador esteja contratualmente obrigada a efetuar para uma CCP depois de essa CCP ter esgotado o seu fundo de proteção para cobrir as suas perdas decorrentes do incumprimento de um ou mais dos seus membros compensadores.
3. A instituição calcula os montantes das posições ponderadas pelo risco relativos às posições em risco resultantes da contribuição pré-financiada da instituição para efeitos no artigo 92.o, n.o 3, como o requisito de fundos próprios (Ki) determinado nos termos do n.o 1 e multiplicado por 12,5.
Artigo 310.o
Cálculo alternativo dos requisitos de fundos próprios para posições em risco sobre uma QCCP
A instituição aplica a seguinte fórmula para calcular o requisito de fundos próprios (Ki) aplicável às posições em risco decorrentes dos riscos comerciais e dos riscos comerciais dos seus clientes (TEi) e das suas contribuições pré-financiadas (DFi) para o fundo de proteção de uma QCCP:
Artigo 311.o
Requisitos de fundos próprios para posições em risco sobre CCP que deixem de preencher certas condições
1. A instituição aplica o tratamento previsto no presente artigo sempre que uma ou as duas condições seguintes estejam preenchidas:
a)
A instituição recebeu da CCP uma notificação, como exigido pelo artigo 50.o-B, alínea h), subalínea ii), do Regulamento (UE) n.o 648/2012, informando que a CCP deixou de calcular o KCCP;
b)
A instituição tomou conhecimento, na sequência de um anúncio público ou da notificação pela autoridade competente de uma CCP utilizada pela instituição ou pela própria CCP, de que a CCP vai deixar de satisfazer as condições relativas à autorização ou ao reconhecimento, consoante aplicável.
2. Quando só tiver sido preenchida a condição do n.o 1, alínea a), a autoridade competente da instituição verifica os motivos que levaram a CCP a deixar de calcular o KCCP.
Caso a autoridade competente considere válidos os motivos a que se refere o primeiro parágrafo, pode autorizar as instituições no seu Estado-Membro a aplicarem o tratamento previsto no artigo 310.o aos seus riscos comerciais sobre essa CCP e às contribuições para o fundo de proteção dessa CCP. Quando conceder essa autorização, a instituição divulga os motivos da sua decisão.
Caso a autoridade competente não considere válidos os motivos a que se refere o primeiro parágrafo, todas as instituições do seu Estado-Membro, independentemente do tratamento que escolham nos termos do artigo 301.o, n.o 2, aplicam o tratamento previsto no n.o 3, alíneas a) a d), do presente artigo.
3. Se tiver sido preenchida a condição do n.o 1, alínea b), independentemente de ter sido ou não preenchida a condição do n.o 1, alínea a), a instituição, no prazo de três meses após a ocorrência da circunstância indicada no n.o 1, alínea b), ou antes disso se a autoridade competente da instituição assim o exigir, procede do seguinte modo no que se refere às suas posições em risco sobre essa CCP:
a)
Deixa de aplicar o tratamento que escolheu nos termos do artigo 301.o, n.o 2, alínea a);
b)
Aplica o tratamento previsto no artigo 306.o, n.o 1, alínea b), aos seus riscos comerciais sobre essa CCP;
c)
Aplica o tratamento previsto no artigo 309.o às suas contribuições pré-financiadas para o fundo de proteção dessa CCP e às suas contribuições não financiadas para essa CCP;
d)
Trata as posições em risco que não sejam as enumeradas nas alíneas b) e c) sobre essa CCP como posições em risco sobre empresas em conformidade com o Método Padrão para o risco de crédito tal como estabelecido no Capítulo 2.
TÍTULO III
REQUISITOS DE FUNDOS PRÓPRIOS PARA RISCO OPERACIONAL
CAPÍTULO 1
Princípios gerais que regem a utilização dos diferentes métodos
Artigo 312.o
Autorização e notificação
1. Para poderem utilizar o Método Padrão, as instituições satisfazem os critérios estabelecidos no artigo 320.o, além de respeitarem as normas gerais de gestão de risco previstas nos artigos 74.o e 85.o da Diretiva 2013/36/UE. A utilização do Método Padrão está sujeita a notificação prévia às autoridades competentes.
As autoridades competentes autorizam as instituições a utilizar um indicador relevante alternativo para os segmentos de negócio da banca de retalho e da banca comercial desde que estejam reunidas as condições estabelecidas no artigo 319.o, n.o 2, e no artigo 320.o.
2. As autoridades competentes autorizam as instituições a utilizar Métodos de Medição Avançada baseados nos seus próprios sistemas de avaliação de risco operacional se estiverem cumulativamente reunidos os critérios qualitativos e quantitativos previstos respetivamente nos artigos 321.o e 322.o, e se as instituições respeitarem também as normas gerais de gestão de risco previstas nos artigos 74.o e 85.o da Diretiva 2013/36/UE e no Título VII, Capítulo 3, Secção II, dessa diretiva.
As instituições solicitam autorização às respetivas autoridades competentes caso pretendam implementar extensões e alterações significativas relativamente a esses Métodos de Medição Avançada. As autoridades competentes só concedem tal autorização se as instituições continuarem a cumprir as normas previstas no primeiro parágrafo após a implementação das referidas extensões e alterações significativas.
3. As instituições notificam as autoridades competentes de todas as alterações aos seus modelos de Métodos de Medição Avançada.
4. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar o seguinte:
a)
A metodologia de avaliação segundo a qual as autoridades competentes autorizam as instituições a utilizar Métodos de Medição Avançada;
b)
Os critérios para avaliar o caráter significativo das extensões e alterações aos Métodos de Medição Avançada;
c)
As modalidades da notificação exigida no n.o 3.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 31 de dezembro de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 313.o
Retorno à utilização de métodos menos sofisticados
1. As instituições que utilizam o Método Padrão não podem voltar a utilizar o Método do Indicador Básico, a menos que se verifiquem as condições enunciadas no n.o 3.
2. As instituições que utilizam os Métodos de Medição Avançada não podem voltar a utilizar o Método Padrão ou o Método do Indicador Básico, a menos que se verifiquem as condições enunciadas no n.o 3.
3. Uma instituição apenas pode voltar a utilizar um método menos sofisticado para a medição do risco operacional se estiverem cumulativamente reunidas as seguintes condições:
a)
a instituição demonstrou, a contento das autoridades competentes, que a utilização de um método menos sofisticado não é proposta com o fim de reduzir os requisitos de fundos próprios para cobertura do risco operacional, que tal é necessário em virtude da natureza e da complexidade da instituição, e que tal não terá um impacto negativo importante na solvabilidade da instituição ou na sua capacidade para gerir de forma eficaz o risco operacional;
b)
A instituição obteve autorização prévia da autoridade competente.
Artigo 314.o
Utilização combinada de métodos
1. As instituições podem utilizar uma combinação de métodos, desde que sejam autorizadas pelas autoridades competentes. As autoridades competentes concedem essa autorização se os requisitos previstos nos n.os 2 a 4, consoante aplicável, estiverem satisfeitos.
2. As instituições podem utilizar o Método de Medição Avançada em combinação com o Método do Indicador Básico ou com o Método Padrão, se estiverem reunidas as seguintes condições:
a)
A combinação de métodos utilizada pela instituição reflete todos os seus riscos operacionais e as autoridades competentes consideram adequada a metodologia utilizada pela instituição para cobrir as diferentes atividades, localizações geográficas, estruturas jurídicas ou outras subdivisões relevantes determinadas internamente;
b)
Os critérios estabelecidos no artigo 320.o e as normas previstas nos artigos 321.o e 322.o encontram-se satisfeitos no que se refere à parte das atividades abrangidas respetivamente pelo Método Padrão e pelo Método de Medição Avançada.
3. Em relação às instituições que pretendem utilizar o Método de Medição Avançada em combinação com o Método do Indicador Básico ou com o Método Padrão, as autoridades competentes impõem as seguintes condições adicionais para conceder a autorização:
a)
Na data da aplicação do Método de Medição Avançada esse método reflete uma parte significativa do risco operacional da instituição;
b)
A instituição assume o compromisso de aplicar o Método de Medição Avançada a uma parte relevante das suas operações de acordo com um calendário apresentado às respetivas autoridades competentes e aprovado pelas mesmas.
4. A instituição só pode solicitar autorização às autoridades competentes para utilizar uma combinação do Método do Indicador Básico e do Método Padrão em circunstâncias excecionais, tais como a aquisição recente de um novo segmento de atividade, que requeira um período de transição para a aplicação do Método Padrão.
As autoridades competentes apenas concedem essa autorização se a instituição se comprometer a aplicar o Método Padrão de acordo com um calendário que lhes foi apresentado e por elas aprovado.
5. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar o seguinte:
a)
Os critérios que as autoridades competentes devem utilizar para avaliar a metodologia referida na alínea a) do n.o 2;
b)
Os critérios que as autoridades competentes devem utilizar para decidir se impõem as condições adicionais referidas no n.o 3.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 31 de dezembro de 2016.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
CAPÍTULO 2
Método do Indicador Básico
Artigo 315.o
Requisitos de fundos próprios
1. No âmbito do Método do Indicador Básico, o requisito de fundos próprios relativamente ao risco operacional é igual a 15 % da média a três anos do indicador relevante, tal como previsto no artigo 305.o.
As instituições calculam a média trienal do indicador relevante com base nas três mais recentes observações de doze meses no final do exercício financeiro. Não estando disponíveis dados auditados, as instituições podem utilizar estimativas.
2. Se uma instituição estiver a funcionar há menos de três anos, pode recorrer a projeções para calcular o indicador relevante, desde que comece a utilizar os dados históricos logo que estejam disponíveis.
3. Sempre que uma instituição possa provar à respetiva autoridade competente que, devido à fusão, aquisição ou alienação de entidades ou atividades, a utilização da média de três anos para o cálculo do indicador relevante conduziria a uma estimação distorcida dos requisitos de fundos próprios relativamente ao risco operacional, a autoridade competente pode autorizar a instituição a alterar o cálculo para ter em conta tais eventos e informa devidamente a EBA desse facto. Em tais circunstâncias, a autoridade competente pode também, por sua própria iniciativa, exigir à instituição que altere o cálculo.
4. Sempre que, para uma dada observação, o indicador relevante seja negativo ou igual a zero, as instituições não têm em conta esse valor no cálculo da média trienal. As instituições calculam a média trienal como a soma dos valores positivos dividida pelo número de valores positivos.
Artigo 316.o
Indicador relevante
1. Em relação às instituições que aplicam as normas contabilísticas previstas na Diretiva 86/635/CEE, com base nas categorias contabilísticas da conta de ganhos e perdas tal como disposto no artigo 27.o dessa diretiva, o indicador relevante é a soma dos elementos enumerados no Quadro 1 do presente número. Cada um dos elementos deve ser incluído na soma com o respetivo sinal positivo ou negativo.
Quadro 1
1
Receitas de juros e proveitos equiparados
2
Encargos com juros e custos equiparados
3
Receitas de ações e outros títulos de rendimento variável/fixo
4
Comissões recebidas
5
Comissões pagas
6
Resultado proveniente de operações financeiras
7
Outros proveitos de exploração
As instituições ajustam estes elementos de modo a refletir as seguintes condições:
a)
As instituições calculam o indicador relevante antes da dedução de quaisquer provisões e custos de exploração. Incluem-se nos custos de exploração as comissões pagas por serviços prestados por entidades terceiras (outsourcing) que não sejam uma empresa-mãe ou uma filial da instituição ou uma filial de uma empresa-mãe que também é empresa-mãe da instituição. Os encargos resultantes da externalização de serviços prestados por terceiros podem ser utilizados para reduzir o indicador relevante se forem cobrados por uma empresa que é objeto de fiscalização por força do presente regulamento ou de normas equivalentes.
b)
As instituições não podem utilizar os seguintes elementos no cálculo do indicador relevante:
i)
ganhos/perdas realizados a partir da venda de elementos não integrados na carteira de negociação,
ii)
resultados extraordinários,
iii)
proveitos da atividade de seguros;
c)
Quando a reavaliação de elementos integrados na carteira de negociação faz parte da conta de ganhos e perdas, essa reavaliação pode ser incluída. Se aplicarem o artigo 36.o, n.o 2, da Diretiva 86/635/CEE, as instituições devem incluir a reavaliação contabilizada na conta de ganhos e perdas.
2. Se estiverem sujeitas a um enquadramento contabilístico diferente do estabelecido pela Diretiva 86/635/CEE, as instituições calculam o indicador relevante com base nos dados que melhor correspondem à definição prevista no presente artigo.
3. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para determinar a metodologia a utilizar no cálculo do indicador relevante a que se refere o n.o 2.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 31 de dezembro de 2017.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
CAPÍTULO 3
Método Padrão
Artigo 317.o
Requisitos de fundos próprios
1. De acordo com o Método Padrão, as instituições dividem as suas atividades pelos segmentos de atividade estabelecidos no Quadro 2 do n.o 4 e de acordo com os critérios previstos no artigo 318.o.
2. As instituições calculam os requisitos de fundos próprios para risco operacional como a média trienal da soma dos requisitos anuais de fundos próprios em todos os segmentos de atividade indicados no Quadro 2 do n.o 4. O requisito anual de fundos próprios para cada segmento de atividade é igual ao produto do fator beta correspondente referido nesse Quadro pela parte do indicador relevante atribuído ao respetivo segmento de atividade.
3. Para cada ano, as instituições podem compensar requisitos de fundos próprios negativos resultantes de uma parte negativa do indicador relevante, em qualquer segmento de atividade, com requisitos de fundos próprios positivos de outros segmentos de atividade, ilimitadamente. Todavia, se o requisito acumulado de fundos próprios relativo ao total dos segmentos de atividade for negativo num determinado ano, as instituições devem utilizar o valor zero no numerador, para esse ano.
4. As instituições calculam a média trienal da soma a que se refere o n.o 2 com base nas três mais recentes observações de doze meses no final do exercício financeiro. Não estando disponíveis dados auditados, as instituições podem utilizar estimativas.
Sempre que uma instituição possa provar à respetiva autoridade competente que, devido à fusão, aquisição ou alienação de entidades ou atividades, a utilização da média de três anos para o cálculo do indicador relevante conduziria a uma estimação distorcida dos requisitos de fundos próprios relativamente ao risco operacional, a autoridade competente pode autorizar a instituição a alterar o cálculo para ter em conta tais eventos e informa devidamente a EBA desse facto. Em tais circunstâncias, a autoridade competente pode também, por sua própria iniciativa, exigir à instituição que altere o cálculo.
Se uma instituição estiver a funcionar há menos de três anos, pode recorrer a projeções para calcular o indicador relevante, desde que comece a utilizar os dados históricos logo que estejam disponíveis.
Quadro 2
Segmentos de atividade
Lista de atividades
Percentagem
(fator beta)
Financiamento às empresas
Tomada firme de instrumentos financeiros e/ou colocação de instrumentos financeiros numa base de tomada firme
Serviços ligados à tomada firme
Consultoria em matéria de investimento
Consultoria às empresas em matéria de estrutura de capital, estratégia industrial e questões conexas; consultoria e serviços no domínio da fusão e aquisição de empresas
Análise de investimento e análise financeira e outras formas de consultoria genérica relacionada com operações sobre instrumentos financeiros
18 %
Negociação e vendas
Negociação por conta própria
Intermediação nos mercados monetários
Receção e transmissão de ordens em relação a um ou mais instrumentos financeiros
Execução de ordens por conta de clientes
Colocação de instrumentos financeiros sem tomada firme
Exploração de sistemas de negociação multilateral
18 %
Intermediação relativa à carteira de retalho
(Atividades com pessoas singulares ou com PME, que satisfaçam os critérios estabelecidos no artigo 123.o relativamente à classe de risco carteira de retalho)
Receção e transmissão de ordens em relação a um ou mais instrumentos financeiros
Execução de ordens por conta de clientes
Colocação de instrumentos financeiros sem tomada firme
12 %
Banca comercial
Receção de depósitos e de outros fundos reembolsáveis
Empréstimos
Locação financeira
Concessão de garantias e assunção de outros compromissos
15 %
Banca de retalho
(Atividades com pessoas singulares ou com PME, que satisfaçam os critérios estabelecidos no artigo 123.o relativamente à classe de risco carteira de retalho)
Receção de depósitos e de outros fundos reembolsáveis
Empréstimos
Locação financeira
Concessão de garantias e assunção de outros compromissos
12 %
Pagamento e liquidação
Operações de pagamento
Emissão e gestão de meios de pagamento
18 %
Serviços de agência
Guarda e administração de instrumentos financeiros por conta de clientes, nomeadamente a custódia e serviços conexos, tais como a gestão de tesouraria/de cauções
15 %
Gestão de ativos
Gestão de carteiras
Gestão de OICVM
Outras formas de gestão de ativos
12 %
Artigo 318.o
Princípios de mapeamento por segmentos de atividade
1. As instituições elaboram e documentam políticas e critérios específicos de mapeamento do indicador relevante pelos segmentos de atividade e atividades no âmbito do modelo normalizado previsto no artigo 317.o. Essas políticas e critérios são analisados e ajustados, sempre que necessário, no que se refere a atividades ou riscos novos ou em evolução.
2. As instituições aplicam os seguintes princípios ao mapeamento por segmentos de atividade:
a)
Todas as atividades são mapeadas a segmentos de atividade, de modo a que cada atividade corresponda a um só segmento e que nenhuma fique excluída;
b)
Qualquer atividade que não possa ser diretamente mapeada no quadro de segmentos de atividade, mas que represente uma atividade auxiliar de uma atividade incluída no quadro, é enquadrada no segmento de atividade de que é auxiliar. Se essa atividade for auxiliar de mais de um segmento de atividade, as instituições utilizam um critério de mapeamento objetivo;
c)
Caso uma atividade não possa ser mapeada a um segmento de atividade específico, é enquadrada pelas instituições no segmento de atividade com a percentagem mais elevada. Qualquer atividade auxiliar conexa é mapeada ao mesmo segmento de atividade;
d)
As instituições podem utilizar métodos internos de fixação de preços para repartir o indicador relevante por diferentes segmentos de atividade. Os custos gerados num segmento de atividade imputáveis a um segmento de atividade diferente podem ser reafetados ao segmento de atividade a que pertencem;
e)
O mapeamento de atividades a segmentos de atividade para efeitos de requisitos de fundos próprios para risco operacional é coerente com as categorias que as instituições utilizam para riscos de crédito e de mercado;
f)
A direção de topo é responsável pela política de mapeamento, sob controlo do órgão de administração da instituição;
g)
O processo de mapeamento por segmentos de atividade está sujeito a revisão independente.
3. A EBA elabora projetos de normas técnicas de execução para determinar as condições de aplicação dos princípios de mapeamento das atividades aos segmentos de atividade previstos no presente artigo.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 31 de dezembro de 2017.
São conferidas à Comissão competências para adotar as normas técnicas de execução a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 319.o
Método Padrão Alternativo
1. No âmbito do Método Padrão Alternativo, relativamente aos segmentos de atividade "banca de retalho" e "banca comercial", as instituições aplicam as seguintes regras:
a)
O indicador relevante consiste num indicador normalizado de receitas que é igual ao montante nominal dos empréstimos e adiantamentos multiplicado por 0,035;
b)
Os empréstimos e os adiantamentos são constituídos pelos montantes utilizados totais das carteiras de crédito correspondentes. Para o segmento de atividade "banca comercial" são também incluídos, no valor nominal dos empréstimos e adiantamentos, os títulos detidos fora da carteira de negociação.
2. Para ser autorizada a utilizar o Método Padrão Alternativo, a instituição preenche cumulativamente as seguintes condições:
a)
As atividades de "banca de retalho" ou "banca comercial" devem representar, pelo menos, 90 % das suas receitas;
b)
Uma proporção significativa das suas atividades de "banca de retalho" ou "banca comercial" deve incluir empréstimos com uma elevada PD;
c)
O Método Padrão Alternativo constitui uma base adequada para calcular requisitos de fundos próprios para risco operacional.
Artigo 320.o
Critérios de elegibilidade para o Método Padrão
Os critérios a que se refere o artigo 312.o, n.o 1, primeiro parágrafo são os seguintes:
a)
As instituições dispõem de um sistema de avaliação e gestão do risco operacional devidamente documentado, com responsabilidades claramente atribuídas no âmbito desse sistema. Devem identificar a sua exposição ao risco operacional e acompanhar os dados relevantes em matéria de risco operacional, nomeadamente dados sobre perdas materiais. Este sistema deve estar sujeito a revisões independentes periódicas efetuadas por uma entidade interna ou externa que possua os conhecimentos necessários para o efeito.
b)
O sistema de avaliação do risco operacional está estreitamente integrado nos processos de gestão do risco da instituição. Os seus resultados fazem parte integrante do processo de acompanhamento e controlo do perfil de risco operacional da instituição.
c)
As instituições implementam um sistema de reporte de informações à direção de topo que preveja relatórios de risco operacional às funções e órgãos internos relevantes das mesmas. As instituições dispõem de procedimentos com vista à tomada de medidas adequadas em função das informações contidas nos relatórios apresentados aos órgãos de direção.
CAPÍTULO 4
Métodos de Medição Avançada
Artigo 321.o
Critérios qualitativos
Os critérios qualitativos a que se refere o artigo 312.o, n.o 2, são os seguintes:
a)
O sistema interno de medição do risco operacional da instituição está devidamente integrado nos seus processos correntes de gestão do risco;
b)
A instituição dispõe de uma unidade independente de gestão do risco operacional;
c)
A instituição institui, numa base regular, reportes sobre a exposição a risco operacional e perdas ocorridas, e dispõe de procedimentos com vista à tomada de medidas de correção adequadas;
d)
O sistema de gestão do risco da instituição está devidamente documentado. As instituições de crédito aplicam procedimentos que assegurem a respetiva observância e políticas que prevejam as medidas a tomar em caso de não conformidade;
e)
Os processos de gestão e os sistemas de medição do risco operacional são sujeitos a revisão periódica realizada por auditores internos e/ou externos;
f)
Os processos de validação interna da instituição operam de uma forma sólida e eficaz;
g)
Os fluxos de dados e os processos associados ao sistema de medição do risco são transparentes e estão disponíveis.
Artigo 322.o
Critérios quantitativos
1. Os critérios quantitativos a que se refere o artigo 312, n.o 2, incluem os critérios relativos ao processo, aos dados internos, aos dados externos, à análise de cenários, ao contexto económico e aos fatores de controlo interno previstos nos n.os 2 a 6, respetivamente.
2. Os critérios relativos ao processo são os seguintes:
a)
As instituições calculam os seus requisitos de fundos próprios englobando tanto perdas esperadas como não esperadas, a menos que as perdas esperadas sejam adequadamente consideradas nas suas práticas internas. A medida do risco operacional inclui eventos extremos potencialmente graves, assegurando um grau de fiabilidade comparável a um nível de confiança de 99,9 % ao longo do período de um ano;
b)
O sistema de medição do risco operacional inclui a utilização de dados internos, dados externos, análise de cenários e fatores que reflitam o contexto económico e os sistemas de controlo interno, previstos nos n.os 3 a 6. A instituição dispõe de uma metodologia devidamente documentada para ponderar a utilização desses quatro elementos no quadro do seu sistema geral de medição do risco operacional;
c)
O sistema de medição do risco operacional tem em conta os principais fatores subjacentes ao risco que afetam a configuração da aba da distribuição estimada de perdas;
d)
As instituições apenas podem reconhecer correlações existentes nas perdas de risco operacional entre estimativas específicas de risco operacional se os seus sistemas de medição das correlações são sólidos, aplicados com integridade e têm em conta a incerteza associada a qualquer uma dessas estimativas de correlação, em especial em períodos de esforço. As instituições validam os seus pressupostos em matéria de correlação utilizando técnicas quantitativas e qualitativas adequadas;
e)
O sistema de medição do risco operacional é internamente consistente e evita a tomada em consideração de avaliações qualitativas múltiplas ou de técnicas de redução do risco reconhecidas noutros domínios do quadro de requisitos de fundos próprios.
3. Os critérios relativos aos dados internos são os seguintes:
a)
As medidas do risco operacional geradas internamente baseiam-se num historial mínimo de observações de cinco anos. É aceitável a utilização de um historial de observações de três anos quando uma instituição adota pela primeira vez um Método de Medição Avançada;
b)
As instituições podem classificar os seus dados históricos internos relativos a perdas no quadro dos segmentos de atividade definidos no artigo 317.o e dos tipos de eventos definidos no artigo 324.o, e disponibilizar esses dados às autoridades competentes, se lhes forem solicitados. Em circunstâncias excecionais, eventos de perda que afetem toda a instituição podem ser afetados a um segmento de atividade adicional, "Corporate elements" ("Rubricas empresariais"). As instituições documentam critérios objetivos relativos à afetação das perdas a segmentos de atividade específicos e a tipos de eventos de risco operacional. As instituições registam nas bases de dados do risco operacional - devendo identificá-las separadamente - as perdas relativas ao risco operacional que estão relacionadas com o risco de crédito e que as instituições incluíram historicamente nas bases de dados internas do risco de crédito. Essas perdas não estão sujeitas a requisitos de fundos próprios para cobertura do risco operacional, desde que as instituições devam continuar a tratá-las como decorrentes da exposição a risco de crédito para efeitos de cálculo dos requisitos de fundos próprios. As instituições incluem as perdas relativas ao risco operacional relacionadas com os riscos de mercado no âmbito dos requisitos de fundos próprios para risco operacional;
c)
Os dados internos relativos às perdas das instituições são exaustivos, no sentido de que têm em conta todas as atividades materiais e as posições em risco decorrentes de todos os subsistemas e localizações geográficas relevantes. As instituições estão em condições de justificar que quaisquer atividades ou posições em risco excluídas, tanto individualmente como no seu conjunto, não têm um impacto relevante nas estimativas globais de risco. As instituições definem limiares mínimos de perda adequados para efeitos de recolha de dados internos de perda;
d)
Para além de informações sobre montantes de perda bruta, as instituições recolhem informações sobre a data do evento de perda, quaisquer recuperações de montantes de perda bruta, bem como informações descritivas sobre os fatores ou causas subjacentes ao evento de perda;
e)
As instituições dispõem de critérios específicos para a afetação dos dados de perda decorrentes de um evento registado numa função centralizada ou numa atividade que abranja mais do que um segmento de atividade, bem como de eventos de perda conexos que ocorram ao longo do tempo;
f)
As instituições dispõem de procedimentos documentados para avaliar, numa base contínua, a relevância dos dados históricos de perda, nomeadamente em que circunstâncias e em que medida pode ocorrer uma apreciação qualitativa, uma revisão do valor ou outros ajustamentos, e quem está autorizado a tomar essas decisões.
4. Os critérios de elegibilidade no que se refere a dados externos são os seguintes:
a)
O sistema de medição do risco operacional das instituições utiliza dados externos relevantes, em especial quando se considerar que há razões que levem a instituição a estar exposta a perdas não frequentes, embora potencialmente graves. Uma instituição dispõe de um processo sistemático de identificação das situações em que devem ser utilizados dados externos e das metodologias utilizadas para incluir esses dados no seu sistema de medição;
b)
As condições e as práticas relativas à utilização de dados externos são objeto de análise periódica, estão documentadas e estão sujeitas a revisão independente periódica.
5. A instituição utiliza a análise de cenários baseados nos pareceres de peritos, em conjugação com dados externos, para avaliar a sua exposição a eventos de elevada severidade. Ao longo do tempo, essas análises são validadas e reapreciadas com base em comparações com resultados efetivos em matéria de perdas, a fim de verificar se são razoáveis.
6. Os critérios de elegibilidade relacionados com os fatores relativos ao contexto económico e ao controlo interno são os seguintes:
a)
A metodologia de avaliação de riscos a nível da instituição deve incluir fatores fundamentais relativos ao contexto económico e ao controlo interno suscetíveis de alterar o seu perfil de risco operacional;
b)
A escolha de cada um dos fatores é justificada, enquanto fator significativo de risco, com base na experiência e em pareceres de peritos das respetivas áreas organizativas;
c)
As instituições são capazes de justificar às autoridades competentes a sensibilidade das estimativas de risco face a alterações registadas a nível dos fatores e a respetiva ponderação. Para além de refletir alterações ao nível do risco devido a melhorias registadas nos controlos dos riscos, o sistema de medição do risco das instituições considera igualmente o aumento potencial de risco devido a uma maior complexidade das atividades ou a um maior volume de atividades;
d)
O sistema de medição do risco operacional das instituições é devidamente documentado e objeto de revisão independente pela instituição e pelas autoridades competentes. Ao longo do tempo, o processo e os resultados são validados e reapreciados com base em comparações com o histórico interno de perdas e com dados externos relevantes.
Artigo 323.o
Impacto dos seguros e de outros mecanismos de transferência de risco
1. As autoridades competentes autorizam as instituições a reconhecer o impacto dos seguros, sob reserva das condições previstas nos n.os 2 a 5, bem como de outros mecanismos de transferência de riscos em relação aos quais possam demonstrar que se conseguiu um efeito significativo de redução dos riscos.
2. O prestador de seguros está autorizado a prestar serviços de seguros ou de resseguros e possui uma avaliação de crédito em função da respetiva capacidade de liquidação de sinistros, concedida por uma ECAI e definida pela EBA como estando associada ao grau 3 ou superior da qualidade de crédito, nos termos das regras aplicáveis à ponderação de riscos sobre instituições previstas no Título II, Capítulo 2.
3. O seguro e o enquadramento segurador das instituições preenchem cumulativamente as seguintes condições:
a)
A apólice de seguro tem uma vigência inicial não inferior a um ano. Relativamente a apólices com uma vigência residual inferior a um ano, a instituição aplica correções de valor (haircuts) adequadas, que refletem a vigência residual decrescente da apólice, até uma correção máxima de 100 % relativamente a apólices com uma vigência residual igual ou inferior a 90 dias;
b)
A apólice de seguro prevê um período de pré-aviso mínimo de 90 dias para a rescisão do contrato;
c)
A apólice de seguro não prevê quaisquer exclusões ou limitações por efeito de eventuais decisões de autoridades competentes para o exercício da supervisão ou, no caso de uma instituição em situação de falência, que impeçam essa instituição, ou a entidade que procede à liquidação, de serem indemnizadas relativamente a danos sofridos ou a despesas incorridas, exceto no que diz respeito a eventos que ocorram após o início dos processos relativos à liquidação da instituição. No entanto, a apólice de seguro pode excluir quaisquer multas, sanções ou indemnizações decorrentes de medidas tomadas pelas autoridades competentes;
d)
Os cálculos relativos à redução do risco operacional refletem, de modo transparente e consistente, a cobertura do seguro quanto à probabilidade efetiva e à severidade das perdas que servem de base à determinação global dos fundos próprios para risco operacional;
e)
Os serviços de seguro são prestados por uma entidade terceira. No caso de os serviços de seguro serem prestados por empresas cativas e filiais, o risco tem de ser transferido para uma entidade terceira independente que satisfaça os critérios de elegibilidade definidos no n.o 2;
f)
O enquadramento relativo ao reconhecimento dos seguros está devidamente fundamentado e documentado.
4. A metodologia de reconhecimento dos seguros abrange cumulativamente os seguintes elementos através da aplicação de deduções ou de correções de valor, no montante de reconhecimento dos seguros:
a)
O período residual de vigência da apólice de seguro, se inferior a um ano;
b)
Os termos de rescisão da apólice, se a vigência desta for inferior a um ano;
c)
A incerteza de pagamento, bem como os desfasamentos de cobertura das apólices de seguro.
5. A redução dos requisitos de fundos próprios decorrente do reconhecimento dos seguros e de outros mecanismos de transferência dos riscos não ultrapassa 20 % dos requisitos de fundos próprios relativos ao risco operacional precedentes ao reconhecimento das técnicas de redução de risco operacional.
Artigo 324.o
Classificação dos tipos de eventos de risco
A tipologia a que se refere o artigo 311.o, n.o 3, alínea b), é a seguinte:
Quadro 3
Categorias de eventos
Definições
Fraude interna
Perdas decorrentes de atos destinados intencionalmente à prática de fraudes, à apropriação indevida de ativos ou a contornar legislação, regulamentação, ou políticas empresariais, com exceção de atos relacionados com a diferenciação/discriminação, que envolvam, pelo menos, uma parte interna da empresa.
Fraude externa
Perdas decorrentes de atos destinados intencionalmente à prática de fraudes, à apropriação indevida de ativos ou a contornar legislação por parte de um terceiro.
Práticas em matéria de emprego e segurança no local de trabalho
Perdas decorrentes de atos que não se encontram em conformidade com legislação ou acordos de trabalho, saúde ou segurança, bem como do pagamento de danos pessoais ou de atos relacionados com a diferenciação/discriminação.
Clientes, produtos e práticas comerciais
Perdas decorrentes do incumprimento intencional ou por negligência de uma obrigação profissional relativamente a clientes específicos (incluindo requisitos fiduciários e de adequação) ou da natureza ou conceção de um produto.
Danos ocasionados a ativos físicos
Perdas decorrentes de danos ou prejuízos causados a ativos físicos por catástrofes naturais ou outros eventos.
Perturbação das atividades comerciais e falhas do sistema
Perdas decorrentes da perturbação das atividades comerciais ou de falhas do sistema.
Execução, entrega e gestão de processos
Perdas decorrentes de falhas no processamento de operações ou na gestão de processos, bem como das relações com contrapartes comerciais e vendedores.
TÍTULO IV
REQUISITOS DE FUNDOS PRÓPRIOS PARA RISCO DE MERCADO
CAPÍTULO 1
Disposições gerais
Artigo 325.o
Provisões para requisitos consolidados
1. Sob reserva do n.o 2, e apenas para efeitos do cálculo das posições líquidas e dos requisitos de fundos próprios nos termos do presente título em base consolidada, as instituições podem utilizar posições numa instituição ou empresa para compensar posições noutra instituição ou empresa.
2. As instituições apenas podem aplicar o n.o 1 mediante a autorização das autoridades competentes, que devem assegurar-se de que se verificam cumulativamente as seguintes condições:
a)
Existe uma repartição de fundos próprios satisfatória no seio do grupo;
b)
O quadro regulamentar, jurídico ou contratual no qual as instituições operam assegura a solidariedade financeira no interior do grupo.
3. Existindo empresas situadas em países terceiros, devem ser satisfeitas cumulativamente as seguintes condições, para além das enunciadas no n.o 2:
a)
Essas empresas foram autorizadas num país terceiro e correspondem à definição de instituição de crédito ou são reconhecidas como empresas de investimento de países terceiros;
b)
Essas empresas cumprem, em base individual, requisitos de fundos próprios equivalentes aos estabelecidos no presente regulamento;
c)
Não existe nos países terceiros em questão qualquer regulamentação que possa afetar significativamente a transferência de fundos no interior do grupo.
CAPÍTULO 2
Requisitos de fundos próprios para risco de posição
Secção 1
Disposições gerais e instrumentos específicos
Artigo 326.o
Requisitos de fundos próprios para risco de posição
Os requisitos de fundos próprios para risco de posição da instituição consistem na soma dos requisitos de fundos próprios para risco específico e risco geral das posições em instrumentos de dívida e títulos de capital. As posições de titularização na carteira de negociação devem ser tratadas como instrumentos de dívida.
Artigo 327.o
Posição líquida
1. A posição líquida da instituição em títulos de capital, instrumentos de dívida e convertíveis, e em contratos idênticos em futuros financeiros, opções, warrants e warrants cobertos, consiste no excedente das posições longas (curtas) relativamente às posições curtas (longas) em cada um desses diferentes instrumentos. No cálculo da posição líquida, as posições sobre instrumentos derivados devem ser tratadas de acordo com o previsto nos artigos 328.o a 330.o. No caso de a carteira da instituição incluir instrumentos de dívida própria, estes não são tomados em consideração no cálculo dos requisitos de fundos próprios para risco específico, a que se refere o artigo 336.o.
2. Não é permitido proceder ao cálculo da posição líquida entre um título convertível e uma posição compensável no instrumento que lhe está subjacente, a menos que as autoridades competentes adotem uma abordagem ao abrigo da qual seja tida em consideração a probabilidade de um dado título convertível vir a ser convertido, ou tenham estabelecido um requisito de fundos próprios que cubra qualquer perda suscetível de resultar da conversão. Essas abordagens ou requisitos de fundos próprios são objeto de notificação à EBA. A EBA monitoriza o conjunto de práticas nesta área e, nos termos do artigo 16.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010, emite orientações sobre essas práticas.
3. Todas as posições líquidas, independentemente do seu sinal, devem ser convertidas diariamente, antes da sua agregação, na moeda de reporte da instituição, à taxa de câmbio vigente para operações à vista.
Artigo 328.o
Contratos de futuro sobre taxas de juro e contratos a prazo sobre taxas de juro
1. Os contratos de futuro sobre taxas de juro, os contratos a prazo sobre taxas de juro (FRA) e os compromissos a prazo de compra ou de venda de instrumentos de dívida devem ser tratados como combinações de posições longas e curtas. Deste modo, uma posição longa num futuro sobre taxas de juro é tratada como a combinação de um empréstimo contraído, que se vence na data de entrega do futuro, e a detenção de um ativo com data de vencimento igual à do instrumento ou da posição nocional subjacente ao futuro em questão. De igual modo, um FRA vendido é tratado como uma posição longa com uma data de vencimento igual à data de liquidação, acrescida do período contratual, e uma posição curta com uma data de vencimento igual à data de liquidação. A contração do empréstimo e a detenção do ativo devem ser incluídos na primeira categoria indicada no Quadro 1 do artigo 336.o, a fim de calcular os requisitos de fundos próprios para risco específico inerente aos futuros sobre taxas de juro e aos FRA. Os compromissos a prazo de compra de instrumentos de dívida são tratados como a combinação de um empréstimo contraído, que se vence na data de entrega, e uma posição longa (à vista) no próprio instrumento de dívida. O empréstimo é incluído na primeira categoria indicada no Quadro 1 do artigo 336.o para efeitos de risco específico, e o instrumento de dívida é incluído na coluna adequada nesse mesmo quadro.
2. Para efeitos do disposto no presente artigo, entende-se por "posição longa" uma posição relativamente à qual a instituição fixou a taxa de juro que irá receber numa data futura; e por "posição curta" uma posição relativamente à qual fixou a taxa de juro que irá pagar numa data futura.
Artigo 329.o
Opções e warrants
1. As opções e warrants sobre taxas de juro, instrumentos de dívida, títulos de capital, índices de ações, futuros financeiros, swaps e divisas devem ser tratados como se fossem posições com valor igual ao montante do instrumento subjacente a que se refere a opção, multiplicado pelo respetivo delta, para efeitos do presente capítulo. Pode-se considerar a posição líquida que resultar da compensação entre estas posições e quaisquer posições compensáveis em idênticos valores mobiliários ou instrumentos derivados subjacentes. O delta utilizado é o da bolsa relevante. No que se refere às opções do mercado de balcão, ou caso não esteja disponível o delta da bolsa relevante, a instituição pode calcular o delta utilizando um modelo apropriado, sob reserva de autorização das autoridades competentes. A autorização é concedida se o modelo estimar adequadamente a taxa de variação do valor da opção ou warrant em relação a pequenas variações no preço de mercado do instrumento subjacente.
2. As instituições devem ter devidamente em conta outros riscos, além do risco delta, nos requisitos de fundos próprios associados às opções.
3. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação que definam um conjunto de métodos suscetíveis de refletir nos requisitos de fundos próprios outros riscos, além do risco delta, a que se refere o n.o 2, de forma proporcional à dimensão e complexidade das atividades das instituições em opções e warrants.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 31 de dezembro de 2013.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
4. Antes da entrada em vigor das normas técnicas a que se refere o n.o 3, as autoridades competentes podem continuar a aplicar os tratamentos nacionais existentes, caso tenham aplicado esses tratamentos antes de 31 de dezembro de 2013.
Artigo 330.o
Swaps
Os swaps são tratados, para efeitos de risco de taxa de juro, da mesma forma que os instrumentos patrimoniais do balanço. Assim, um swap de taxa de juro nos termos do qual uma instituição recebe juros a uma taxa variável e paga juros a uma taxa fixa será tratado como equivalente a uma posição longa num instrumento de taxa variável, com um prazo de vencimento equivalente ao período que decorre até à subsequente fixação da taxa de juro, e a uma posição curta num instrumento de taxa fixa com o mesmo prazo de vencimento que o próprio swap.
Artigo 331.o
Risco de taxa de juro sobre instrumentos derivados
1. As instituições que avaliam as posições ao valor de mercado e fazem a gestão do risco de taxa de juro dos instrumentos derivados referidos nos artigos 328.o a 330.o com base em cash flows atualizados podem, sujeito a autorização das autoridades competentes, utilizar modelos de sensibilidade para o cálculo das posições referidas naqueles artigos e podem utilizá-los para qualquer obrigação que seja amortizada durante o seu prazo de vida residual, e não através de um reembolso único de capital no final. A autorização é concedida se destes modelos resultarem posições com a mesma sensibilidade às variações da taxa de juro que os cash flows subjacentes. Esta sensibilidade deve ser avaliada com base em movimentos independentes de uma amostra de taxas, ao longo da curva de rendimento, com pelo menos um ponto de sensibilidade em cada um dos intervalos de vencimento constantes do Quadro 2 do artigo 339.o. As posições são incluídas no cálculo dos requisitos de fundos próprios para risco geral dos instrumentos de dívida.
2. As instituições que não utilizem modelos nos termos do número 1, podem tratar como completamente compensáveis quaisquer posições em instrumentos derivados referidos nos artigos 328.o a 330.o que satisfaçam, pelo menos, as seguintes condições:
a)
As posições terem o mesmo valor e serem expressas na mesma divisa;
b)
As taxas de referência (para as posições de taxa variável) ou cupões (para as posições de taxa fixa) estarem estreitamente alinhados;
c)
A próxima data de fixação da taxa de juro ou, para as posições de cupão de taxa fixa, o prazo de vida residual situar-se dentro dos seguintes limites:
i)
menos de um mês: mesmo dia,
ii)
entre um mês e um ano: 7 dias,
iii)
mais de um ano: 30 dias.
Artigo 332.o
Derivados de crédito
1. Salvo especificação em contrário, no cálculo do requisito de fundos próprios para risco específico e risco geral da parte que assume o risco de crédito (o ‧vendedor da proteção‧), é utilizado o valor nocional do contrato derivado de crédito. Não obstante, a instituição pode optar por substituir o valor nocional pelo valor nocional acrescido da variação líquida do valor de mercado do derivado de crédito desde a data da negociação. A qualquer variação líquida em baixa é atribuído, do ponto de vista do vendedor da proteção, um sinal negativo. Com exceção dos swaps de retorno total, no cálculo dos requisitos de fundos próprios para risco específico aplica-se o prazo de vencimento do contrato derivado de crédito, em vez do prazo de vencimento da obrigação. As posições são determinadas do seguinte modo:
a)
Um swap de retorno total (total return swap), no que respeita ao risco geral, dá origem a uma posição longa na obrigação de referência e a uma posição curta numa obrigação de dívida pública com um prazo de vencimento equivalente ao período que decorre até à subsequente fixação da taxa de juro, à qual é aplicado um ponderador de risco de 0 % nos termos do Título II, Capítulo 2. No que respeita ao risco específico, dá igualmente origem a uma posição longa na obrigação de referência;
b)
Um swap de risco de incumprimento (credit default swap) não dá origem a risco geral. Para efeitos do risco específico, a instituição procede ao registo de uma posição longa sintética numa obrigação da entidade de referência, a menos que o derivado possua notação externa e reúna as condições de instrumento de dívida elegível, situação em que regista uma posição longa no derivado. Se forem devidos pagamentos de prémios ou de juros, estes fluxos de caixa são registados como posições nocionais em obrigações de dívida pública;
c)
Um título de dívida indexado a crédito com uma única entidade de referência (single name credit linked note) dá origem a uma posição longa no seu risco geral enquanto instrumento sobre taxa de juro. Para efeitos do risco específico, origina uma posição longa sintética numa obrigação da entidade de referência e uma posição longa no emitente do título. Caso o título de dívida indexado a crédito possua notação externa e reúna as condições de instrumento de dívida elegível, apenas se procede ao registo de uma única posição longa com risco específico do título;
d)
Um título de dívida indexado a crédito com várias entidades de referência (multiple name credit linked note) que conceda uma proteção proporcional, para além de uma posição longa relativa ao risco específico do emitente do título, origina uma posição em cada entidade de referência, sendo o valor nocional total do contrato distribuído entre as posições de acordo com a proporção de cada posição nas entidades de referência no montante nocional total. Caso possam ser identificadas várias obrigações de uma entidade de referência, a obrigação com a ponderação de risco mais elevada determina o risco específico;
e)
Um derivado de crédito do tipo ‧primeiro incumprimento‧ (first-asset-to-default) dá origem a uma posição pelo montante nocional numa obrigação de cada entidade de referência. Se o montante de pagamento máximo, em caso de evento de crédito, for menor do que o requisito de fundos próprios calculado de acordo com o método referido no primeiro período do presente ponto, o montante de pagamento máximo pode ser considerado como o requisito de fundos próprios para risco específico.
Um derivado de crédito do tipo ‧n-ésimo incumprimento‧ (nth-to-default) dá origem a uma posição pelo montante nocional numa obrigação de cada entidade de referência, menos as n-1 entidades de referência com o requisito de fundos próprios para risco específico mais baixo. Se o montante do pagamento máximo, em caso de evento de crédito, for inferior ao requisito de fundos próprios calculado de acordo com o método referido no primeiro período do presente ponto, esse montante pode ser considerado como o requisito de fundos próprios para risco específico.
Quando um derivado de crédito de tipo ‧n-ésimo incumprimento‧ (nth-to-default) for objeto de notação externa, o vendedor da proteção calcula os requisitos de fundos próprios para risco específico utilizando a notação desse derivado e aplica os ponderadores de risco para posições de titularização respetivos, consoante aplicável.
2. Para a parte que transfere o risco de crédito (o comprador da proteção), as posições são determinadas de forma simétrica às do vendedor da proteção, exceto no que respeita aos títulos de dívida indexados a crédito (que não implicam uma posição curta sobre o emitente). No cálculo do requisito de fundos próprios para o ‧comprador da proteção‧, é utilizado o valor nocional do contrato derivado de crédito. Não obstante o primeiro período, a instituição pode optar por substituir o valor nocional pelo valor nocional acrescido da variação líquida do valor de mercado do derivado de crédito desde a data da negociação. A qualquer variação líquida em baixa é atribuído, do ponto de vista do vendedor da proteção, um sinal negativo. Se, em dado momento, coexistir uma opção de compra com cláusula de step-up, considera-se esse momento como o prazo de vencimento da proteção.
3. Os derivados de crédito nos termos do artigo 338.o, n.os 1 ou 3, são apenas incluídos na determinação dos requisitos de fundos próprios para risco específico nos termos do artigo 338.o, n.o 4.
Artigo 333.o
Valores mobiliários vendidos com acordo de recompra ou empréstimo de valores mobiliários
A entidade que transfere os valores mobiliários, ou os direitos garantidos relativos à titularidade dos valores mobiliários, numa venda com acordo de recompra, bem como o mutuante dos valores mobiliários num empréstimo de valores mobiliários, incluem esses valores mobiliários no cálculo dos requisitos de fundos próprios nos termos do presente capítulo, desde que os valores mobiliários em causa sejam posições da carteira de negociação.
Secção 2
Instrumentos de dívida
Artigo 334.o
Posições líquidas em instrumentos de dívida
As posições líquidas são classificadas com base na divisa em que estão expressas e os requisitos de fundos próprios para risco específico e para risco geral são calculados separadamente, por divisa.
Subsecção 1
Risco específico
Artigo 335.o
Limite de requisitos de fundos próprios para uma posição líquida
A instituição pode limitar o requisito de fundos próprios para risco específico da posição líquida num instrumento de dívida à máxima perda potencial relacionada com o risco de incumprimento. No caso de posições curtas, esse limite pode ser calculado como uma variação do valor decorrente de o instrumento ou, se relevante, os subjacentes ficarem imediatamente sem risco de incumprimento.
Artigo 336.o
Requisitos de fundos próprios para instrumentos de dívida não titularizados
1. A instituição imputa as posições líquidas na carteira de negociação em instrumentos que não sejam posições de titularização, calculadas nos termos do artigo 327.o, às categorias adequadas constantes do Quadro 1, com base nos respetivos emitente/devedor, na avaliação interna ou externa do risco de crédito e no prazo de vencimento residual, multiplicando em seguida esses valores pelos ponderadores indicados no referido quadro. O requisito de fundos próprios para risco específico é calculado através da soma das posições ponderadas resultantes da aplicação do presente artigo, independentemente de serem longas ou curtas.
Quadro 1
Categorias:
Requisitos de fundos próprios para risco específico
Títulos de dívida aos quais corresponde um ponderador de risco de 0 % de acordo com o Método Padrão para risco de crédito.
0 %
Títulos de dívida aos quais corresponde um ponderador de risco de 20 % ou 50 % de acordo com o Método Padrão para risco de crédito e outros elementos elegíveis definidos no n.o 4.
0,25 % (prazo residual até ao vencimento igual ou inferior a seis meses)
1,00 % (prazo residual até ao vencimento superior a 6 meses e até 24 meses inclusive)
1,60 % (prazo residual até ao vencimento superior a 24 meses)
Títulos de dívida aos quais corresponde um ponderador de risco de 100 % de acordo com o Método Padrão para risco de crédito.
8,00 %
Títulos de dívida aos quais corresponde um ponderador de risco de 150 % de acordo com o Método Padrão para risco de crédito.
12,00 %
2. Para as instituições que aplicam o Método IRB à classe de risco à qual pertence o emitente do instrumento de dívida, para que esse emitente seja elegível para um ponderador de risco de acordo com o Método Padrão para risco de crédito, a que se refere o n.o 1, deve ter atribuída uma notação interna com uma probabilidade de incumprimento (PD) equivalente ou inferior à correspondente ao grau da qualidade de crédito relevante de acordo com o Método Padrão.
3. As instituições podem calcular os requisitos para risco específico para quaisquer obrigações elegíveis para um ponderador de risco de 10 %, de acordo com o tratamento previsto no artigo 129.o, n.os 4, 5 e 6, como metade do requisito de fundos próprios para risco específico aplicável no que respeita à segunda categoria do Quadro 1.
4. Os outros elementos elegíveis são os seguintes:
a)
As posições longas e curtas em ativos para os quais não existe uma avaliação de crédito efetuada por uma ECAI reconhecida e que respeitam cumulativamente as seguintes condições:
i)
São considerados suficientemente líquidos pelas instituições,
ii)
A qualidade de investimento é, de acordo com a apreciação da instituição, pelo menos equivalente à dos ativos referidos no Quadro 1, segunda linha;
iii)
São cotados pelo menos num mercado regulamentado de um Estado-Membro ou numa bolsa de valores num país terceiro, desde que essa bolsa seja reconhecida pelas autoridades competentes do Estado-Membro em causa;
b)
As posições longas e curtas em ativos emitidos por instituições sujeitas aos requisitos de fundos próprios estabelecidos no presente regulamento que são considerados pela instituição como suficientemente líquidos e cuja qualidade de investimento é, de acordo com a apreciação da instituição, pelo menos equivalente àquela dos ativos referidos no Quadro 1, segunda linha;
c)
Títulos emitidos por instituições consideradas de qualidade de crédito equivalente ou superior às elegíveis para o grau 2 da qualidade de crédito de acordo com o Método Padrão para risco de crédito das posições em risco sobre instituições, e que estão sujeitos a normas de regulamentação e supervisão comparáveis às do presente regulamento e da Diretiva 2013/36/UE.
As instituições que recorram ao disposto nas alíneas a) ou b) dispõem de uma metodologia devidamente documentada destinada a avaliar se os ativos cumprem os requisitos previstos naquelas alíneas, notificando as autoridades competentes acerca desta metodologia.
Artigo 337.o
Requisitos de fundos próprios para instrumentos de titularização
1. Para os instrumentos da carteira de negociação que correspondam a posições de titularização, a instituição pondera as posições líquidas calculadas nos termos do artigo 327.o, n.o 1, do seguinte modo:
a)
Relativamente a posições de titularização que, se não estivessem incluídas na carteira de negociação da mesma instituição, estariam sujeitas ao Método Padrão para risco de crédito, 8 % da ponderação de risco de acordo com o Método Padrão, conforme estabelecido no Título II, Capítulo V, Secção 3;
b)
Relativamente a posições de titularização que, se não estivessem incluídas na carteira de negociação da mesma instituição, estariam sujeitas ao Método IRB, 8 % da ponderação de risco de acordo com o referido método, conforme estabelecido no Título II, Capítulo 5, Secção 3.
2. O Método da Fórmula Regulamentar, previsto no artigo 262.o, pode ser utilizado quando a instituição estiver em condições de produzir estimativas de PD e, se for caso disso, do valor da posição em risco e de LGD, a utilizar no Método da Fórmula Regulamentar, de acordo com os requisitos de estimação desses parâmetros no Método IRB, nos termos do Título II, Capítulo 3.
Uma instituição, que não seja uma instituição cedente, que possa aplicar esse método à mesma posição de titularização se não incluída na carteira de negociação apenas pode utilizar esse método mediante autorização das autoridades competentes, concedida caso a instituição satisfaça a condição enunciada no primeiro parágrafo.
As estimativas de PD e LGD a utilizar no Método da Fórmula Regulamentar podem, em alternativa, ser determinadas com base em estimativas resultantes de um método IRC de uma instituição à qual tenha sido concedida autorização para utilizar um modelo interno para risco específico de instrumentos de dívida. Esta última alternativa apenas pode ser utilizada mediante autorização das autoridades competentes, concedida se as estimativas estiverem em conformidade com os critérios quantitativos do Método IRB, estabelecidos no Título II, Capítulo 3.
Nos termos do artigo 16.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010, a EBA emite orientações para a utilização de estimativas de PD e LGD como inputs quando essas estimativas são baseadas num método IRC.
3. Para posições de titularização sujeitas a um ponderador de risco adicional nos termos do artigo 407.o, é aplicado 8 % do total do ponderador de risco.
Exceto para as posições de titularização tratadas nos termos do artigo 338.o, n.o 4, a instituição calcula o requisito de fundos próprios para risco específico através da soma das posições ponderadas resultantes da aplicação do presente artigo (independentemente do facto de serem longas ou curtas).
4. Em derrogação do n.o 3, segundo parágrafo, durante um período transitório que expira em 31 de dezembro de 2014, a instituição soma em separado as posições longas líquidas ponderadas e as posições curtas líquidas ponderadas. O maior daqueles montantes constitui o requisito de fundos próprios para risco específico. A instituição comunica à autoridade competente do Estado-Membro de origem, trimestralmente, a soma total das posições longas líquidas ponderadas e curtas líquidas ponderadas discriminadas por tipo de ativos subjacentes.
5. Caso uma instituição cedente de uma titularização tradicional não preencha as condições para uma transferência significativa de riscos, previstas no artigo 243.o, inclui, no cálculo dos requisitos de fundos próprios ao abrigo do presente artigo, as posições em risco titularizadas em vez das posições de titularização decorrentes dessa titularização.
Caso uma instituição cedente de uma titularização sintética não preencha as condições para uma transferência significativa de riscos, previstas no artigo 244.o, inclui, no cálculo dos requisitos de fundos próprios ao abrigo do presente artigo, as posições em risco titularizadas decorrentes dessa titularização, mas não qualquer proteção de crédito obtida para a carteira titularizada.
Artigo 338.o
Requisitos de fundos próprios para a carteira de negociação de correlação
1. A carteira de negociação de correlação é composta por posições de titularização e derivados de crédito do tipo ‧n-ésimo incumprimento‧ (nth-to-default) que satisfazem cumulativamente os seguintes critérios:
a)
As posições não são posições de retitularização, opções sobre uma tranche de titularização nem quaisquer outros derivados sobre posições de titularização que não proporcionam uma parte proporcional nos montantes distribuídos de uma tranche de titularização;
b)
Todos os instrumentos de referência consistem em:
i)
instrumentos referentes a uma única entidade, incluindo derivados de crédito com uma única entidade de referência, para os quais existe um mercado de elevada liquidez,
ii)
índices correntemente negociados que têm por base essas entidades de referência.
Considera-se existir um mercado de elevada liquidez se se observarem ofertas independentes e de boa fé para a compra e venda, de forma a que possa ser determinado, no prazo de um dia, um preço razoavelmente relacionado com o preço das últimas transações realizadas ou com atuais ofertas competitivas de compra e venda, e as posições possam ser liquidadas, a esse preço, num prazo relativamente curto, de acordo com as práticas do mercado.
2. Não podem fazer parte da carteira de negociação de correlação as posições com referência a qualquer dos seguintes elementos:
a)
Um subjacente que possa ser atribuído à classe de risco "posições em risco sobre a carteira de retalho" ou à classe de risco "posições em risco garantidas por hipotecas sobre bens imóveis" de acordo com o Método Padrão para risco de crédito de posições extra carteira de negociação da instituição;
b)
Um crédito sobre uma entidade com objeto específico, garantido, direta ou indiretamente, por uma posição que não seria elegível para ser incluída na carteira de negociação de correlação, nos termos do n.o 1 e do presente número.
3. Uma instituição pode incluir na carteira de negociação de correlação posições que não são titularizações nem derivados de crédito do tipo ‧n-ésimo incumprimento‧ (nth-to-default), mas que sejam cobertura de posições dessa carteira, desde que exista um mercado de liquidez elevada, como descrito no n.o 1, alínea b), para o instrumento ou os respetivos subjacentes.
4. Os requisitos de fundos próprios para risco específico para a carteira de negociação de correlação são determinados como o maior dos seguintes montantes:
a)
Os requisitos de fundos próprios para risco específico que se aplicariam apenas às posições longas líquidas da carteira de negociação de correlação;
b)
Os requisitos de fundos próprios para risco específico que se aplicariam apenas às posições curtas líquidas da carteira de negociação de correlação.
Subsecção 2
Risco geral
Artigo 339.o
Cálculo do risco geral com base no prazo de vencimento
1. Para calcular os requisitos de fundos próprios para risco geral, todas as posições são ponderadas de acordo com o prazo de vencimento, seguindo o n.o 2, a fim de calcular o montante dos fundos próprios exigido para esse risco. Este requisito deve ser reduzido quando uma posição ponderada é detida juntamente com uma posição ponderada simétrica no mesmo intervalo de prazos de vencimento. O requisito é reduzido quando as posições ponderadas opostas pertençam a intervalos de prazos de vencimento diferentes, com o valor da redução a depender do facto de as duas posições estarem ou não incluídas na mesma zona, bem como das zonas específicas em que se incluem.
2. A instituição imputa as posições líquidas aos intervalos de prazos de vencimento adequados na segunda ou terceira colunas, consoante aplicável, do Quadro 2 do n.o 4. No caso de instrumentos de taxa de juro fixa, procede à referida imputação com base no prazo residual e, no caso de instrumentos de taxa de juro variável, com base no prazo a decorrer até à próxima refixação da taxa de juro. A instituição distingue, igualmente, os instrumentos de dívida com um cupão igual ou superior a 3 % dos de cupão inferior a 3 % e afeta à segunda ou à terceira colunas do Quadro 2. A instituição multiplica cada um desses valores pelo coeficiente de ponderação indicado, para o intervalo de prazos de vencimento em questão, na quarta coluna do Quadro 2.
3. A instituição deve proceder, em seguida, à soma das posições longas ponderadas e à soma das posições curtas ponderadas em cada intervalo de prazos de vencimento. O montante das primeiras que for compensado pelas últimas, para um dado intervalo de prazos de vencimento, constitui a posição ponderada compensada desse intervalo e a posição residual, longa ou curta, constitui a posição ponderada não compensada desse mesmo intervalo. Em seguida, é calculado o total das posições ponderadas compensadas em todos os intervalos.
4. Para determinar a posição longa ponderada não compensada em cada zona do Quadro 2, a instituição calcula os totais das posições longas ponderadas não compensadas nos intervalos incluídos em cada zona. De igual modo, os totais das posições curtas ponderadas não compensadas para cada intervalo de prazos de vencimento de uma determinada zona são somados para calcular a posição curta ponderada não compensada nessa zona. A parte da posição longa ponderada não compensada de uma zona que for compensada pela posição curta ponderada não compensada dessa mesma zona constitui a posição ponderada compensada dessa zona. A parte da posição longa ponderada não compensada, ou da posição curta ponderada não compensada, numa zona, que não puder ser compensada, constitui a posição ponderada não compensada dessa zona.
Quadro 2
Zona
Intervalo de prazos de vencimento
Ponderação (percentagem)
Alteração presumível da taxa de juro (percentagem)
Cupão de 3 % ou mais
Cupão de menos de 3 %
Um
0 ≤ 1 mês
0 ≤ 1 mês
0,00
-
1 ≤ 3 meses
1 ≤ 3 meses
0,20
1,00
3 ≤ 6 meses
3 ≤ 6 meses
0,40
1,00
6 ≤ 12 meses
6 ≤ 12 meses
0,70
1,00
Dois
1 ≤ 2 anos
1,0 ≤ 1,9 anos
1,25
0,90
2 ≤ 3 anos
1,9 ≤ 2,8 anos
1,75
0,80
3 ≤ 4 anos
2,8 ≤ 3,6 anos
2,25
0,75
Três
4 ≤ 5 anos
3,6 ≤ 4,3 anos
2,75
0,75
5 ≤ 7 anos
4,3 ≤ 5,7 anos
3,25
0,70
7 ≤ 10 anos
5,7 ≤ 7,3 anos
3,75
0,65
10 ≤ 15 anos
7,3 ≤ 9,3 anos
4,50
0,60
15 ≤ 20 anos
9,3 ≤ 10,6 anos
5,25
0,60
20 anos
10,6 ≤ 12,0 anos
6,00
0,60
12,0 ≤ 20,0 anos
8,00
0,60
20 anos
12,50
0,60
5. O montante da posição longa (curta) ponderada não compensada na zona 1 que é compensada pela posição curta (longa) ponderada não compensada na zona 2 corresponde à posição ponderada compensada entre as zonas 1 e 2. O mesmo cálculo é em seguida efetuado em relação à parte remanescente da posição ponderada não compensada da zona 2 e à posição ponderada não compensada da zona 3, a fim de calcular a posição ponderada compensada entre as zonas 2 e 3.
6. A instituição pode inverter a ordem enunciada no n.o 5 para calcular a posição ponderada compensada entre as zonas 2 e 3 antes de efetuar igual cálculo entre as zonas 1 e 2.
7. O remanescente da posição ponderada não compensada da zona 1 é compensado com o remanescente da zona 3, após esta zona ter sido compensada com a zona 2, de modo a obter a posição ponderada compensada entre as zonas 1 e 3.
8. As posições residuais após os três cálculos separados de compensação previstos nos n.os 5, 6 e 7 são então somadas.
9. O requisito de fundos próprios da instituição deve ser calculado como a soma de:
a)
10 % da soma das posições ponderadas compensadas em todos os intervalos de prazos de vencimento;
b)
40 % da posição ponderada compensada da zona 1;
c)
30 % da posição ponderada compensada da zona 2;
d)
30 % da posição ponderada compensada da zona 3;
e)
40 % das posições ponderadas compensadas entre as zonas 1 e 2 e entre as zonas 2 e 3;
f)
150 % da posição ponderada compensada entre as zonas 1 e 3;
g)
100 % das posições residuais ponderadas não compensadas.
Artigo 340.o
Cálculo do risco geral com base na duração
1. As instituições podem utilizar um método para o cálculo dos requisitos de fundos próprios para risco geral de instrumentos de dívida que reflita a duração, em vez do método definido no artigo 339.o, desde que o façam de forma consistente.
2. De acordo com o método baseado na duração, referido no n.o 1, a instituição utiliza o valor de mercado de cada instrumento de dívida de taxa fixa e calcula a taxa de rendimento até ao vencimento (yield to maturity), que é a taxa de desconto implícita para esse instrumento. No caso dos instrumentos de taxa variável, a instituição, utilizando o valor de mercado de cada instrumento, calcula a taxa de rendimento, assumindo que o capital é devido na data mais próxima em que a taxa de juro puder ser modificada.
3. A instituição procede depois ao cálculo da duração modificada de cada instrumento de dívida a partir da seguinte fórmula:
em que:
D
=
duração calculada de acordo com a seguinte fórmula:
em que:
R
=
taxa de rendimento até ao vencimento;
Ct
=
pagamento no momento t;
M
=
prazo de vida total
A instituição introduz correções ao cálculo da duração modificada no que se refere a instrumentos de dívida sujeitos ao risco de pagamento antecipado. A EBA, nos termos do artigo 16.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010, emite orientações sobre a forma de aplicar tais correções.
4. A instituição imputa cada instrumento de dívida à zona apropriada do Quadro 3. Para o efeito, baseia-se na duração modificada de cada instrumento.
Quadro 3
Zona
Duração modificada
(em anos)
Juro presumível (alteração em %)
Um
0 ≤ 1,0
1,0
Dois
1,0 ≤ 3,6
0,85
Três
3,6
0,7
5. A instituição calcula de seguida, para cada instrumento, a posição ponderada pela duração, multiplicando o valor de mercado pela duração modificada e pela alteração presumível da taxa de juro para um instrumento com essa duração modificada específica (conforme coluna 3 do Quadro 3).
6. A instituição calcula as posições longas ponderadas pela duração e as posições curtas ponderadas pela duração, dentro de cada zona. A parte das posições longas que for compensada pelas posições curtas, de cada zona, constitui a posição compensada ponderada pela duração para essa zona.
A instituição procede, em seguida, ao cálculo das posições não compensadas ponderadas pela duração para cada zona. Os procedimentos a considerar relativamente às posições não compensadas estão previstos no artigo 339.o, n.os 5 a 8.
7. O requisito de fundos próprios da instituição resulta da soma dos seguintes valores:
a)
2 % da posição ponderada pela duração compensada em cada zona;
b)
40 % das posições ponderadas pela duração compensadas entre as zonas 1 e 2 e entre as zonas 2 e 3;
c)
150 % das posições ponderadas pela duração compensadas entre as zonas 1 e 3;
d)
100 % das posições residuais ponderadas pela duração não compensadas.
Secção 3
Títulos de capital
Artigo 341.o
Posições líquidas sobre títulos de capital
1. A instituição soma separadamente, nos termos do artigo 327.o, todas as posições longas líquidas e todas as posições curtas líquidas. A soma dos valores absolutos destes dois montantes representa a posição bruta global.
2. A instituição calcula, separadamente para cada mercado, a diferença entre a soma das posições longas líquidas e das posições curtas líquidas. A soma dos valores absolutos dessas diferenças constitui a posição líquida global.
3. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação que definam o conceito de "mercado" a que se refere o n.o 2.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 31 de janeiro de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 342.o
Risco específico de títulos de capital
O requisito de fundos próprios para risco específico resulta da multiplicação da posição bruta global por 8 %.
Artigo 343.o
Risco geral e títulos de capital
O requisito de fundos próprios para risco geral resulta da multiplicação da posição líquida global da instituição por 8 %.
Artigo 344.o
Índices de ações
1. A EBA elabora projetos de normas técnicas de execução que identifiquem os índices de ações relativamente aos quais estão disponíveis os tratamentos previstos no n.o 4, segundo período.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 1 de janeiro de 2014.
São conferidas à Comissão competências para adotar as normas técnicas de execução a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
2. Antes da entrada em vigor das normas técnicas a que se refere o n.o 1, as instituições podem continuar a aplicar o tratamento previsto nos n.os 3 e 4, desde que as autoridades competentes tenham aplicado esse tratamento antes de 1 de janeiro de 2014.
3. Os futuros sobre índices de ações, as opções sobre futuros de índices de ações ponderadas em função do delta equivalente e os índices de ações, a seguir genericamente designados por "futuros sobre índices de ações", podem ser decompostos em posições em cada um dos títulos de capital que os constituem. Estas posições podem ser tratadas como posições subjacentes nos títulos de capital em causa e podem calcular-se as posições líquidas entre essas posições e posições opostas nos próprios títulos de capital. As instituições notificam as autoridades competentes da utilização desse tratamento.
4. Se um futuro sobre índices de ações não for decomposto nas suas posições subjacentes, é tratado como um título de capital individual. No entanto, o risco específico relativo a este título de capital individual pode ser ignorado se o futuro sobre índice de ações em causa for negociado em bolsa e representar um índice relevante largamente diversificado.
Secção 4
Tomada firme
Artigo 345.o
Redução das posições líquidas
1. No caso da tomada firme de instrumentos de dívida e de títulos de capital, a instituição pode aplicar o procedimento a seguir explicitado para calcular os requisitos de fundos próprios. Em primeiro lugar, a instituição calcula as posições líquidas, deduzindo as posições de tomada firme subscritas ou subtomadas por terceiros com base num acordo formal. Em seguida reduz as posições líquidas, aplicando os fatores de redução indicados no Quadro 4, e calcula os requisitos de fundos próprios utilizando as posições de tomada firme reduzidas.
Quadro 4
dia útil zero:
100 %
1.o dia útil:
90 %
2.o e 3.o dias úteis:
75 %
4.o dia útil:
50 %
5.o dia útil:
25 %
após o 5.o dia útil:
0 %.
O "dia útil zero" é o dia útil no qual a instituição assumiu o compromisso incondicional de aceitar uma determinada quantidade de valores mobiliários, a um preço acordado.
2. As instituições notificam as autoridades competentes sobre a utilização do n.o 1.
Secção 5
Requisitos de fundos próprios para risco específico de posições cobertas por derivados de crédito
Artigo 346.o
Reconhecimento de coberturas por derivados de crédito
1. As coberturas por derivados de crédito são reconhecidas, de acordo com os princípios estabelecidos nos n.os 2 a 6.
2. As instituições tratam a posição sobre o derivado de crédito como uma componente e a posição coberta que tem o mesmo nominal ou, se aplicável, o mesmo montante nocional, como a outra componente.
3. A cobertura é reconhecida na íntegra quando os valores das duas componentes evoluírem sempre em direções opostas e, em termos globais, na mesma medida. Este caso verifica-se nas seguintes situações:
a)
As duas componentes são constituídas por instrumentos perfeitamente idênticos;
b)
Uma posição longa num ativo de elevada liquidez (cash position) é coberta por um swap de retorno total (ou vice-versa) e existe uma correspondência exata entre a obrigação de referência e a posição subjacente (i.e., cash position). O prazo de vencimento do swap pode ser diferente do da posição subjacente.
Nestas situações, não se aplicam requisitos de fundos próprios para risco específico a qualquer das componentes da posição.
4. Quando os valores das duas componentes evoluírem, sempre, em direções opostas e existir uma correspondência exata da obrigação de referência, do prazo de vencimento da obrigação de referência e do derivado de crédito, bem como da divisa da posição subjacente, é aplicada uma compensação de 80 %. Adicionalmente, as características de base do contrato derivado de crédito não devem levar a que as variações de preço do derivado de crédito se desviem substancialmente das variações de preço do ativo de elevada liquidez. Na medida em que a operação transfira risco, aplica-se uma compensação de 80 % para risco específico à componente da operação com o requisito de fundos próprios mais elevado, sendo nulos os requisitos de fundos próprios para risco específico relativos à outra componente.
5. A cobertura é reconhecida parcialmente se não se verificar qualquer das situações descritas nos n.os 3 e 4, nas seguintes situações:
a)
A posição corresponde ao caso descrito no n.o 3, alínea b), mas existe um desfasamento de ativos entre a obrigação de referência e a posição em risco subjacente. No entanto, as posições satisfazem os seguintes requisitos:
i)
a obrigação de referência tem um grau de prioridade idêntico ou inferior ao da obrigação subjacente,
ii)
a obrigação subjacente e a obrigação de referência têm o mesmo devedor e dispõem de cláusulas de incumprimento cruzado (cross-default) e de aceleração cruzada (cross-acceleration) com força executiva;
b)
A posição corresponde ao caso descrito no n.o 3, alínea a), ou no n.o 4, mas existe um desfasamento de moedas ou do prazo de vencimento entre a proteção de crédito e o ativo subjacente. O referido desfasamento de moedas é incluído nos requisitos de fundos próprios para risco cambial;
c)
A posição corresponde ao caso descrito no n.o 4, mas existe um desfasamento de ativos entre a posição no ativo de elevada liquidez e o derivado de crédito. No entanto, o ativo subjacente é incluído nas obrigações (entregáveis) do derivado de crédito previstas contratualmente.
Para a cobertura ser reconhecida parcialmente, em vez de serem adicionados os requisitos de fundos próprios para risco específico relativos a cada componente da operação, apenas é aplicado o mais elevado dos dois requisitos de fundos próprios.
6. Em todas as situações não abrangidas pelos n.os 3 a 5 é aplicado um requisito de fundos próprios para risco específico a ambas as componentes das posições, separadamente.
Artigo 347.o
Reconhecimento de coberturas por derivados de crédito de tipo ‧n-ésimo incumprimento‧
No caso de derivados de crédito dos tipos ‧primeiro incumprimento‧ (first-to-default) e ‧n-ésimo incumprimento‧ (nth-to-default) e no que se refere ao reconhecimento de coberturas, nos termos do artigo 346.o, aplica-se o seguinte tratamento:
a)
No caso de uma instituição obter proteção de crédito para um conjunto de entidades de referência, subjacentes a um derivado de crédito, que preveja que o primeiro incumprimento entre os ativos desencadeia o pagamento e põe termo ao contrato, a instituição pode compensar o risco específico para a entidade de referência, entre as entidades de referência subjacentes, com o mais baixo coeficiente de ponderação para risco específico indicado no Quadro 1 do artigo 336.o.
b)
No caso de o n-ésimo incumprimento desencadear o pagamento, nos termos do contrato de proteção de crédito, o comprador da proteção apenas pode compensar o risco específico se a proteção também tiver sido obtida para os incumprimentos 1 a n-1 ou no caso de já terem ocorrido n-1 incumprimentos. Nestes casos, a metodologia a aplicar é a prevista na alínea a) para os derivados de crédito do tipo ‧primeiro incumprimento‧ (first-to-default), devidamente alterada para os produtos do tipo ‧n-ésimo incumprimento‧ (nth-to-default).
Secção 6
Requisitos de fundos próprios para OIC
Artigo 348.o
Requisitos de fundos próprios para OIC
1. Sem prejuízo do disposto na presente secção, as posições em OIC são sujeitas a um requisito de fundos próprios para risco de posição, incluindo o risco específico e o geral, de 32 %. Sem prejuízo do artigo 353.o, em conjugação com o tratamento alterado do ouro previsto no artigo 352.o, n.o 4 e no artigo 367.o, n.o 2, alínea b), as posições em OIC são sujeitas a um requisito de fundos próprios para risco de posição, incluindo o risco específico e o geral, e para risco cambial de 40 %.
2. Salvo disposição em contrário no artigo 350.o, não é autorizada a compensação entre os investimentos subjacentes de um OIC e outras posições detidas pela instituição.
Artigo 349.o
Critérios gerais relativos aos OIC
Os OIC são elegíveis para o método previsto no artigo 350.o se estiverem preenchidas, cumulativamente, as seguintes condições:
a)
O prospeto do OIC, ou documento equivalente, contém todas as seguintes informações:
i)
as categorias de ativos nas quais o OIC está autorizado a investir,
ii)
se se aplicarem limites de investimento, a indicação desses limites e das respetivas metodologias de cálculo,
iii)
se for autorizada alavancagem, o nível máximo da mesma,
iv)
se for autorizada a realização de transações de derivados financeiros OTC, de operações de recompra ou de operações de concessão ou contração de empréstimos de valores mobiliários, as medidas destinadas a limitar o risco de contraparte inerente a essas operações;
b)
A atividade do OIC é objeto de relatórios semestrais e anuais para que seja possível efetuar uma avaliação dos ativos e passivos, dos resultados e das operações realizadas ao longo do período de reporte;
c)
As ações ou unidades de participação do OIC são resgatáveis em numerário, a partir dos ativos do OIC, numa base diária, mediante pedido do respetivo detentor;
d)
Os investimentos do OIC são separados dos ativos da sua entidade gestora;
e)
A instituição investidora procede a uma avaliação adequada do risco do OIC;
f)
O OIC é gerido por pessoas sujeitas a supervisão, nos termos da Diretiva 2009/65/CE ou legislação equivalente.
Artigo 350.o
Métodos específicos aplicáveis aos OIC
1. Caso a instituição tenha conhecimento diário dos investimentos subjacentes do OIC, pode tomar diretamente em consideração esses investimentos subjacentes para calcular os requisitos de fundos próprios para risco de posição, incluindo o risco geral e o específico. De acordo com esse método, as posições em OIC são tratadas como posições nos investimentos subjacentes do OIC. A compensação entre as posições nos investimentos subjacentes do OIC e as outras posições detidas pela instituição é permitida, desde que esta detenha uma quantidade de ações ou unidades de participação suficiente para permitir o resgate por troca dos investimentos subjacentes.
2. As instituições podem calcular os requisitos de fundos próprios para risco de posição, incluindo o risco geral e específico, para as posições em OIC pressupondo posições que reproduzam a composição e o desempenho do índice desenvolvido por terceiros ou do cabaz fixo de títulos de capital ou de instrumentos de dívida a que se refere a alínea a), desde que sejam respeitadas as seguintes condições:
a)
O mandato do OIC tem por objetivo reproduzir a composição e o desempenho de um índice desenvolvido por terceiros ou de um cabaz fixo de títulos de capital ou de instrumentos de dívida;
b)
Pode ser claramente estabelecido um coeficiente de correlação mínimo de 0,9 entre as variações diárias dos preços do OIC e do índice ou do cabaz de títulos de capital ou de instrumentos de dívida que é reproduzido, durante um período mínimo de seis meses..
3. Caso a instituição não disponha de um conhecimento diário dos investimentos subjacentes do OIC, pode calcular os requisitos de fundos próprios para risco de posição, incluindo o risco geral e específico, desde que sejam satisfeitas as seguintes condições:
a)
Presume que o OIC investe, em primeiro lugar, até ao máximo permitido no respetivo prospeto ou documento equivalente, nas categorias de ativos que envolvem, separadamente, requisitos de fundos próprios para risco geral e risco específico mais elevados e, depois, continua a investir, por ordem decrescente, nas categorias seguintes até atingir o limite máximo total de investimento. A posição no OIC é tratada como uma participação direta na posição presumível;
b)
Ao calcularem, separadamente, os requisitos de fundos próprios para risco específico e risco geral, as instituições têm em conta a posição indireta máxima a que podem vir a estar expostas ao tomar posições com recurso a financiamento através do OIC, aumentando proporcionalmente a posição no OIC até à posição máxima nos investimentos subjacentes, nos termos do respetivo prospeto ou documento equivalente;
c)
Se os requisitos de fundos próprios para risco específico e risco geral, agregados, de acordo com o presente número, excederem o previsto no artigo 348.o n.o 1, o requisito de fundos próprios é limitado a esse nível.
4. As instituições podem recorrer às seguintes entidades externas para calcular e confirmar em relatório os requisitos de fundos próprios para risco de posição para as posições sobre OIC abrangidas pelos n.os 1 a 4, de acordo com os métodos estabelecidos no presente capítulo:
a)
O depositário do OIC, desde que o OIC invista exclusivamente em valores mobiliários e deposite todos os valores mobiliários neste depositário;
b)
Relativamente a outros OIC, a sociedade gestora do OIC, desde que a mesma satisfaça os critérios estabelecidos no artigo 132.o, n.o 3, alínea a).
A exatidão do cálculo deve ser confirmada por um auditor externo.
CAPÍTULO 3
Requisitos de fundos próprios para risco cambial
Artigo 351.o
Critérios "de minimis" e ponderação para risco cambial
Se a soma da posição líquida global em divisas de uma instituição com a posição líquida em ouro, calculada nos termos do artigo 352.o, incluindo posições em divisas e em ouro relativamente às quais os requisitos de fundos próprios são calculados utilizando um modelo interno, exceder 2 % dos fundos próprios totais, a instituição calcula requisitos de fundos próprios para risco cambial. O requisito de fundos próprios para risco cambial corresponde à soma da posição líquida global em divisas e da posição líquida em ouro, na moeda de reporte, multiplicada por 8 %.
Artigo 352.o
Cálculo da posição líquida global em divisas
1. A posição aberta líquida da instituição em cada divisa (incluindo a moeda de reporte) e em ouro é calculada como a soma dos seguintes elementos (positivos ou negativos):
a)
A posição líquida à vista (i.e., todos os elementos do ativo deduzidos de todos os elementos do passivo, incluindo os juros corridos, na divisa em questão ou, em relação ao ouro, a posição líquida à vista em ouro);
b)
A posição líquida a prazo, que resulta de todos os montantes a receber menos todos os montantes a pagar ao abrigo de operações a prazo sobre divisas e ouro, incluindo os contratos de futuro sobre divisas e ouro e o montante nocional dos swaps de divisas não incluídos na posição à vista;
c)
As garantias irrevogáveis e instrumentos semelhantes para os quais exista certeza de virem a ser acionados e que provavelmente não serão recuperados;
d)
O equivalente delta líquido do total da carteira de opções sobre divisas e ouro;
e)
O valor de mercado de outras opções.
O delta utilizado para efeitos da alínea d) será o da bolsa relevante. No que se refere às opções do mercado de balcão, ou caso não esteja disponível o delta da bolsa relevante, a instituição pode calcular o delta utilizando um modelo apropriado, sob reserva de autorização das autoridades competentes. A autorização é concedida se o modelo estimar adequadamente a taxa de variação do valor da opção ou warrant em relação a pequenas variações no preço de mercado do instrumento subjacente.
A instituição pode incluir receitas/despesas futuras líquidas ainda não vencidas, mas integralmente cobertas, desde que o faça de forma consistente.
As posições líquidas em divisas compósitas podem ser decompostas nas divisas integrantes, de acordo com as quotas em vigor.
2. Mediante a autorização das autoridades competentes, as instituições podem excluir do cálculo das posições abertas líquidas em divisas quaisquer posições deliberadamente tomadas para se protegerem contra o efeito adverso das taxas de câmbio sobre os rácios, nos termos do artigo 92.o, n.o 1. Estas posições são de natureza estrutural ou não são posições de negociação e, qualquer variação nas condições subjacentes à exclusão, é sujeita a autorização separada por parte das autoridades competentes. Às posições respeitantes a elementos deduzidos no cálculo dos fundos próprios pode ser aplicado o mesmo tratamento, desde que estejam satisfeitas as condições acima referidas.
3. Uma instituição pode utilizar o valor atual líquido no cálculo da posição aberta líquida, em cada divisa e em ouro, desde que o faça de forma consistente.
4. As posições curtas líquidas e as posições longas líquidas, em cada divisa, exceto na divisa de reporte, e a posição longa ou curta líquida em ouro devem ser convertidas à taxa de câmbio à vista para a divisa de reporte. Essas posições são adicionadas separadamente, de modo a formar, respetivamente, o total das posições curtas líquidas e o total das posições longas líquidas. O mais elevado destes dois totais constitui a posição líquida global em divisas da instituição.
5. As instituições refletem adequadamente outros riscos associados às opções, para além do risco delta, nos requisitos de fundos próprios.
6. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação que definam um conjunto de métodos para refletir, nos requisitos de fundos próprios, outros riscos, além do risco delta, de forma proporcional à dimensão e complexidade das atividades das instituições em opções.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 31 de dezembro de 2013.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Antes da entrada em vigor das normas técnicas a que se refere o primeiro parágrafo, as autoridades competentes podem continuar a aplicar os tratamentos nacionais existentes, caso tenham aplicado esses tratamentos antes de 31 de dezembro de 2013.
Artigo 353.o
Risco cambial dos OIC
1. Para efeitos do artigo 352.o, no que se refere aos OIC, são tidas em conta as posições atuais em divisas.
2. As instituições podem recorrer ao reporte das posições em divisas no OIC efetuado pelas seguintes entidades terceiras:
a)
O depositário do OIC, desde que o OIC invista exclusivamente em valores mobiliários e deposite todos os valores mobiliários neste depositário;
b)
Relativamente a outros OIC, a sociedade gestora do OIC, desde que esta satisfaça os critérios estabelecidos no artigo 132.o, n.o 3, alínea a).
A exatidão do cálculo deve ser confirmada por um auditor externo.
3. Se uma instituição não tiver conhecimento das posições em divisas de um OIC, presume que o OIC investiu em divisas até ao limite máximo permitido no respetivo prospeto ou documento equivalente. Para posições pertencentes à carteira de negociação, quando calculam os requisitos de fundos próprios para riscos cambiais, as instituições têm em conta a posição indireta máxima a que podem estar expostas pela tomada de posições com recurso a financiamento através do OIC. A posição indireta máxima deve ser apurada aumentando proporcionalmente a posição no OIC até à posição máxima nos investimentos subjacentes prevista no prospeto ou documento equivalente do OIC. A posição hipotética em divisas do OIC é tratada como uma moeda separada da mesma forma que os investimentos em ouro, com a diferença de que é adicionada a posição longa total à posição longa aberta total em divisas e a posição curta total à posição curta aberta total em divisas, nos casos em que está disponível a direção do investimento do OIC. A compensação entre essas posições antes do respetivo cálculo não é autorizada.
Artigo 354.o
Divisas estreitamente correlacionadas
1. As instituições podem apresentar requisitos de fundos próprios menores para posições em divisas relevantes estreitamente correlacionadas. Considera-se que duas divisas estão estreitamente correlacionadas se houver uma probabilidade de 99 %, se for utilizado um período de observação de três anos, e de 95 %, se for utilizado um período de observação de cinco anos, de ocorrer uma perda - calculada com base nas taxas de câmbio diárias dos últimos três ou cinco anos - em posições idênticas e simétricas nessas duas divisas, durante os 10 dias úteis subsequentes, igual ou inferior a 4 % do montante da posição compensada em questão (avaliada na moeda de reporte). O requisito de fundos próprios para a posição compensada em duas divisas estreitamente correlacionadas é de 4 % multiplicado pelo valor da posição compensada.
2. No cálculo dos requisitos do presente capítulo, as instituições podem desconsiderar posições em divisas sujeitas a um acordo intergovernamental juridicamente vinculativo que vise limitar as variações relativas a outras divisas, cobertas pelo mesmo acordo. As instituições calculam as posições compensadas nessas divisas e apuram o requisito de fundos próprios, que não deve ser inferior a metade da variação máxima permitida pelo acordo intergovernamental em questão, relativamente às divisas em causa.
3. A EBA elabora projetos de normas técnicas de execução que identifiquem as divisas em relação às quais está disponível o tratamento previsto no n.o 1.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 1 de janeiro de 2014.
São conferidas à Comissão competências para adotar as normas técnicas de execução a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
4. Os requisitos de fundos próprios relativos às posições compensadas em moedas dos Estados-Membros que participam na segunda fase da União Económica e Monetária podem ser calculados como 1,6 % do valor dessas posições compensadas.
5. Apenas as posições não compensadas nas moedas a que se refere o presente artigo são incluídas na posição aberta líquida total nos termos do artigo 352.o, n.o 4.
6. Se as taxas de câmbio diárias dos últimos três ou cinco anos -em posições idênticas e simétricas em duas divisas, durante os 10 dias úteis subsequentes - revelarem que existe uma correlação positiva perfeita entre as duas divisas e a instituição consegue obter sempre uma diferença de zero entre preços de compra e de venda (zero bid/ask spread), nas respetivas transações, a instituição pode, mediante autorização explícita da autoridade competente, aplicar um requisito de fundos próprios de 0 % até ao final de 2017.
CAPÍTULO 4
Requisitos de fundos próprios para risco de mercadorias
Artigo 355.o
Escolha do método para risco de mercadorias
Sob reserva dos artigos 356.o a 358.o, as instituições calculam o requisito de fundos próprios para o risco de mercadorias segundo um dos métodos previstos nos artigos 359.o, 360.o ou 361.o.
Artigo 356.o
Operações auxiliares sobre mercadorias
1. As instituições que realizam operações auxiliares sobre mercadorias agrícolas podem determinar os requisitos de fundos próprios para o seu inventário físico de mercadorias no final de cada exercício para o exercício seguinte, se se verificarem cumulativamente as seguintes condições:
a)
Detêm permanentemente, ao longo do exercício, fundos próprios relativamente a este risco não inferiores aos requisitos de fundos próprios médios para esse risco, estimados de forma prudente para o exercício seguinte;
b)
Estimam de forma prudente a volatilidade esperada para o valor calculado em a);
c)
Os requisitos de fundos próprios médios para este risco não excedem 5 % dos fundos próprios ou 1 milhão de EUR e, tendo em conta a volatilidade estimada em conformidade com a alínea b), o valor esperado máximo para os requisitos de fundos próprios não ultrapassa 6,5 % dos fundos próprios;
d)
A instituição controla, de forma contínua, se as estimativas realizadas no âmbito das alíneas a) e b) continuam a refletir a realidade.
2. As instituições notificam as autoridades competentes a utilização da opção prevista no n.o 1.
Artigo 357.o
Posições sobre mercadorias
1. Cada posição em mercadorias ou instrumentos derivados sobre mercadorias é expressa em unidades normalizadas de medida. O preço à vista de cada mercadoria é expresso na moeda de reporte.
2. As posições em ouro ou em instrumentos derivados sobre ouro são sujeitas ao risco cambial e tratadas nos termos do Capítulo 3 ou 5, consoante aplicável, para efeitos do cálculo do risco de mercadorias.
3. Para efeitos do artigo 360.o, n.o 1, a posição líquida da instituição em cada mercadoria é constituída pelo excedente das posições longas relativamente às posições curtas, ou vice-versa, na mesma mercadoria e em futuros, opções e warrants sobre mercadorias idênticas. Os instrumentos derivados são tratados, como previsto no artigo 358.o, como posições nas mercadorias subjacentes.
4. Para efeitos de cálculo de uma posição sobre uma mercadoria, as seguintes posições são tratadas como posições sobre uma mesma mercadoria:
a)
Posições em diferentes subcategorias de mercadorias nos casos em que as respetivas entregas sejam substituíveis entre si;
b)
Posições em mercadorias semelhantes, no caso de serem substitutos próximos e se se puder estabelecer claramente uma correlação mínima de 0,9 entre os respetivos movimentos de preços, durante um período mínimo de um ano.
Artigo 358.o
Instrumentos especiais
1. Os futuros sobre mercadorias e os compromissos a prazo de compra ou de venda de mercadorias são integrados no sistema de avaliação sob a forma de montantes nocionais expressos em unidades normalizadas de medida, sendo atribuído um prazo de vencimento com base na data de maturidade.
2. Os swaps de mercadorias, em que uma componente da operação se reporta a um preço fixo e a outra ao preço corrente de mercado, são considerados como uma série de posições equivalentes ao montante nocional do contrato, correspondendo, quando relevante, cada pagamento relativo ao swap a uma posição, a qual é incluída no intervalo relevante na escala de prazos de vencimento do artigo 359.o, n.o 1. As posições são longas se a instituição paga um preço fixo e recebe um preço variável, sendo curtas se a instituição recebe um preço fixo e paga um preço variável. Os swaps de mercadorias aos quais as componentes da operação se reportam a diferentes mercadorias devem ser incluídos nas escalas correspondentes, de acordo com o Método das Escalas de Prazos de Vencimento.
3. As opções e warrants sobre mercadorias ou sobre instrumentos derivados sobre mercadorias são tratados como se fossem posições com um valor igual ao do montante da mercadoria subjacente à opção, multiplicado pelo respetivo delta, para efeitos do presente capítulo. Pode-se determinar a posição líquida entre estas posições e posições simétricas em mercadorias idênticas aos subjacentes ou em instrumentos derivados idênticos. O delta utilizado será o da bolsa relevante. No que se refere às opções do mercado de balcão, ou caso não esteja disponível o delta da bolsa relevante, a instituição pode calcular o delta utilizando um modelo apropriado, sob reserva de autorização das autoridades competentes. A autorização é concedida se o modelo estimar adequadamente a taxa de variação do valor da opção ou warrant em relação a pequenas variações no preço de mercado do instrumento subjacente.
As instituições refletem adequadamente outros riscos associados às opções, para além do risco delta, nos requisitos de fundos próprios.
4. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação que definam um conjunto de métodos para refletir, nos requisitos de fundos próprios, os outros riscos, além do risco delta, de forma proporcional à dimensão e complexidade das atividades das instituições em opções.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 31 de dezembro de 2013.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Antes da entrada em vigor das normas técnicas a que se refere o primeiro parágrafo, as autoridades competentes podem continuar a aplicar os tratamentos nacionais existentes, caso tenham aplicado esses tratamentos antes de 31 de dezembro de 2013.
5. Sempre que se trate de uma das seguintes instituições, as mercadorias em causa são incluídas no cálculo do requisito de fundos próprios para risco de mercadorias:
a)
A entidade que transfere as mercadorias ou os direitos garantidos relativos à titularidade das mercadorias, numa venda com acordo de recompra;
b)
o mutuante das mercadorias, num acordo de empréstimo de mercadorias.
Artigo 359.o
Método da Escala de Prazos de Vencimento
1. A instituição utiliza, para cada mercadoria, uma escala de prazos de vencimento separada, de acordo com o Quadro 1. Todas as posições sobre essa mercadoria são afetas aos intervalos correspondentes de prazos de vencimento. As existências físicas são afetas ao primeiro intervalo.
Quadro 1
Intervalo de prazos de vencimento
(1)
Taxa de diferencial (spread rate)(em %)
(2)
0 ≤ 1 mês
1,50
1 ≤ 3 meses
1,50
3 ≤ 6 meses
1,50
6 ≤ 12 meses
1,50
1 ≤ 2 anos
1,50
2 ≤ 3 anos
1,50
3 anos
1,50
2. As posições sobre uma mesma mercadoria podem ser compensadas e afetas aos correspondentes intervalos de prazo de vencimento numa base líquida no que se refere a:
a)
Posições em contratos a vencer na mesma data;
b)
Posições em contratos que se vençam com um máximo de 10 dias de intervalo entre si, se os contratos forem negociados em mercados com datas de entrega diárias.
3. A instituição calcula, em seguida, a soma das posições longas e a soma das posições curtas em cada intervalo de prazos de vencimento. O montante das primeiras compensado pelas últimas, para um dado intervalo de prazos de vencimento, constitui a posição compensada desse intervalo e a posição residual, longa ou curta, constitui a posição não compensada desse mesmo intervalo.
4. A parte da posição longa não compensada num determinado intervalo que é compensada pela posição curta não compensada no intervalo seguinte, ou vice-versa, constitui a posição compensada entre estes dois intervalos. A parte da posição não compensada, longa ou curta, não suscetível de compensação, nos termos referidos, representa a posição não compensada.
5. O requisito de fundos próprios da instituição, para cada mercadoria, calculado com base na escala de prazos de vencimento relevante, corresponde à soma dos seguintes elementos:
a)
A soma das posições compensadas longas e curtas, multiplicada pela taxa de diferencial correspondente, conforme indicado na segunda coluna do Quadro 1 para cada intervalo de prazos de vencimento, e pelo preço à vista da mercadoria;
b)
A posição compensada entre dois intervalos de prazos de vencimento, para cada um dos intervalos para o qual tenha sido apurada uma posição não compensada, multiplicada pela taxa de 0,6 % (carry rate) e pelo preço à vista da mercadoria;
c)
As posições não compensadas residuais, multiplicadas pela taxa de 15 % (outright rate) e pelo preço à vista da mercadoria.
6. Os requisitos de fundos próprios totais da instituição para risco de mercadorias correspondem à soma dos requisitos de fundos próprios calculados para cada mercadoria, nos termos do n.o 5.
Artigo 360.o
Método Simplificado
1. O requisito de fundos próprios da instituição corresponde, para cada mercadoria, à soma dos seguintes elementos:
a)
15 % da posição líquida, longa ou curta, a multiplicar pelo preço à vista da mercadoria;
b)
3 % da posição bruta, longa e curta, a multiplicar pelo preço à vista da mercadoria.
2. Os requisitos de fundos próprios totais da instituição para risco de mercadorias correspondem à soma dos requisitos de fundos próprios calculados para cada mercadoria, nos termos do n.o 1.
Artigo 361.o
Método Alargado da Escala de Prazos de Vencimento
As instituições podem usar, em vez das taxas a que se refere o artigo 359.o, as taxas mínimas de spread rates, carry rates e outright rates estabelecidas no Quadro 2, desde que:
a)
Realizem um volume significativo de operações sobre mercadorias;
b)
Tenham uma carteira devidamente diversificada de mercadorias;
c)
Ainda não se encontrem em condições de utilizar modelos internos para efeitos do cálculo dos requisitos de fundos próprios para risco de mercadorias.
Quadro 2
Metais preciosos
(exceto ouro)
Metais de base
Produtos agrícolas
(perecíveis)
Outros produtos, incluindo produtos energéticos
Spread rate (taxa de diferencial) (%)
1,0
1,2
1,5
1,5
Carry rate (taxa de reporte) (%)
0,3
0,5
0,6
0,6
Outright rate (taxa final) (%)
8
10
12
15
As instituições notificam as autoridades competentes a utilização que fazem do presente artigo, demonstrando simultaneamente os esforços desenvolvidos para implementar um modelo interno para efeitos de cálculo dos requisitos de fundos próprios para risco de mercadorias.
CAPÍTULO 5
Utilização de modelos internos para o cálculo dos requisitos de fundos próprios
Secção 1
Autorização e requisitos de fundos próprios
Artigo 362.o
Riscos gerais e específicos
O risco de posição num instrumento de dívida negociado, num instrumento de capital ou num derivado dos mesmos pode ser dividido em duas componentes para efeitos do presente capítulo. A primeira consiste na componente de risco específico e deve abranger o risco de uma variação do preço do instrumento em questão em virtude de fatores associados ao seu emitente ou, no caso de um instrumento derivado, ao emitente do instrumento subjacente. A componente de risco geral deve englobar o risco de uma variação do preço do instrumento em virtude de uma variação do nível das taxas de juro (no caso de um instrumento de dívida negociado ou de um seu derivado) ou de uma variação generalizada no mercado de títulos de capital (no caso de um título de capital ou de um instrumento seu derivado), não diretamente relacionada com as características específicas de cada um dos valores mobiliários em causa.
Artigo 363.o
Autorização para a utilização de modelos internos
1. Após terem verificado o cumprimento dos requisitos das secções 2, 3 e 4, consoante o caso, as autoridades competentes autorizam as instituições a calcular os requisitos de fundos próprios, para uma ou mais das seguintes categorias de risco, utilizando os seus modelos internos em vez dos métodos descritos nos Capítulos 2 a 4, ou em conjugação com estes:
a)
Risco geral para os títulos de capital;
b)
Risco específico para os títulos de capital;
c)
Risco geral para os instrumentos de dívida;
d)
Risco específico para os instrumentos de dívida;
e)
Risco cambial;
f)
Risco de mercadorias.
2. No que respeita às categorias de risco relativamente às quais não tenha obtido a autorização a que se refere o n.o 1 para utilizar os seus modelos internos, a instituição continua a calcular os requisitos de fundos próprios nos termos dos Capítulos 2, 3 e 4, consoante o caso. Para cada categoria de risco é necessária uma autorização das autoridades competentes para utilizar modelos internos, sendo essa autorização concedida apenas se o modelo interno cobrir uma parte significativa das posições de uma determinada categoria de risco.
3. As alterações significativas na utilização dos modelos internos para os quais a instituição tenha obtido autorização, a extensão da utilização dos modelos internos para os quais a instituição tenha obtido autorização, em especial no que se refere a categorias de risco adicionais, e o cálculo inicial do valor em risco em situação de esforço, de acordo com o artigo 365.o, n.o 2, requerem uma autorização distinta por parte da autoridade competente.
As instituições notificam as autoridades competentes de quaisquer outras extensões e alterações em matéria de utilização dos modelos internos para os quais a instituição tenha obtido autorização.
4. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar o seguinte:
a)
Os critérios para avaliar o caráter significativo das alterações e as extensões à utilização de modelos internos;
b)
A metodologia de avaliação através da qual as autoridades competentes autorizam as instituições a utilizar modelos internos.
c)
As condições em que a parte das posições cobertas pelo modelo interno numa categoria de risco é considerada significativa, tal como referido no n.o 2.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 31 de dezembro de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 364.o
Requisitos de fundos próprios para modelos internos
1. O requisito de fundos próprios para as instituições que utilizam modelos internos, para além dos requisitos de fundos próprios calculados nos termos dos Capítulos 2, 3 e 4 para as categorias de risco relativamente às quais não tenham sido autorizadas a utilizar um modelo interno, é o que resulta da soma das alíneas a) e b):
a)
O valor mais elevado de entre os seguintes:
i)
o valor em risco do dia anterior, calculado nos termos do artigo 365.o, n.o 1, (VaRt-1),
ii)
a média dos montantes diários dos valores em risco, calculados nos termos do artigo 365.o, n.o 1, nos sessenta dias úteis anteriores (VaRavg), multiplicada pelo fator de multiplicação (mc), nos termos do artigo 366.o.
b)
O valor mais elevado de entre os seguintes:
i)
o último valor em risco em situação de esforço disponível, calculado nos termos do artigo 365.o, n.o 2, (sVaRt-1), e
ii)
A média dos montantes diários dos valores em risco em situação de esforço, calculados da forma e com a frequência especificadas no artigo 365.o, n.o 2, nos sessenta dias úteis anteriores (sVaRavg), multiplicada pelo fator de multiplicação (ms), nos termos do artigo 366.o.
2. As instituições que utilizam um modelo interno para calcular os requisitos de fundos próprios para risco específico de instrumentos de dívida calculam um requisito de fundos próprios adicional, que consiste na soma das seguintes alíneas a) e b):
a)
O requisito de fundos próprios, calculado nos termos dos artigos 337.o e 338.o, para o risco específico das posições de titularização e de derivados de crédito do tipo ‧n-ésimo incumprimento‧ (nth-to-default) integrados na carteira de negociação, com exceção dos incorporados num requisito de fundos próprios para risco específico da carteira de negociação de correlação, nos termos da Secção 5, e, quando aplicável, num requisito de fundos próprios para risco específico, nos termos do Capítulo 2, Secção 6, no que se refere às posições sobre OIC relativamente às quais não estejam satisfeitas as condições estabelecidas no artigo 350.o, n.o 1 nem no n.o 2;
b)
O valor mais elevado de entre os seguintes:
i)
o valor mais recente dos riscos adicionais de incumprimento e de migração, calculado nos termos da Secção 3,
ii)
a média desse valor nas 12 semanas anteriores.
3. As instituições que tenham uma carteira de negociação de correlação, que satisfaça os requisitos estabelecidos no artigo 338.o, n.os 1 a 3, podem preencher um requisito de fundos próprios com base no artigo 377.o em vez do artigo 338.o, n.o 4, calculado como o mais elevado dos seguintes valores:
a)
O valor mais recente dos riscos da carteira de negociação de correlação, calculado nos termos da Secção 5;
b)
A média desse valor nas 12 semanas anteriores;
c)
8 % do requisito de fundos próprios que, no momento do cálculo do valor mais recente a que se refere a alínea a), seria calculado nos termos do artigo 338.o, n.o 4, para as posições incorporadas no modelo interno para a carteira de negociação de correlação.
Secção 2
Requisitos gerais
Artigo 365.o
Cálculo do VaR e do VaR em situação de esforço
1. O cálculo do montante do valor em risco a que se refere o artigo 364.o está sujeito aos seguintes requisitos:
a)
Cálculo diário do montante do valor em risco;
b)
Percentil 99, considerando um intervalo de confiança unilateral;
c)
Período de detenção equivalente a 10 dias;
d)
Período efetivo de observação de pelo menos um ano, salvo se um aumento significativo da volatilidade dos preços justificar um período de observação mais curto;
e)
Atualizações, no mínimo, mensais do conjunto de dados.
A instituição pode utilizar o montante do valor em risco calculado de acordo com períodos de detenção inferiores a 10 dias, escalonados para 10 dias, segundo uma metodologia adequada revista periodicamente.
2. Adicionalmente, a instituição calcula, pelo menos semanalmente, o valor em risco em situação de esforço da carteira atual, de acordo com os requisitos estabelecidos no n.o 1, sendo os dados utilizados no modelo do valor em risco calibrados segundo dados históricos referentes a um período contínuo de 12 meses de esforço financeiro significativo e relevante para a carteira da instituição. A escolha desses dados históricos é objeto de, pelo menos, uma revisão anual por parte da instituição, que notifica o resultado às autoridades competentes. A EBA monitoriza o conjunto de práticas utilizadas para o cálculo do valor em risco em situação de esforço e, nos termos do artigo 16.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010, emite orientações sobre essas práticas.
Artigo 366.o
Verificações regulamentares a posteriori e fatores de multiplicação
1. Os resultados dos cálculos a que se refere o artigo 365.o são majorados pelos fatores de multiplicação (mc) e (ms).
2. Cada fator de multiplicação (mc) e (ms) corresponde à soma de, pelo menos, o valor 3 com um fator adicional 0 e 1, em conformidade com o Quadro 1. Esse fator adicional depende do número de excessos registados nos 250 dias úteis anteriores, como evidenciado nas verificações a posteriori do valor em risco efetuadas pela instituição, tal como estabelecido no artigo 365.o, n.o 1.
Quadro 1
Número de excessos
Fator adicional
Inferior a 5
0,00
5
0,40
6
0,50
7
0,65
8
0,75
9
0,85
10 ou mais
1,00
3. As instituições contam diariamente os excessos com base em verificações a posteriori das variações hipotéticas e reais no valor da carteira. Entende-se por excesso uma variação do valor da carteira num determinado dia que excede o montante do valor em risco para o mesmo dia, calculado através do modelo da instituição. A fim de determinar o fator adicional a utilizar, o número de excessos é calculado, pelo menos, trimestralmente e resulta do valor mais elevado entre o número de excessos no que se refere a variações hipotéticas e o número de excessos no que se refere a variações reais no valor da carteira.
A verificação a posteriori das variações hipotéticas no valor da carteira baseia-se numa comparação entre o valor da carteira no final do dia e, pressupondo que não houve alteração de posições, o seu valor no final do dia seguinte.
A verificação a posteriori das alterações reais no valor da carteira baseia-se numa comparação entre o valor da carteira no final do dia e o seu valor real no final do dia seguinte, excluindo taxas, comissões e resultados líquidos de juros.
4. As autoridades competentes podem, em casos particulares, limitar o fator adicional ao valor resultante dos excessos no que se refere a variações hipotéticas, se o número de excessos no que se refere a variações reais não resultar de deficiências do modelo interno.
5. A fim de permitir às autoridades competentes controlar, numa base contínua, a adequação dos fatores de multiplicação, as instituições notificam imediatamente às autoridades competentes, e em qualquer caso no prazo máximo de cinco dias úteis, os excessos resultantes do seu programa de verificações a posteriori.
Artigo 367.o
Requisitos em matéria de medição de riscos
1. Os modelos internos utilizados para calcular os requisitos de fundos próprios para risco de posição, risco cambial e risco de mercadorias, bem como os modelos internos para a carteira de negociação de correlação preenchem, cumulativamente, os seguintes requisitos:
a)
O modelo considera com precisão todos os riscos de preço significativos;
b)
O modelo considera um número suficiente de fatores de risco, dependendo do nível de atividade da instituição nos respetivos mercados. Quando um fator de risco for incorporado no modelo de determinação de preços da instituição, mas não no modelo de medição de riscos, a instituição justifica essa omissão a contento da autoridade competente. O modelo de medição de riscos tem em conta a ausência de linearidade das opções e de outros produtos, bem como o risco de correlação e o risco de base. Caso sejam utilizados dados aproximados para os fatores de risco, esses dados refletem um adequado histórico em relação à posição real detida.
2. Os modelos internos utilizados para calcular os requisitos de fundos próprios para risco de posição, risco cambial ou risco de mercadorias preenchem, cumulativamente, os seguintes requisitos:
a)
O modelo engloba um conjunto de fatores de risco correspondentes às taxas de juro de cada uma das divisas nas quais a instituição detenha posições patrimoniais ou extrapatrimoniais sensíveis à taxa de juro. A instituição modeliza as curvas de rendimento utilizando um dos métodos geralmente aceites. No que diz respeito às posições significativas ao risco de taxa de juro nas divisas e mercados mais importantes, a curva de rendimentos é dividida, no mínimo, em seis intervalos de prazo de vencimento, a fim de ter em conta as variações da volatilidade das taxas ao longo da curva. O modelo tem, ainda, em conta o risco de uma correlação imperfeita das variações entre curvas de rendimento diferentes;
b)
O modelo incorpora fatores de risco correspondentes ao ouro e às diversas divisas em que são expressas as posições da instituição. Para os OIC, são tidas em conta as suas posições correntes em divisas. As instituições podem recorrer ao relatório, de uma entidade terceira, das posições em divisas no OIC, desde que a exatidão desse relatório seja assegurada de forma adequada. Se uma instituição não tiver conhecimento das posições em divisas de um OIC, as mesmas devem ser retiradas e tratadas separadamente, nos termos do artigo 353.o, n.o 3;
c)
O modelo utiliza um fator de risco distinto, pelo menos, para cada um dos mercados de títulos de capital no qual a instituição detém posições significativas;
d)
O modelo utiliza um fator de risco distinto, pelo menos, para cada uma das mercadorias nas quais a instituição detém posições significativas. O modelo tem ainda em conta o risco de uma correlação imperfeita das variações entre mercadorias semelhantes, mas não idênticas, e o risco de variações dos preços a prazo resultantes de desfasamentos entre prazos de vencimento. O modelo considera ainda as características do mercado, nomeadamente as datas de entrega e as possibilidades de que dispõem os operadores para fechar as posições;
e)
O modelo interno da instituição avalia de forma prudente o risco decorrente de posições menos líquidas e de posições com transparência limitada de preços em cenários de mercado realistas. Adicionalmente, o modelo interno respeita padrões mínimos relativos aos dados. Os dados aproximados são suficientemente prudentes e só podem ser utilizados caso os dados disponíveis sejam insuficientes ou não reflitam a volatilidade efetiva de uma posição ou carteira.
3. As instituições só podem, em qualquer modelo interno utilizado para fins do presente capítulo, utilizar correlações empíricas dentro de categorias de risco e entre categorias de risco, se o método utilizado pela instituição para avaliar essas correlações assentar em bases sólidas e for aplicado com integridade.
Artigo 368.o
Requisitos qualitativos
1. Os modelos internos utilizados para efeitos do presente capítulo assentam em bases conceptualmente sólidas e são aplicados com integridade e, em particular, preenchem cumulativamente os seguintes requisitos qualitativos:
a)
Os modelos internos utilizados para calcular os requisitos de fundos próprios para risco de posição, risco cambial ou risco de mercadorias estão estreitamente integrados na gestão diária de risco da instituição e servem de base ao reporte de informações à direção de topo sobre as posições em risco;
b)
A instituição dispõe de uma unidade de controlo de riscos independente das unidades de negociação e que reporta diretamente à direção de topo. Essa unidade é responsável pela conceção e implementação dos modelos internos utilizados para efeitos do presente capítulo. A unidade efetua a validação inicial e a validação contínua de qualquer modelo interno utilizado para efeitos do presente capítulo, sendo responsável pelo sistema global de gestão dos riscos. A unidade elabora e analisa relatórios diários sobre os resultados de qualquer modelo interno utilizado para calcular os requisitos de fundos próprios para risco de posição, risco cambial e risco de mercadorias, e sobre as medidas adequadas a tomar em matéria de limites de negociação;
c)
O órgão de administração e a direção de topo da instituição estão ativamente envolvidos no processo de controlo de risco e os relatórios diários, elaborados pela unidade de controlo do risco, são revistos por um nível hierárquico com autoridade para impor reduções tanto das posições assumidas por cada um dos operadores como do risco global da instituição;
d)
A instituição dispõe de recursos humanos em número suficiente, habilitados a utilizar modelos internos sofisticados, incluindo os utilizados para efeitos do presente capítulo, nas áreas de negociação, controlo de risco, auditoria e tratamento administrativo das transações realizadas (back-office);
e)
A instituição define procedimentos para controlar e assegurar a conformidade do conjunto de políticas e controlos internos documentados, respeitantes ao funcionamento geral dos seus modelos internos, incluindo os utilizados para efeitos do presente capítulo;
f)
Os modelos internos utilizados para efeitos do presente capítulo, mantêm um historial comprovado de razoável precisão na medição dos riscos;
g)
A instituição realiza com frequência um programa rigoroso de testes de esforço, incluindo testes de esforço inversos, abrangendo todos os modelos internos utilizados para efeitos do presente capítulo, em que os resultados desses testes são analisados pela direção de topo e refletidos nas políticas e limites por esta estabelecidos. Esse processo aborda, em particular, a falta de liquidez dos mercados em condições de mercado adversas, o risco de concentração, o risco de mercados unívocos, os riscos de eventos específicos e de não cobrança, a falta de linearidade dos produtos, as posições com valor intrínseco muito reduzido (deep out-of-the-money), as posições sujeitas a alterações repentinas de preços e outros riscos que não possam ser tidos em conta de forma adequada nos modelos internos. Os choques aplicados consideram a natureza das carteiras e o tempo que poderá ser necessário para cobrir ou gerir os riscos em condições de mercado adversas;
h)
A instituição efetua, no âmbito do seu processo normal de auditoria interna, uma análise independente dos seus modelos internos, incluindo os utilizados para efeitos do presente capítulo.
2. A análise a que se refere o n.o 1, alínea h), inclui tanto as atividades das unidades de negociação como da unidade independente de controlo dos riscos. A instituição procede a uma análise do seu sistema global de gestão de riscos, pelo menos, uma vez por ano. Essa análise tem em conta os seguintes elementos:
a)
A adequação da documentação sobre o sistema e os processos de gestão de riscos, bem como a organização da unidade de controlo de riscos;
b)
A integração de medidas de risco na gestão diária do risco e a integridade do sistema de prestação de informações à gestão;
c)
O processo utilizado pela instituição para aprovar os modelos de determinação de preços e os sistemas de avaliação utilizados pelos operadores (front-office) e pessoal responsável pelo tratamento administrativo de transações (back-office);
d)
O âmbito dos riscos considerados no modelo de medição dos riscos e a validação de quaisquer alterações significativas no processo de medição dos riscos;
e)
A precisão e o caráter exaustivo dos dados relativos às posições, a precisão e adequação dos pressupostos em matéria de volatilidade e correlação e a precisão dos cálculos de avaliação e sensibilidade ao risco;
f)
O processo de controlo utilizado pela instituição para avaliar a coerência, atualidade e fiabilidade das fontes de dados utilizadas nos modelos internos, bem como a independência dessas fontes;
g)
O processo de controlo utilizado pela instituição para avaliar o programa de verificações a posteriori destinado a analisar a precisão dos modelos.
3. À medida que as técnicas e as boas práticas evoluem, as instituições aplicam essas novas técnicas e práticas em todos os modelos internos utilizados para efeitos do presente capítulo.
Artigo 369.o
Validação interna
1. As instituições definem procedimentos que garantam que os seus modelos internos, utilizados para efeitos do presente capítulo, são adequadamente validados por terceiros com qualificações adequadas e independentes do processo de elaboração dos mesmos, a fim de assegurar que esses modelos assentam em bases conceptuais sólidas e que consideram adequadamente todos os riscos significativos. Esta validação é efetuada quando o modelo interno se encontre em fase de desenvolvimento inicial e quando seja objeto de alterações significativas. A validação é, também, efetuada periodicamente, mas especialmente quando ocorram alterações estruturais significativas no mercado ou alterações na composição da carteira que possam implicar a desadequação do modelo interno. À medida que as técnicas e as melhores práticas de validação interna evoluem, as instituições integram esses progressos. A validação do modelo interno não se limita a realizar o programa de verificações a posteriori, tendo, no mínimo, de incluir o seguinte:
a)
Testes que demonstrem que os pressupostos nos quais se baseia o modelo interno são adequados e não subestimam nem sobrestimam o risco;
b)
Para além dos programas regulamentares de verificações a posteriori, as instituições efetuam testes internos de validação do seu modelo interno, incluindo verificações a posteriori, em relação aos riscos e estrutura das carteiras;
c)
A utilização de carteiras hipotéticas para assegurar que o modelo interno toma devidamente em conta características estruturais particulares que possam surgir, por exemplo, riscos de base significativos e risco de concentração.
2. A instituição efetua verificações a posteriori das variações do valor da carteira, tanto reais como hipotéticas.
Secção 3
Requisitos respeitantes à modelização do risco específico
Artigo 370.o
Requisitos aplicáveis à modelização do risco específico
Os modelos internos utilizados para o cálculo dos requisitos de fundos próprios para risco específico e os modelos internos para a negociação de correlação cumprem os seguintes requisitos adicionais:
a)
Explicam a variação histórica de preços na carteira;
b)
Incluem a concentração da carteira em termos de volume e as alterações na respetiva composição;
c)
São robustos numa conjuntura adversa;
d)
São validados através de verificações a posteriori destinadas a avaliar se o risco específico foi devidamente considerado. Se a instituição efetua essas verificações a posteriori com base em subcarteiras relevantes, estas são escolhidas de forma consistente;
e)
Incluem o risco de base relacionado com a denominação (name-related basis risk) e, em particular, são sensíveis a diferenças idiossincráticas significativas entre posições semelhantes mas não idênticas;
f)
Incluem o risco de eventos específicos.
Artigo 371.o
Exclusões para modelos de risco específico
1. Uma instituição que utiliza um modelo interno pode optar por excluir do cálculo dos requisitos de fundos próprios para risco específico as posições relativamente às quais observa um requisito de fundos próprios para risco específico nos termos do artigo 332.o, n.o 1, alínea e), ou do artigo 337.o, com exceção das posições sujeitas ao método definido no artigo 377.o.
2. Uma instituição pode optar por não considerar no seu modelo interno os riscos de incumprimento e de migração relativamente a instrumentos de dívida negociados se tiver em conta esses riscos através dos requisitos estabelecidos na Secção 4.
Secção 4
Modelo interno para riscos adicionais de incumprimento e de migração
Artigo 372.o
Requisito de dispor de um modelo interno IRC
As instituições que utilizam um modelo interno para cálculo de requisitos de fundos próprios para risco específico dos instrumentos de dívida negociados têm, também, instituído um modelo interno para os riscos adicionais de incumprimento e de migração (IRC), que considere os riscos de incumprimento e migração das suas posições na carteira de negociação adicionais face aos riscos incluídos no valor em risco, especificado no artigo 365.o, n.o 1. O modelo interno das instituições observa as seguintes normas, assumindo um nível de risco constante e ajustado, se for caso disso, de modo a refletir o impacto da liquidez, de concentrações, de cobertura e opcionalidade:
a)
O modelo interno proporciona uma diferenciação significativa do risco e estimativas consistentes e precisas dos riscos adicionais de incumprimento e de migração;
b)
As estimativas do modelo interno para perdas potenciais desempenham um papel fundamental na gestão do risco da instituição;
c)
Os dados relativos ao mercado e às posições utilizados para o modelo interno são atualizados e sujeitos a uma avaliação de qualidade apropriada;
d)
Os requisitos previstos no artigo 367.o, n.o 3, no artigo 368.o, no artigo 369.o, n.o 1, e no artigo 370.o, alíneas b), c), e) e f).
A EBA emite orientações sobre os requisitos previstos nos artigos 373.o a 376.o.
Artigo 373.o
Âmbito do modelo interno IRC
O modelo interno IRC deve abranger todas as posições sujeitas a um requisito de fundos próprios para risco específico de taxa de juro, incluindo as que estão sujeitas a um requisito de fundos próprios de 0 % para o risco específico, ao abrigo do artigo 336o, mas não deve abranger posições de titularização e derivados de crédito do tipo ‘n-ésimo incumprimento’ (nth-to-default).
A instituição pode, mediante autorização das autoridades competentes, optar por incluir de forma consistente todas as posições sobre títulos de capital cotados e posições em instrumentos derivados sobre títulos de capital cotados. Essa autorização é concedida se a referida inclusão for consistente com a forma como a instituição avalia e gere internamente o risco.
Artigo 374.o
Parâmetros do modelo interno IRC
1. As instituições utilizam o modelo interno para calcular um valor que avalie as perdas por incumprimento e migração, interna ou externa, das notações, com um intervalo de confiança de 99,9 %, num horizonte temporal de um ano. As instituições calculam este valor, pelo menos, semanalmente.
2. Os pressupostos de correlação são corroborados pela análise de dados objetivos, efetuada no âmbito de um quadro conceptualmente sólido. O modelo interno considera de forma adequada a concentração de emitentes, bem como as concentrações que possam verificar-se dentro de uma classe de produtos e entre classes de produtos em condições de esforço.
3. O modelo interno IRC reflete o impacto das correlações entre eventos de incumprimento e de migração. O efeito da diversificação entre os eventos de incumprimento e de migração, bem como de outros fatores de risco, não é considerado no modelo interno.
4. O modelo interno baseia-se no pressuposto de um nível constante de risco, no horizonte de um ano, de modo a que determinadas posições ou conjuntos de posições da carteira de negociação em que se verificou incumprimento ou migração no seu horizonte de liquidez são reequilibradas no final do mesmo, para atingir o nível inicial de risco. Em alternativa, a instituição pode optar por utilizar consistentemente um pressuposto de posição constante a um ano.
5. Os horizontes de liquidez são fixados em função do período necessário para vender a posição ou cobrir todos os riscos significativos de preços em situações de esforço do mercado, tendo especialmente em consideração a dimensão da posição. Os horizontes de liquidez refletem a prática e experiência reais em períodos de esforço, sistemáticos e idiossincráticos. Os horizontes de liquidez são avaliados de acordo com pressupostos prudentes e são suficientemente longos para que o ato de venda ou de cobertura, por si só, não afete significativamente o preço ao qual seria executada a venda ou cobertura.
6. O horizonte de liquidez adequado de uma posição ou de um conjunto de posições corresponde, no mínimo, a 3 meses.
7. A determinação do horizonte de liquidez adequado de uma posição ou de um conjunto de posições tem em conta as políticas internas da instituição relacionadas com ajustamentos de avaliação e a gestão de posições sem movimento. Quando a instituição determina horizontes de liquidez para conjuntos de posições em lugar de posições individuais, os critérios para definir os conjuntos de posições são definidos de forma a refletir adequadamente as diferenças de liquidez. Os horizontes de liquidez são mais alargados no caso de posições concentradas, refletindo a necessidade de um período mais longo para a liquidação de tais posições. O horizonte de liquidez de um processo (warehouse) de titularizações reflete o período necessário para constituir, vender e titularizar os ativos, ou para cobrir os fatores de risco significativos, em condições de esforço do mercado.
Artigo 375.o
Reconhecimento de coberturas no modelo interno IRC
1. As coberturas podem ser incorporadas no modelo interno da instituição a fim de ter em conta os riscos adicionais de incumprimento e de migração. As posições podem ser compensadas quando as posições longas e curtas correspondem ao mesmo instrumento financeiro. Os efeitos de cobertura ou de diversificação associados a posições longas e curtas que envolvem instrumentos diferentes ou valores mobiliários diferentes do mesmo devedor, bem como posições longas e curtas em diferentes emitentes, apenas podem ser reconhecidos mediante uma modelização explícita das posições, longas e curtas, brutas nos diferentes instrumentos. As instituições refletem o impacto dos riscos significativos que podem ocorrer no intervalo entre o vencimento da cobertura e o horizonte de liquidez, bem como potenciais riscos de base significativos nas estratégias de cobertura por produto, a prioridade na estrutura de fundos próprios, a notação interna ou externa, a maturidade, a antiguidade e outras diferenças entre os instrumentos. A instituição apenas considera uma cobertura na medida em que esta possa ser mantida, mesmo quando o devedor se aproxima de um evento de crédito ou de outro tipo.
2. Nas posições cobertas por estratégias de cobertura dinâmicas é reconhecido um reequilíbrio da cobertura dentro do horizonte de liquidez da posição coberta, desde que a instituição:
a)
Opte por proceder à modelização do reequilíbrio da cobertura, de forma consistente, no conjunto relevante de posições da carteira de negociação;
b)
Demonstre que a inclusão do reequilíbrio resulta numa melhor medição dos riscos;
c)
Demonstre que os mercados dos instrumentos de cobertura são suficientemente líquidos para permitir esse reequilíbrio mesmo em períodos de esforço. Quaisquer riscos residuais resultantes de estratégias de cobertura dinâmicas são refletidos no requisito de fundos próprios.
Artigo 376.o
Requisitos específicos aplicáveis ao modelo interno IRC
1. O modelo interno para os riscos adicionais de incumprimento e de migração reflete o impacto não linear de opções, de derivados de crédito estruturados e de outras posições com evolução não linear significativa no que diz respeito a variações de preços. A instituição considera, também, o nível de risco de modelo inerente à avaliação e estimativa dos riscos de preço associados a esses produtos.
2. O modelo interno baseia-se em dados objetivos e atualizados.
3. Na revisão independente e validação dos seus modelos internos, utilizados para efeitos do presente capítulo, inclusivamente para efeitos do sistema de medição de riscos, a instituição implementa, em especial, o seguinte conjunto de medidas:
a)
Valida a adequação do seu método de modelização para correlações e variações de preços relativamente à sua carteira, incluindo a escolha dos seus fatores de risco sistemáticos e respetivos ponderadores;
b)
Realiza vários tipos de testes de esforço, incluindo análises de sensibilidade e de cenários, a fim de avaliar a razoabilidade qualitativa e quantitativa do modelo interno, em especial no que diz respeito ao tratamento de concentrações. Esses testes não se limitam ao conjunto de eventos verificados historicamente;
c)
Aplica uma validação quantitativa adequada que inclua valores de referência (benchmarks) relevantes utilizados para efeitos de modelização.
4. O modelo interno é coerente com as metodologias internas de gestão dos riscos da instituição para a identificação, medição e gestão dos riscos de negociação.
5. As instituições documentam o seu modelo interno por forma a que os seus pressupostos de correlação e os demais pressupostos de modelização sejam transparentes para as autoridades competentes.
6. O modelo interno da instituição avalia de forma prudente, com base em cenários de mercado realistas, o risco decorrente de posições menos líquidas e/ou caracterizadas por uma transparência limitada de preços. Adicionalmente, o modelo interno respeita padrões mínimos relativos aos dados. Os dados aproximados são suficientemente prudentes e só podem ser utilizados caso os dados disponíveis sejam insuficientes ou não reflitam a volatilidade efetiva de uma posição ou carteira.
Secção 5
Modelo interno para negociação de correlação
Artigo 377.o
Requisitos aplicáveis a um modelo interno para negociação de correlação
1. As autoridades competentes autorizam a utilização de um modelo interno para os requisitos de fundos próprios da carteira de negociação de correlação, em alternativa aos requisitos de fundos próprios nos termos do artigo 338.o, às instituições que estão autorizadas a utilizar um modelo interno para risco específico de instrumentos de dívida e que satisfazem os requisitos constantes dos n.os 2 a 6 do presente artigo e do artigo 367.o, n.os 1 e 3, do artigo 368.o, do artigo 369.o, n.o 1, e do artigo 370.o, alíneas a), b), c), e) e f).
2. As instituições utilizam este modelo interno para calcular um valor que avalie adequadamente todos os riscos de preço com um intervalo de confiança de 99,9 % num horizonte temporal de um ano, no pressuposto de um nível de risco constante e ajustado, sempre que adequado, para refletir o efeito da liquidez, concentrações, cobertura e opcionalidade. As instituições calculam este valor, pelo menos, semanalmente.
3. O modelo referido no n.o 1 considera, de forma adequada, os seguintes riscos:
a)
Os riscos cumulativos resultantes de incumprimentos múltiplos, incluindo a ordenação dos incumprimentos, em produtos sob a forma de "tranches";
b)
O risco do "spread" de crédito, incluindo os efeitos gama e gama cruzados;
c)
A volatilidade das correlações implícitas, incluindo o efeito cruzado entre "spread" e correlações;
d)
O risco de base, incluindo:
i)
a base entre o "spread" de um índice e os "spreads" das suas entidades constituintes,
ii)
a base entre a correlação implícita de um índice e a de carteiras réplica;
e)
A volatilidade da taxa de recuperação, na medida em que se relacione com a propensão para as taxas de recuperação afetarem os preços das tranches;
f)
No caso da medida de risco global incorporar benefícios de uma cobertura dinâmica, o risco de deslizamento da cobertura e os custos potenciais do reequilíbrio dessas coberturas;
g)
Quaisquer outros riscos de preço significativos associados a posições na carteira de negociação de correlação.
4. As instituições utilizam, no modelo referido no n.o 1, dados de mercado que garantam que este considera plenamente os riscos proeminentes das posições incluídas no seu método interno, de acordo com os requisitos estabelecidos no presente artigo. As instituições devem, também, estar em condições de demonstrar à autoridade competente, através de verificações a posteriori ou de outros meios apropriados, que o seu modelo pode explicar adequadamente a variação histórica do preço desses produtos.
A instituição define políticas e procedimentos adequados, a fim de separar as posições relativamente às quais dispõe de autorização para inclusão nos requisitos de fundos próprios, nos termos do presente artigo, das outras posições relativamente às quais não possua tal autorização.
5. No que se refere à carteira que contém todas as posições incluídas no modelo referido no n.o 1, a instituição aplica regularmente um conjunto de cenários de esforço específicos e predeterminados. Esses cenários de esforço devem analisar os efeitos de esforço nas taxas de incumprimento, nas taxas de recuperação, nos spreads de crédito, no risco de base, nas correlações e noutros fatores de risco relevantes no que respeita à carteira de negociação de correlação. A instituição aplica esses cenários de esforço pelo menos, semanalmente e reporta os resultados às autoridades competentes, pelo menos, trimestralmente, incluindo comparações com os requisitos de fundos próprios da instituição nos termos do presente artigo. Os resultados dos testes de esforço que excedam, de modo significativo, o requisito de fundos próprios aplicável à carteira de negociação de correlação são reportados atempadamente às autoridades competentes. A EBA elabora orientações sobre a aplicação de cenários de esforço relativamente à carteira de negociação de correlação.
6. O modelo interno avalia de forma prudente, com base em cenários de mercado realistas, o risco decorrente de posições menos líquidas e/ou caracterizadas por uma transparência limitada de preços. Adicionalmente, o modelo interno respeita padrões mínimos relativos aos dados. Os dados aproximados são suficientemente prudentes e só podem ser utilizados caso os dados disponíveis sejam insuficientes ou não reflitam a volatilidade efetiva de uma posição ou carteira.
TÍTULO V
REQUISITOS DE FUNDOS PRÓPRIOS PARA RISCO DE LIQUIDAÇÃO
Artigo 378.o
Risco de liquidação/entrega
No caso de operações sobre instrumentos de dívida, títulos de capital, divisas ou mercadorias (com exclusão das operações de recompra e das operações de concessão e de contração de empréstimos de valores mobiliários ou de mercadorias) que não estejam liquidadas após a data de entrega acordada, a instituição calcula a diferença de preço à qual se encontra exposta.
A diferença de preço é calculada como a diferença entre o preço de liquidação acordado para o instrumento de dívida, os títulos de capital, a divisa ou a mercadoria em questão e o respetivo valor corrente de mercado, podendo a diferença implicar uma perda para a instituição de crédito.
A instituição multiplica esta diferença de preço pelo fator correspondente da coluna da direita do Quadro 1, a fim de calcular o respetivo requisito de fundos próprios para risco de liquidação.
Quadro 1
Número de dias úteis após a data acordada para liquidação
(%)
5 - 15
8
16 - 30
50
31 - 45
75
46 ou mais
100
Artigo 379.o
Transações incompletas
1. As instituições são obrigadas a possuir fundos próprios, nos termos do Quadro 2, se se verificarem as seguintes situações:
a)
Se tiverem sido pagos títulos, divisas ou mercadorias antes de terem sido recebidos ou se tiverem sido entregues títulos, divisas ou mercadorias antes de ter sido recebido o respetivo pagamento;
b)
No caso de operações transfronteiras, depois de decorrido pelo menos um dia sobre a efetivação do pagamento ou da entrega.
Quadro 2
Tratamento de capital para transações incompletas
Coluna 1
Coluna 2
Coluna 3
Coluna 4
Tipo de transação
Até ao primeiro pagamento ou entrega estabelecidos contratualmente
Desde o primeiro pagamento ou entrega até 4 dias após o segundo pagamento ou entrega estabelecidos contratualmente
Desde 5 dias úteis após o segundo pagamento ou entrega até à extinção da transação
Transação incompleta
Nenhum requisito de fundos próprios
Tratamento como posição em risco
Tratamento como posição em risco ponderada a 1 250 %
2. Ao aplicar a ponderação de risco a posições de transações incompletas, tratadas nos termos da coluna 3 do Quadro 2, as instituições que utilizem o Método IRB, estabelecido na Parte III, Título II, Capítulo 3, podem imputar PD às contrapartes para as quais não tenham outras posições em risco extra carteira de negociação, com base na notação de crédito externa da contraparte. As instituições que utilizem estimativas próprias de LGD, podem aplicar a LGD, constante do artigo 161.o, n.o 1, às posições de transações incompletas tratadas nos termos da coluna 3 do Quadro 2, desde que a apliquem a todos essas posições. Em alternativa, as instituições que utilizem o Método IRB, previsto na Parte III, Título II, Capítulo 3, podem aplicar os ponderadores de risco do Método Padrão, tal como estabelecido na Parte III, Título II, Capítulo 2, desde que os apliquem a todas essas posições, ou aplicar um ponderador de risco de 100 % a todas essas posições.
Se o montante positivo da posição em risco resultante de transações incompletas não for significativo, as instituições podem aplicar um ponderador de risco de 100 % a essas posições, exceto se for exigido um ponderador de risco de 1 250 %, de acordo com a coluna 4 do Quadro 2 do n.o 1.
3. Em alternativa à aplicação de um ponderador de risco de 1 250 % às posições em risco resultantes de transações incompletas, de acordo com a coluna 4 do Quadro 2 do n.o 1, as instituições podem deduzir, aos elementos de fundos próprios principais de nível 1, o valor transferido acrescido do valor positivo corrente dessas posições em risco, nos termos do artigo 36.o, n.o 1, alínea k).
Artigo 380.o
Dispensa
Em caso de falha total do sistema de liquidação, do sistema de compensação ou de uma CCP, as autoridades competentes podem dispensar o cumprimento dos requisitos de fundos próprios calculados nos termos dos artigos 378.o e 379.o até que a situação seja corrigida. Nesse caso, se uma contraparte não liquidar uma transação, tal não se considera incumprimento para efeitos do risco de crédito.
TÍTULO VI
REQUISITOS DE FUNDOS PRÓPRIOS PARA RISCO DE AJUSTAMENTO DA AVALIAÇÃO DE CRÉDITO
Artigo 381.o
Conceito de ajustamento da avaliação de crédito
Para efeitos do presente título e do Título II, Capítulo 6, por "Ajustamento da Avaliação de Crédito" ou "CVA" entende-se um ajustamento à avaliação média de mercado (mid-market) da carteira de operações realizadas com uma contraparte. Esse ajustamento reflete o valor corrente de mercado do risco de crédito da contraparte para a instituição, mas não o valor corrente de mercado do risco de crédito da instituição para a contraparte.
Artigo 382.o
Âmbito de aplicação
1. As instituições calculam os requisitos de fundos próprios para risco de CVA, nos termos do presente título, para todos os instrumentos derivados OTC relativos à totalidade das suas atividades, com exceção dos derivados de crédito reconhecidos para efeitos da redução dos montantes das posições ponderadas para risco de crédito.
2. A instituição inclui no cálculo do requisito de fundos próprios, nos termos do n.o 1, as operações de financiamento de valores mobiliários caso a autoridade competente determinar que as posições em risco de CVA da instituição, decorrentes dessas operações, são significativas.
3. Dos requisitos de fundos próprios para risco de CVA são excluídas as transações com uma contraparte central qualificada e as transações de um cliente com um membro compensador, quando este atuar como intermediário entre o cliente e uma contraparte central qualificada e as transações derem origem a um risco comercial do membro compensador sobre a contraparte central qualificada.
4. Dos requisitos de fundos próprios para risco de CVA são excluídas as seguintes transações:
a)
As transações com contrapartes não financeiras, tal como definidas no artigo 2.o, ponto 9, do Regulamento (UE) n.o 648/2012, ou com contrapartes não financeiras estabelecidas num país terceiro, caso essas transações não excedam o limiar de compensação especificado no artigo 10.o, n.os 3 e 4, desse regulamento;
b)
As transações intragrupo previstas no artigo 3.o do Regulamento (UE) n.o 648/2012, a não ser que os Estados-Membros adotem legislação nacional que exija a separação estrutural dentro de um grupo bancário, podendo nesse caso as autoridades competentes exigir que essas transações intragrupo, entre as instituições objeto de separação estrutural, sejam incluídas nos requisitos de fundos próprios;
c)
As transações com as contrapartes a que se refere o artigo 2.o, ponto 10), do Regulamento (UE) n.o 648/2012 e sob reserva das disposições transitórias do artigo 89.o, n.o 1, do referido regulamento, até que estas deixem de ser aplicáveis;
d)
As transações com as contrapartes a que se refere o artigo 1.o, n.o 4, alíneas a) e b), e n.o 5, alíneas a, b) e c), do Regulamento (UE) n.o 648/2012 e as transações com contrapartes relativamente às quais o artigo 115.o do presente regulamento especifica um ponderador de risco de 0 % para as posições em risco sobre essas contrapartes.
A isenção do requisito de CVA para as transações a que se refere o presente número, alínea c), efetuadas durante o período transitório estabelecido no artigo 89.o, n.o 1, do Regulamento (UE) n.o 648/2012, aplica-se à duração do contrato dessas transações.
5. A EBA efetua uma avaliação, até 1 de janeiro de 2015, e, posteriormente, de dois em dois anos, considerando os desenvolvimentos regulamentares a nível internacional, incluindo eventuais metodologias em matéria de calibração e de limiares para a aplicação do requisito de CVA às contrapartes não financeiras de um país terceiro.
A EBA elabora, em cooperação com a ESMA, projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar os procedimentos destinados a excluir do requisito de fundos próprios para risco de CVA as transações com contrapartes não financeiras estabelecidas num país terceiro.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação no prazo de seis meses a contar da data d avaliação a que se refere o primeiro parágrafo.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o segundo parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 383.o
Método avançado
1. As instituições autorizadas a utilizar um modelo interno para risco específico de instrumentos de dívida, nos termos do artigo 363.o, n.o 1, alínea d), calculam, para todas as operações para as quais estejam autorizadas a utilizar o IMM para determinação do valor da posição em risco de crédito da contraparte associada, nos termos do artigo 283.o, os requisitos de fundos próprios para risco de CVA através da modelização do impacto das alterações nos spreads de crédito das contrapartes sobre os CVA de todas as contrapartes dessas operações, tendo em conta as coberturas de CVA elegíveis nos termos do artigo 386.o.
As instituições utilizam o seu modelo interno para determinar os requisitos de fundos próprios para risco específico associado a posições em risco sobre instrumentos de dívida negociados, e aplicam um intervalo de confiança de 99 % e um período de detenção equivalente a 10 dias. O modelo interno é utilizado de modo a simular alterações nos spreads de crédito das contrapartes, mas não modeliza a sensibilidade do CVA a alterações noutros fatores de mercado, incluindo alterações do valor do ativo, da mercadoria, da moeda ou da taxa de juro de referência de um derivado.
Os requisitos de fundos próprios para risco de CVA para cada contraparte são calculados através da seguinte fórmula:
em que:
ti
=
é o momento da i-ésima reavaliação, começando por t0=0;
tT
=
é o prazo de vencimento contratual mais longo dos conjuntos de compensação com a contraparte;
si
=
é o spread de crédito da contraparte no momento ti, utilizado para calcular o CVA da contraparte. Caso esteja disponível, as instituições utilizam o spread do swap de risco de incumprimento (credit default swap) da contraparte. Se o spread do swap de risco de incumprimento não estiver disponível, as instituições utilizam um proxy spread adequado que considere a notação, a indústria e a região da contraparte.
LGDMKT
=
LGD da contraparte, a qual se baseia no spread de um instrumento de mercado da contraparte, se estiver disponível um instrumento da contraparte. Não estando disponível um instrumento da contraparte, baseia-se no proxy spread apropriado, que considere a notação, a indústria e a região da contraparte.
O primeiro fator da soma representa uma aproximação da probabilidade marginal implícita no mercado, relativamente à ocorrência de um incumprimento entre os momentos ti-1 e ti.
EEi
=
é a posição em risco esperada sobre a contraparte no momento de reavaliação ti,, sendo as posições em risco em diferentes conjuntos de compensação de contraparte adicionadas e correspondendo o prazo de vencimento mais longo de cada conjunto de compensação ao prazo de vencimento contratual mais longo do conjunto de compensação. A instituição aplica o tratamento previsto no n.o 3 às transações sujeitas a margem, se utilizar a medida EPE a que se refere o artigo 285.o, n.o 1, alíneas a) ou b) para essas transações;
Di
=
é o fator de desconto sem risco de incumprimento (default risk-free discount factor) no momento ti, em que D0 = 1.
2. Ao calcular os requisitos de fundos próprios para risco de CVA para uma contraparte, a instituição baseia todos os dados utilizados no seu modelo interno para o risco específico de instrumentos de dívida nas seguintes fórmulas (consoante aplicável):
a)
Se o modelo se basear na reavaliação total (full repricing), a fórmula do n.o 1 é utilizada diretamente;
b)
Se o modelo se basear nas sensibilidades dos spreads de crédito para prazos específicos, a instituição baseia cada sensibilidade do spread de crédito ("CS01 regulamentar") na seguinte fórmula:
Para o intervalo de tempo final (final time bucket) i=T, a fórmula correspondente é:
c)
Se o modelo utilizar sensibilidades dos spreads de crédito relativamente a variações paralelas nos spreads de crédito, a instituição utiliza a seguinte fórmula:
d)
Se o modelo utilizar sensibilidades de segunda ordem relativamente a variações nos spreads de crédito (spread gamma), os gamas são calculados com base na fórmula constante no n.o 1.
3. A instituição que aplique a medida EPE aos derivados OTC caucionados, a que se refere a alínea a) ou b) do artigo 285.o, n.o 1, ao determinar os requisitos de fundos próprios para risco de CVA, nos termos do n.o 1, efetua as duas operações seguintes:
a)
Pressupõe um perfil constante de EE;
b)
Iguala EE à posição em risco esperada efetiva, calculada nos termos do artigo 285.o n.o 1, alínea b), para um prazo de vencimento igual ao mais extenso dos seguintes prazos:
i)
metade do prazo de vencimento mais longo que ocorra no conjunto de compensação,
ii)
prazo de vencimento médio ponderado pelo nocional de todas as operações incluídas no conjunto de compensação.
4. Uma instituição autorizada pela autoridade competente, nos termos do artigo 283.o, a utilizar o IMM para calcular os valores da posição em risco em relação à maioria das suas atividades, mas que utiliza os métodos previstos na Secção 3, na Secção 4 ou na Secção 5 do Título II, no Capítulo 6, para carteiras de menor dimensão, e está autorizada a utilizar o modelo interno para risco de mercado relativamente ao risco específico de instrumentos de dívida, nos termos do artigo 363.o, n.o1, alínea d), pode, sob reserva da autorização das autoridades competentes, calcular os requisitos de fundos próprios para risco de CVA, nos termos do n.o 1, para os conjuntos de compensação extra IMM. As autoridades competentes só concedem esta autorização se a instituição utilizar os métodos previstos na Secção 3, na Secção 4 ou na Secção 5 do Título II, Capítulo 6, em relação a um número limitado de carteiras de menor dimensão.
Para efeitos do cálculo previsto no parágrafo anterior e, no caso de o modelo IMM não produzir um perfil de risco esperado, a instituição efetua as duas operações seguintes:
a)
Pressupõe um perfil constante de EE;
b)
Iguala EE ao montante da posição em risco, calculado segundo os métodos estabelecidos na Secção 3, na Secção 4 ou na Secção 5 do Título II, Capítulo 6, ou IMM, para um prazo de vencimento igual ao mais extenso dos seguintes prazos:
i)
metade do prazo de vencimento mais longo que ocorra no conjunto de compensação,
ii)
prazo de vencimento médio ponderado pelo nocional de todas as operações incluídas no conjunto de compensação.
5. As instituições determinam os requisitos de fundos próprios para risco de CVA, nos termos do artigo 364.o, n.o 1, e dos artigos 365.o e 367.o, como a soma do valor em risco com o valor em risco em situação de esforço, os quais são calculados da seguinte forma:
a)
No caso do valor em risco são utilizadas as calibrações atuais dos parâmetros para a posição em risco esperada, nos termos do artigo 292.o, n.o 2, primeiro parágrafo;
b)
No caso do valor em risco em situação de esforço, são utilizados os futuros perfis EE da contraparte, com a calibração em situação de esforço, estabelecida no artigo 292.o n.o 2, segundo parágrafo. O período de esforço para os parâmetros do spread de crédito corresponde ao período de um ano de maior esforço compreendido num período de esforço de 3 anos, utilizado para os parâmetros da posição em risco.
c)
A estes cálculos aplica-se o multiplicador de três, utilizado no cálculo dos requisitos de fundos próprios com base no valor em risco e no valor em risco em situação de esforço, nos termos do artigo 364.o, n.o1. A EBA controla a coerência dos critérios de supervisão utilizados para aplicar um multiplicador superior ao referido multiplicador de três ao valor em risco e ao valor em risco em situação de esforço para o requisito de CVA. As autoridades competentes que apliquem um multiplicador superior a três devem apresentar uma justificação, por escrito, à EBA;
d)
O cálculo é efetuado pelo menos mensalmente, calculando-se a EE utilizada com a mesma frequência. Se for utilizada uma frequência menor do que a diária, para efeitos do cálculo especificado no artigo 364.o, n.o 1, alínea a), subalínea ii) e alínea b), subalínea ii), as instituições utilizam a média de três meses.
6. Quanto às posições em risco sobre uma contraparte, para as quais o modelo interno autorizado da instituição para risco específico de instrumentos de dívida, não produz um proxy spread apropriado relativamente aos critérios de notação, indústria e região da contraparte, a instituição utiliza o modelo previsto no artigo 384.o para calcular os requisitos de fundos próprios para risco de CVA.
7. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar:
a)
A forma como deve ser determinado um proxy spread pelo modelo interno autorizado da instituição para risco específico de instrumentos da dívida para efeitos de identificação de si e LGDMKT a que se refere o n.o 1;
b)
A quantidade e dimensão das carteiras que satisfazem o critério de um número limitado de carteiras de menor dimensão, a que se refere o n.o 4.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 1 de janeiro de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 384.o
Método Padrão
1. Uma instituição que não calcule os requisitos de fundos próprios para risco de CVA relativamente às suas contrapartes, nos termos do artigo 383.o, calcula os requisitos de fundos próprios para risco de CVA da sua carteira, relativamente a cada contraparte, através da fórmula seguinte, considerando as coberturas de CVA elegíveis, nos termos do artigo 386.o:
em que:
h
=
horizonte de risco de um ano (em unidades de um ano); h = 1;
wi
=
ponderador de risco aplicável à contraparte "i".
A contraparte "i" é afeta a um dos seis ponderadores wi com base numa avaliação de crédito externa atribuída por uma ECAI reconhecida, como previsto no Quadro 1. Para as contrapartes relativamente às quais não se encontra disponível uma avaliação de crédito atribuída por uma ECAI reconhecida:
a)
uma instituição que utilize o método previsto no Título II, Capítulo 3, afeta a notação interna da contraparte a uma das avaliações de crédito externas;
b)
uma instituição que utilize o método previsto no Título II, Capítulo 2 atribui wi=1,0 % a essa contraparte. Todavia, se uma instituição utilizar o artigo 128.o para ponderar as posições em risco de crédito de contraparte sobre essa contraparte, é atribuído wi=3,0 %;
=
valor total da posição em risco de crédito de contraparte, no que se refere à contraparte "i" (somados todos os seus conjuntos de compensação), incluindo o efeito da garantia, de acordo com os métodos previstos no Título II, Capítulo 6, Secções 3 a 6, consoante aplicável ao cálculo dos requisitos de fundos próprios para risco de crédito de contraparte para essa contraparte. As instituições que utilizem um dos métodos previstos no Título II, Capítulo 6, Secções 3 e 4, podem utilizar como EADi total o valor da posição em risco totalmente ajustado, nos termos do artigo 223.o, n. 5.
No caso de uma instituição não utilizar o método previsto no Título II, Capítulo 6, Secção 6, a posição em risco é descontada mediante a aplicação do seguinte fator:
Bi
=
nocional das coberturas compradas de swaps de risco de incumprimento com uma única entidade de referência (single name credit default swap) (somadas, no caso de existir mais de uma posição), referentes à contraparte "i" e utilizadas como cobertura de risco de CVA.
Esse montante nocional é descontado mediante a aplicação do seguinte fator:
Bind
=
nocional total, de um ou mais índices de swaps de risco de incumprimento (índex credit default swap), da compra de proteção para cobertura de risco de CVA.
Esse montante nocional é descontado mediante a aplicação do seguinte fator:
wind
=
ponderação aplicável às coberturas com índice.
A instituição determina Wind calculando a média ponderada de wi aplicável a cada um dos constituintes do índice;
Mi
=
prazo de vencimento efetivo das operações com a contraparte "i".
Caso a instituição utilize o método previsto na Secção 6 do Título II, Capítulo 6, Mi é calculado nos termos do artigo 162.o, n.o 2, alínea g). Todavia, para esse efeito, Mi não é limitado a cinco anos, mas ao prazo de vencimento contratual residual mais longo no conjunto de compensação;
No caso de a instituição não utilizar o método previsto na Secção 6 do Título II, Capítulo 6, Mi é o prazo de vencimento médio ponderado pelo nocional, a que se refere o artigo 162.o, n.o 2, alínea b). Todavia, para esse efeito, Mi não é limitado a cinco anos, mas ao prazo de vencimento contratual residual mais longo no conjunto de compensação;
=
prazo de vencimento do instrumento de cobertura com um nocional Bi (os valores Mihedge Bi devem ser somados, caso se trate de várias posições);
Mind
=
prazo de vencimento da cobertura com índice
Caso exista mais de uma posição de cobertura com índice, Mind será o prazo de vencimento ponderado pelo nocional.
2. Caso uma contraparte seja incluída num índice que serve de base a um swap de risco de incumprimento utilizado para cobertura de risco de crédito de contraparte, a instituição pode deduzir o montante nocional imputável a essa contraparte, de acordo com o ponderador da sua entidade de referência, ao montante nocional do índice de swap de risco de incumprimento indexado e tratá-lo como uma cobertura de uma única entidade de referência (Bi) da contraparte individual com prazo de vencimento baseado no prazo de vencimento do índice.
Quadro 1
Grau da qualidade de crédito
Ponderador wi
1
0,7 %
2
0,8 %
3
1,0 %
4
2,0 %
5
3,0 %
6
10,0 %
Artigo 385.o
Alternativa à utilização dos métodos CVA para o cálculo dos requisitos de fundos próprios
Em alternativa ao artigo 384.o, para os instrumentos a que se refere o artigo 382.o e sob reserva do consentimento prévio da autoridade competente, as instituições que utilizem o Método do Risco Inicial, estabelecido no artigo 275.o, podem aplicar um fator de multiplicação de 10 aos montantes das posições ponderadas pelo risco resultantes do risco de crédito de contraparte em vez de calcularem os requisitos de fundos próprios para risco de CVA.
Artigo 386.o
Coberturas elegíveis
1. As coberturas apenas são elegíveis para efeitos de cálculo dos requisitos de fundos próprios para risco de CVA, nos termos dos artigos 383.o e 384.o, se forem utilizadas com a finalidade de reduzir o risco de CVA e de serem geridas como tal, bem como caso se enquadrarem num dos seguintes casos:
a)
Swaps de risco de incumprimento com uma única entidade de referência ou outros instrumentos de cobertura equivalentes referentes diretamente à contraparte;
b)
Índice de swaps de risco de incumprimento (índex credit default swaps), desde que a base (basis) entre o spread de cada contraparte e os spreads das coberturas com índices de swaps de risco de incumprimento seja refletida, a contento da autoridade competente, no valor em risco.
O requisito constante da alínea b), que exige que a base entre o spread de cada contraparte e os spreads das coberturas com índices de swaps de risco de incumprimento seja refletida no valor em risco, é igualmente aplicável aos casos em que é utilizado um proxy em substituição do spread de uma contraparte.
Para todas as contrapartes relativamente às quais é utilizado um proxy, a instituição utiliza séries históricas de base razoáveis, retiradas de um grupo representativo de entidades semelhantes para as quais esteja disponível um spread.
Se a base entre os spreads de cada contraparte e os spreads das coberturas com índices de swaps de risco de incumprimento indexados não for refletida a contento da autoridade competente, então a instituição reflete apenas 50 % do montante nocional das coberturas com índice no valor em risco.
Não é autorizada a sobrecobertura (over-hedging) de posições em risco com swaps de risco de incumprimento de uma única entidade de referência no âmbito do método estabelecido no artigo 383.o.
2. Uma instituição não pode refletir outros tipos de coberturas de risco de contraparte no cálculo dos requisitos de fundos próprios para risco de CVA. Em particular, os swaps de risco de incumprimento em tranches ou do tipo "n-ésimo incumprimento" (nth-to-default) e os títulos de dívida indexados a crédito (credit linked note) não constituem coberturas elegíveis para efeitos do cálculo dos requisitos de fundos próprios para risco de CVA.
3. As coberturas elegíveis incluídas no cálculo dos requisitos de fundos próprios para risco de CVA não são incluídas no cálculo dos requisitos de fundos próprios para risco específico, definido no Título IV, nem tratadas como redução do risco de crédito, sendo apenas utilizadas para efeitos do risco de crédito de contraparte da mesma carteira de transação.
PARTE IV
GRANDES RISCOS
Artigo 387.o
Objeto
As instituições monitorizam e controlam os seus grandes riscos de acordo com a presente parte.
Artigo 388.o
Exclusão do âmbito de aplicação
A presente parte não é aplicável às empresas de investimento que preenchem os critérios enunciados no artigo 95.o, n.o 1, ou no artigo 96.o, n.o 1.
A presente parte não é aplicável a um grupo com base na sua situação consolidada, caso o grupo inclua apenas as empresas de investimento a que se referem os artigos 95.o, n.o 1 ou 96.o, n.o 1, e empresas de serviços auxiliares e não inclua instituições de crédito.
Artigo 389.o
Definição
Para efeitos da presente parte, entende-se por "riscos", todos os ativos ou elementos extrapatrimoniais enumerados na Parte III, Título II, Capítulo 2, sem aplicação do coeficiente de ponderação ou dos graus de risco.
Artigo 390.o
Cálculo do valor do risco
1. Os riscos decorrentes dos elementos referidos no Anexo II são calculados segundo um dos métodos descritos na Parte III, Título II, Capítulo 6.
2. As instituições autorizadas a utilizar o Método do Modelo Interno nos termos do artigo 283o podem utilizá-lo para calcular o valor do risco sobre operações de recompra, operações de contração ou concessão de empréstimos de valores mobiliários ou de mercadorias, operações de empréstimo com imposição de margem e operações de liquidação longa.
3. As instituições que calculam os requisitos de fundos próprios aplicáveis à respetiva carteira de negociação em conformidade com a Parte III, Título IV, Capítulo 2, artigo 299.o e a Parte III, Título V, e, se for caso disso, com a Parte III, Título IV, Capítulo 5, calculam os riscos decorrentes da carteira de negociação em relação a um cliente somando os seguintes elementos:
a)
O excedente - se positivo - das posições longas da instituição relativamente às posições curtas em todos os instrumentos financeiros emitidos pelo cliente em questão, sendo a posição líquida em cada um dos diferentes instrumentos calculada de acordo com os métodos previstos na Parte III, Título IV, Capítulo 2;
b)
No caso de tomada firme de instrumentos de dívida ou títulos de capital, os riscos líquidos;
c)
Os riscos decorrentes das operações, acordos e contratos a que se referem os artigos 299.o e 378.o a 380.o com o cliente em questão, sendo calculados da forma prevista nesses artigos para o cálculo dos valores do risco.
Para efeitos da alínea b), o risco líquido é calculado deduzindo as posições de tomada firme subscritas ou subtomadas por terceiros com base num acordo formal e às quais se apliquem os fatores de redução estabelecidos no artigo 345.o.
Para efeitos da alínea b), as instituições instauram sistemas de acompanhamento e controlo dos riscos relativos a tomadas firmes entre o momento do compromisso inicial e o dia útil subsequente, tendo em conta a natureza dos riscos assumidos nos mercados em causa.
Para efeitos da alínea c), a Parte III, Título II, Capítulo 3 é excluída da referência constante do artigo 299.o.
4. Os riscos totais em relação a clientes individuais ou grupos de clientes ligados entre si são calculados somando os riscos decorrentes da carteira de negociação com os riscos extra carteira de negociação.
5. Os riscos em relação a grupos de clientes ligados entre si são calculados somando os riscos relativos a cada um dos clientes do grupo.
6. Os riscos não incluem:
a)
No caso das operações cambiais, os riscos incorridos no decurso do processo normal de liquidação no período de dois dias úteis após o pagamento;
b)
No caso das operações de compra ou venda de títulos, os riscos incorridos no decurso do processo normal de liquidação no período de cinco dias úteis a contar do pagamento ou da entrega dos títulos, consoante o que se verificar primeiro;
c)
No caso das transferências de fundos, incluindo a prestação de serviços de pagamento, de compensação e liquidação em qualquer moeda e de correspondente bancário, ou de serviços de compensação, liquidação e guarda de instrumentos financeiros a clientes, a receção em atraso de financiamentos e outros riscos decorrentes da atividade do cliente que não durem mais do que o dia útil seguinte;
d)
No caso das transferências de fundos, incluindo a prestação de serviços de pagamento, de compensação e liquidação em qualquer moeda e de correspondente bancário, os riscos intradiários perante as instituições que prestam esses serviços;
e)
Riscos deduzidos dos fundos próprios, nos termos dos artigos 36.o, 56.o e 66.o.
7. A fim de determinar os riscos globais sobre um cliente ou grupo de clientes ligados entre si, no que se refere aos clientes em relação aos quais a instituição assuma riscos através das operações a que se refere o artigo 112.o, alíneas m) e o), ou através de outras operações caso exista um risco sobre ativos subjacentes, a instituição avalia os seus riscos subjacentes tendo em conta a substância económica da estrutura da operação e os riscos inerentes à estrutura da própria operação, para determinar se esta representa um risco adicional.
8. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar o seguinte:
a)
As condições e as metodologias utilizadas para determinar o risco global sobre um cliente ou grupo de clientes ligados entre si em relação aos tipos de risco a que se refere o n.o 7;
b)
As condições em que a estrutura da operação a que se refere o n.o 7 não representa um risco adicional;
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 1 de janeiro de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 391.o
Definição de instituição para efeitos de grandes riscos
Para efeitos do cálculo do valor dos riscos em conformidade com a presente parte, o termo "instituição" entende-se que abrange as empresas privadas ou públicas, incluindo as suas sucursais, que, se estivessem estabelecidas na União, se enquadrariam na definição de "instituição", e que tenham sido autorizadas num país terceiro que aplique requisitos de regulamentação e supervisão prudencial pelo menos equivalentes aos aplicados na União.
Artigo 392.o
Definição de grande risco
Um risco assumido por uma instituição em relação a um cliente ou grupo de clientes ligados entre si é considerado um grande risco quando o seu valor seja igual ou superior a 10 % dos seus fundos próprios elegíveis.
Artigo 393.o
Capacidade para identificar e gerir grandes riscos
A instituição deve dispor de uma boa organização administrativa e contabilística e mecanismos de controlo interno para efeitos de identificação, gestão, acompanhamento, reporte e registo de todos os grandes riscos e alterações supervenientes aos mesmos, nos termos do presente regulamento.
Artigo 394.o
Requisitos de reporte
1. Cada instituição reporta às autoridades competentes as seguintes informações relativamente a todos os grandes riscos, incluindo os que estejam isentos da aplicação do artigo 395.o, n.o 1:
a)
A identificação do cliente ou do grupo de clientes ligados entre si sobre os quais a instituição tem um grande risco;
b)
O valor do risco antes de ter em conta o efeito da redução do risco de crédito, se for caso disso;
c)
Se for caso disso, o tipo de proteção de crédito (real ou pessoal);
d)
O valor do risco depois de ter em conta o efeito da redução do risco de crédito calculado para efeitos do artigo 395.o, n.o 1.
Caso a instituição esteja sujeita à Parte III, Título II, Capítulo 3, disponibiliza às autoridades competentes os seus 20 maiores riscos em base consolidada, excluindo os que estejam isentos da aplicação do artigo 395.o, n.o 1.
2. Cada instituição reporta às autoridades competentes as informações a seguir indicadas, para além das informações a que se refere o n.o 1, em relação aos seus 10 maiores riscos numa base consolidada sobre instituições, assim como os seus 10 maiores riscos numa base consolidada sobre entidades financeiras não reguladas, incluindo grandes riscos isentos da aplicação do artigo 395.o, n.o 1.
a)
A identificação do cliente ou do grupo de clientes ligados entre si sobre os quais a instituição tem um grande risco;
b)
O valor do risco antes de ter em conta o efeito da redução do risco de crédito, se for caso disso;
c)
Se for caso disso, o tipo de proteção de crédito (real ou pessoal);
d)
O valor do risco depois de ter em conta o efeito da redução do risco de crédito calculado para efeitos do artigo 395.o, n.o 1.
e)
A redução esperada do risco expressa como o montante a vencer dentro de escalões de prazos mensais até um ano, escalões de prazos trimestrais até três anos, e anualmente a partir daí.
3. O reporte é efetuado pelo menos duas vezes por ano.
4. A EBA elabora projetos de normas técnicas de execução para especificar:
a)
Os formatos uniformes para o reporte a que se refere o n.o 3, que devem ser proporcionados à natureza, escala e complexidade das atividades das instituições, e as respetivas instruções de utilização;
b)
A frequência e as datas do reporte a que se refere o n.o 3;
c)
As soluções informáticas a aplicar para o reporte a que se refere o n.o 3.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 1 de janeiro de 2014.
São conferidas à Comissão competências para adotar as normas técnicas de execução a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 395.o
Limites aos grandes riscos
1. O valor dos riscos sobre um cliente ou grupo de clientes ligados entre si não pode exceder 25 % dos fundos próprios elegíveis da instituição que os assume, depois de ter em conta o efeito da redução do risco de crédito nos termos dos artigos 399.o a 403.o. Quando esse cliente for uma instituição ou um grupo de clientes ligados entre si, em que se inclui uma ou mais instituições, esse valor não pode exceder 25 % dos fundos próprios elegíveis da instituição ou 150 milhões de EUR, consoante o que for mais elevado, desde que a soma dos valores do risco, depois de ter em conta o efeito da redução do risco de crédito nos termos dos artigos 399.o a 403.o, de todos os clientes ligados entre si que não sejam instituições, não exceda 25 % dos fundos próprios elegíveis da instituição.
Se o montante de 150 milhões de EUR for superior a 25 % dos fundos próprios elegíveis da instituição, o valor do risco, depois de ter em conta o efeito da redução do risco de crédito nos termos dos artigos 399.o a 403.o, não pode exceder um limite razoável em termos dos fundos próprios elegíveis da instituição. Esse limite é determinado pela instituição, nos termos das políticas e dos procedimentos a que se refere o artigo 81.o da Diretiva 2013/36/UE, a fim de ter em conta e de controlar o risco de concentração. Esse limite não pode exceder 100 % dos fundos próprios elegíveis da instituição.
As autoridades competentes podem definir um limite inferior a 150 milhões de EUR, devendo informar a EBA e a Comissão desse facto.
2. Nos termos do artigo 16.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010, tendo em conta o efeito da redução do risco de crédito nos termos dos artigos 399.o a 403 bem como os resultados dos desenvolvimentos no domínio do sistema bancário paralelo e dos grandes riscos a nível da União e internacional, a EBA elabora orientações até 31 de dezembro de 2014 para estabelecer os limites agregados adequados a esses riscos ou limites individuais mais rigorosos para as posições em risco sobre entidades do sistema bancário que exerçam atividades bancárias fora de um quadro regulatório.
Ao elaborar essas orientações, a EBA pondera se a introdução de limites adicionais terá um impacto negativo considerável no perfil de risco das instituições estabelecidas na União, na concessão de crédito à economia real ou na estabilidade e no bom funcionamento dos mercados financeiros.
Até 31 de dezembro de 2015, a Comissão avalia a adequação e o impacto da imposição de limites às posições em risco sobre entidades do sistema bancário paralelo que exerçam atividades bancárias fora de um quadro regulatório, tendo em conta os desenvolvimentos na União e internacionais no domínio do sistema bancário paralelo e dos grandes riscos, bem como a redução do risco de crédito nos termos dos artigos 399.o a 403.o. A Comissão apresenta o relatório ao Parlamento Europeu e ao Conselho, acompanhado, se necessário, de uma proposta legislativa sobre os limites das posições em risco sobre entidades do sistema bancário paralelo que exerçam atividades bancárias fora de um quadro regulatório.
3. Sem prejuízo do artigo 396.o, uma instituição deve satisfazer permanentemente o limite aplicável previsto no n.o 1.
4. Os ativos representativos de créditos e outras posições em risco sobre empresas de investimento reconhecidas de países terceiros podem estar sujeitos ao tratamento previsto no n.o 1.
5. Os limites previstos no presente artigo podem ser excedidos no que se refere a posições em risco na carteira de negociação da instituição se estiverem reunidas as seguintes condições:
a)
Os riscos extra carteira de negociação sobre o cliente ou grupo de clientes ligados em questão não excedem o limite estabelecido no n.o 1, sendo este limite calculado por referência aos fundos próprios elegíveis, de forma a que o excedente tenha origem unicamente na carteira de negociação;
b)
A instituição satisfaz um requisito adicional de fundos próprios para o excesso relativamente ao limite estabelecido no n.o 1, sendo este calculado nos termos dos artigos 397.o e 398.o;
c)
Se tiver decorrido um período igual ou inferior a 10 dias desde a ocorrência do excesso, o risco da carteira de negociação sobre o cliente ou grupo de clientes em questão ligados entre si não pode exceder 500 % dos fundos próprios elegíveis da instituição;
d)
Qualquer excesso que se tenha mantido por mais de 10 dias não pode ser, em termos agregados, superior a 600 % dos fundos próprios elegíveis da instituição.
Relativamente a cada caso em que o limite tenha sido excedido, a instituição comunica sem demora o montante do excedente e o nome do cliente em questão e, se aplicável, o nome do grupo de clientes ligados em causa, às autoridades competentes.
6. Apenas para efeitos do presente número, por medidas estruturais entendem-se as medidas adotadas por um Estado-Membro e implementadas pelas autoridades competentes desse Estado-Membro antes da entrada em vigor de um diploma legalque as harmonize explicitamente, que exija que as instituições de crédito autorizadas nesse Estado-Membro reduzam as suas posições em risco sobre diferentes entidades jurídicas em função das atividades que desenvolvam e independentemente da localização dessas atividades, tendo em vista proteger os depositantes e preservar a estabilidade financeira.
Não obstante o n.o 1 do presente artigo e o artigo 400.o, n.o 1, alínea f), caso os Estados-Membros adotem legislação nacional que exija a adoção de medidas estruturais dentro de um grupo bancário, as autoridades competentes podem exigir que as instituições do grupo bancário que detenham depósitos cobertos por um sistema de garantia de depósitos, de acordo com a Diretiva 94/19/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 30 de maio de 1994, relativa aos sistemas de garantia de depósitos (29), ou por um sistema de garantia de depósitos equivalente num país terceiro, apliquem um limite de grandes riscos inferior a 25 % mas não inferior a 15 % entre 31 de dezembro de 2014 e 30 de junho de 2015, e não inferior a 10 % a partir de 1 de julho de 2015 em base subconsolidada, nos termos do artigo 11.o, n.o 5 aos riscos intragrupo quando esses riscos consistirem em riscos sobre uma entidade não pertencente ao mesmo subgrupo no que respeita às medidas estruturais.
Para efeitos deste número, devem estar preenchidas as seguintes condições:
a)
todas as entidades pertencentes a um mesmo subgrupo no que respeita às medidas estruturais são consideradas um cliente ou grupo de clientes interligados;
b)
as autoridades competentes aplicam um limite uniforme aos riscos a que se refere o primeiro parágrafo.
A aplicação desta metodologia não prejudica o exercício efetivo da supervisão em base consolidada e não pode implicar efeitos adversos desproporcionados para a totalidade do sistema financeiro ou partes dele noutros Estados-Membros ou na União no seu todo, nem tão pouco constituir ou criar um obstáculo ao funcionamento do mercado interno.
7. Antes de adotarem as medidas estruturais específicas a que se refere o n.o 6 em matéria de grandes riscos, as autoridades competentes notificam o Conselho, a Comissão, as autoridades competentes em causa e a EBA, pelo menos dois meses antes da publicação da decisão de adoção das medidas estruturais, e apresentam provas quantitativas ou qualitativas relevantes da totalidade dos seguintes elementos:
a)
O âmbito das atividades que estão sujeitas às medidas estruturais;
b)
A razão pela qual esse projeto de medidas é considerado adequado, eficaz e proporcionado para proteger os depositantes;
c)
A avaliação do provável impacto positivo ou negativo das medidas sobre o mercado interno com base nas informações ao dispor do Estado-Membro.
8. São conferidas competências à Comissão para a adoção de atos de execução destinado a aceitar ou rejeitar as medidas nacionais propostas a que se refere o n.o 7, deliberando nos termos do artigo 464.o, n.o 2.
No prazo de um mês a contar da receção da notificação a que se refere o n.o 7, a EBA apresenta ao Conselho, à Comissão e ao Estado-Membro em causa o seu parecer sobre os pontos mencionados no referido número. As autoridades competentes em causa podem também apresentar ao Conselho à Comissão e ao Estado-Membro em causa os respetivos pareceres sobre os pontos mencionados no referido número.
Tendo na máxima conta os pareceres a que se refere o segundo parágrafo, e se houver provas sólidas e fortes de que as medidas têm um impacto negativo no mercado interno que se sobrepõe aos benefícios para a estabilidade financeira, a Comissão rejeita as medidas nacionais propostas no prazo de dois meses a contar da receção da notificação. Caso contrário, a Comissão aceita as medidas nacionais propostas durante um período inicial de dois anos, podendo as medidas ser objeto de alteração, se for caso disso.
A Comissão só rejeita as medidas nacionais propostas se considerar que estas implicam efeitos adversos desproporcionados para a totalidade do sistema financeiro ou partes dele noutros Estados-Membros ou na União no seu todo que constituam ou criem um obstáculo ao funcionamento do mercado interno ou à livre circulação de capitais nos termos do disposto no TFUE.
A avaliação da Comissão tem em conta o parecer da EBA e as provas apresentadas nos termos do n.o 7.
Antes da caducidade das medidas, as autoridades competentes podem propor novas medidas destinadas a prorrogar o prazo de aplicação por um período adicional de dois anos de cada vez. Nesse caso, notificam a Comissão, o Conselho, as autoridades competentes em causa e a EBA. A aprovação das novas medidas está sujeita ao processo previsto no presente artigo. O presente artigo aplica-se sem prejuízo do artigo 458.o.
Artigo 396.o
Cumprimento dos requisitos em matéria de grandes riscos
1. Se, num caso excecional, os riscos assumidos excederem o limite estabelecido no artigo 395.o, n.o 1, a instituição reporta imediatamente o valor do risco às autoridades competentes, que podem, caso as circunstâncias o justifiquem, conceder um prazo limitado para que a instituição passe a respeitar o limite previsto.
Se for aplicável o montante de 150 milhões de EUR a que se refere o artigo 395.o, n.o 1, as autoridades competentes podem autorizar, numa base casuística, que seja excedido o limite de 100 % em termos dos fundos próprios elegíveis da instituição.
2. Quando o cumprimento por parte da instituição, em base individual ou subconsolidada, das obrigações impostas na presente parte for derrogado ao abrigo do artigo 7.o, n.o 1, ou quando o artigo 9.o for aplicado a instituições-mãe num Estado-Membro, têm de ser tomadas medidas para assegurar a afetação satisfatória dos riscos no âmbito do grupo.
Artigo 397.o
Cálculo dos requisitos adicionais de fundos próprios aplicáveis aos grandes riscos na carteira de negociação
1. O excesso a que se refere o artigo 395.o, n.o 5, alínea b), é calculado selecionando os componentes do risco total da carteira de negociação sobre o cliente ou grupo de clientes em questão a que se apliquem os maiores requisitos para risco específico previstos na Parte III, Título IV, Capítulo 2 e/ou os requisitos previstos no artigo 299.o e na Parte III, Título V, e cuja soma seja igual ao montante do excesso a que se refere o artigo 395.o, n.o 5, alínea a).
2. Caso o excesso não se tenha mantido durante mais de dez dias, o requisito adicional de fundos próprios respeitante a esses elementos é de 200 % do requisito a que se refere o n.o 1.
3. A partir de dez dias após a ocorrência do excesso, os elementos do excesso selecionados segundo os critérios a que se refere o n.o 1 são imputados à linha adequada na coluna 1 do Quadro 1 por ordem crescente dos requisitos para risco específico da Parte III, Título IV, Capítulo 2 e/ou dos requisitos do artigo 299.o e da Parte III, Título V. O requisito adicional de fundos próprios será igual à soma dos requisitos para risco específico previstos na Parte III, Título IV, Capítulo 2 e/ou dos requisitos do artigo 299.o e da Parte III, Título V correspondentes a estas componentes, multiplicado pelo fator correspondente da coluna 2 do Quadro 1.
Quadro 1
Coluna 1: Excesso em relação aos limites
(com base numa percentagem dos fundos próprios elegíveis)
Coluna 2: Fatores
Até 40 %
200 %
De 40 % a 60 %
300 %
De 60 % a 80 %
400 %
De 80 % a 100 %
500 %
De 100 % a 250 %
600 %
Mais de 250 %
900 %
Artigo 398.o
Procedimentos para impedir que as instituições contornem o requisito de fundos próprios adicionais
As instituições não podem evitar deliberadamente os requisitos de fundos próprios adicionais estabelecidos no artigo 397.o, a que de outro modo estariam sujeitas, em relação aos riscos que excedam o limite previsto no artigo 395.o, n.o 1, se os mesmos se mantiverem durante mais de dez dias, através de uma transferência temporária dos riscos em questão para outra sociedade, do mesmo grupo ou não, e/ou através do recurso a operações fictícias para camuflar o risco durante o período de dez dias e criar uma nova exposição.
As instituições mantêm sistemas que garantam que qualquer transferência que tenha o efeito a que se refere o n.o 1 seja imediatamente reportada às autoridades competentes.
Artigo 399.o
Técnicas elegíveis de redução do risco de crédito
1. Para efeitos do disposto nos artigos 400.o a 403.o, a expressão "garantia" inclui derivados de crédito reconhecidos ao abrigo da Parte III, Título II, Capítulo 4, que não sejam títulos de dívida indexados ao crédito (credit linked notes).
2. Sob reserva do n.o 3 do presente artigo, quando, ao abrigo dos artigos 400.o a 403.o, for permitido o reconhecimento da proteção real ou pessoal de crédito, esse reconhecimento fica sujeito ao cumprimento dos requisitos de elegibilidade e dos demais requisitos previstos na Parte III, Título II, Capítulo 4.
3. Sempre que uma instituição de crédito recorra à aplicação do artigo 401.o, n.o 2, o reconhecimento da proteção real de crédito fica sujeito aos requisitos relevantes nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 3. Para efeitos da presente parte, a instituição não tem em conta as cauções a que se refere o artigo 199.o, n.os 5 e 7, a menos que tal seja permitido ao abrigo do artigo 402.o.
4. As instituições analisam, na medida do possível, os riscos relativamente a possíveis concentrações sobre entidades emitentes de cauções, prestadores de proteção pessoal de crédito e ativos subjacentes, por força do artigo 390.o, n.o 7, e, se for caso disso, tomam medidas e reportam quaisquer factos relevantes à respetiva autoridade competente.
Artigo 400.o
Isenções
1. Os seguintes elementos ficam isentos da aplicação do artigo 395.o, n.o 1:
a)
Ativos representativos de créditos sobre administrações centrais, bancos centrais ou entidades do setor público aos quais, se não estivessem garantidos, seria aplicado um ponderador de risco de 0 % nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 2;
b)
Ativos representativos de créditos sobre organizações internacionais ou bancos multilaterais de desenvolvimento aos quais, se não estivessem garantidos, seria aplicado um ponderador de risco de 0 %, nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 2;
c)
Ativos representativos de créditos que beneficiem de garantia expressa de administrações centrais, bancos centrais, organizações internacionais, bancos multilaterais de desenvolvimento ou entidades do setor público, sempre que aos riscos não garantidos sobre a entidade que fornece a garantia fosse aplicado um ponderador de risco de 0 % nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 2;
d)
Outros riscos sobre administrações centrais, bancos centrais, organizações internacionais, bancos multilaterais de desenvolvimento ou entidades do setor público, ou por estes garantidos, sempre que a um risco não caucionado sobre a entidade à qual o risco é atribuível ou pela qual é garantido fosse aplicado um ponderador de risco de 0 %, nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 2;
e)
Ativos representativos de créditos sobre administrações regionais ou autoridades locais dos Estados-Membros sempre que seja aplicado a esses créditos um ponderador de risco de 0 % nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 2, e outras posições em risco sobre essas administrações regionais ou autoridades locais, ou garantidas pelas mesmas, às quais seja aplicado um ponderador de risco de 0 %, nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 2;
f)
Posições em risco sobre contrapartes referidas no artigo 113.o, n.os 6 ou 7, caso lhes seja aplicado um ponderador de risco de 0 % nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 2. Posições em risco que não satisfazem estes critérios, estejam ou não isentas do disposto no artigo 395.o, n.o 1, são tratadas como riscos sobre terceiros;
g)
Ativos e outros riscos caucionados por depósitos em numerário junto da instituição mutuante ou de uma instituição que seja a empresa-mãe ou uma filial da instituição mutuante;
h)
Ativos e outros riscos caucionados por certificados de depósito emitidos pela instituição mutuante ou por uma instituição que seja a empresa-mãe ou uma filial da instituição mutuante e depositados numa delas;
i)
Posições em risco decorrentes de linhas de crédito não utilizadas classificadas como elementos extrapatrimoniais de baixo risco no Anexo I e desde que tenha sido celebrado um acordo com o cliente ou grupo de clientes ligados entre si nos termos do qual a linha de crédito só pode ser utilizada na condição de ter sido confirmado que não implica a inobservância do limite aplicável ao abrigo do artigo 395.o, n.o 1;
j)
Riscos comerciais sobre contrapartes centrais e contribuições para o fundo de proteção de contrapartes centrais;
k)
Riscos sobre regimes de garantias de depósitos, nos termos da Diretiva 94/19/CE, decorrentes do financiamento desses regimes, caso as instituições que integram o regime tenham a obrigação legal ou contratual de o financiar.
O numerário recebido no âmbito de um título de dívida indexado a crédito emitido pela instituição e os empréstimos e depósitos de uma contraparte junto da instituição, sujeitos a um acordo de compensação entre elementos patrimoniais reconhecido nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 4, consideram-se abrangidos pela alínea g).
2. As autoridades competentes podem isentar total ou parcialmente os seguintes elementos:
a)
Obrigações cobertas abrangidas pelo disposto no artigo 129.o, n.os 1, 3 e 6;
b)
Ativos representativos de créditos sobre administrações regionais ou autoridades locais dos Estados-Membros sempre que seja aplicado a esses créditos um ponderador de risco de 20 % nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 2, e outras posições em risco sobre essas administrações regionais ou autoridades locais, ou garantidas pelas mesmas, às quais seja aplicado um ponderador de risco de 20 %, nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 2;
c)
Riscos, incluindo participações ou outros tipos de ativos, incorridos por uma instituição sobre a sua empresa-mãe, sobre outras filiais da empresa-mãe ou sobre as suas próprias filiais, desde que essas empresas estejam incluídas na supervisão em base consolidada a que está sujeita a própria instituição, nos termos do presente regulamento, da Diretiva 2002/87/CE, ou de normas equivalentes vigentes num país terceiro; as posições em risco que não cumpram estes critérios, estejam ou não isentas do disposto no artigo 395.o, n.o 1, são tratadas como riscos sobre terceiros;
d)
Ativos representativos de créditos e outros riscos, incluindo participações ou outros tipos de ativos, sobre instituições de crédito regionais ou centrais, às quais a instituição de crédito se encontre associada no âmbito de uma rede, por força de disposições legais ou estatutárias, e que sejam responsáveis, nos termos dessas disposições, pelas operações de liquidez a nível da rede;
e)
Ativos representativos de créditos e outros riscos sobre instituições de crédito incorridos por instituições de crédito, uma das quais opere numa base não competitiva, e conceda ou garanta empréstimos, ao abrigo de programas legislativos ou dos seus estatutos, com vista a promover setores específicos da economia sob uma qualquer forma de fiscalização governamental e de restrições à utilização de empréstimos, desde que as respetivas posições em risco decorram desses empréstimos transmitidos aos beneficiários através de instituições de crédito ou das garantias desses empréstimos;
f)
Ativos representativos de créditos e outros riscos sobre instituições, desde que esses riscos não constituam fundos próprios dessas instituições, não tenham uma duração superior ao dia útil seguinte e não estejam expressos numa das moedas comerciais mais importantes;
g)
Ativos representativos de créditos sobre bancos centrais sob a forma de reservas mínimas obrigatórias detidas nesses bancos centrais, expressos nas suas moedas nacionais;
h)
Ativos representativos de créditos sobre as administrações centrais sob a forma de requisitos legais de liquidez detidos em títulos do Estado, expressos e financiados na moeda nacional do mutuário, desde que, por decisão da autoridade competente, a avaliação de crédito dessas administrações centrais atribuída por uma ECAI reconhecida seja considerada grau de investimento;
i)
50 % dos créditos documentários extrapatrimoniais de risco médio/baixo e das linhas de crédito extrapatrimoniais não utilizadas de risco médio/baixo referidos no Anexo I e, sob reserva do acordo das autoridades competentes, 80 % das garantias com fundamento legal ou regulamentar, exceto garantias de empréstimo, dadas aos seus próprios clientes associados pelas sociedades de garantia mútua que tenham o estatuto de instituição de crédito;
j)
Garantias legalmente exigidas e utilizadas quando um empréstimo hipotecário financiado pela emissão de títulos hipotecários é pago ao mutuário da hipoteca antes da inscrição definitiva desta última no registo predial, desde que tais garantias não sejam utilizadas para reduzir o risco no cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco;
k)
Elementos do ativo representativos de créditos e outras posições em risco sobre bolsas reconhecidas.
3. As autoridades competentes só podem utilizar a isenção prevista no n.o 2 se estiverem preenchidas as seguintes condições:
a)
A natureza específica da posição em risco, da contraparte ou da relação entre a instituição e a contraparte eliminam ou reduzem o risco da exposição; e
b)
O eventual risco de concentração remanescente pode ser tratado por outros meios igualmente eficazes tais como os dispositivos, processos e mecanismos previstos no artigo 79.o da Diretiva 201336/UE
As autoridades competentes informam a EBA sobre se tencionam ou não utilizar alguma das isenções previstas no n.o 2 de acordo com as alíneas a) e b) do presente número e consultam-na sobre esta opção.
Artigo 401.o
Cálculo do efeito da utilização de técnicas de redução do risco de crédito
1. Ao calcular o valor dos riscos para efeitos do artigo 395.o, n.o 1, a instituição pode utilizar o "valor do risco totalmente ajustado", calculado nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 4, tendo em conta a redução do risco de crédito, os ajustamentos de volatilidade e eventuais desfasamentos entre prazos de vencimento (E*).
2. A instituição autorizada a utilizar estimativas próprias de LGD e de fatores de conversão relativamente a uma das classes de risco nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 3, pode, sob reserva de autorização das autoridades competentes, reconhecer os efeitos das cauções financeiras no cálculo do montante das posições em risco para efeitos do artigo 395.o, n.o 1.
As autoridades competentes só concedem a autorização a que se refere o parágrafo anterior se a instituição puder estimar os efeitos das cauções financeiras sobre os riscos separadamente de outros aspetos relevantes em matéria de LGD.
As estimativas elaboradas pela instituição devem ser suficientemente adequadas para reduzir o valor em risco para efeitos do cumprimento do disposto no artigo 395.o.
Se uma instituição estiver autorizada a utilizar estimativas próprias relativas aos efeitos das cauções financeiras, deve fazê-lo de forma consistente com o método adotado para o cálculo dos requisitos de fundos próprios nos termos do presente regulamento.
As instituições autorizadas a utilizar estimativas próprias de LGD e de fatores de conversão relativamente a uma das classes de risco, nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 3, que não calculam o valor dos seus riscos utilizando o método referido no primeiro parágrafo do presente número, podem utilizar o Método Integral sobre Cauções Financeiras ou o método previsto no artigo 403.o, n.o 1, alínea (b), para o cálculo do valor dos riscos.
3. A instituição que utiliza o Método Integral sobre Cauções Financeiras, ou que está autorizada a utilizar o método descrito no n.o 2 do presente artigo para cálculo do valor dos riscos para efeitos do artigo 395.o, n.o 1, efetua com regularidade testes de esforço relativamente às suas concentrações de risco de crédito, nomeadamente no que se refere ao valor realizável de eventuais cauções aceites.
Os testes de esforço periódicos a que se refere o primeiro parágrafo abrangem os riscos decorrentes de alterações potenciais das condições de mercado suscetíveis de produzir um impacto negativo na adequação de fundos próprios das instituições de crédito e os riscos decorrentes da realização de cauções em situações de esforço.
Os testes de esforço realizados devem ser adequados e apropriados no que se refere à avaliação de tais riscos.
Caso um teste de esforço periódico indique como valor realizável de uma caução aceite um valor inferior ao permitido segundo o Método Integral sobre Cauções Financeiras ou o método descrito no n.o 2, consoante o caso, o valor da caução que pode ser reconhecido para o cálculo do valor dos riscos, para efeitos do artigo 395.o, n.o 1, é reduzido em conformidade.
As instituições a que se refere o primeiro parágrafo incluem os seguintes elementos nas suas estratégias em matéria de risco de concentração:
a)
Políticas e procedimentos destinados a fazer face aos riscos decorrentes de desfasamentos de prazos de vencimento entre as posições em risco e eventuais medidas de proteção dos créditos correspondentes a esses riscos;
b)
Políticas e procedimentos no caso de um teste de esforço indicar como valor realizável de uma caução aceite um valor inferior ao que é tido em conta utilizando o Método Integral sobre Cauções Financeiras ou o método descrito no n.o 2;
c)
Políticas e procedimentos em matéria de risco de concentração decorrente da aplicação de técnicas de redução de risco e, em especial, grandes riscos de crédito indiretos (por exemplo, sobre um único emissor de valores mobiliários aceites como caução).
Artigo 402.o
Posições em risco resultantes de empréstimos hipotecários
1. Para o cálculo do valor dos riscos para efeitos do artigo 395.o, a instituição pode deduzir ao valor da posição em risco ou a qualquer parte da mesma plenamente garantida por bens imóveis nos termos do artigo 125.o, n.o 1, o montante dado em garantia do valor de mercado ou do valor do bem hipotecado em questão, mas não mais de 50 % do valor de mercado do imóvel ou 60 % do valor do bem hipotecado nos Estados-Membros que estabeleceram critérios rigorosos de avaliação do valor do bem hipotecado em disposições legais ou regulamentares, se estiverem preenchidas cumulativamente as seguintes condições:
a)
As autoridades competentes do Estado-Membro não atribuíram um ponderador de risco superior a 35 % para as posições em risco ou quaisquer partes destas últimas garantidas por imóveis destinados à habitação, nos termos do artigo 124.o, n.o 2;
b)
A posição em risco ou parte desta última está plenamente garantida por
i)
hipotecas sobre imóveis destinados a habitação, ou por
ii)
um imóvel destinado a habitação numa operação de locação nos termos da qual o locador mantém a propriedade plena desse imóvel e o locatário ainda não exerceu a sua opção de compra,
c)
Estão cumpridos os requisitos previstos no artigo 208.o e no artigo 229.o, n.o 1.
2. Para o cálculo do valor dos riscos para efeitos do artigo 395.o, a instituição pode deduzir ao valor da posição em risco ou a qualquer parte da mesma plenamente garantida por bens imóveis nos termos do artigo 126.o, n.o 1, o montante dado em garantia do valor de mercado ou do valor do bem hipotecado em questão, mas não mais de 50 % do valor de mercado do imóvel ou 60 % do valor do bem hipotecado nos Estados-Membros que estabeleceram critérios rigorosos de avaliação do valor do bem hipotecado em disposições legais ou regulamentares, se estiverem cumulativamente preenchidas as seguintes condições:
a)
As autoridades competentes do Estado-Membro não atribuíram um ponderador de risco superior a 50 % para as posições em risco ou partes destas garantidas por imóveis destinados à habitação nos termos do artigo 124.o, n.o 2;
b)
A posição em risco está plenamente garantida por:
i)
hipotecas sobre imóveis destinados a escritórios ou outras instalações comerciais, ou por
ii)
escritórios ou outras instalações comerciais e posições em risco relacionadas com operações de locação imobiliária;
c)
Estão cumpridos os requisitos previstos no artigo 126.o, n.o 2, alínea a), no artigo 208.o e no artigo 229.o, n.o 1;
d)
Os imóveis comerciais estão completamente construídos.
3. A instituição pode tratar uma posição em risco sobre uma contraparte que resulte de uma compra com acordo de revenda no âmbito da qual a instituição tenha adquirido da contraparte direitos hipotecários independentes não acessórios sobre bens imóveis de terceiros como uma série de posições em risco individuais sobre cada um desses terceiros, desde que estejam cumulativamente reunidas as seguintes condições:
a)
A contraparte é uma instituição;
b)
A posição em risco está plenamente garantida por penhoras sobre os bens imóveis desses terceiros que tenham sido adquiridas pela instituição e a instituição está em condições de exercer esses direitos;
c)
A instituição assegurou o cumprimento dos requisitos do artigo 208.o e do artigo 229.o, n.o 1;
d)
A instituição passa a ser beneficiária dos créditos que a contraparte tenha relativamente a terceiros em caso de incumprimento, insolvência e liquidação da contraparte;
e)
A instituição reporta às autoridades competentes, nos termos do artigo 394.o o montante total das posições em risco sobre cada uma das outras instituições que sejam tratadas nos termos do presente número.
Para esse efeito, a instituição parte do pressuposto de que tem uma posição em risco sobre cada um dos terceiros individualmente considerados correspondente ao montante do crédito que a contraparte tem relativamente ao terceiro em vez do montante correspondente à posição em risco sobre a contraparte. O montante remanescente da posição em risco sobre a contraparte, caso exista, continua a ser tratado como posição em risco sobre a contraparte.
Artigo 403.o
Método de substituição
1. Sempre que um risco sobre um cliente seja garantido por terceiros ou caucionado por títulos emitidos por terceiros, as instituições de crédito podem:
a)
Considerar a parte do risco garantido como tendo sido incorrida sobre o garante e não sobre o cliente, se ao risco não garantido incorrido sobre o garante fosse atribuída uma ponderação de risco igual ou inferior à ponderação do risco não garantido incorrido sobre o cliente por força da Parte III, Título II, Capítulo 2;
b)
Tratar a parte da exposição garantida pelo valor de mercado da caução reconhecida como tendo sido incorrida sobre terceiros e não sobre o cliente, se o risco estiver garantido por caução e à parte garantida da exposição for aplicada uma ponderação de risco igual ou inferior à ponderação do risco não garantido incorrido sobre o cliente por força da Parte III, Título II, Capítulo 2;
O método referido na alínea b) do primeiro parágrafo não pode ser utilizado pelas instituições caso exista um desfasamento entre o prazo de vencimento da exposição e o prazo de vencimento da proteção.
Para efeitos da presente parte, uma instituição apenas pode utilizar o Método Integral sobre Cauções Financeiras e o tratamento previsto na alínea b) do primeiro parágrafo quando esteja autorizada a utilizar tanto o Método Integral sobre Cauções Financeiras como o Método Simples sobre Cauções Financeiras, para efeitos do artigo 92.o.
2. Caso uma instituição aplique o n.o 1, alínea a):
a)
Quando a garantia for expressa numa moeda diferente daquela em que está expresso o risco, o montante da posição em risco considerado coberto é calculado de acordo com as disposições relativas ao tratamento do desfasamento entre moedas no que se refere à proteção pessoal de crédito, previstas na Parte III, Título II, Capítulo 4;
b)
Qualquer desfasamento entre a data de vencimento do risco e a data de vencimento da proteção é tratado de acordo com as disposições relativas ao tratamento do desfasamento entre prazos de vencimento, previstas na Parte III, Título II, Capítulo 4;
c)
Pode ser reconhecida a cobertura parcial, de acordo com o previsto na Parte III, Título II, Capítulo 4.
PARTE V
POSIÇÕES EM RISCO SOBRE O RISCO DE CRÉDITO TRANSFERIDO
TÍTULO I
DISPOSIÇÕES GERAIS DA PRESENTE PARTE
Artigo 404.o
Âmbito de aplicação
Os Títulos II e III aplicam-se às novas titularizações emitidas em 1 de janeiro de 2011 ou a partir dessa data. Os Títulos II e III aplicam-se, após 31 de dezembro de 2014, às titularizações existentes caso sejam substituídas ou adicionadas novas posições em risco subjacentes após essa data.
TÍTULO II
REQUISITOS APLICÁVEIS ÀS INSTITUIÇÕES INVESTIDORAS
Artigo 405o
Manutenção do interesse do emitente
1. Uma instituição que não esteja a atuar na qualidade de entidade cedente, patrocinadora ou mutuante inicial só pode ser exposta ao risco de crédito de uma posição de titularização inscrita na sua carteira de negociação ou extra carteira de negociação se a entidade cedente, patrocinadora ou mutuante inicial tiver comunicado expressamente à instituição que irá manter, de forma contínua, um interesse económico líquido substancial que nunca pode ser inferior a 5 %.
Apenas nos seguintes casos se considera existir retenção de um interesse económico líquido substancial não inferior a 5 %:
a)
Retenção de, pelo menos, 5 % do valor nominal de cada uma das tranches vendidas ou transferidas para os investidores;
b)
No caso de titularizações de posições em risco renováveis, a retenção de um interesse do cedente não inferior a 5 % do valor nominal das posições em risco titularizadas;
c)
A retenção de posições em risco aleatoriamente selecionadas, equivalentes a um montante não inferior a 5 % do valor nominal das posições em risco titularizadas se estas tivessem sido titularizadas de outro modo na titularização, desde que o número de posições em risco potencialmente titularizadas não seja inferior a 100 na origem;
d)
A retenção da tranche de primeiras perdas e, se necessário, de outras tranches com um perfil de risco idêntico ou superior e cujo vencimento não seja anterior ao das tranches transferidas ou vendidas aos investidores, de modo a que no total a retenção não seja inferior a 5 % do valor nominal das posições em risco titularizadas;
e)
A retenção de uma posição em risco de primeira perda não inferior a 5 % de cada posição em risco titularizada da titularização.
O interesse económico líquido é medido na origem e é mantido de forma contínua. O interesse económico líquido, incluindo as posições, os interesses ou os riscos retidos, não é sujeito a redução do risco de crédito, a posições curtas ou a qualquer outra cobertura e não pode ser vendido. O interesse económico líquido é determinado pelo valor nocional dos elementos extrapatrimoniais.
Não podem ocorrer aplicações múltiplas dos requisitos de retenção aplicáveis a qualquer titularização em concreto.
2. Caso uma instituição de crédito-mãe da UE, uma companhia financeira da UE, uma companhia financeira mista da UE, ou uma das suas filiais, titularize, na qualidade de cedente ou patrocinador, posições em risco provenientes de várias instituições de crédito, empresas de investimento ou outras instituições financeiras incluídas no âmbito da supervisão em base consolidada, o requisito a que se refere o n.o 1 pode ser satisfeito com base na situação consolidada da instituição de crédito-mãe da UE, da companhia financeira da UE, ou da companhia financeira mista da UE a elas associadas.
O primeiro parágrafo apenas se aplica se as instituições de crédito, empresas de investimento ou instituições financeiras que tenham criado as posições em risco titularizadas se tiverem elas próprias comprometido a aderir aos requisitos estabelecidos no artigo 408.o e prestarem atempadamente ao cedente ou patrocinador e à instituição de crédito-mãe da UE ou companhia financeira da UE ou companhia financeira mista da UE as informações necessárias para satisfazer os requisitos a que se refere o artigo 409.o.
3. O n.o 1 não se aplica quando as posições em risco titularizadas consistirem em posições em risco sobre as seguintes entidades ou por elas total, incondicional e irrevogavelmente garantidas:
a)
Administrações centrais ou bancos centrais;
b)
Administrações regionais, autoridades locais ou entidades do setor público dos Estados-Membros;
c)
Instituições a que corresponde uma ponderação de risco igual ou inferior a 50 %, nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 2;
d)
Bancos multilaterais de desenvolvimento.
4. O n.o 1 não se aplica a operações baseadas num índice claro, transparente e acessível, cujas entidades de referência subjacentes sejam idênticas às que compõem um índice de entidades frequentemente negociado, ou constituam outros títulos negociáveis que não sejam posições de titularização;
Artigo 406.o
Diligência devida
1. Antes de serem expostas aos riscos de uma titularização e, se for caso disso, posteriormente, as instituições devem poder demonstrar às autoridades competentes que estão profunda e totalmente informadas sobre cada uma das suas posições de titularização e que instituíram procedimentos e políticas formais, adequados à sua carteira de negociação e extra carteira de negociação e comensuráveis com o perfil de risco dos seus investimentos em posições titularizadas, para a análise e o registo:
a)
Das informações comunicadas ao abrigo do artigo 405.o, n.o 1, pelas entidades cedentes ou patrocinadoras ou mutuantes iniciais a fim de especificar o interesse económico líquido que mantêm, de forma contínua, na titularização;
b)
Das características de risco de cada posição de titularização individual;
c)
Das características de risco das posições subjacentes a cada posição de titularização;
d)
Da reputação e experiência adquiridas em titularizações anteriores das entidades cedentes ou patrocinadoras nas classes de risco relevantes subjacentes a cada posição de titularização;
e)
Das declarações e informações prestadas pelas entidades cedentes ou patrocinadoras, ou pelos respetivos agentes ou consultores, sobre a sua diligência devida relativamente às posições em risco titularizadas e, se for caso disso, à qualidade das cauções de apoio às posições em risco titularizadas;
f)
Se for caso disso, das metodologias e conceitos que servem de base à avaliação da caução que garante as posições em risco titularizadas e das medidas tomadas pelo cedente ou pelo patrocinador para garantir a independência do avaliador;
g)
De todas as características estruturais da titularização que possam ter um impacto significativo sobre o desempenho da posição de titularização da instituição, tais como a cascata contratual e os limiares de desencadeamento conexos, as melhorias da qualidade de crédito, as facilidades de tesouraria, os limiares de desencadeamento associados ao valor de mercado e as definições específicas de incumprimento em relação a cada operação.
As instituições efetuam regularmente os seus próprios testes de esforço adequados às respetivas posições de titularização. Para este efeito, as instituições podem basear-se em modelos financeiros concebidos por uma ECAI, na condição de demonstrarem, quando solicitado, que prestaram a devida atenção, antes de efetuarem o investimento, à validação dos pressupostos relevantes e à estruturação dos modelos e que compreendem a metodologia, os pressupostos e os resultados.
2. As instituições de crédito que não estejam a atuar na qualidade de cedentes ou patrocinadores ou mutuantes iniciais estabelecem procedimentos formais adequados à sua carteira de negociação e extra carteira de negociação e comensuráveis ao perfil de risco dos seus investimentos em posições em risco titularizadas para acompanhar, de forma contínua e atempada, a informação sobre o desempenho das posições em risco subjacentes às suas posições em risco de titularização. Nos casos relevantes, esta informação inclui o tipo de posição em risco, a percentagem de empréstimos vencidos há mais de 30, 60 ou 90 dias, as taxas de incumprimento, as taxas de pré-pagamento, os empréstimos em execução, o tipo e a ocupação de cauções, a distribuição da frequência de classificação de créditos ou outras medidas de aferição da qualidade de crédito em todas as posições em risco subjacentes, a diversificação geográfica e por setor de atividades e a distribuição da frequência dos rácios empréstimo/valor com intervalos que facilitem uma análise de sensibilidade adequada. Se as posições em risco subjacentes forem elas próprias posições em risco de titularização, as instituições devem dispor das informações constantes no presente número, não só no que se refere às tranches de titularização subjacentes, como seja o nome do emissor e a qualidade de crédito, mas também no que se refere às características e desempenho dos conjuntos subjacentes a essas tranches de titularização.
As instituições aplicam também os mesmos padrões de análise às participações ou subscrições de emissões de titularização adquiridas a terceiros, quer essas participações ou subscrições sejam incluídas ou não na sua carteira de negociação.
Artigo 407.o
Ponderador de risco adicional
Caso uma instituição não cumpra os requisitos dos artigos 405.o, 406.o ou 409.o em qualquer aspeto significativo, por negligência ou omissão, as autoridades competentes impõem uma ponderação de risco adicional proporcionada não inferior a 250 % da ponderação de risco (limitada a 1 250 %) que é aplicável às posições de titularização relevantes por força do artigo 245.o, n.o 6, ou do artigo 337.o, n.o 3, respetivamente. O ponderador de risco adicional aumenta progressivamente com cada incumprimento subsequente das disposições em matéria de diligência devida.
As autoridades competentes terão em conta as isenções aplicáveis a algumas titularizações previstas no artigo 405.o, n.o 3, reduzindo a ponderação de risco que, de outro modo, aplicariam por força do presente artigo relativamente a uma titularização à qual seja aplicável o artigo 405.o, n.o 3.
TÍTULO III
REQUISITOS APLICÁVEIS ÀS INSTITUIÇÕES PATROCINADORAS E CEDENTES
Artigo 408.o
Critérios de concessão de crédito
As instituições cedentes e patrocinadoras aplicam às posições em risco a titularizar os mesmos critérios sólidos e claramente definidos de concessão de crédito, nos termos dos requisitos do artigo 79.o da Diretiva 2013/36/UE, que aplicam às posições em risco não incluídas na carteira de negociação. Para o efeito, as instituições cedentes e patrocinadoras aplicam os mesmos processos de aprovação e, se for caso disso, alteração, prorrogação e refinanciamento de crédito.
Caso os requisitos a que se refere o primeiro parágrafo do presente artigo não sejam satisfeitos, as instituições cedentes não aplicam o artigo 245.o, n.o 1, e não estão autorizadas a excluir as posições em risco titularizadas do cálculo dos seus requisitos de fundos próprios nos termos do presente regulamento.
Artigo 409.o
Divulgação de informações aos investidores
As instituições que atuem na qualidade de cedente, patrocinador ou mutuante inicial divulgam aos investidores o nível do seu compromisso a título do artigo 405.o de manter um interesse económico líquido na titularização. As instituições cedentes e patrocinadoras garantem que os potenciais investidores tenham acesso fácil a todos os dados substancialmente relevantes para a qualidade de crédito e o desempenho de cada uma das posições em risco subjacentes, fluxos de caixa e garantias de apoio a posições em risco de titularização, assim como toda a informação necessária à realização de testes de esforço exaustivos e bem fundamentados relativamente aos fluxos de caixa e garantias que apoiam as posições em risco subjacentes. Para esse efeito, os dados substancialmente relevantes são determinados na data da titularização e, se for caso disso, subsequentemente, em função da natureza da titularização.
Artigo 410.o
Condição de aplicação uniforme
1. A EBA comunica anualmente à Comissão as medidas tomadas pelas autoridades competentes a fim de assegurar o cumprimento, por parte das instituições, dos requisitos constantes dos Títulos II e III.
2. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar de forma mais detalhada:
a)
Os requisitos dos artigos 405.o e 406.o aplicáveis às instituições que fiquem expostas ao risco de uma titularização;
b)
O requisito de manutenção, incluindo o critério de elegibilidade para manter um interesse económico líquido substancial tal como referido no artigo 405.o e o nível de retenção;
c)
Os requisitos de diligência devida previstos no artigo 406.o para as instituições que fiquem expostas a uma posição de titularização; e
d)
Os requisitos dos artigos 408.o e 409.o que se aplicam às instituições patrocinadoras e cedentes.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 1 de janeiro de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
3. A EBA elabora projetos de normas técnicas de execução para facilitar a convergência das práticas de supervisão no que respeita à execução do artigo 407.o, incluindo as medidas a tomar em caso de não cumprimento das obrigações de diligência devida e de gestão do risco.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 1 de janeiro de 2014.
São conferidas à Comissão competências para adotar as normas técnicas de execução a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
PARTE VI
LIQUIDEZ
TÍTULO I
DEFINIÇÕES E REQUISITO DE COBERTURA DE LIQUIDEZ
Artigo 411.o
Definições
Para efeitos da presente parte aplicam-se as seguintes definições:
1) "Cliente financeiro": um cliente que realiza uma ou mais das atividades constantes do Anexo I da Diretiva 2013/…/UE como atividade empresarial principal, ou pertence a uma das seguintes categorias:
a)
Uma instituição de crédito;
b)
Uma empresa de investimento;
c)
Uma EOET;
d)
Um OIC;
e)
Um regime de investimento de tipo não aberto;
f)
Uma empresa de seguros;
g)
Uma companhia financeira ou companhia financeira mista.
2) "Depósito de retalho": um passivo perante uma pessoa singular ou uma PME, caso essa pessoa singular ou essa PME possa ser incluída na classe de risco sobre a carteira de retalho nos termos do Método Padrão ou do Método IRB relativamente ao risco de crédito, ou um passivo perante uma empresa elegível para o tratamento previsto no artigo 153.o, n.o 4, e caso o total dos depósitos para todas essas empresas numa base de grupo não exceda 1 milhão de EUR.
Artigo 412.o
Requisito de cobertura de liquidez
1. As instituições dispõem de ativos líquidos cujo valor total cubra as saídas de liquidez deduzidas das entradas de liquidez em condições de esforço, de modo a assegurar que as instituições mantêm reservas prudenciais de liquidez adequadas para fazer face a eventuais desequilíbrios entre as entradas e as saídas de liquidez em condições de esforço agravadas durante um período de trinta dias. Em períodos de esforço, as instituições podem utilizar os seus ativos líquidos para cobrir as saídas de liquidez líquidas.
2. As instituições não contabilizam entradas de liquidez e ativos líquidos em duplicado.
3. As instituições podem utilizar os ativos líquidos a que se refere o n.o 1 para cumprir suas obrigações em circunstâncias de esforço, conforme especificado no artigo 414.o.
4. As disposições previstas no Título II aplicam-se exclusivamente para efeitos de especificação das obrigações de reporte estabelecidas no artigo 415.o.
5. Os Estados-Membros poderão manter ou introduzir disposições nacionais no domínio dos requisitos de liquidez antes de serem especificadas e plenamente introduzidas na União normas mínimas vinculativas para os requisitos de cobertura de liquidez nos termos do artigo 460.o. Os Estados-Membros ou as autoridades competentes podem exigir que as instituições autorizadas a nível interno, ou um subconjunto dessas instituições, mantenham um requisito de cobertura de liquidez superior, até 100 %, até ser introduzida plenamente a norma mínima vinculativa à taxa de 100 % nos termos do artigo 460.o.
Artigo 413.o
Financiamento estável
1. As instituições asseguram que as obrigações a longo prazo são satisfeitas de forma adequada com uma diversidade de instrumentos de financiamento estável tanto em condições normais como de esforço.
2. As disposições previstas no Título III aplicam-se exclusivamente para efeitos de especificação das obrigações de reporte estabelecidas no artigo 415.o.
3. Os Estados-Membros poderão manter ou introduzir disposições nacionais em matéria de requisitos de financiamento estável antes de serem especificadas e introduzidas na União normas mínimas vinculativas para os requisitos de financiamento estável líquido nos termos do artigo 510.o
Artigo 414.o
Cumprimento dos requisitos de liquidez
Caso uma instituição não cumpra, ou preveja não vir a cumprir, o requisito estabelecido no artigo 412.o ou a obrigação geral estabelecida no artigo 413.o, n.o 1, inclusive em períodos de esforço, notifica imediatamente as autoridades competentes e apresenta-lhes, sem demora injustificada, um plano para restabelecer atempadamente o cumprimento do disposto no artigo 412.o ou no artigo 413.o, n.o 1. Até o mesmo ser restabelecido, a instituição apresenta as informações a que se refere o Título II ou o Título III, consoante adequado, diariamente até ao final de cada dia útil, a menos que a autoridade competente autorize uma frequência de reporte menor e um prazo de reporte mais alargado. As autoridades competentes só concedem tais autorizações com base na situação de cada instituição e tendo em conta a escala e a complexidade das atividades da instituição. As autoridades competentes controlam a aplicação do plano de restabelecimento e exigem um restabelecimento mais rápido, se for caso disso.
TÍTULO II
REPORTE DA LIQUIDEZ
Artigo 415.o
Obrigação de reporte e formato do reporte
1. As instituições reportam às autoridades competentes, numa única moeda, independentemente da sua denominação efetiva, os elementos a que se referem os Títulos II e III e as respetivas componentes, incluindo a composição dos seus ativos líquidos, nos termos do artigo 416.o. Até que o requisito de cobertura de liquidez previsto na Parte VI seja plenamente especificado e aplicado como norma mínima, nos termos do artigo 460.o, as instituições reportam os elementos enumerados no Título II e no Anexo III. As instituições reportam os elementos enumerados no Título III. A periodicidade de reporte é pelo menos mensal no que respeita aos elementos a que se referem o Título II e o Anexo III, e pelo menos trimestral no que respeita aos elementos a que se refere o Título III.
Os formatos do reporte incluem todas as informações necessárias e permitem à EBA avaliar se as operações de empréstimo garantidas e as operações de swap com caução, em que os ativos líquidos a que se refere o artigo 416.o, n.o 1, alíneas a), b) e c) foram obtidos mediante uma caução não elegível nos termos dessas mesmas alíneas, decorreram de forma adequada.
2. As instituições reportam separadamente às autoridades competentes do Estado-Membro de origem os elementos a que se refere o n.o 1 na moeda seguinte quando:
a)
O passivo agregado numa moeda diferente da utilizada no reporte, nos termos do n.o 1, perfizer ou exceder 5 % do passivo total da instituição ou do subgrupo de liquidez único, ou
b)
Uma sucursal importante, nos termos do artigo 51.o da Diretiva 2013/36/UE, num Estado-Membro de acolhimento tem uma moeda diferente da utilizada no reporte, nos termos do no n.o 1 do presente artigo.
3. A EBA elabora projetos de normas técnicas de execução para especificar:
a)
O formato uniforme e as soluções TI com as correspondentes instruções relativas à periodicidade e às datas de referência e de envio. O formato e a periodicidade do reporte são proporcionais à natureza, escala e complexidade das diferentes atividades das instituições e incluem o reporte previsto nos n.os 1 e 2;
b)
As medidas adicionais de monitorização da liquidez requeridas, de modo a que as autoridades competentes possam ter uma visão abrangente do perfil de risco de liquidez, proporcionais à natureza, escala e complexidade das atividades da instituição;
A EBA apresenta à Comissão os projetos de normas técnicas de execução até à data de entrada em vigor do presente regulamento até 1 de Fevereiro de 2015 para os elementos especificados na alínea a) e até 1 de janeiro de 2014 para os especificados na alínea b).
Até à introdução total dos requisitos de liquidez vinculativos, as autoridades competentes podem continuar a recolher informações através de instrumentos de monitorização para efeitos de controlo do cumprimento das normas de liquidez existentes a nível nacional.
São conferidas à Comissão competências para adotar as normas técnicas de execução a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
4. As autoridades competentes do Estado-Membro de origem facultam, a pedido, atempadamente e por meios eletrónicos às autoridades competentes, aos bancos centrais nacionais dos Estados-Membros de acolhimento e à EBA os diferentes reportes nos termos do presente artigo.
5. As autoridades competentes que exerçam a supervisão em base consolidada de acordo com o artigo 112.o da Diretiva 2013/36/UE facultam, a pedido, atempadamente e por meios eletrónicos às autoridades a seguir enumeradas o acesso a todos os reportes apresentados pela instituição nos formatos uniformes a que se refere o n.o 3:
a)
Autoridades competentes e bancos centrais nacionais dos Estados-Membros de acolhimento nos quais existam sucursais importantes da instituição-mãe, nos termos do artigo 51.o da Diretiva 2013/36/UE, ou instituições controladas pela mesma companhia financeira-mãe;
b)
Autoridades competentes que tenham autorizado filiais da instituição-mãe ou instituições controladas pela mesma companhia financeira-mãe, e o banco central do mesmo Estado-Membro;
c)
EBA;
d)
BCE.
6. As autoridades competentes que tenham autorizado uma instituição filial de uma instituição-mãe ou de uma companhia financeira-mãe facultam, a pedido, atempadamente e por meios eletrónicos às autoridades competentes que exercem a supervisão em base consolidada de acordo com o artigo 111.o da Diretiva 2013/36/UE, ao banco central nacional do Estado-Membro no qual a instituição está autorizada e à EBA todas as informações apresentadas pela instituição nos formatos de reporte uniformes a que se refere o n.o 3.
Artigo 416.o
Reporte de ativos líquidos
1. As instituições reportam o seguinte como ativos líquidos, a menos que sejam excluídos pelo n.o 2 e apenas se satisfizerem as condições do n.o 3:
a)
Numerário e posições em risco sobre bancos centrais, na medida em que essas posições em risco possam ser mobilizadas a qualquer momento em períodos de esforço; No que respeita aos depósitos mantidos em bancos centrais, a autoridade competente e o banco central procuram chegar a um entendimento comum sobre a medida em que as reservas mínimas podem ser mobilizadas em períodos de esforço;
b)
Outros ativos mobiliários de liquidez e qualidade de crédito extremamente elevadas;
c)
Ativos mobiliários que representem créditos sobre as seguintes entidades ou por elas garantidos:
i)
administração central de um Estado-Membro, uma região com autonomia orçamental para lançar e cobrar impostos ou um país terceiro, na moeda nacional da administração central ou regional, se a instituição incorrer num risco de liquidez nesse Estado-Membro ou país terceiro coberto através da detenção desses ativos líquidos,
ii)
bancos centrais e entidades do setor público não pertencentes à administração central na moeda nacional do banco central e da entidade do setor público,
iii)
Banco de Pagamentos Internacionais, Fundo Monetário Internacional, Comissão e bancos multilaterais de desenvolvimento,
iv)
Fundo Europeu de Estabilidade Financeira e Mecanismo Europeu de Estabilidade;
d)
Ativos mobiliários de liquidez e qualidade de crédito elevada.
e)
Linhas de crédito de reserva concedidas pelos bancos centrais no âmbito da política monetária na medida em que não sejam garantidas por ativos líquidos e excluindo a assistência sob a forma de liquidez em caso de emergência;
f)
Se a instituição de crédito pertencer a uma rede nos termos de disposições legais ou estatutárias, os depósitos legais ou estatutários mínimos junto da instituição de crédito central e outros fundos líquidos estatutários ou contratualmente disponíveis da instituição de crédito central ou das instituições que são membros da rede a que se refere o artigo 113.o, n.o 7, ou elegíveis para a dispensa prevista no artigo 10.o, na medida em que esses fundos não estejam garantidos por ativos líquidos.
Na pendência da especificação de uma definição uniforme, nos termos do artigo 460.o, do conceito de liquidez e qualidade de crédito elevada e extremamente elevada, as instituições identificam, numa determinada moeda, os ativos mobiliários que considerem, respetivamente, de liquidez e qualidade de crédito elevada ou extremamente elevada. Na pendência da especificação de uma definição uniforme, as autoridades competentes podem, tendo em conta os critérios enunciados no artigo 509.o, n.os 3, 4 e 5, dar orientações gerais para que as instituições identifiquem os ativos de liquidez e qualidade de crédito elevada e extremamente elevada. Na ausência de tais orientações, as instituições utilizam critérios transparentes e objetivos para esse efeito, que incluam alguns ou a totalidade dos critérios enunciados no artigo 509.o, n.os 3, 4 e 5.
2. Não são considerados ativos líquidos:
a)
Ativos emitidos por uma instituição de crédito, salvo se satisfizerem uma das seguintes condições:
i)
são obrigações elegíveis para o tratamento previsto no artigo 129.o, n.os 4 ou 5, ou instrumentos garantidos por ativos se se demonstrar que são da mais elevada qualidade de crédito, conforme estabelecida pela EBA segundo os critérios constantes do artigo 509.o, n.os 3, 4 e 5,
ii)
são obrigações a que se refere o artigo 52.o, n.o 4, da Diretiva 2009/65/CE, com exceção daquelas a que se refere a subalínea i) da presente alínea,
iii)
a instituição de crédito foi constituída por uma administração central ou regional de um Estado-Membro e essa administração tem a obrigação de proteger a base económica da instituição e de manter a sua viabilidade durante a vida desta; ou o ativo é explicitamente garantido por essa administração; ou pelo menos 90 % dos empréstimos concedidos pela instituição são direta ou indiretamente garantidos por essa administração e o ativo é predominantemente utilizado para financiar empréstimos de fomento concedidos de forma não competitiva, sem fins lucrativos, a fim de promover os objetivos de ordem pública dessa administração;
b)
Ativos dados como caução à instituição, no âmbito de acordos de revenda e de operações de financiamento de valores mobiliários, detidos pela instituição apenas como fatores de redução do risco e que não estejam legal nem contratualmente disponíveis para ser utilizados pela instituição;
c)
Ativos emitidos por uma das seguintes entidades:
i)
uma empresa de investimento;
ii)
uma empresa de seguros;
iii)
uma companhia financeira;
iv)
uma companhia financeira mista;
v)
qualquer outra entidade que realiza uma ou mais das atividades constantes do Anexo I da Diretiva 2013/36/UE como atividade principal.
3. Nos termos do n.o 1, as instituições reportam como ativos líquidos os ativos que preencham as seguintes condições:
a)
Não são onerados ou estão disponíveis em conjuntos de cauções para serem utilizados, a fim da obtenção de fundos adicionais no âmbito das linhas de crédito autorizadas mas ainda não financiadas e que se encontram à disposição da instituição;
b)
Não são emitidos pela própria instituição, nem pela sua instituição-mãe ou por uma das suas filiais, nem por outra filial das suas instituições-mãe ou da sua companhia financeira-mãe;
c)
O seu preço é geralmente aprovado por intervenientes nos mercados e pode ser facilmente observado no mercado, ou o seu preço pode ser determinado por uma fórmula simples, baseada em informação publicamente disponível e não depende de pressupostos fortes, como é habitualmente o caso dos produtos estruturados ou exóticos;
d)
Constituem caução elegível relativamente às operações de liquidez normais de um banco central de um Estado-Membro ou, se os ativos líquidos forem detidos para satisfazer as saídas de liquidez na moeda de um país terceiro, do banco central desse país terceiro;
e)
Estão cotados numa bolsa reconhecida ou são negociáveis em mercados ativos de venda definitiva ou através de um acordo de recompra simples em mercados de recompra aprovados. Estes critérios devem ser avaliados separadamente para cada mercado.
As condições enunciadas no primeiro parágrafo, alíneas c), d) e e), não se aplicam aos ativos a que se refere o n.o 1, alínea e).
A condição a que se refere o primeiro parágrafo, alínea d), não se aplica no caso de ativos líquidos detidos para satisfazer saídas de liquidez numa moeda em que exista uma definição extremamente estrita de elegibilidade por parte do banco central. No caso de ativos líquidos expressos em moedas de países terceiros, essa exceção aplica-se exclusivamente se as autoridades competentes do país terceiro aplicarem a mesma ou uma exceção equivalente.
4. Não obstante o disposto nos n.os 1, 2 e 3, na pendência da especificação de um requisito de liquidez vinculativo nos termos do artigo 460.o e nos termos do n.o 1, segundo parágrafo, do presente artigo as instituições reportam sobre:
a)
Outros ativos não elegíveis para os bancos centrais mas negociáveis, tais como títulos e ouro, com base em critérios transparentes e objetivos, incluindo alguns ou todos os critérios enumerados no artigo 509.o, n.os 3, 4 e 5;
b)
Outros ativos elegíveis para os bancos centrais e negociáveis, como sejam instrumentos garantidos por ativos da mais elevada qualidade de crédito, conforme estabelecido pela EBA nos termos dos critérios constantes do artigo 509.o, n.os 3, 4 e 5;
c)
Outros ativos elegíveis para os bancos centrais mas não negociáveis, como sejam os créditos sobre terceiros, conforme estabelecido pela EBA nos termos dos critérios constantes do artigo 509.o, n.os 3, 4 e 5.
5. A EBA elabora um projeto de normas técnicas de execução que identifiquem as moedas que satisfazem os requisitos estabelecidos no n.o 3, terceiro parágrafo.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas à Comissão até 31 de março de 2014.
São conferidas à Comissão competências para adotar as normas técnicas de execução a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Antes da entrada em vigor das normas técnicas referidas no terceiro parágrafo, as instituições podem continuar a aplicar o tratamento previsto no n.o 3, segundo parágrafo, caso as autoridades competentes o tenham aplicado antes de 1 de janeiro de 2014.
6. As ações ou unidades de participação em OIC podem ser tratadas como ativos líquidos até um montante absoluto de 500 milhões de EUR na carteira de ativos líquidos de cada instituição, desde que os requisitos previstos no artigo 132.o, n.o 3, sejam satisfeitos e que o OIC, além de derivados utilizados para reduzir o risco de taxa de juro, o risco de crédito ou o risco cambial, só invista em ativos líquidos referidos no n.o 1 do presente artigo.
A utilização (ou potencial utilização) por um OIC de instrumentos derivados para cobrir riscos de investimentos permitidos não impede o OIC de ser elegível. Quando o valor das suas ações ou unidades de participação não for avaliado ao preço de mercado pelos terceiros referidos no artigo 418.o, n.o 4, alíneas a) e b) e a autoridade competente não estiver persuadida de que uma instituição desenvolveu metodologias e processos sólidos para proceder à avaliação a que se refere o primeiro período do artigo 418.o, n.o 4, as ações ou unidades de participação nesse OIC não são tratadas como ativos líquidos.
7. Caso um ativo líquido deixe de ser elegível no stock de ativos líquidos, uma instituição pode continuar a considerá-lo um ativo líquido por um período suplementar de 30 dias de calendário. Caso um ativo líquido num OIC deixar de ser elegível para o tratamento previsto no n.o 6, as ações ou participações no OIC podem, contudo, ser consideradas ativos líquidos por um período suplementar de 30 dias, desde que tais ativos não excedam 10 % dos ativos globais do OIC.
Artigo 417.o
Requisitos operacionais aplicáveis à detenção de ativos líquidos
A instituição só reporta como ativos líquidos as detenções de ativos líquidos que satisfaçam as seguintes condições:
a)
Estão devidamente diversificados. Não é exigida a diversificação em termos de ativos correspondentes ao artigo 416.o, n.o 1, alíneas a), b) e c);
b)
Estão disponíveis de imediato, em termos jurídicos e práticos, em qualquer momento durante os 30 dias subsequentes, para liquidação através de venda definitiva ou através de um acordo de recompra simples, num mercado de recompra aprovado, visando o cumprimento das obrigações a vencer. Os ativos líquidos a que se refere o artigo 416.o, n.o 1, alínea c), detidos em países terceiros nos quais existam restrições de transferência ou expressos em moedas não convertíveis são considerados disponíveis apenas na medida em que correspondam a saídas no país terceiro ou na moeda em questão, a menos que a instituição possa demonstrar às autoridades competentes que cobriu adequadamente o risco cambial daí resultante;
c)
Os ativos líquidos são controlados por uma função de gestão de liquidez;
d)
Uma parte dos ativos líquidos, com exceção dos previstos no artigo 416.o, n.o 1, alíneas a), c) e e), é periodicamente e, pelo menos, anualmente, liquidada através da venda definitiva ou de acordos de recompra simples num mercado de recompra aprovado para os seguintes efeitos:
i)
testar o acesso desses ativos ao mercado,
ii)
testar a eficácia dos seus processos de liquidação de ativos,
iii)
testar a possibilidade de utilização dos ativos,
iv)
minimizar o risco de sinalização negativa durante um período de esforço;
e)
Os riscos de preço associados aos ativos podem ser cobertos, mas os ativos líquidos são objeto de disposições internas adequadas que garantem que estão disponíveis de forma imediata na tesouraria, quando necessário, e sobretudo que não são utilizados noutras operações em curso, incluindo:
i)
estratégias de cobertura ou outras estratégias de negociação;
ii)
obtenção de melhoria da qualidade de crédito em operações estruturadas;
iii)
cobertura de custos operacionais.
f)
A denominação dos ativos líquidos é consistente com a distribuição, por moeda, das saídas de liquidez após a dedução das entradas.
Artigo 418.o
Avaliação dos ativos líquidos
1. O valor de um ativo líquido a reportar corresponde ao seu valor de mercado, sujeito a fatores de desconto adequados que reflitam pelo menos os riscos de duração, de crédito e de liquidez, e a fatores de desconto em acordos de revenda, habituais em períodos de perturbação geral do mercado. Os fatores de desconto não podem ser inferiores a 15 % para os ativos a que se refere o artigo 416.o, n.o 1, alínea d). Se a instituição cobrir o risco de preço associado a um ativo, tem em conta o fluxo de caixa resultante do potencial fecho da cobertura.
2. As ações ou unidades de participação em OIC a que se refere o artigo 416.o, n.o 6, ficam sujeitas a fatores de desconto, tomando em consideração os ativos subjacentes da seguinte forma:
a)
0 % para os ativos a que se refere o artigo 416.o, n.o 1, alínea a).
b)
5 % para os ativos a que se refere o artigo 416.o, n.o 1, alíneas b) e c);
c)
20 % para os ativos a que se refere o artigo 416.o, n.o 1, alínea d).
3. A metodologia baseada na transparência a que se refere o n.o 2 é aplicada da seguinte forma:
a)
Tendo conhecimento das posições em risco subjacentes a um OIC, uma instituição pode ter em consideração tais posições em risco subjacentes, a fim de as afetar ao artigo 416.o, n.o 1, alíneas a) a d);
b)
Não tendo conhecimento das posições em risco subjacentes a um OIC, a instituição presume que o OIC investe, até ao limite máximo autorizado no respetivo prospeto ou documento equivalente e por ordem decrescente, nos tipos de ativos a que se refere o artigo 416.o, n.o 1, alíneas a) a d), até que o limite máximo total de investimento seja alcançado.
4. As instituições desenvolvem metodologias e processos sólidos para calcular e reportar o valor de mercado e os fatores de desconto relativamente a ações ou unidades de participação em OIC. As instituições só podem recorrer aos seguintes terceiros para calcular e reportar os fatores de desconto relativamente a ações ou unidades de participação em OIC, de acordo com os métodos estabelecidos no n.o 3, alíneas a) e b), nos casos em que possam demonstrar, a contento da autoridade competente, que a relevância do risco não justifica o desenvolvimento das suas próprias metodologias:
a)
A instituição depositária do OIC, desde que o OIC invista exclusivamente em valores mobiliários e deposite todos os valores mobiliários nesta instituição depositária;
b)
Em relação a outros OIC, a empresa de gestão do OIC, desde que cumpra os critérios estabelecidos no artigo 132.o, n.o 3, alínea a).
A correção dos cálculos efetuados pelo depositário ou pela sociedade gestora do OIC é confirmada por um auditor externo.
Artigo 419.o
Moedas com restrições em matéria de disponibilidade de ativos líquidos
1. A EBA avalia a disponibilidade, para as instituições, dos ativos líquidos a que se refere o artigo 416.o, n.o 1, alínea b), nas moedas que sejam relevantes para as instituições estabelecidas na União.
2. Se as necessidades de ativos líquidos justificadas à luz do requisito enunciado no artigo 412.o forem superiores à disponibilidade desses ativos numa determinada moeda, aplica(m)-se uma ou mais das derrogações seguintes:
a)
Em derrogação do artigo 417.o, alínea f), a denominação dos ativos líquidos pode ser inconsistente com a distribuição por moeda das saídas de liquidez após a dedução das entradas.
b)
No que se refere às moedas de um Estado-Membro ou de países terceiros, os ativos líquidos exigidos podem ser substituídos por linhas de crédito do banco central desse Estado-Membro ou país terceiro que estejam contratualmente autorizadas de forma irrevogável para os 30 dias subsequentes e tenham um preço justo, independentemente do montante utilizado no momento, desde que as autoridades competentes desse Estado-Membro ou país terceiro procedam da mesma forma e que esse Estado-Membro ou país terceiro tenha instituído requisitos de reporte comparáveis.
3. As derrogações aplicadas nos termos do n.o 2 são inversamente proporcionais à disponibilidade dos ativos relevantes. As necessidades justificadas das instituições devem ser avaliadas tendo em conta a sua capacidade de reduzir, através de uma sólida gestão da liquidez, as necessidades de ativos líquidos e as detenções desses ativos por outros participantes do mercado.
4. A EBA elabora projetos de normas técnicas de execução que identifiquem as moedas que satisfazem os requisitos estabelecidos no presente artigo.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 31 de março de 2014.
São conferidas à Comissão competências para adotar as normas técnicas de execução a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
5. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar as derrogações a que se refere o n.o 2, incluindo as condições da sua aplicação.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 31 de março de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 420.o
Saídas de liquidez
1. Na pendência da especificação de um requisito de liquidez nos termos do artigo 460.o, as saídas de liquidez a reportar incluem:
a)
O montante corrente em dívida para os depósitos de retalho, conforme estabelecido no artigo 421.o;
b)
Os montantes correntes em dívida de outros passivos que se vencem podem ser utilizados para pagamento pelas instituições emitentes ou pelo prestador do financiamento, ou gerar uma expectativa implícita do prestador do financiamento de que a instituição liquidará o passivo nos 30 dias subsequentes, conforme estabelecido no artigo 422.o;
c)
As saídas adicionais a que se refere o artigo 423.o;
d)
O montante máximo que, durante os 30 dias subsequentes, pode ser levantado de facilidades de liquidez e de crédito autorizadas e não utilizadas, conforme estabelecido no artigo 424.o;
e)
As saídas adicionais identificadas na avaliação efetuada nos termos do n.o 2.
2. As instituições avaliam periodicamente a probabilidade e o volume potencial das saídas de liquidez durante os 30 dias subsequentes no que respeita a produtos ou serviços que não estejam indicados nos artigos 422.o, 423.o e 424.o e que ofereçam ou patrocinem, ou que os compradores potenciais considerem estar associados às mesmas, nomeadamente, mas não exclusivamente, as saídas de liquidez resultantes de quaisquer acordos contratuais, tais como outras obrigações extrapatrimoniais e de financiamento contingente, nomeadamente, mas não exclusivamente, facilidades de liquidez autorizadas, empréstimos não realizados e adiantamentos a contrapartes profissionais, hipotecas objeto de distrate mas ainda não canceladas, cartões de crédito, saldos a descoberto, saídas previstas relacionadas com a renovação ou extensão de novos empréstimos por grosso e a retalho, montantes previstos a pagar sobre derivados e produtos extrapatrimoniais relacionados com o financiamento do comércio, a que se refere o artigo 429.o e o Anexo I. Estas saídas são avaliadas com base num cenário combinado de esforço idiossincrático e generalizado do mercado.
Para efeitos desta avaliação, as instituições têm especialmente em conta os danos significativos para a sua reputação que poderão resultar do facto de não garantirem a liquidez desses produtos ou serviços. As instituições reportam às autoridades competentes, pelo menos anualmente, os produtos e serviços relativamente aos quais probabilidade e volume potencial de saídas de liquidez a que se refere o primeiro parágrafo, sejam significativas e as autoridades competentes determinam a afetação das saídas de liquidez. As autoridades competentes podem aplicar uma taxa de saída até 5 % aos produtos extrapatrimoniais relativos ao financiamento do comércio, a que se refere o artigo 429.o e o Anexo I.
As autoridades competentes reportam à EBA, pelo menos uma vez por ano, os tipos de produtos ou serviços relativamente aos quais determinaram saídas com base nas informações transmitidas pelas instituições. Ao fazê-lo explicam também a metodologia aplicada na determinação das saídas.
Artigo 421.o
Saídas relativas aos depósitos de retalho
1. As instituições reportam separadamente o montante dos depósitos de retalho cobertos por um sistema de garantia de depósitos de acordo com a Diretiva 94/19/CE, ou por um sistema de garantia de depósitos equivalente num país terceiro, e multiplicam esse montante pelo menos por 5 %, caso o depósito seja:
a)
Parte de uma relação estável, o que torna o levantamento altamente improvável;
b)
Detido numa conta corrente, designadamente contas nas quais sejam regularmente creditados salários.
2. As instituições multiplicam outros depósitos de retalho para além daqueles a que se refere o n.o 1 pelo menos por 10 %.
3. Tendo em conta o comportamento dos depositantes locais, conforme recomendado pelas autoridades nacionais competentes, a EBA emite orientações até 1 de janeiro de 2014 sobre os critérios para determinar as condições de aplicação dos n.os 1 e 2 no que se refere à identificação dos depósitos de retalho sujeitos a diferentes saídas e as definições desses produtos para efeitos do presente título. Essas orientações têm em conta a probabilidade de esses depósitos originarem saídas de liquidez nos 30 dias subsequentes. Estas saídas são avaliadas com base num cenário combinado de esforço idiossincrático e generalizado do mercado.
4. Não obstante os n.os 1 e 2, as instituições multiplicam os depósitos de retalho recebidos em países terceiros por uma percentagem mais elevada do que a prevista nesses números, se essa percentagem estiver prevista em requisitos de reporte comparáveis do país terceiro.
5. As instituições podem excluir do cálculo das saídas determinadas categorias bem definidas de depósitos de retalho, desde que em cada caso e em todas as circunstâncias apliquem rigorosamente as seguintes normas no que respeita a toda a categoria deste tipo de depósitos, salvo em circunstâncias concretas devidamente justificadas de dificuldades financeiras do depositante:
a)
O depositante não pode levantar o depósito num período de 30 dias;
b)
No que respeita aos levantamentos antecipados num prazo de 30 dias, o depositante está sujeito a uma penalização que inclui a perda de juros entre a data do levantamento e o prazo de vencimento contratual a que acresce uma penalização relevante que não tem de exceder os juros devidos referentes ao período decorrido entre a data do depósito e a data do levantamento.
Artigo 422.o
Saídas relativas a outros passivos
1. As instituições multiplicam por 0 % os passivos decorrentes das suas próprias despesas de exploração.
2. As instituições multiplicam os passivos decorrentes de operações de empréstimo caucionadas e de operações associadas ao mercado de capitais, tal como definidas no artigo 192.o, ponto 3, por:
a)
0 % até ao valor dos ativos líquidos nos termos do artigo 418.o, se estiverem garantidos por ativos suscetíveis de serem considerados ativos líquidos nos termos do artigo 416.o;
b)
100 % acima do valor dos ativos líquidos nos termos do artigo 418.o se estiverem garantidos por ativos suscetíveis de serem considerados ativos líquidos nos termos do artigo 416.o;
c)
100 % se estiverem garantidos por ativos suscetíveis de serem considerados ativos líquidos nos termos do artigo 416.o, com exceção das operações abrangidas pelas alíneas d) e e) do presente número;
d)
25 % se estiverem garantidos por ativos que não sejam suscetíveis de ser considerados ativos líquidos nos termos do artigo 416.o e o mutuante for a administração central, uma entidade do setor público do Estado-Membro em que a instituição de crédito esteja autorizada ou tenha estabelecido uma sucursal, ou um banco multilateral de desenvolvimento. As entidades do setor público que recebem esse tratamento limitam-se às que têm um ponderador de risco de 20 % ou inferior de acordo com a Parte III, Título II, Capítulo 2.
e)
0 % caso o mutuante seja um banco central.
3. As instituições multiplicam os passivos decorrentes de depósitos que tenham de ser mantidos:
a)
Pelo depositante a fim de obter serviços de compensação, custódia, ou gestão de tesouraria, ou outros serviços equivalentes da instituição;
b)
No contexto da partilha de tarefas comuns no âmbito de um sistema de proteção institucional que satisfaz os requisitos do artigo 113.o, n.o 7, ou como um depósito mínimo legal ou estatutário por parte de outra entidade que integra o mesmo sistema de proteção institucional;
c)
Pelo depositante no contexto de uma relação operacional estável com exceção da mencionada na alínea a);
d)
Pelo depositante para obter liquidação em numerário e serviços de instituições de crédito centrais sempre que uma instituição de crédito pertença a uma rede em conformidade com as disposições legais ou estatutárias;
por 5 % no caso da alínea a), na medida em que sejam abrangidos por um sistema de garantia de depósitos, de acordo com a Diretiva 94/19/CE, ou por um sistema de garantia de depósitos equivalente num país terceiro, e por 25 % nos restantes casos.
Os depósitos de instituições de crédito colocados em instituições de crédito centrais que sejam considerados ativos líquidos nos termos do artigo 416.o, n.o 1, alínea f) são multiplicados pela taxa de saída de 100 %.
4. Os serviços de compensação, custódia, ou gestão de tesouraria, ou outros serviços comparáveis a que se refere o n.o 3, alíneas a) e d), só abrangem este tipo de serviços na medida em que sejam prestados no contexto de uma relação estável da qual o depositante dependa de forma substancial. Esses serviços não se limitam a serviços de correspondente bancário ou serviços de corretagem institucional (prime brokerage) e a instituição deve dispor de provas de que o cliente não pode levantar os montantes legalmente devidos num horizonte temporal de 30 dias sem pôr em causa o seu funcionamento operacional.
Na pendência de uma definição uniforme de relação operacional estável, a que se refere a alínea c) n.o 3, são as próprias instituições que estabelecem os critérios para identificar uma relação operacional estável relativamente à qual disponham de provas de que o cliente não pode levantar os montantes legalmente devidos num horizonte temporal de 30 dias sem pôr em causa o seu funcionamento operacional e comunicam esses critérios às autoridades competentes. Na falta de uma definição uniforme, as autoridades competentes podem disponibilizar orientações gerais para que as instituições identifiquem os depósitos mantidos pelo depositante no contexto de uma relação operacional estável.
5. As instituições multiplicam por 40 % os passivos resultantes dos depósitos de clientes que não sejam clientes financeiros na medida em que não estejam abrangidos pelos n.os 3 e 4, e multiplicam por 20 % o montante dos passivos cobertos por um sistema de garantia de depósitos nos termos da Diretiva 94/19/CE ou por um sistema de garantia de depósitos equivalente num país terceiro.
6. As instituições têm em conta as entradas e as saídas esperadas num horizonte temporal de 30 dias, associadas aos contratos enumerados no Anexo II, numa base líquida de todas as contrapartes, e multiplicam-nas por 100 % caso se trate de uma saída líquida. A base líquida inclui também a dedução líquida das cauções a receber suscetíveis de serem considerados ativos líquidos, ao abrigo do artigo 416.o.
7. As instituições reportam separadamente outros passivos não abrangidos pelos n.os 1 a 5.
8. As autoridades competentes podem autorizar a aplicação de uma percentagem menor de saídas, numa base casuística, aos passivos a que se refere o n.o 7, quando estiverem cumulativamente reunidas as seguintes condições:
a)
O depositante:
i)
é uma instituição-mãe ou uma filial da instituição ou outra filial da mesma instituição-mãe,
ii)
está ligado à instituição por uma relação na aceção do artigo 12.o, n.o 1, da Diretiva 83/349/CEE,
iii)
é uma instituição abrangida pelo mesmo regime de proteção institucional que reúne os requisitos do artigo 113.o, n.o 7,
iv)
é a instituição central ou um membro de uma rede conforme com o artigo 400o, n.o 2, alínea d);
b)
Existem razões para prever um menor fluxo de saídas nos 30 dias subsequentes, mesmo num cenário combinado de esforço idiossincrático e generalizado do mercado;
c)
O depositante aplica uma entrada simétrica correspondente ou mais prudente, em derrogação do artigo 425.o;
d)
A instituição e o depositante estão estabelecidos no mesmo Estado-Membro.
9. As autoridades competentes podem dispensar das condições estabelecidas no n.o 8, alínea d), quando for aplicado o artigo 20.o, n.o 1, alínea b). Nesse caso, têm de ser satisfeitos os critérios objetivos adicionais estabelecidos no ato delegado a que se refere o artigo 460.o. Quando for autorizada a aplicação desse menor fluxo de saídas, as autoridades competentes informam a EBA do resultado do processo a que se refere o artigo 20.o, n.o 1, alínea b). O preenchimento das condições aplicáveis a esse menor fluxo de saídas é regularmente revisto pelas autoridades competentes.
10. A EBA elabora um projeto de normas técnicas de regulamentação para especificar melhor os critérios objetivos suplementares a que se refere o n.o 9.
A EBA apresenta esses projetos de norma técnicas de regulamentação à Comissão até 1 de janeiro de 2015.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 423.o
Saídas adicionais
1. As garantias que não sejam ativos a que se refere o artigo 416.o, n.o 1, alíneas a), b) e c), dadas pela instituição por conta dos contratos enumerados no Anexo II, e os derivados de crédito ficam sujeitos a uma saída adicional de 20 %.
2. As instituições notificam às autoridades competentes todos os contratos celebrados cujas condições contratuais conduzam, no prazo de 30 dias, a saídas de liquidez ou a necessidades adicionais de garantia na sequência de uma deterioração significativa da qualidade de crédito da instituição. Se as autoridades competentes considerarem que esses contratos são significativos em relação às potenciais saídas de liquidez da instituição, exigem que a instituição acrescente uma saída adicional a esses contratos, que seja correspondente às necessidades adicionais de garantia resultantes de uma deterioração significativa da qualidade de crédito da instituição, por exemplo uma baixa de três níveis da sua avaliação de crédito externa. A instituição analisa regularmente o grau dessa deterioração significativa à luz das condições relevantes estipuladas nos contratos celebrados e notifica os resultados da sua análise às autoridades competentes.
3. A instituição acrescenta uma saída adicional correspondente às necessidades de garantia que resultariam do impacto de um cenário de mercado desfavorável no que se refere a transações de derivados, operações de financiamento e outros contratos da instituição, se forem significativos.
A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para determinar as condições de aplicação no que respeita ao conceito de significância e aos métodos de medição dessas saídas adicionais.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 31 de março de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o segundo parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
4. A instituição acrescenta uma saída adicional correspondente ao valor de mercado dos valores mobiliários ou outros ativos objeto de venda a curto prazo a entregar num horizonte temporal de 30 dias, a menos que a instituição detenha os valores mobiliários a entregar ou os tenha pedido emprestados em termos que só requeiram o respetivo retorno após o prazo de 30 dias e os valores mobiliários não integrem os ativos líquidos da instituição.
5. A instituição acrescenta uma saída adicional correspondente
a)
A excessos de garantias detidas pela instituição que possam ser contratualmente exigidas a qualquer momento pela contraparte;
b)
A garantias que devam ser devolvidas a uma contraparte;
c)
A garantias correspondentes a ativos suscetíveis de serem considerados ativos líquidos para efeitos do artigo 416.o que possam ser substituídos por ativos não suscetíveis de serem considerados ativos líquidos para efeitos desse mesmo artigo sem o consentimento da instituição de crédito.
6. Os depósitos recebidos a título de garantia não são considerados passivos para efeitos do artigo 422.o, mas ficarão sujeitos às disposições do presente artigo, quando aplicável.
Artigo 424.o
Saídas associadas a facilidades de crédito e de liquidez
1. As instituições reportam as saídas associadas a facilidades de crédito e de liquidez autorizadas, que são determinadas em percentagem do montante máximo que pode ser levantado nos 30 dias subsequentes. O montante máximo que é possível levantar pode ser avaliado após dedução de qualquer requisito de liquidez que venha a ser determinado nos termos do artigo 420.o, n.o 2, para elementos extrapatrimoniais de financiamento do comércio, e dedução do valor, de acordo com o artigo 418.o, da garantia a dar se a instituição a puder reutilizar e se a garantia for detida sob a forma de ativos líquidos, nos termos do artigo 416.o. A garantia a dar não assume a forma de ativos emitidos pela contraparte da facilidade de crédito ou por uma das entidades a ela associadas. Se a instituição dispuser da informação necessária, o montante máximo que pode ser levantado a título de facilidades de crédito e liquidez é determinado como o montante máximo que poderá ser levantado atendendo às próprias obrigações da contraparte ou ao calendário contratual de mobilização predefinido com prazo de vencimento nos 30 dias subsequentes.
2. O montante máximo que pode ser levantado de facilidades de crédito autorizadas e não utilizadas e de facilidades de liquidez autorizadas e não utilizadas, nos 30 dias subsequentes, é multiplicado por 5 % se as mesmas forem elegíveis para a classe de risco sobre a carteira de retalho nos termos do Método Padrão ou do Método IRB para risco de crédito.
3. O montante máximo que pode ser levantado de facilidades de crédito autorizadas e não utilizadas e de facilidades de liquidez autorizadas e não utilizadas, nos 30 dias subsequentes, é multiplicado por 10 % se estas satisfizerem as seguintes condições:
a)
Não são elegíveis para a classe de risco sobre a carteira de retalho nos termos do Método Padrão ou do Método IRB para risco de crédito;
b)
Foram dadas a clientes que não são clientes financeiros;
c)
Não foram dadas para substituir o financiamento do cliente em situações em que este não esteja apto a cobrir as suas necessidades de financiamento nos mercados financeiros.
4. O montante autorizado de uma facilidade de liquidez disponibilizada a uma EOET com o objetivo de permitir que essa EOET adquira ativos distintos dos valores mobiliários de clientes que não sejam clientes financeiros é multiplicado por 10 % na medida em que exceda o montante dos ativos já adquiridos a clientes e caso o montante máximo que pode ser levantado esteja contratualmente limitado ao montante dos ativos já adquiridos.
5. As instituições reportam o montante máximo que pode ser levantado de outras facilidades de crédito autorizadas e não utilizadas e de facilidades de liquidez autorizadas e não utilizadas, nos 30 dias subsequentes. Este requisito aplica-se, em particular, nos seguintes casos:
a)
Facilidades de liquidez que a instituição concedeu a EOET, que não aquelas a que se refere o n.o 3, alínea b);
b)
Acordos segundo os quais a instituição é obrigada a comprar ou trocar ativos de uma EOET;
c)
Facilidades alargadas a instituições de crédito;
d)
Facilidades alargadas a instituições financeiras e a empresas de investimento.
6. Em derrogação ao n.o 5, as instituições constituídas e patrocinadas pelo menos por uma administração central ou regional de um Estado-Membro podem também aplicar os tratamentos previstos nos n.os 2 e 3 às facilidades de crédito e de liquidez concedidas a instituições com o único propósito de, direta ou indiretamente, financiar empréstimos de fomento elegíveis para as classes de risco referidas nesses números. Em derrogação ao artigo 425.o, n.o 2, alínea d), caso esses empréstimos de fomento sejam prorrogados através de outra instituição, na qualidade de intermediária (empréstimos "pass through"), as instituições podem aplicar uma entrada e saída simétricas. Esses empréstimos de fomento são disponibilizados apenas a pessoas que não sejam clientes financeiros e atuem de forma não competitiva e sem fins lucrativos, a fim de promover objetivos de ordem pública da União e/ou da administração central ou regional desse Estado-Membro. Só é possível recorrer a essas facilidades na sequência de um pedido de empréstimo de fomento que se possa razoavelmente prever e até ao montante desse pedido, associado ao subsequente reporte sobre a utilização dos fundos desembolsados.
Artigo 425.o
Entradas
1. As instituições reportam as respetivas entradas de liquidez. As entradas de liquidez com limite máximo correspondem às entradas de liquidez limitadas a 75 % das saídas de liquidez. As instituições podem dispensar deste limite as entradas de liquidez provenientes de depósitos junto de outras instituições que sejam elegíveis para os tratamentos previstos no artigo 113.o, n.os 6 ou 7. As instituições podem dispensar deste limite as entradas de liquidez provenientes de montantes devidos por mutuários e investidores obrigacionistas relacionadas com o empréstimo hipotecário financiado por obrigações elegíveis para o tratamento previsto no artigo 129.o, n.os 4, 5 ou 6 ou pelas obrigações a que se refere o artigo 52.o, n.o 4, da Diretiva 2009/65/CE. As instituições podem isentar as entradas provenientes de empréstimos de fomento que por ela transitaram. Sob reserva da aprovação prévia da autoridade competente responsável pela supervisão em base individual, a instituição pode isentar total ou parcialmente as entradas em que o prestador seja uma instituição-mãe, uma filial da instituição, outra filial da mesma instituição-mãe ou esteja ligada à instituição por uma relação na aceção do artigo 12.o, n.o 1, da Diretiva 83/349/CEE.
2. As entradas de liquidez são medidas durante os 30 dias subsequentes. Incluem apenas entradas contratuais provenientes de posições em risco não vencidas e relativamente às quais a instituição não tenha motivos para esperar um incumprimento num horizonte temporal de 30 dias. As entradas de liquidez são reportadas na totalidade, sendo as seguintes entradas reportadas separadamente:
a)
Os montantes devidos por clientes que não sejam clientes financeiros para efeitos de pagamento de capital são reduzidos em 50 % do seu valor ou num montante correspondente aos compromissos contratuais com esses clientes relativos à extensão do financiamento, consoante o que for mais elevado. Este requisito não se aplica aos montantes devidos em resultado de operações de empréstimo caucionadas e de operações associadas ao mercado de capitais, tal como definidas no artigo 192.o, ponto 3, que sejam garantidos por ativos líquidos nos termos do artigo 416.o a que se refere a alínea d) do presente número.
Em derrogação ao primeiro parágrafo da presente alínea, as instituições que tenham recebido uma das autorizações a que se refere o artigo 424.o, n.o 6, a fim de desembolsarem um empréstimo de fomento a um destinatário final, podem ter em conta uma entrada até ao montante da saída que aplicam à autorização correspondente para prorrogarem esses empréstimos de fomento.
b)
Os montantes devidos em resultado das operações de financiamento a que se refere o artigo 162.o, n.o 3, segundo parágrafo, alínea b), com um prazo de vencimento residual até 30 dias são tidos em conta na totalidade como entradas.
c)
Os ativos sem data de termo contratual definida são tidos em conta com 20 % de entradas, desde que o contrato permita ao banco retirar-se e exigir o pagamento no prazo de 30 dias;
d)
Os montantes devidos em resultado de operações de empréstimo caucionadas e de operações associadas ao mercado de capitais, tal como definidas no artigo 192.o, ponto 3, caso sejam garantidos por ativos líquidos, tal como definidos no artigo 416.o, n.o 1, não são tidos em conta até ao valor dos ativos líquidos, deduzido dos fatores de desconto, e são tidos integralmente em conta relativamente aos montantes remanescentes devidos;
e)
Os montantes devidos em que a instituição devedora trata nos termos do artigo 422.o, n.os 3 e 4, são multiplicados por uma entrada simétrica correspondente;
f)
Os montantes devidos em resultado de posições em títulos de capital de um índice bolsista importante, desde que não sejam contabilizados em duplicado com os ativos líquidos;
g)
Não são tidas em conta as facilidades de crédito ou de liquidez não utilizadas nem quaisquer outras autorizações recebidas.
3. As saídas e as entradas esperadas no horizonte temporal de 30 dias a título dos contratos enumerados no Anexo II são refletidas numa base líquida entre as contrapartes e multiplicadas por 100 % em caso de uma entrada líquida. A base líquida inclui também a dedução líquida das garantias a receber suscetíveis de serem considerados ativos líquidos, ao abrigo do artigo 416.o.
4. Em derrogação do n.o 2, alínea g), as autoridades competentes podem autorizar a aplicação de uma entrada mais elevada, numa base casuística, no que respeita às facilidades de crédito e de liquidez quando estiverem cumulativamente reunidas as seguintes condições:
a)
Existem razões para prever um maior fluxo de entradas, mesmo numa combinação de esforço do mercado e idiossincrático do prestador;
b)
A contraparte é uma instituição-mãe ou uma filial da instituição ou outra filial da mesma instituição-mãe ou está ligada à instituição por uma relação na aceção do artigo 12.o, n.o 1, da Diretiva 83/349/CEE, ou um membro do mesmo regime de proteção institucional a que se refere o artigo 113.o, n.o 7, do presente regulamento ou a instituição central ou um membro de uma rede objeto da dispensa a que se refere o artigo 10.o do presente regulamento;
c)
A contraparte aplica uma saída simétrica correspondente ou mais prudente, em derrogação dos artigos 422.o, 423.o, e 424.o;
d)
A instituição e a contraparte estão estabelecidas no mesmo Estado-Membro.
5. As autoridades competentes podem renunciar à aplicação das condições previstas no n.o4, alínea d), quando for aplicado o artigo 20.o, n.o 1, alínea b). Nesse caso, devem ser satisfeitos os critérios objetivos adicionais estabelecidos no ato delegado a que se refere o artigo 460.o. Quando for autorizada a aplicação desse maior fluxo de entradas, as autoridades competentes informam a EBA do resultado do processo a que se refere o artigo 20.o, n.o 1, alínea b). O preenchimento das condições aplicáveis a esse maior fluxo de entradas é regularmente revisto pelas autoridades competentes.
6. A EBA elabora um projeto de normas técnicas de regulamentação para especificar melhor os critérios objetivos suplementares a que se refere o n.o 5.
A EBA apresenta à Comissão esses projetos de normas técnicas de regulamentação até 1 de janeiro de 2015.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
7. As instituições não reportam entradas provenientes de ativos líquidos reportados nos termos do artigo 416.o que não sejam pagamentos devidos sobre os ativos não refletidos no valor de mercado do ativo.
8. As instituições não reportam entradas decorrentes de quaisquer novas obrigações contraídas.
9. As instituições só têm em conta as entradas de liquidez a receber em países terceiros nos quais existam restrições de transferência ou que estejam expressas em moedas não convertíveis, na medida em que correspondam, respetivamente, a saídas no país terceiro ou na moeda em questão.
Artigo 426.o
Atualização dos futuros requisitos de liquidez
Na sequência da adoção pela Comissão de um ato delegado que especifique o requisito de liquidez nos termos do artigo 460.o, a EBA pode elaborar projetos de normas técnicas de execução para especificar as condições estabelecidas no artigo 421.o, n.o 1, no artigo 422.o,com exceção dos n.os 8, 9 e 10 do referido artigo, e no artigo 424.o, a fim de ter em conta as normas acordadas a nível internacional.
São conferidas à Comissão competências para adotar as normas técnicas de execução a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
TÍTULO III
REPORTE SOBRE O FINANCIAMENTO ESTÁVEL
Artigo 427.o
Elementos que proporcionam um financiamento estável
1. As instituições reportam às autoridades competentes, de acordo com os requisitos de reporte estabelecidos no artigo 415.o, n.o 1, e com os formatos de reporte uniformes a que se refere o artigo 415.o, n.o 3, os seguintes elementos e respetivas componentes, a fim de permitir a avaliação da disponibilidade de financiamento estável:
a)
Fundos próprios após aplicação das deduções, se for caso disso;
i)
instrumentos de fundos próprios de nível 1,
ii)
instrumentos de fundos próprios de nível 2,
iii)
outras ações preferenciais e instrumentos de capital que ultrapassem o montante autorizado de fundos próprios de nível2 e com prazo de vencimento efetivo igual ou superior a um ano;
b)
Os seguintes passivos não incluídos na alínea a):
i)
depósitos de retalho elegíveis para o tratamento previsto no artigo 421.o, n.o 1,
ii)
depósitos de retalho elegíveis para o tratamento previsto no artigo 421.o, n.o 2,
iii)
depósitos elegíveis para o tratamento previsto no artigo 422.o, n.os 3 e 4,
iv)
de entre os depósitos a que se refere a subalínea iii), aqueles que estão sujeitos a um sistema de garantia de depósitos, nos termos da Diretiva 94/19/CE, ou a um sistema de garantia de depósitos equivalente num país terceiro nos termos do artigo 421.o, n.o 2,
v)
de entre os depósitos a que se refere a subalínea iii), aqueles que estão abrangidos pelo artigo 422.o, n.o 3, alínea b),
vi)
de entre os depósitos a que se refere a subalínea iii), aqueles que estão abrangidos pelo artigo 422.o, n.o 3, alínea d),
vii)
montantes depositados não abrangidos pelas subalíneas i), ii) ou iii), se não forem depositados por clientes financeiros,
viii)
todos os fundos obtidos de clientes financeiros;
ix)
em separado, para os montantes abrangidos pelas subalíneas vii) e viii), respetivamente, os fundos provenientes de operações de empréstimo caucionadas e de operações associadas ao mercado de capitais, tal como definidas no artigo 192.o, ponto 3:
-
garantidos por ativos suscetíveis de serem considerados ativos líquidos de acordo com o artigo 416.o;
-
garantidos por quaisquer outros ativos,
x)
passivos resultantes de valores mobiliários emitidos elegíveis para o tratamento previsto no artigo 129.o, n.os 4 ou 5, ou a que se refere o artigo 52.o, n.o 4, da Diretiva 2009/65/CE,
xi)
outros passivos a seguir indicados, resultantes de valores mobiliários emitidos que não sejam abrangidos pela alínea a):
-
passivos resultantes de valores mobiliários emitidos com prazo de vencimento efetivo igual ou superior a um ano,
-
passivos resultantes de valores mobiliários emitidos com prazo de vencimento efetivo inferior a um ano,
xii)
todos os outros passivos.
2. Se for caso disso, todos os elementos são apresentados nos cinco escalões seguintes, segundo a data mais próxima da data de vencimento e a primeira data em que possam ser contratualmente exigidos:
a)
No prazo de três meses;
b)
Entre três e seis meses;
c)
Entre seis e nove meses;
d)
Entre nove e doze meses;
e)
Após doze meses.
Artigo 428.o
Elementos que requerem um financiamento estável
1. A menos que sejam deduzidos aos fundos próprios, são reportados separadamente às autoridades competentes os seguintes elementos, a fim de permitir a avaliação das necessidades de financiamento estável:
a)
Os ativos suscetíveis de serem considerados ativos líquidos de acordo com o artigo 416.o, discriminados por tipo de ativo;
b)
Os valores mobiliários e instrumentos do mercado monetário a seguir indicados, não incluídos na alínea a):
i)
ativos elegíveis para o grau 1 da qualidade de crédito nos termos do artigo 122.o,
ii)
ativos elegíveis para o grau 2 da qualidade de crédito nos termos do artigo 122.o,
iii)
outros ativos;
c)
Os títulos de capital de entidades não financeiras que integrem um índice importante numa bolsa reconhecida;
d)
Outros títulos de capital;
e)
Ouro;
f)
Outros metais preciosos.
g)
Empréstimos e montantes a receber não renováveis, reportando separadamente aqueles cujos mutuários sejam:
i)
pessoas singulares que não sejam empresários em nome individual nem sociedades unipessoais,
ii)
PME elegíveis para a classe de risco sobre a carteira de retalho nos termos do Método Padrão ou do Método IRB para o risco de crédito, ou sobre uma empresa elegível para o tratamento previsto no artigo 153.o, n.o 4, se o depósito agregado efetuado por esse cliente ou grupo de clientes ligados entre si for inferior a 1 milhão de euros,
iii)
entidades soberanas, bancos centrais e entidades do setor público,
iv)
clientes não referidos nas subalíneas i) e ii) que não sejam clientes financeiros,
v)
clientes não referidos nas subalíneas i), ii) e iii) que sejam clientes financeiros e destes, separadamente, os que sejam instituições de crédito e outros clientes financeiros;
h)
Empréstimos e montantes a receber não renováveis a que se refere a alínea g) e destes, separadamente, os que sejam:
i)
garantidos por imóveis para fins comerciais,
ii)
garantidos por imóveis destinados à habitação,
iii)
cofinanciados (pass-through) através de obrigações elegíveis para o tratamento previsto no artigo 129.o, n.os 4 ou 5, ou através das obrigações a que se refere o artigo 52.o, n.o, da Diretiva 2009/65/CE;
i)
Derivados a receber;
j)
Todos os outros ativos;
k)
Facilidades de crédito autorizadas e não utilizadas que possam ser consideradas de "risco médio" ou "risco médio/baixo", nos termos do Anexo I.
2. Se for caso disso, todos os elementos são apresentados discriminados pelos cinco escalões a que se refere o artigo 427.o, n.o 2.
PARTE VII
ALAVANCAGEM
Artigo 429o
Cálculo do rácio de alavancagem
1. As instituições calculam o seu rácio de alavancagem de acordo com a metodologia estabelecida nos n.os 2 a 11.
2. O rácio de alavancagem é calculado dividindo a medida de fundos próprios de uma instituição pela medida da exposição total dessa instituição, sendo expresso em percentagem.
As instituições calculam o rácio de alavancagem como a média aritmética simples dos rácios de alavancagem mensais ao longo de um trimestre.
3. Para efeitos do disposto no n.o 2, a medida de fundos próprios a considerar corresponde aos fundos próprios de nível 1.
4. A medida da exposição total corresponde à soma dos valores das posições em risco de todos os ativos e elementos extrapatrimoniais não deduzidos aquando da determinação da medida de fundos próprios a que se refere o n.o 3.
Sempre que as instituições incluam uma entidade do setor financeiro na qual tenham um investimento significativo de acordo com o artigo 43.o na sua consolidação em conformidade com o quadro contabilístico aplicável, mas não na sua consolidação prudencial, nos termos da Parte I, Título II, Capítulo 2, determinam o valor da posição em risco para o investimento significativo não de acordo com o n.o 5, alínea a), do presente artigo, mas multiplicando o montante definido no primeiro parágrafo, na alínea a), pelo fator definido no primeiro parágrafo, alínea b):
a)
A soma dos valores das posições em risco de todas as posições em risco da entidade do setor financeiro em que é detido o investimento significativo;
b)
Em relação a todas as detenções diretas, indiretas e sintéticas da instituição de instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 da entidade do setor financeiro, o montante total desses elementos não deduzidos por força do artigo 47.o e do artigo 48.o, n.o 1, alínea b), dividido pelo montante total desses elementos.
5. As instituições determinam o valor das posições em risco dos ativos de acordo com os seguintes princípios:
a)
Os valores das posições em risco dos ativos, excluindo os contratos enumerados no Anexo II e os derivados de crédito, correspondem aos valores das posições em risco nos termos do primeiro período do artigo 111.o, n.o 1;
b)
As cauções de natureza real ou financeira, as garantias e as reduções do risco de crédito que sejam adquiridas não são utilizadas para reduzir os valores das posições em risco dos ativos;
c)
Os empréstimos não são compensados com depósitos;
6. As instituições determinam o valor da posição em risco dos contratos enumerados no Anexo II e dos derivados de crédito, incluindo os extrapatrimoniais, de acordo com o método estabelecido no Artigo 274.o.
Ao determinarem o valor da posição em risco dos contratos enumerados no Anexo II e dos derivados de crédito, as instituições têm em conta os efeitos dos contratos de novação e de outros acordos de compensação, com exceção dos acordos de compensação contratual entre produtos, nos termos do artigo 295.o.
7. Em derrogação do n.o 6, as instituições só podem utilizar o método estabelecido no artigo 275.o para determinar o valor da posição em risco dos contratos enumerados no Anexo II, pontos 1 e 2, se utilizarem também esse método para determinar o valor da posição em risco desses contratos para efeitos do cumprimento dos requisitos de fundos próprios estabelecidos no artigo 92.o.
8. Ao determinarem o risco de crédito potencial futuro dos derivados de crédito, as instituições aplicam os princípios estabelecidos no artigo 299.o, n.o 2, a todos os seus derivados de crédito e não apenas aos incluídos na carteira de negociação.
9. As instituições determinam o valor das posições em risco de operações de recompra, contração ou concessão de empréstimos de valores mobiliários ou de mercadorias, operações de liquidação longa e operações de empréstimo com imposição de margens, incluindo as operações extrapatrimoniais, nos termos do artigo 220.o, n.os 1 a 3 e artigo 222.o, e têm em conta os efeitos dos acordos-quadro de compensação, excetuando os acordos de compensação contratual entre produtos, nos termos do artigo 206.o, n.o 1.
10. As instituições determinam o valor da posição em risco dos elementos extrapatrimoniais, com exceção dos elementos a que se referem os n.os 6 e 9 do presente artigo, nos termos do artigo 111.o, n.o 1, sob reserva das alterações a seguir indicadas dos fatores de conversão enumerados naquele artigo:
a)
O fator de conversão a aplicar ao valor nominal para as facilidades de crédito não utilizadas, que possam ser incondicionalmente canceladas em qualquer momento, sem aviso prévio, a que se refere Anexo I, ponto 4, alíneas a) e b), é de 10 %;
b)
O fator de conversão para os elementos extrapatrimoniais de risco médio/baixo relativos ao financiamento do comércio a que se refere o Anexo I, ponto 3, alínea a), e para os elementos extrapatrimoniais relativos aos créditos à exportação que beneficiam de apoio oficial a que se refere o Anexo I, ponto 3, alínea b), subalínea i), é de 20 %;
c)
O fator de conversão para os elementos extrapatrimoniais de risco médio relativos ao financiamento do comércio a que se refere o Anexo I, ponto 2, alínea a), e alínea b), subalínea i), e para os elementos extrapatrimoniais relativos aos créditos à exportação que beneficiam de apoio oficial a que se refere o Anexo I, ponto 2, alínea b), subalínea ii), é de 50 %;
d)
O fator de conversão para todos os outros elementos extrapatrimoniais enumerados no Anexo I é de 100 %.
11. Se, de acordo com os princípios contabilísticos geralmente aceites, os ativos fiduciários forem reconhecidos no balanço, nos termos do artigo 10.o da Diretiva 86/635/CEE, esses ativos podem ser excluídos do total das posições em risco do rácio de alavancagem, desde que satisfaçam os critérios de não reconhecimento previstos pela norma internacional de contabilidade (IAS) 39, consoante aplicável nos termos do Regulamento (CE) n.o 1606/2002, e, se for caso disso, os critérios de não consolidação previstos pela norma internacional de informação financeira (IFRS) 10, consoante aplicável nos termos desse mesmo regulamento.
Artigo 430.o
Requisito de reporte
1. As instituições enviam às autoridades competentes todas as informações necessárias sobre o rácio de alavancagem e respetivas componentes, de acordo com o artigo 429.o. As autoridades competentes têm em consideração essas informações ao exercerem a supervisão a que se refere o artigo 97o da Diretiva 2013/36/UE.
As instituições enviam também às autoridades competentes as informações solicitadas para efeitos de preparação do relatório a que se refere o artigo 511.o
As autoridades competentes enviam à EBA, mediante pedido desta, as informações que receberem das instituições, para lhe permitir efetuar a análise a que se refere o artigo 511.o.
2. A EBA elabora projetos de normas técnicas de execução para determinar o modelo uniforme de reporte, as respetivas instruções de utilização, a frequência e as datas de reporte, bem como as soluções TI, para efeitos do requisito de reporte previsto no n.o 1.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 1 de Fevereiro de 2015.
São conferidas à Comissão competências para adotar as normas técnicas de execução a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
PARTE VIII
DIVULGAÇÃO DE INFORMAÇÕES POR PARTE DAS INSTITUIÇÕES
TÍTULO I
PRINCÍPIOS GERAIS
Artigo 431.o
Âmbito dos requisitos de divulgação
1. As instituições divulgam publicamente as informações previstas no Título II, sob reserva do disposto no artigo 432.o.
2. O reconhecimento, por parte das autoridades competentes, dos instrumentos e metodologias referidos no Título III, nos termos da Parte III, está sujeito a divulgação pública, por parte das instituições, das informações aí previstas.
3. As instituições adotam uma política formal destinada a dar cumprimento aos requisitos em matéria de divulgação de informações previstos na presente parte e dotam-se de políticas destinadas a avaliar a adequação da sua divulgação de informações, incluindo a respetiva verificação e frequência. As instituições dotam-se também de políticas destinadas a avaliar se as informações transmitidas aos participantes no mercado sobre o seu perfil de risco são completas.
Caso essas informações não proporcionem aos participantes no mercado informações completas sobre o seu perfil de risco, as instituições divulgam publicamente as informações necessárias para além das exigidas no n.o 1. No entanto, apenas são obrigadas a divulgar informações relevantes e não informações reservadas ou confidenciais, nos termos do artigo 432.o.
4. As instituições justificam, se tal lhes for solicitado, as suas decisões em matéria de notação às PME e a outras empresas que solicitem crédito, fornecendo uma justificação por escrito, mediante pedido. Os custos administrativos dessa justificação são proporcionados à dimensão do empréstimo.
Artigo 432.o
Informações não relevantes, reservadas ou confidenciais
1. As instituições podem omitir uma ou mais das divulgações enumeradas no Título II se as informações por elas prestadas não forem consideradas relevantes, exceto no que se refere às divulgações previstas no artigo 435.o, n.o 2, alínea c), no artigo 437.o e no artigo 450.o.
As informações a divulgar são consideradas relevantes se a sua omissão ou apresentação incorreta for suscetível de alterar ou influenciar a apreciação ou a decisão de um utilizador que nelas se baseie para tomar decisões económicas.
Até 31 de dezembro de 2014, a EBA emite orientações, nos termos do artigo 16.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010, sobre o modo como as instituições têm de aplicar a noção de relevância relativamente aos requisitos de divulgação do Título II.
2. As instituições podem também omitir um ou mais dos elementos informativos incluídos nas divulgações enumeradas nos Títulos II e III, se esses elementos incluírem informações consideradas reservadas ou confidenciais, nos termos dos n.os 2 e 3, exceto no que se refere às divulgações previstas nos artigos 437.o e 450.o.
As informações são consideradas reservadas se a sua divulgação pública prejudicar a posição concorrencial da instituição. Nesta situação incluem-se, nomeadamente, informações relativas a produtos ou sistemas que, se partilhadas com concorrentes, conduziriam à redução do valor dos investimentos da instituição nos domínios em causa.
As informações são consideradas confidenciais se existirem obrigações relativamente a clientes ou relações com outras contrapartes que vinculem a instituição a um dever de confidencialidade.
Até 31 de dezembro de 2014, a EBA emite orientações, nos termos do artigo 16.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010, sobre o modo como as instituições têm de aplicar a noção de reserva e confidencialidade relativamente aos requisitos de divulgação dos Títulos II e III.
3. Nos casos excecionais a que se refere o n.o 2, a instituição em causa menciona, na sua divulgação de informações, o facto de não serem divulgados determinados elementos de informação e a razão da não divulgação, e publica informações de caráter mais geral sobre a matéria objeto do requisito de divulgação, a menos que esses elementos devam ser classificados como reservados ou confidenciais.
4. Os n.os 1, 2 e 3, não prejudicam o âmbito da responsabilidade por não divulgação de informações relevantes.
Artigo 433.o
Frequência da divulgação
As instituições publicam as informações exigidas pela presente parte pelo menos uma vez por ano.
As informações divulgadas anualmente são publicadas na data de publicação das demonstrações financeiras.
As instituições avaliam a necessidade de publicar uma parte ou a totalidade das informações divulgadas com uma periodicidade superior à anual, à luz das características relevantes das suas atividades, como a escala das operações, a gama de atividades, a presença em diferentes países, o envolvimento em diferentes setores financeiros e a participação em mercados financeiros e sistemas de pagamento, liquidação e compensação internacionais. Essa análise deve dar especial atenção à possível necessidade de uma divulgação mais frequente dos elementos de informação estabelecidos no artigo 437.o e nas alíneas c) a f) do artigo 438.o e das informações sobre as posições em risco e outros elementos propensos a alterações rápidas.
Até 31 de dezembro de 2014, a EBA, nos termos do artigo 16.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010, emite orientações sobre as instituições que avaliam as divulgações mais frequentes previstas nos Títulos II e III.
Artigo 434.o
Meios de divulgação
1. As instituições podem determinar o meio de comunicação, o local e as formas de verificação destinadas a garantir o cumprimento efetivo dos requisitos de divulgação previstos na presente parte. Na medida do possível, todas as divulgações de informações são efetuadas num único meio de comunicação ou local. Se um elemento de informação similar for divulgado em dois ou mais meios de comunicação, é incluída em cada meio de comunicação uma referência à informação similar nos outros meios de comunicação.
2. Pode considerar-se que a divulgação de informações equivalentes, efetuada pelas instituições por força de requisitos em matéria de contabilidade, admissão à cotação ou outros, dão cumprimento ao disposto na presente parte. Se as divulgações de informações não forem incluídas nas demonstrações financeiras, as instituições indicam nas demonstrações financeiras, de forma inequívoca, onde podem ser encontradas.
TÍTULO II
CRITÉRIOS TÉCNICOS EM MATÉRIA DE TRANSPARÊNCIA E DIVULGAÇÃO DE INFORMAÇÕES
Artigo 435.o
Objetivos e políticas em matéria de gestão de risco
1. As instituições divulgam os seus objetivos e políticas em matéria de gestão do risco relativamente a cada categoria específica de riscos, incluindo os riscos referidos no presente título. Essas divulgações incluem:
a)
As estratégias e processos de gestão desses riscos;
b)
A estrutura e organização da unidade relevante de gestão do risco, incluindo informações sobre sua autoridade e estatuto, ou outras disposições adequadas;
c)
O âmbito e a natureza dos sistemas de reporte e de medição de riscos;
d)
As políticas de cobertura e de redução de riscos e as estratégias e processos de controlar em permanência a eficácia das operações de cobertura e dos fatores de redução de riscos.
e)
Uma declaração aprovada pelo órgão de administração sobre a adequação das medidas de gestão de risco da instituição, que garanta que os sistemas de gestão do risco implementados são adequados face ao perfil e à estratégia da instituição;
f)
Uma declaração concisa em matéria de risco, aprovada pelo órgão de administração, que descreva de forma resumida o perfil de risco geral da instituição associado à estratégia empresarial. Esta declaração inclui rácios e valores fundamentais que proporcionem às partes interessadas externas uma visão abrangente da gestão do risco da instituição, incluindo a forma como o perfil de risco da instituição interage com a tolerância de risco definida pelo órgão de administração.
2. As instituições divulgam as seguintes informações, incluindo atualizações com uma periodicidade pelo menos anual, no que respeita ao sistema de governo:
a)
O número de cargos exercidos pelos membros do órgão de administração;
b)
A política de recrutamento dos membros do órgão de administração e os respetivos conhecimentos, capacidades e competências técnicas efetivas;
c)
A política de diversificação em relação à seleção dos membros do órgão de administração, os seus objetivos e todas as metas relevantes estabelecidas no âmbito dessa política, bem como a medida em que esses objetivos e metas foram atingidos;
d)
Se a instituição constituiu ou não uma comissão de risco autónoma e a frequência com que a mesma se reuniu;
e)
A descrição do fluxo de informações sobre risco para o órgão de administração.
Artigo 436.o
Âmbito de aplicação
As instituições divulgam as seguintes informações relativamente ao âmbito de aplicação do disposto no presente regulamento, nos termos da Diretiva 2013/36/UE:
a)
A designação da instituição à qual se aplicam os requisitos previstos no presente regulamento;
b)
A especificação das diferenças ao nível da base de consolidação para efeitos contabilísticos e prudenciais, incluindo uma descrição sintética das entidades abrangidas em cada âmbito, indicando se as mesmas são:
i)
totalmente consolidadas,
ii)
consolidadas numa base proporcional,
iii)
deduzidas aos fundos próprios,
iv)
nem consolidadas nem objeto de dedução;
c)
Quaisquer impedimentos significativos, de direito ou de facto, atuais ou previsíveis, a uma transferência tempestiva de fundos próprios ou ao pronto reembolso de passivos entre a empresa-mãe e as suas filiais;
d)
O montante agregado pelo qual os fundos próprios efetivos são inferiores aos requeridos em todas as filiais não incluídas na consolidação, e a designação dessas filiais;
e)
Se for caso disso, as circunstâncias necessárias para se aplicar o disposto nos artigos 7.o e 9.o.
Artigo 437.o
Fundos próprios
1. As instituições divulgam as seguintes informações no que respeita aos seus fundos próprios:
a)
Uma reconciliação integral dos elementos de fundos próprios principais de nível 1, de fundos próprios adicionais de nível 1, de fundos próprios de nível 2 e dos filtros e deduções aplicados por força dos artigos 32.o a 35.o, 36.o, 56.o, 66.o e 79.o aos fundos próprios da instituição e o balanço que integra as demonstrações financeiras auditadas da instituição;
b)
Uma descrição das principais características dos instrumentos de fundos próprios principais de nível 1, de fundos próprios adicionais de nível 1, e de fundos próprios de nível 2 emitidos pela instituição;
c)
Os termos e condições integrais relativos a todos os instrumentos de fundos próprios principais de nível 1, de fundos próprios adicionais de nível 1, e de fundos próprios de nível 2;
d)
Divulgação separada da natureza e dos montantes dos seguintes elementos:
i)
cada um dos filtros prudenciais aplicados por força dos artigos 32.o a 352.o,
ii)
cada uma das deduções efetuadas por força dos artigos 36.o, 56.o e 66.o,
iii)
os elementos não deduzidos nos termos dos artigos 47.o, 48.o, 56.o, 66.o e 79.o;
e)
Uma descrição de todas as restrições aplicadas ao cálculo dos fundos próprios, nos termos do presente regulamento e dos instrumentos, filtros prudenciais e deduções a que essas restrições se aplicam;
f)
Se as instituições divulgarem rácios de fundos próprios calculados com base em elementos dos fundos próprios determinados numa base diferente da prevista no presente regulamento, uma explicação exaustiva da base de cálculo desses rácios.
2. A EBA elabora projetos de normas técnicas de execução para especificar modelos uniformes de divulgação de informações a título das alíneas a), b), d) e e) do n.o 1.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 1 de Fevereiro de 2015.
São conferidas à Comissão competências para adotar as normas técnicas de execução a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 438.o
Requisitos de fundos próprios
As instituições divulgam as seguintes informações no que respeita ao respetivo cumprimento dos requisitos estabelecidos no artigo 92.o do presente regulamento e no artigo 73.o da Diretiva 2013/36/UE:
a)
Uma síntese do método utilizado pela instituição para avaliar a adequação do seu capital interno em matéria de sustentação das atividades atuais e futuras;
b)
A pedido da autoridade competente relevante, o resultado do processo de avaliação interno da adequação dos fundos próprios da instituição, incluindo a composição do requisito de fundos próprios adicionais com base no processo de supervisão a que se refere o artigo 104.o, n.o1, alínea a), da Diretiva 2013/36/UE.
c)
Relativamente às instituições que calculam os montantes das posições ponderadas pelo risco nos termos do Título II, Parte III, Capítulo 2, 8 % dos montantes das posições ponderadas pelo risco para cada uma das classes de risco especificadas a que se refere o artigo 112.o;
d)
Relativamente às instituições que calculam os montantes das posições ponderadas pelo risco nos termos do Título II, Parte III, Capítulo 3, 8 % dos montantes das posições ponderadas pelo risco para cada uma das classes de risco especificadas a que se refere o artigo 147.o. No caso da classe de risco sobre a carteira de retalho, este requisito aplica-se a cada uma das categorias de riscos a que correspondem as diferentes correlações previstas no artigo 154.o, n.os 1 a 4. No caso da classe de risco ‧ações‧, este requisito aplica-se a:
i)
Cada um dos métodos previstos no artigo 155.o;
ii)
Posições em risco transacionadas em bolsa, posições em risco sobre private equity, incluídas em carteiras suficientemente diversificadas, bem como outras posições em risco;
iii)
Posições em risco objeto de um regime transitório de supervisão relativamente a requisitos de fundos próprios;
iv)
Posições em risco sujeitas a disposições de salvaguarda de direitos adquiridos no que diz respeito a requisitos de fundos próprios;
e)
Requisitos de fundos próprios, calculados nos termos do artigo 92.o, n.o 3, alíneas b) e c);
f)
Requisitos de fundos próprios, calculados nos termos da Parte III, Título III, Capítulos 2, 3 e 4, e divulgados separadamente.
As instituições que calculam os montantes das posições ponderadas pelo risco nos termos do artigo 1538.o, n.o 5, ou do artigo 155.o, n.o 2, divulgam as posições em risco afetas a cada categoria do Quadro 1 do artigo 153.o, ou a cada ponderador de risco a que se refere o artigo 155.o, n.o 2.
Artigo 439.o
Posições em risco de crédito de contraparte
As instituições divulgam as seguintes informações relativas às suas posições em risco de crédito de contraparte a que se refere a Parte III, Título II, Capítulo 6:
a)
Uma descrição da metodologia utilizada para afetar o capital interno e fixar os limites das posições em risco de crédito de contraparte;
b)
Uma descrição das políticas destinadas a assegurar a obtenção de garantias e a estabelecer as reservas de crédito;
c)
Uma descrição das políticas relativas aos riscos de correlação desfavorável;
d)
Uma descrição do impacto do montante das garantias que a instituição teria de prestar em caso de degradação da sua notação de crédito;
e)
O montante positivo bruto dos contratos calculado em termos do justo valor, os benefícios em termos de compensação, o risco de crédito corrente após compensação, as cauções detidas e o risco de crédito líquido relativo aos instrumentos derivados. Este risco de crédito líquido consiste no risco de crédito relativo às operações de derivados, tendo em conta tanto os benefícios dos acordos de compensação que têm força executiva como os acordos de garantia;
f)
Medidas para o montante da posição em risco ao abrigo dos métodos definidos na Parte III, Título III Capítulo 6, secções 3 a 6, consoante o método aplicável;
g)
O valor nocional das coberturas baseadas em derivados do crédito e a repartição dos atuais riscos de crédito por tipos de exposição;
h)
Os montantes nocionais das operações de derivados de crédito, discriminados em função da utilização no âmbito da carteira de crédito da instituição e das atividades de intermediação, incluindo a distribuição dos produtos de derivados de crédito, e a repartição das proteções adquiridas e vendidas por grupos de produtos de derivados de crédito;
i)
A estimativa do valor de α, caso a instituição tenha recebido autorização das autoridades competentes para estimar este valor.
Artigo 440.o
Reservas prudenciais de fundos próprios
1. As instituições divulgam as seguintes informações em relação ao cumprimento do requisito de constituição de uma reserva contracíclica de fundos próprios a que se refere o Título VII, Capítulo 4, da Diretiva 2013/36/UE:
a)
A distribuição geográfica das suas posições em risco de crédito relevantes para o cálculo da sua reserva contracíclica de fundos próprios;
b)
O montante da sua reserva contracíclica de fundos próprios.
2. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar os requisitos de divulgação previstos no n.o 1.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 31 de dezembro de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 441.o
Indicadores de importância sistémica global
1. As instituições identificadas como Instituições de Importância Sistémica Global (G-SII) nos termos do artigo 131.o da Diretiva 2013/36/UE divulgam, anualmente, os valores dos indicadores utilizados para determinar a pontuação das instituições nos termos da metodologia de identificação a que se refere esse artigo.
2. A EBA elabora projetos de normas técnicas de execução para especificar os formatos uniformes e as datas para efeitos das divulgações a que se refere o n.o 1. Ao elaborar essas normas técnicas, a EBA tem em conta as normas internacionais.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 1 de julho de 2014.
São conferidas à Comissão competências para adotar as normas técnicas de execução a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 442.o
Ajustamentos para risco de crédito
As instituições divulgam as seguintes informações relativas às suas posições em risco de crédito e em risco de redução dos montantes a receber:
a)
As definições, para efeitos contabilísticos, de crédito vencido e de crédito objeto de imparidade;
b)
Uma descrição das abordagens e dos métodos adotados para determinação dos ajustamentos para risco específico e geral de crédito;
c)
O montante total das posições em risco, após compensação contabilística e sem ter em conta os efeitos decorrentes da redução do risco de crédito, bem como o montante médio das posições em risco ao longo do período, repartidos pelos diferentes tipos de classes de risco;
d)
A distribuição geográfica das posições em risco, repartida em domínios significativos por classes relevantes de riscos, sendo, se for caso disso, objeto de maior pormenorização;
e)
A distribuição das posições em risco por setor e por tipo de contraparte, repartida por classes de risco, incluindo a especificação da posição em risco sobre PME sendo, se for caso disso, objeto de maior pormenorização;
f)
A repartição do prazo de vencimento residual de todas as posições em risco, repartidas por classes de risco, sendo, se for caso disso, objeto de maior pormenorização;
g)
Por setor ou tipo de contraparte relevante, o montante de:
i)
posições objeto de imparidade e posições em risco vencidas, apresentadas separadamente,
ii)
ajustamentos para risco específico e geral de crédito,
iii)
requisitos dos ajustamentos para risco específico e geral de crédito durante o período de reporte;
h)
O montante das posições em risco objeto de imparidade e posições em risco vencidas, apresentados separadamente, repartido pelas zonas geográficas significativas, incluindo, se for possível, os montantes dos ajustamentos para risco específico e geral de crédito relacionados com cada zona geográfica;
i)
A reconciliação das alterações nos ajustamentos para risco específico e geral de crédito relativas a posições em risco com imparidade, apresentada separadamente. As informações incluem o seguinte:
i)
uma descrição do tipo de ajustamentos para risco específico e geral de crédito,
ii)
os saldos iniciais,
iii)
os montantes constituídos para fazer face aos ajustamentos para risco de crédito durante o período de reporte;
iv)
Os montantes constituídos ou utilizados relativamente a perdas prováveis e estimadas em relação às posições em risco durante o período de reporte, quaisquer outros ajustamentos, nomeadamente os determinados com base em diferenças cambiais, concentração de atividades, aquisições e alienações de filiais e transferências entre ajustamentos para risco de crédito;
v)
Os saldos finais.
Os ajustamentos para risco específico de crédito e os montantes recuperados registados diretamente na demonstração de resultados são apresentados separadamente.
Artigo 443.o
Ativos livres de encargos
Até 30 de junho de 2014, a EBA emite orientações que especifiquem a divulgação de ativos livres de encargos, tendo em conta a Recomendação ESRB/2012/2 do Comité Europeu do Risco Sistémico, de 20 de dezembro de 2012, sobre o financiamento das instituições de crédito e em especial a Recomendação D - Transparência de mercado em matéria de ónus sobre ativos. Essas orientações são adotadas nos termos do artigo 16.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar a divulgação do valor de balanço por classe de risco e discriminado por qualidade dos ativos, e o montante total do balanço que está livre de encargos, tendo em conta a Recomendação (ESRB/2012/2 e na condição de a EBA considerar no seu relatório que essa divulgação adicional fornece informações fiáveis e pertinentes.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 1 de janeiro de 2016.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 444.o
Recurso às ECAI
As instituições que calculam os montantes das posições ponderadas pelo risco nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 2, divulgam as seguintes informações para cada uma das classes de risco especificadas no artigo 112.o:
a)
As denominações das ECAI e das agências de crédito à exportação (ACE) designadas e as razões subjacentes a quaisquer alterações;
b)
As classes de risco relativamente às quais se recorre a uma ECAI ou ACE;
c)
Uma descrição do processo utilizado para transferir as avaliações de crédito do emitente e das emissões para rubricas não incluídas na carteira de negociação;
d)
A relação entre a notação externa de cada uma das ECAI ou ACE designadas e os graus da qualidade de crédito descritos na Parte III, Título II, Capítulo 2, tendo em conta que estas informações não têm de ser divulgadas caso a instituição respeite a relação padrão publicada pela EBA;
e)
Os valores das posições em risco e os valores das posições em risco após a redução do risco de crédito associada a cada grau da qualidade de crédito previsto na Parte III, Título II, Capítulo 2, bem como os valores deduzidos aos fundos próprios.
Artigo 445.o
Exposição a risco de mercado
As instituições que calculam os respetivos requisitos de fundos próprios nos termos do artigo 92.o, n.o 3, alíneas b) e c), divulgam separadamente esses requisitos relativamente a cada risco referido nessas disposições. Além disso, o requisito de fundos próprios aplicável ao risco específico de taxa de juro de posições de titularização é divulgado separadamente.
Artigo 446.o
Risco operacional
As instituições divulgam os métodos de análise dos requisitos de fundos próprios relativamente ao risco operacional que lhe são aplicáveis; uma descrição da metodologia estabelecida no artigo 301.o, n.o 2, se utilizado pela instituição, incluindo uma análise dos fatores internos e externos relevantes considerados no método de avaliação da instituição e, no caso de uma utilização parcial, o âmbito e a cobertura das diferentes metodologias utilizadas.
Artigo 447.o
Posições em risco sobre ações não incluídas na carteira de negociação
As instituições divulgam as seguintes informações relativamente às posições em risco sobre ações não incluídas na carteira de negociação:
a)
A diferenciação das posições em risco por objetivos, incluindo a obtenção de mais-valias e razões estratégicas, e uma descrição global das técnicas contabilísticas e das metodologias de avaliação utilizadas, incluindo os pressupostos fundamentais e as práticas que afetam as avaliações, assim como quaisquer alterações significativas destas práticas;
b)
O valor de balanço, o justo valor e, relativamente às ações negociadas na bolsa, uma comparação com o preço de mercado, quando for significativamente diferente do justo valor;
c)
Os tipos, natureza e montantes das posições em risco transacionadas em bolsa, das posições em risco sobre private equity em carteiras suficientemente diversificadas, bem como outras posições em risco;
d)
O valor acumulado dos ganhos ou perdas realizados decorrentes das vendas e liquidações verificadas no período; e
e)
O montante total dos ganhos ou perdas não realizados, o montante total de ganhos ou perdas latentes associados a reavaliações e quaisquer destes montantes incluídos nos fundos próprios de base ou nos fundos próprios complementares;
Artigo 448o
Exposições ao risco de taxa de juro sobre posições não incluídas na carteira de negociação
As instituições divulgam as seguintes informações sobre as suas exposições ao risco de taxa de juro para as posições não incluídas na carteira de negociação:
a)
A natureza do risco de taxa de juro e os pressupostos fundamentais (incluindo os pressupostos relativos aos adiantamentos de empréstimos e a evolução dos depósitos sem prazo de vencimento) e a frequência da medição do risco de taxa de juro;
b)
A variação nos ganhos, no valor económico ou noutra medida relevante utilizada pela gestão para avaliar o efeito de choques de aumento ou de redução das taxas, de acordo o método utilizado pela gestão para medir o risco de taxa de juro, repartido por moeda.
Artigo 449.o
Risco associado a posições de titularização
As instituições que calculam os montantes das posições ponderadas pelo risco nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 5, ou os requisitos de fundos próprios nos termos dos artigos 337.o ou 338.o, divulgam as seguintes informações, se for caso disso, separadamente para os elementos da sua carteira de negociação e extra carteira de negociação:
a)
Uma descrição dos objetivos da instituição em relação às atividades de titularização;
b)
A natureza de outros riscos, incluindo o risco de liquidez inerente aos ativos titularizados;
c)
O tipo de riscos em termos de senioridade das posições de titularização subjacentes e em termos dos ativos subjacentes a estas últimas posições de titularização assumidas e retidas com a atividade de retitularização;
d)
Os diferentes papéis desempenhados pela instituição no processo de titularização;
e)
Uma indicação do grau de envolvimento da instituição em cada um dos papéis a que se refere a alínea d);
f)
Uma descrição dos processos instituídos para acompanhar alterações do risco de crédito e de mercado das posições de titularização, incluindo a forma como o comportamento dos impactos subjacentes afeta as posições de titularização e uma descrição de como esses processos diferem no que se refere a posições de retitularização;
g)
Uma descrição da política da instituição em matéria de utilização de operações de cobertura e da proteção pessoal de crédito com vista a reduzir o risco das posições de titularização e de retitularização retidas, incluindo a identificação das contrapartes de cobertura materiais por tipo relevante de exposição;
h)
Os métodos de cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco que a instituição aplica às suas atividades de titularização, incluindo os tipos de posições em risco de titularização aos quais é aplicável cada método;
i)
Os tipos de EOET que a instituição, como patrocinadora, utiliza para titularizar posições em risco de terceiros, incluindo se, de que modo e até que ponto a instituição está exposta a essas EOET, separadamente para as posições em risco patrimoniais e extrapatrimoniais, bem como uma lista das entidades que a instituição gere ou aconselha e que investem quer nas posições de titularização titularizadas pela instituição quer em EOET por ela patrocinadas;
j)
Uma síntese das políticas contabilísticas da instituição em matéria de atividades de titularização, nomeadamente:
i)
se as operações são tratadas como vendas ou como financiamentos,
ii)
o reconhecimento dos ganhos nas vendas,
iii)
os métodos, os pressupostos fundamentais, as contribuições e as variações relativamente ao período anterior utilizados para avaliar posições de titularização,
iv)
o tratamento das titularizações sintéticas, caso não sejam abrangidas por outras políticas contabilísticas,
v)
o modo como são avaliados os ativos que aguardam titularização e se são registados extra carteira de negociação ou na carteira de negociação das instituições,
vi)
as políticas de reconhecimento patrimonial de elementos do passivo em relação a dispositivos que podem exigir um apoio financeiro da instituição a favor dos ativos titularizados;
k)
A designação das ECAI utilizadas para efeitos de titularização e os tipos de posições em risco relativamente às quais cada agência é utilizada;
l)
Se aplicável, uma descrição do Método de Avaliação Interna, conforme estabelecido na Parte III, Título II, Capítulo V, Secção 3, incluindo a estrutura do processo de avaliação interna e a relação entre a avaliação interna e as notações externas, a utilização da avaliação interna para outros fins que não de cálculo dos fundos próprios para efeitos deste Método de Avaliação Interna, os mecanismos de controlo do processo de avaliação interna, incluindo as questões relativas à independência, responsabilidade e processo de análise da avaliação interna, os tipos de posição em risco aos quais é aplicado o processo de avaliação interna e os fatores de esforço utilizados para determinar os níveis de melhoria do risco de crédito, por tipo de posição em risco;
m)
Uma explicação de variações significativas em relação a qualquer uma das divulgações quantitativas a que se referem as alíneas n) a q) desde o último período de reporte;
n)
Separadamente para os elementos da carteira de negociação e extra carteira de negociação, as seguintes informações por tipo de posição em risco:
i)
o montante total das posições em risco residuais titularizadas pela instituição, separadamente para as titularizações tradicionais e sintéticas e as titularizações em que a instituição intervém apenas como patrocinador,
ii)
o montante agregado das posições de titularização patrimonial retidas ou compradas e das posições em risco de titularização extrapatrimonial,
iii)
o montante agregado de ativos que aguardam titularização,
iv)
relativamente aos instrumentos titularizados sujeitos a um regime de amortização antecipada, as posições em risco agregadas atribuídas, respetivamente, aos interesses do cedente e dos investidores, os requisitos de fundos próprios agregados aplicados à instituição relativamente ao interesse do cedente e os requisitos de fundos próprios agregados aplicados à instituição relativamente às quotas dos investidores nos saldos dos montantes utilizados e das linhas não utilizadas,
v)
o montante das posições de titularização deduzidas dos fundos próprios ou ponderadas pelo risco a 1 250 %,
vi)
uma síntese das atividades de titularização desenvolvidas durante o período em curso, nomeadamente o montante das posições em risco titularizadas e os ganhos ou perdas reconhecidos nas vendas;
o)
As seguintes informações, discriminando os elementos da carteira de negociação e extra carteira de negociação:
i)
o montante agregado das posições de titularização retidas ou adquiridas e os requisitos de fundos próprios associados, repartido por posições em risco de titularizações e de retitularizações e repartido ainda num número significativo de intervalos de ponderadores de risco ou de requisitos de fundos próprios, por cada método utilizado no que se refere aos requisitos de fundos próprios,
ii)
o montante agregado das posições em risco retitularizadas retidas ou compradas, repartido em função da exposição antes e após a cobertura/seguro e a exposição face a garantes financeiros, repartida em função das categorias de qualidade de crédito do garante ou do nome do garante;
p)
Para os elementos extra carteira de negociação e no que diz respeito às posições em risco titularizadas pela instituição, o montante das posições com imparidade/vencidas e as perdas reconhecidas pela instituição durante o período em curso, em ambos os casos com repartição por tipo de posição em risco;
q)
Em relação à carteira de negociação, o montante total das posições em risco residuais titularizadas pela instituição e sujeitas a um requisito de fundos próprios para a cobertura do risco de mercado, repartido por titularizações tradicionais/sintéticas e por tipo de exposição;
r)
Quando for caso disso, se a instituição prestou apoio nos termos do artigo 248.o, n.o 1, e o impacto sobre os fundos próprios.
Artigo 450.o
Política de remuneração
1. As instituições divulgam pelo menos as informações a seguir indicadas relativamente às respetivas políticas e práticas de remuneração aplicáveis às categorias de pessoal cujas atividades profissionais tenham um impacto significativo no respetivo perfil de risco:
a)
Informações relativas ao processo de tomada de decisão utilizado na definição da política de remuneração, bem como o número de reuniões realizadas pelo órgão principal que controla a remuneração durante o exercício, incluindo, se for caso disso, informações acerca do mandato e da composição do comité de remuneração, os nomes dos consultores externos cujos serviços foram utilizados para determinar a política de remuneração e o papel das partes interessadas relevantes;
b)
Informações sobre a relação entre a remuneração e o desempenho;
c)
As características estruturais mais importantes do sistema de remuneração, nomeadamente informações sobre os critérios utilizados na avaliação do desempenho e no ajustamento ao risco, a política de diferimento e os critérios de aquisição;
d)
Os rácios entre remunerações fixas e variáveis estabelecidos nos termos do artigo 94.o, n.o 1, alínea g), da Diretiva 2013/36/UE;
e)
Informações sobre os critérios de desempenho nos quais se baseiam os direitos a ações, opções ou as componentes variáveis da remuneração;
f)
Os principais parâmetros e fundamentos dos sistemas de prémios anuais e dos outros benefícios não pecuniários;
g)
Dados quantitativos agregados sobre as remunerações, discriminados por área de atividade;
h)
Dados quantitativos agregados sobre as remunerações, discriminados pela direção de topo e pelos membros do pessoal cujas ações tenham um impacto significativo no perfil de risco da instituição, indicando o seguinte:
i)
montantes de remuneração do exercício financeiro, divididos entre remunerações fixas e variáveis e o número de beneficiários,
ii)
montantes e formas de remuneração variável, repartidos em remuneração pecuniária, ações, instrumentos indexados a ações e outras formas de remuneração,
iii)
montantes de remuneração diferida por pagar, repartidos entre direitos adquiridos e não adquiridos,
iv)
montantes de remuneração diferida concedidos durante o exercício financeiro, pagos e objeto de reduções resultantes de ajustamentos em função do desempenho,
v)
novos subsídios por contratação e indemnizações por cessação de funções pagos durante o exercício financeiro, e número de beneficiários desses pagamentos,
vi)
montantes das indemnizações por cessação de funções concedidas durante o exercício financeiro, número de beneficiários e montante mais elevado pago a um só beneficiário.
i)
O número de indivíduos com remuneração igual ou superior a 1 milhão de EUR por exercício financeiro, repartido por escalões de remuneração de 500 000 EUR para as remunerações entre 1 milhão e 5 milhões de EUR, e repartido por escalões de remuneração de 1 milhão de EUR para as remunerações iguais ou superiores a 5 milhões de EUR.;
j)
A pedido do Estado-Membro ou da autoridade competente, a remuneração total de cada um dos membros do órgão de administração ou da direção de topo.
2. No caso de instituições que sejam importantes, em termos de dimensão, organização interna e natureza, alcance e complexidade das respetivas atividades, as informações quantitativas a que se refere o presente artigo são também disponibilizadas ao público no que se refere ao nível hierárquico dos membros órgão de administração da instituição
As instituições cumprem os requisitos estabelecidos no presente artigo de forma adequada à sua dimensão e organização interna, bem como à natureza, âmbito e complexidade das suas atividades e sem prejuízo da Diretiva 95/46/CE.
Artigo 451.o
Alavancagem
1. As instituições divulgam as seguintes informações relativamente ao seu rácio de alavancagem calculado nos termos do artigo 429.o, e à sua gestão do risco de alavancagem excessiva:
a)
O rácio de alavancagem e a forma como a instituição aplica o artigo 499.o, n.os 2 e 3;
b)
A decomposição da medida da exposição total bem como a reconciliação dessa medida com as informações relevantes divulgadas em demonstrações financeiras publicadas;
c)
Se aplicável, o montante dos elementos fiduciários desreconhecidos de acordo com o artigo 429.o, n.o 11;
d)
Uma descrição dos processos utilizados para gerir o risco de alavancagem excessiva;
e)
Uma descrição dos fatores que afetaram o rácio de alavancagem durante o período a que se refere o rácio de alavancagem divulgado.
2. A EBA elabora projetos de normas técnicas de execução para determinar o modelo uniforme de divulgação para efeitos do previsto no primeiro parágrafo, incluindo as respetivas instruções de utilização.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 30 de junho de 2014.
São conferidas à Comissão competências para adotar as normas técnicas de execução a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
TÍTULO III
CRITÉRIOS DE ELEGIBILIDADE PARA A UTILIZAÇÃO DE INSTRUMENTOS OU METODOLOGIAS ESPECÍFICOS
Artigo 452.o
Utilização do Método IRB relativamente ao risco de crédito
As instituições que calculem os montantes das posições ponderadas pelo risco de acordo com o Método IRB divulgam as seguintes informações:
a)
A autorização da autoridade competente relativamente ao método ou à transição aprovados;
b)
Uma explicação e análise do seguinte:
i)
a estrutura dos sistemas de notação interna e a relação entre as notações internas e externas,
ii)
a utilização de estimativas internas que não para efeitos de cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco, nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 3;
iii)
o processo de gestão e de reconhecimento da redução do risco de crédito;
iv)
os mecanismos de controlo dos sistemas de notação, nomeadamente uma descrição da independência, responsabilidade e análise desses sistemas;
c)
Uma descrição do processo de notação interna, separadamente para as seguintes classes de risco:
i)
administrações centrais e bancos centrais,
ii)
instituições,
iii)
empresas, incluindo PME, empréstimos especializados e montantes a receber adquiridos sobre empresas,
iv)
carteira de retalho relativamente a cada uma das categorias de riscos a que correspondem as diferentes correlações constantes do artigo 154.o, n.os 1 a 4,
v)
ações;
d)
Os valores das posições em risco para cada uma das classes de risco especificadas no artigo 147.o. As posições em risco sobre administrações centrais, bancos centrais, instituições e empresas relativamente às quais as instituições utilizem estimativas próprias de LGD ou de fatores de conversão para o cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco são divulgadas separadamente das posições em risco relativamente às quais as instituições não utilizem essas estimativas;
e)
Relativamente a cada uma das classes de risco - administrações centrais, bancos centrais, instituições, empresas e ações - e relativamente a um número suficiente de graus de qualidade dos devedores (incluindo o incumprimento), a fim de permitir uma diferenciação significativa do risco de crédito, as instituições divulgam o seguinte:
i)
o total das posições em risco, incluindo, no que se refere às classes de risco ‧administrações centrais e bancos centrais‧, ‧instituições‧ e ‧empresas‧, a soma do montante em dívida dos empréstimos e dos valores das posições em risco das autorizações não utilizadas e, no que se refere a ações, o montante em dívida,
ii)
o ponderador de risco médio, ponderado em função da posição em risco,
iii)
relativamente às instituições que utilizam estimativas próprias de fatores de conversão para o cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco, o montante de autorizações não utilizadas e os valores médios ponderados das posições em risco relativamente a cada uma das classes de risco;
f)
Relativamente à classe de risco sobre a carteira de retalho, e para cada uma das categorias previstas na alínea c), subalínea iv), as obrigações de divulgação previstas na alínea e) (se for caso disso, com base em grupos), ou uma análise das posições em risco (empréstimos em dívida e montantes de autorizações não utilizadas) relativamente a um número de graus de EL que permita uma diferenciação relevante do risco de crédito (se caso disso, com base em conjuntos);
g)
Os ajustamentos para riscos específicos de crédito registados no período anterior para cada classe de risco (no caso da carteira de retalho, para cada uma das categorias previstas na alínea c), subalínea iv), e a de que modo diferem da experiência passada;
h)
Uma descrição dos fatores que influenciaram as perdas verificadas no período precedente (por exemplo, a instituição poderá ter experimentado taxas de incumprimento superiores à média, ou LGD e fatores de conversão superiores à média);
i)
As estimativas da instituição face aos resultados registados ao longo de um período mais longo. Estas incluem pelo menos informações sobre estimativas de perdas face às perdas efetivas em cada classe de risco (no caso da carteira de retalho, para cada uma das categorias previstas na alínea c), subalínea iv), durante um período suficiente para permitir uma avaliação pertinente do desempenho dos processos de notação interna para cada classe de risco (no caso da carteira a retalho, para cada uma das categorias previstas na alínea c), subalínea iv)). Quando for caso disso, as instituições apresentam igualmente uma repartição que permita uma análise da PD e, relativamente às instituições que utilizem estimativas próprias de LGD e/ou de fatores de conversão, da LGD e dos resultados relativos aos fatores de conversão face às estimativas contidas nas divulgações da análise quantitativa de riscos previstas no presente artigo.
j)
Relativamente a todas as classes de risco a que se refere o artigo 147.o e para cada categoria de exposição à qual cada uma das diversas correlações a que se refere o artigo 154.o, n.os 1 a 4, corresponde:
i)
relativamente às instituições que utilizam as suas próprias estimativas de LGD para o cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco, a LGD média ponderada pela posição em risco e a PD média ponderada pela posição em risco, em percentagem, para cada localização geográfica das posições em risco de crédito,
ii)
relativamente às instituições que não utilizam estimativas próprias de LGD, a PD média ponderada pela exposição, em percentagem, para cada localização geográfica das posições em risco de crédito.
Para efeitos da alínea c), a descrição inclui os tipos de posições em risco incluídos na classe de risco, as definições, os métodos e os dados utilizados para estimar e validar a PD e, se for caso disso, da LGD e dos fatores de conversão, incluindo os pressupostos utilizados na derivação destas variáveis, e as descrições das diferenças relevantes relativamente à definição de incumprimento estabelecida no artigo 178.o, incluindo os principais segmentos afetados por tais diferenças.
Para efeitos da alínea j), a localização geográfica relevante das posições em risco de crédito corresponde às posições em risco nos Estados-Membros nos quais a instituição tenha sido autorizada a operar e os Estados-Membros ou países terceiros nos quais as instituições operam através de uma sucursal ou uma filial.
Artigo 453.o
Utilização de técnicas de redução de risco
As instituições de crédito que apliquem técnicas de redução do risco de crédito divulgam as seguintes informações:
a)
As políticas e processos de compensação patrimonial e extrapatrimonial, bem como uma indicação da medida em que a entidade os utiliza;
b)
As políticas e processos de avaliação e de gestão de garantias;
c)
Uma descrição dos principais tipos de garantias recebidas pela instituição;
d)
Os principais tipos de garante e de contraparte de derivado de crédito e respetiva qualidade de crédito;
e)
As informações sobre concentrações de riscos de mercado e de crédito no quadro da redução de risco de crédito recebida;
f)
Relativamente às instituições que calculam os montantes das posições ponderadas pelo risco de acordo com o Método Padrão ou o Método IRB mas que não apresentam estimativas próprias de LGD ou de fatores de conversão relativamente às classes de risco, separadamente para cada uma dessas classes, o valor total das posições em risco (após, se aplicável, a compensação patrimonial ou extrapatrimonial) que se encontram abrangidas - após a aplicação de ajustamentos da volatilidade - pelas cauções financeiras elegíveis e por outras cauções elegíveis;
g)
Relativamente às instituições que calculam os montantes das posições ponderadas pelo risco de acordo com o Método Padrão ou o Método IRB, de modo separado para cada uma das classes de risco, o valor total das posições em risco (após, se aplicável, a compensação patrimonial ou extrapatrimonial) que se encontram abrangidas pelas garantias ou derivados de crédito. Relativamente à classe de risco ‧ações‧, este requisito aplica-se a cada um dos métodos a que se refere o artigo 155.o.
Artigo 454.o
Utilização dos Métodos de Medição Avançada relativamente ao risco operacional
As instituições que utilizem os Métodos de Medição Avançada previstos nos artigos 321.o a 324.o no cálculo dos seus requisitos de fundos próprios para risco operacional divulgam uma descrição da utilização de seguros e outros mecanismos de transferência de risco para efeitos de redução deste risco.
Artigo 455.o
Utilização de Modelos Internos de risco de mercado
As instituições que calculem os respetivos requisitos de fundos próprios nos termos do artigo 363.o divulgam as seguintes informações:
a)
Relativamente a cada subcarteira abrangida:
i)
as características dos modelos utilizados,
ii)
se for caso disso, relativamente aos requisitos de fundos próprios para os riscos adicionais de incumprimento e de migração e relativamente à carteira de negociação de correlação, as metodologias utilizadas e os riscos aferidos com base num modelo interno, incluindo uma descrição do método utilizado pela instituição de crédito para determinar os horizontes de liquidez, as metodologias utilizadas para obter uma avaliação dos fundos próprios que seja consentânea com o nível de solidez exigido e os métodos utilizados na validação do modelo;
iii)
uma descrição dos testes de esforço aplicados à subcarteira;
iv)
uma descrição dos métodos utilizados para as verificações a posteriori e para validar a precisão e coerência dos modelos internos e dos processos de modelização;
b)
O âmbito da autorização concedida pela autoridade competente;
c)
Uma descrição dos graus e das metodologias de cumprimento dos requisitos dos artigos 104.o e 105.o;
d)
O maior, o menor e a média dos seguintes valores:
i)
valores em risco diários, ao longo do período de reporte e no termo desse período,
ii)
valores em risco em situação de esforço, ao longo do período de reporte e no termo desse período,
iii)
valores de risco para riscos adicionais de incumprimento e de migração e para risco específico da carteira de negociação de correlação ao longo do período de reporte e no termo desse período;
e)
Os elementos dos requisitos de fundos próprios, tal como especificados no artigo 364.o;
f)
O horizonte de liquidez médio ponderado para cada subcarteira abrangida pelos modelos internos para riscos adicionais de incumprimento e de migração e para risco da carteira de negociação de correlação;
g)
Uma comparação entre os valores em risco diários no final de cada dia e a variação diária do valor da carteira no final do dia útil seguinte, juntamente com uma análise de qualquer excesso importante que tenha sido verificado durante o período de reporte.
PARTE IX
ATOS DELEGADOS E ATOS DE EXECUÇÃO
Artigo 456.o
Atos delegados
1. A Comissão fica habilitada a adotar atos delegados nos termos do artigo 462.o no que diz respeito às seguintes matérias:
a)
Clarificação das definições constantes dos artigos 4.o, 5.o, 24.o, 142.o, 153.o, 192.o, 242.o, 272o, 300.o, 381.o e 411.o, a fim de assegurar uma aplicação uniforme do presente regulamento;
b)
Clarificação das definições constantes dos artigos 4.o, 5.o, 24.o, 142.o, 153.o, 192.o, 242.o, 272o, 300.o, 381.o e 411.o a fim de ter em conta, na aplicação do presente regulamento, a evolução dos mercados financeiros;
c)
Alteração da lista de classes de risco, prevista nos artigos 112.o e 147.o, a fim de ter em conta a evolução dos mercados financeiros;
d)
Montante especificado no artigo 123.o, alínea c), no artigo 147.o, n.o 5, alínea a), no artigo 153.o, n.o 4, e no artigo 162.o, n.o 4, a fim de ter em conta os efeitos da inflação;
e)
A lista e a classificação dos elementos extrapatrimoniais constantes dos Anexos I e II, a fim de ter em conta a evolução dos mercados financeiros;
f)
Ajustamento das categorias de empresas de investimento a que se referem o artigo 95.o, n.o 1 e o artigo 96.o, n.o 1, a fim de ter em conta a evolução dos mercados financeiros;
g)
Clarificação dos requisitos estabelecidos no artigo 97.o, a fim de garantir uma aplicação uniforme do presente regulamento;
h)
Alteração dos requisitos de fundos próprios estabelecidos nos artigos 301.o a 311.o do presente regulamento e nos artigos 50.o-A a 50.o-D do Regulamento (UE) n.o 648/2012 para ter em conta os desenvolvimentos ou as alterações das normas internacionais aplicáveis às posições em risco sobre uma contraparte central;
i)
Clarificação dos termos das isenções previstas no artigo 400.o;
j)
Alteração da medida dos fundos próprios e da medida da exposição total do rácio de alavancagem previsto no artigo 429.o, n.o 2, a fim de corrigir eventuais lacunas detetadas com base na comunicação a que se refere o artigo 430.o, n.o 1, antes da publicação do rácio de alavancagem pelas instituições, conforme estabelecido no artigo 451, n.o 1, alínea a).
2. A EBA controla os requisitos de fundos próprios para risco de ajustamento da avaliação de crédito e apresenta um relatório à Comissão até 1 de janeiro de 2015. O relatório avalia, designadamente:
a)
O tratamento do risco de CVA como requisito autónomo versus componente integrada do quadro do risco de mercado;
b)
O âmbito do requisito do risco de CVA, incluindo a isenção prevista no artigo 482.o;
c)
As coberturas elegíveis;
d)
O cálculo dos requisitos de fundos próprios para risco de CVA;
Com base nesse relatório e se se concluir pela necessidade de tal ação, a Comissão fica também habilitada a adotar um ato delegado nos termos do artigo 462.o para alterar o artigo 381.o, o artigo 382.o, n.os 1 a 3, e os artigos 383.o a 386.o no que respeita a esses elementos.
Artigo 457o
Correções e ajustamentos técnicos
A Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 462.o, para fazer correções e ajustamentos técnicos de elementos não essenciais, nas disposições seguintes, a fim de ter em conta desenvolvimentos verificados nos novos produtos ou atividades financeiras, para proceder a ajustamentos após a adoção do presente regulamento, noutros atos legislativos da União no domínio dos serviços financeiros e da contabilidade, incluindo as normas de contabilidade com base no Regulamento (CE) n.o 1606/2002:
a)
Os requisitos de fundos próprios para risco de crédito previstos nos artigos 111.o a 134.o, e nos artigos 143.o a 191.o;
b)
Os efeitos da redução do risco de crédito, nos termos dos artigos 193.o a 241.o;
c)
Os requisitos de fundos próprios em matéria de titularização previstos nos artigos 243.o a 241.o;
d)
Os requisitos de fundos próprios para riscos de crédito de contraparte, nos termos dos artigos 272.o a 311.o;
e)
Os requisitos de fundos próprios para risco operacional previstos nos artigos 315.o a 324.o;
f)
Os requisitos de fundos próprios para risco de mercado previstos nos artigos 325.o a 377.o;
g)
Os requisitos de fundos próprios para risco de liquidação, previstos nos artigos 378.o e 379.o;
h)
Os requisitos de fundos próprios para risco de ajustamento da avaliação de crédito, previstos nos artigos 383.o, 384.o e 386.o.
i)
A Parte II e o artigo 99.o, apenas em resultado da evolução das normas contabilísticas ou dos requisitos que tenham em conta a legislação da União.
Artigo 458.o
Riscos macroprudenciais ou sistémicos identificados a nível de um Estado-Membro
1. O Estado-Membro designa a autoridade encarregada da aplicação do presente artigo. Essa autoridade é a autoridade competente ou a autoridade designada.
2. Caso a autoridade determinada de acordo com o n.o 1 identifique alterações na intensidade dos riscos macroprudenciais ou sistémicos do sistema financeiro suscetíveis de terem consequências negativas graves para o sistema financeiro e a economia real de um determinado Estado-Membro, e para as quais medidas nacionais mais rigorosas constituam, no entender dessa autoridade, a melhor resposta, esta notifica do facto o Parlamento Europeu, o Conselho, a Comissão, o ESRB e a EBA e apresenta provas quantitativas ou qualitativas relevantes da totalidade dos seguintes elementos:
a)
As alterações na intensidade dos riscos macroprudenciais ou sistémicos;
b
Os motivos pelos quais essas alterações podem constituir uma ameaça para a estabilidade financeira a nível nacional;
c)
A justificação das razões pelas quais os artigos 124.o e 164.o do presente regulamento e os artigos 101.o, 103.o, 104.o, 105.o, 133.o e 136.o da Diretiva 2013/36/UE não podem fazer face de modo adequado aos riscos macroprudenciais ou sistémicos identificados, tendo em conta a eficácia relativa dessas medidas;
d)
Projetos de medidas nacionais para as instituições autorizadas a nível nacional, ou um subconjunto dessas instituições, destinadas a atenuar as alterações na intensidade do risco e relativas:
i)
ao nível de fundos próprios estabelecido no artigo 92.o,
ii)
aos requisitos aplicáveis aos grandes riscos estabelecidos no artigo 392.o e nos artigos 395.o a 403.o,
iii)
aos requisitos de divulgação pública estabelecidos nos artigos 431.o a 455.o,
iv)
ao nível da reserva de conservação de fundos próprios prevista no artigo 129.o da Diretiva 2013/36/UE
v)
aos requisitos de liquidez previstos na Parte VI,
vi)
aos ponderadores de risco para bolhas especulativas em ativos no setor dos imóveis destinados à habitação e dos imóveis para fins comerciais,; ou
vii)
às posições em risco dentro do setor financeiro;
e)
A razão pela qual a autoridade determinada de acordo com o n.o 1 considera que o projeto de medidas é adequado, eficaz e proporcionado para fazer face à situação; e
f)
A avaliação do provável impacto positivo ou negativo do projeto de medidas sobre o mercado interno com base nas informações ao dispor do Estado-Membro em causa.
3. Quando autorizadas a aplicar medidas nacionais nos termos do presente artigo, as autoridades determinadas nos termos do n.o 1 fornecem às autoridades competentes ou às autoridades designadas relevantes de outros Estados-Membros todas as informações relevantes.
4. São conferidas ao Conselho competências para adotar, por maioria qualificada, sob proposta da Comissão, um ato de execução destinado a rejeitar o projeto de medidas nacionais propostas a que se refere o n.o 2,alínea d).
No prazo de um mês a contar da receção da notificação a que se refere o n.o 2, o ESRB e a EBA apresentam ao Conselho, à Comissão e ao Estado-Membro em causa os respetivos pareceres sobre os pontos mencionados nesse número.
Tendo na máxima conta os pareceres a que se refere o segundo parágrafo, e se houver indícios sólidos, fortes e detalhados de que a medida terá um impacto negativo no mercado único que se sobrepõe aos benefícios para a estabilidade financeira resultantes da redução dos riscos macro prudenciais ou sistémicos identificados, a Comissão pode, no prazo de um mês, propor ao Conselho um ato de execução para rejeitar o projeto de medidas nacionais.
Na ausência de uma proposta da Comissão nesse prazo de um mês, o Estado-Membro em causa pode adotar imediatamente o projeto de medidas nacionais por um período máximo de dois anos ou até que deixe de existir o risco macroprudencial ou sistémico, se tal ocorrer mais cedo.
O Conselho decide sobre a proposta da Comissão no prazo de um mês a contar da receção da proposta da Comissão, fundamentando a sua decisão de rejeitar ou não o projeto de medidas nacionais.
O Conselho só rejeita o projeto de medidas nacionais se considerar que não foram respeitadas uma ou mais das seguintes condições:
a)
As alterações na intensidade do risco macroprudencial ou sistémico são de molde a representar um risco para a estabilidade financeira a nível nacional;
b)
Os artigos 124.o e 164.o do presente regulamento e os artigos 101.o, 103.o, 104.o, 105.o, 133.o e 136.o da Diretiva 2013/36/UE não podem fazer face de modo adequado aos riscos macroprudenciais ou sistémicos identificados, tendo em conta a eficácia relativa dessas medidas;
c)
Os projetos de medidas nacionais são mais adequadas para fazer face aos riscos macroprudenciais ou sistémicos identificados e não implicam efeitos adversos desproporcionados para a totalidade ou partes do sistema financeiro noutros Estados-Membros ou na União no seu conjunto que possam constituir ou criar obstáculos ao funcionamento do mercado interno;
d)
A questão diz respeito apenas a um Estado-Membro; e
e)
Os riscos não foram ainda objeto de outras medidas previstas no presente regulamento ou na Diretiva 2013/36/UE.
A avaliação do Conselho tem em conta o parecer do ESRB e da EBA e baseia-se nas provas apresentadas nos termos do n.o 1 pela autoridade determinada de acordo com o n.o 1.
Na ausência de um ato de execução do Conselho para rejeitar o projeto de medidas nacionais no prazo de um mês a contar da receção da proposta da Comissão, o Estado-Membro pode adotar e aplicar as medidas por um período máximo de dois anos ou até que deixe de existir o risco macroprudencial ou sistémico, se tal ocorrer mais cedo.
5. A medida estabelecida nos termos do presente artigo pode ser reconhecida por outros Estados-Membros e ser por estes aplicada a sucursais autorizadas a nível nacional situadas no Estado-Membro autorizado a aplicar essas medidas.
6. Caso os Estados-Membros reconheçam as medidas estabelecidas nos termos do presente artigo, notificam o Conselho, a Comissão, a EBA, o ESRB e o Estado-Membro autorizado a aplicá-las.
7. Quando chamado a decidir sobre o reconhecimento das medidas estabelecidas nos termos do presente artigo, o Estado-Membro tem em conta os critérios estabelecidos no n.o 4.
8. O Estado-Membro autorizado a aplicar as medidas pode solicitar ao ESRB que emita uma recomendação nos termos do artigo 16.o do Regulamento (UE) n.o 1092/2010 dirigida a um ou mais Estados-Membros que não as reconheçam.
9 Antes do termo da autorização emitida nos termos do n.o 4, o Estado-Membro revê a situação, em consulta com o ESRB e a EBA, podendo adotar, nos termos do n.o 2, uma nova decisão de prorrogação do período de aplicação das medidas nacionais por um ano suplementar de cada vez. Após a primeira prorrogação, a Comissão revê a situação pelo menos uma vez por ano, em consulta com o ESRB e a EBA
10. Não obstante o disposto nos n.os 3 a 9, os Estados-Membros ficam autorizados a aumentar os ponderadores de risco além do que está previsto no presente regulamento até 25 %, para as posições em risco identificadas no n.o 2, alínea d), subalíneas vi) e vii), do presente artigo, e a reduzir o limite dos grandes riscos previsto no artigo 384.o até 15 % por um período máximo de dois anos ou até que deixe de existir o risco macroprudencial ou sistémico, se tal ocorrer mais cedo, desde que estejam reunidas as condições e os requisitos de notificação previstos no n.o 2 do presente artigo.
Artigo 459.o
Requisitos prudenciais
A Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 462.o, para impor, pelo período de um ano, requisitos prudenciais mais rigorosos para as posições em risco quando tal for necessário para fazer face a alterações na intensidade dos riscos microprudenciais e macroprudenciais resultantes da evolução do mercado na União ou fora dela que afetem todos os Estados-Membros, e quando os instrumentos previstos no presente regulamento e na Diretiva 2013/36/UE não forem suficientes para fazer face a esses riscos, em especial mediante a recomendação ou o parecer do ESRB ou da EBA, no que diz respeito:
a)
Ao nível de fundos próprios estabelecido no artigo 92.o;
b)
Aos requisitos para os grandes riscos estabelecidos no artigo 392.o e nos artigos 395.o a 403.o;
c)
Aos requisitos de divulgação pública estabelecidos nos artigos 431.o a 455.o.
A Comissão, assistida pelo ESRB, apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho, pelo menos anualmente, um relatório sobre os desenvolvimentos do mercado que possam exigir o recurso ao presente artigo.
Artigo 460.o
Liquidez
1. A Comissão fica habilitada a adotar um ato delegado nos termos do artigo 462.o a fim de especificar detalhadamente o requisito geral estabelecido no artigo 412.o, n.o 1. O ato delegado adotado nos termos do presente número baseia-se nos elementos a reportar nos termos da Parte VI, Título II e Anexo III, especifica as circunstâncias em que as autoridades competentes têm de impor às instituições de crédito níveis específicos de entradas e saídas no intuito de cobrir os riscos específicos a que estão expostas e respeita os limiares previstos no n.o 2.
2. O requisito de cobertura de liquidez a que se refere o artigo 412.o é introduzido de acordo com o seguinte faseamento:
a)
60 % do requisito de cobertura de liquidez em 2015;
b)
70 % a partir de 1 de janeiro de 2016;
c)
80 % a partir de 1 de janeiro de 2017;
d)
100 % a partir de 1 de janeiro de 2018.
Para o efeito, a Comissão tem em conta os relatórios a que se refere o artigo 509.o, n.os 1, 2 e 3, e as normas internacionais desenvolvidas por instâncias internacionais, bem como as especificidades da União.
A Comissão adota o ato delegado a que se refere o n.o 1 até 30 de junho de 2014. Esse ato entra em vigor até 31 de dezembro de 2014, não sendo todavia aplicável antes de 1 de janeiro de 2015.
Artigo 461.o
Análise do faseamento do requisito de cobertura de liquidez
1. Após consulta ao ESRB, a EBA apresenta um relatório à Comissão, até 30 de junho de 2016, a fim de analisar se o faseamento do requisito de cobertura de liquidez especificado no artigo 460.o, n.o 2 deverá ser alterado. Tal análise deve ter na devida conta a evolução do mercado e os desenvolvimentos regulamentares a nível internacional bem como as especificidades da União.
No seu relatório, a EBA avalia designadamente a introdução diferida da norma mínima vinculativa de 100 %, até 1 de janeiro de 2019. O relatório tem em conta os relatórios anuais a que se refere o artigo 509.o, n.o 1, os dados relevantes relativos ao mercado e as recomendações das autoridades competentes.
2. Sempre que tal seja necessário para fazer face à evolução do mercado e a outros desenvolvimentos, a Comissão fica habilitada a adotar um ato delegado nos termos do artigo 462.o a fim de alterar o faseamento especificado no artigo 460.o e adiar até 2019 a introdução de uma norma mínima vinculativa de 100 % para o requisito de cobertura de liquidez estabelecido no artigo 412.o, n.o 1, e aplicar em 2018 uma norma mínima vinculativa de 90 % para o requisito de cobertura de liquidez.
Para efeitos da avaliação da necessidade de adiamento, a Comissão tem em conta o relatório e a avaliação a que se refere o n.o 1.
O ato delegado nos termos do presente artigo não é aplicável antes de 1 de janeiro de 2018 e entra em vigor até 30 de junho de 2017.
Artigo 462.o
Exercício da delegação
1. O poder de adotar atos delegados é conferido à Comissão nas condições estabelecidas no presente artigo.
2. O poder de adotar atos delegados a que se referem os artigos 456.o a 460.o é conferida por prazo indeterminado, a partir de 31 de dezembro de 2014.
3. A delegação de poderes a que se referem os artigos 456.o a 460.o pode ser revogada em qualquer momento pelo Parlamento Europeu ou pelo Conselho. A decisão de revogação põe termo à delegação dos poderes nela especificados. A decisão de revogação produz efeitos a partir do dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia ou de uma data posterior nela especificada. A decisão de revogação não afeta os atos delegados já em vigor.
4. Assim que adotar um ato delegado, a Comissão notifica-o simultaneamente ao Parlamento Europeu e ao Conselho.
5. Os atos delegados adotados por força dos artigos 456.o a 460.o só entram em vigor se não tiverem sido formuladas objeções pelo Parlamento Europeu ou pelo Conselho no prazo de três meses a contar da notificação desse ato ao Parlamento Europeu e ao Conselho, ou se, antes do termo desse prazo, o Parlamento Europeu e o Conselho tiverem informado a Comissão de que não têm objeções a formular. O referido prazo é prorrogado por três meses por iniciativa do Parlamento Europeu ou do Conselho.
Artigo 463.o
Objeções às normas técnicas de regulamentação
Caso a Comissão adote uma norma técnica de regulamentação por força do presente regulamento que seja idêntica ao projeto de norma técnica de regulamentação apresentado pela EBA, o período durante o qual o Parlamento Europeu e o Conselho podem formular objeções a essa norma técnica de regulamentação é de um mês a contar da data de notificação. Por iniciativa do Parlamento Europeu ou do Conselho, este prazo é prorrogado por um mês. Em derrogação do artigo 13.o, n.o 1, segundo parágrafo, do Regulamento (UE) n.o 1093/2012, o período durante o qual o Parlamento Europeu ou o Conselho podem formular objeções a essa norma técnica de regulamentação, se necessário, pode ser prorrogado por mais um mês.
Artigo 464.o
Comité Bancário Europeu
1. A Comissão é assistida pelo Comité Bancário Europeu, criado pela Decisão 2004/10/CE da Comissão (30). Este comité constitui um comité na aceção do Regulamento (UE) n.o 182/2011.
2. Sempre que se faça referência ao presente número, é aplicável o artigo 5.o do Regulamento (UE) n.o 182/2011.
PARTE X
DISPOSIÇÕES TRANSITÓRIAS, APRESENTAÇÃO DE RELATÓRIOS E ALTERAÇÕES
TÍTULO I
DISPOSIÇÕES TRANSITÓRIAS
CAPÍTULO 1
Requisitos de fundos próprios, ganhos e perdas não realizados avaliados ao justo valor e deduções
Secção 1
Requisitos de fundos próprios
Artigo 465.o
Requisitos de fundos próprios
1. Em derrogação do artigo 92.o, n.o 1, alíneas a e b), são aplicáveis sempre e em todos os casos os seguintes requisitos de fundos próprios entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014:
a)
Um rácio de fundos próprios principais de nível 1 situado entre 4 % e 4,5 %;
b)
Um rácio de fundos próprios de nível 1 situado entre 5,5 % e 6 %.
2. As autoridades competentes determinam e publicam os níveis dos rácios de fundos próprios principais de nível 1 e de fundos próprios de nível 1 que as instituições cumprem ou excedem nos intervalos especificados no n.o 1, alínea a);
Artigo 466.o
Aplicação pela primeira vez das normas internacionais de relato financeiro (IFRS)
Em derrogação do artigo 24.o, n.o 2, as autoridades competentes concedem às instituições que tenham de efetuar pela primeira vez a avaliação dos ativos e dos elementos extrapatrimoniais e a determinação dos fundos próprios, nos termos das normas internacionais de contabilidade aplicáveis por força do Regulamento (CE) n.o 1606/2002, um prazo de 24 meses para a aplicação dos processos internos e dos requisitos técnicos necessários.
Secção 2
Ganhos e perdas não realizados avaliados ao justo valor
Artigo 467.o
Perdas não realizadas avaliadas ao justo valor
1. Em derrogação do artigo 32.o, entre a data de aplicação do presente regulamento 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2017, as instituições só incluem no cálculo dos seus elementos de fundos próprios principais de nível 1 a percentagem aplicável de perdas não realizadas relacionadas com ativos ou passivos avaliadas ao justo valor, e reportadas no balanço, excluindo aquelas a que se refere o artigo 33.o, bem como todas as outras perdas não realizadas reportadas como parte da sua conta de ganhos e perdas.
2. A percentagem aplicável para efeitos do n.o 1 situa-se dentro dos seguintes intervalos:
a)
20 % a 100 % entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014;
b)
40 % a 100 % entre 1 de janeiro de 2015 e 31 de dezembro de 2015;
c)
60 % a 100 % entre 1 de janeiro de 2016 e 31 de dezembro de 2016; e
d)
80 % a 100 % entre 1 de janeiro de 2017 e 31 de dezembro de 2017.
Em derrogação do n.o 1, as autoridades competentes podem, nos casos em que esse tratamento tenha sido aplicado antes de 1 de janeiro de 2014, autorizar as instituições a não incluírem em nenhum elemento dos fundos próprios os ganhos ou perdas não realizados no que respeita às posições em risco sobre administrações centrais classificadas na categoria "disponíveis para venda" da norma IAS 39 aprovada pela UE.
O tratamento previsto no segundo parágrafo é aplicado até a Comissão adotar um regulamento com base no Regulamento (CE) n.o1606/2002 que aprove a Norma Internacional de Relato Financeiro que substitui a norma IAS 39.
3. As autoridades competentes determinam e publicam a percentagem aplicável nos intervalos especificados no n.o 2, alíneas a) a d);
Artigo 468.o
Ganhos não realizados avaliados ao justo valor
1. Em derrogação do artigo 35.o, entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2017, as instituições excluem dos seus elementos de fundos próprios principais de nível 1 a percentagem aplicável de ganhos não realizados relacionados com ativos ou passivos avaliados ao justo valor e reportados no balanço, excluindo aqueles a que se refere o artigo 33.o, bem como todos os outros ganhos não realizados com exceção dos que estejam relacionados com propriedades de investimento reportados como parte da sua conta de ganhos e perdas. O montante residual resultante não é excluídos os elementos de fundos próprios principais de nível 1.
2. Para efeitos do n.o 1, a percentagem aplicável é de 100 % entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014, situando-se, após esta data, nos seguintes intervalos:
a)
60 % a 100 % entre 1 de janeiro de 2015 e 31 de dezembro de 2015;
b)
40 % a 100 % entre 1 de janeiro de 2016 e 31 de dezembro de 2016;
c)
20 % a 100 % entre 1 de janeiro de 2017 e 31 de dezembro de 2017.
A partir de 1 de janeiro de 2015 se, por força do artigo 467.o, uma autoridade competente exigir que as instituições incluam no cálculo de fundos próprios principais de nível 1 100 % das suas perdas não realizadas avaliadas ao justo valor, a autoridade competentepode também autorizar que as instituições incluam nesse cálculo 100 % dos seus ganhos não realizados avaliados ao justo valor.
A partir de 1 de janeiro de 2015 se, por força do artigo 467.o, uma autoridade competente exigir que as instituições incluam no cálculo de fundos próprios principais de nível 1, uma percentagem das suas perdas não realizadas avaliadas ao justo valor, não pode estabelecer uma percentagem aplicável de ganhos não realizados nos termos do n.o 2 do presente artigo que exceda a percentagem aplicável de perdas não realizadas estabelecida nos termos do artigo 467.o.
3. As autoridades competentes determinam e publicam a percentagem de ganhos não realizados aplicável no âmbito dos intervalos especificados no n.o 2, alíneas a) a c), que não é excluída dos fundos próprios principais de nível 1.
4. Em derrogação do artigo 33.o, n.o 1, alínea c), entre 1 de janeiro de 2013 e 31 de dezembro de 2017, as instituições incluem nos seus fundos próprios a percentagem aplicável, tal como especificada no artigo 478.o, de ganhos e perdas avaliados ao justo valor provenientes dos derivados no passivo resultantes do risco de crédito da própria instituição.
Secção 3
Deduções
Subsecção 1
Deduções aos elementos de fundos próprios principais de nível 1
Artigo 469.o
Deduções aos elementos de fundos próprios principais de nível 1
1. Em derrogação do artigo 36.o, n.o 1, entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2017 é aplicável o seguinte:
a)
As instituições deduzem aos elementos de fundos próprios principais de nível 1 a percentagem aplicável especificada no artigo 478.o dos montantes a deduzir por força do artigo 36.o, n.o 1, alíneas a) a h), excluindo os ativos por impostos diferidos que dependam de rendibilidade futura e decorram de diferenças temporárias;
b)
As instituições aplicam as disposições relevantes estabelecidas no artigo 472.o aos montantes residuais a deduzir por força do artigo 36.o, n.o 1, alíneas a) a h), excluindo os ativos por impostos diferidos que dependam de rendibilidade futura e decorram de diferenças temporárias;
c)
As instituições deduzem aos elementos de fundos próprios principais de nível 1 a percentagem aplicável, especificada no artigo 478.o, do montante total a deduzir por força do artigo 36.o, n.o 1, alíneas c) e i), após aplicação do artigo 470.o;
d)
As instituições aplicam as disposições previstas no artigo 472.o, nos 5, ou 11, consoante aplicável, ao montante total residual dos elementos a deduzir por força do artigo 33.o, n.o 1, alíneas c) e i), após aplicação do artigo 470.o.
2. As instituições determinam a parcela do montante total residual a que se refere o n.o 1, alínea d), que está sujeita ao disposto no artigo 472.o, n.o 5, dividindo o montante indicado na alínea a), do presente número, pelo montante especificado na alínea b), do presente número:
a)
O montante de ativos por impostos diferidos que dependem de rendibilidade futura e decorrem de diferenças temporárias referidos no artigo 470.o, n.o 2, alínea a);
b)
A soma dos montantes referidos no artigo 470.o, n.o 2, alíneas a) e b).
3. As instituições determinam a parcela do montante total residual que se refere o n.o 1, alínea d), que está sujeita ao disposto no artigo 472o, n.o 11, dividindo o montante especificado na alínea a), do presente número, pelo montante especificado na alínea b),do presente número:
a)
O montante detido direta e indiretamente em instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 referidos no artigo 470.o, n.o 2, alínea b);
b)
A soma dos montantes referidos no artigo 470.o, n.o 2, alíneas a) e b).
Artigo 470.o
Isenção da dedução aos elementos de fundos próprios principais de nível 1
1. Para efeitos do presente artigo, os elementos de fundos próprios principais de nível 1 relevantes incluem os elementos de fundos próprios principais de nível 1 da instituição calculados após aplicação do disposto nos artigos 32.o a 35.o e a realização das deduções previstas no artigo 36.o, n.o 1, alíneas a) a h), alínea k), subalíneas ii) a v), e alínea l), excluindo ativos por impostos diferidos que dependam de rendibilidade futura e decorram de diferenças temporárias.
2. Em derrogação do artigo 48.o, n.o 1, entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2017, as instituições não deduzem os elementos constantes das alíneas a) e b), do presente número, que, de forma agregada, tenham um valor igual ou inferior a 15 % dos elementos de fundos próprios principais de nível 1 relevantes da instituição:
a)
Ativos por impostos diferidos que dependem de rendibilidade futura e decorrem de diferenças temporárias e que, de forma agregada, são iguais ou inferiores a 10 % do valor dos elementos de fundos próprios principais de nível 1 relevantes;
b)
Quando uma instituição tem um investimento significativo numa entidade do setor financeiro, as detenções diretas, indiretas e sintéticas da instituição de instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 dessa entidade que, de forma agregada, são iguais ou inferiores a 10 % dos elementos de fundos próprios principais de nível 1 relevantes;
3. Em derrogação do artigo 48.o, n.o 4, os elementos isentos de dedução por força do n.o 2 do presnte artigo são sujeitos a uma ponderação de risco de 250 %. Os elementos a que se refere o n.o 2, alínea b), do presente artigo, estão sujeitos aos requisitos da Parte III, Título IV, consoante aplicável.
Artigo 471.o
Isenção da dedução aos elementos de fundos próprios principais de nível 1 de participações no capital de empresas de seguros
1. Em derrogação do artigo 49.o, n.o 1, entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2022, as autoridades competentes podem autorizar as instituições a não deduzirem as participações no capital de empresas de seguros, empresas de resseguros e sociedades gestoras de participações no setor dos seguros se estiverem preenchidas as seguintes condições:
a)
As condições estabelecidas no artigo 49.o, n.o 1, alíneas a), c) e e);
b)
O nível de controlo dos riscos e os procedimentos de análise financeira especificamente adotados pela instituição para supervisionar o investimento na empresa ou na sociedade gestora de participações, a contento das autoridades competentes;
c)
As participações da instituição no capital da empresa de seguros, empresa de resseguros ou sociedade gestora de participações no setor dos seguros não excedem 15 % dos instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 emitidos por essa entidade seguradora em 31 de dezembro de 2012 e entre 1 de janeiro de 2013 e 31 de dezembro de 2022;
d)
O montante da participação no capital que não é deduzido não excede o montante detido nos instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 da empresa de seguros, empresa de resseguros ou sociedade gestora de participações no setor dos seguros em 31 de dezembro de 2012.
2. As participações no capital que não são deduzidas nos termos do n.o 1 são consideradas posições em risco e sujeitas a uma ponderação de risco de 370 %.
Artigo 472.o
Elementos não deduzidos aos elementos de fundos próprios principais de nível 1
1. Em derrogação do artigo 33.o, n.o 1, alínea c), e do artigo 36.o, n.o 1, alíneas a) a i), entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2017, as instituições aplicam o disposto no presente artigo aos montantes residuais dos elementos a que se referem o artigo 468.o, n.o 4, e o artigo 469.o, n.o 1, alíneas b) e d), consoante aplicável.
2. Não é deduzido o montante residual dos ajustamentos de avaliação dos derivados no passivo resultantes do risco de crédito da própria instituição.
3. As instituições aplicam o seguinte tratamento ao montante residual das perdas do exercício em curso a que se refere o artigo 36.o, n.o 1, alínea a):
a)
As perdas significativas são deduzidas aos elementos de fundos próprios de nível 1;
b)
As perdas que não sejam significativas não são deduzidas.
4. As instituições deduzem o montante residual dos ativos intangíveis a que se refere o artigo 36.o, n.o 1, alínea b), aos elementos de fundos próprios de nível 1.
5. O montante residual dos ativos por impostos diferidos a que se refere o artigo 36.o, n.o 1, alínea c), não é deduzido e está sujeito a um ponderador de risco de 0 %.
6. O montante residual dos elementos a que se refere o artigo 36.o, n.o 1, alínea d), é deduzido pela metade aos elementos de fundos próprios de nível 1 e pela restante metade aos elementos de fundos próprios de nível 2.
7. O montante residual dos ativos de um fundo de pensões de benefício definido, a que se refere o artigo 36.o, n.o 1, alínea e), não é deduzido a quaisquer elementos dos fundos próprios, sendo incluído nos elementos de fundos próprios principais de nível 1 na medida em que esse montante teria sido reconhecido como fundos próprios de base de acordo com as medidas nacionais de transposição do artigo 57.o, alíneas a) a c-A), da Diretiva 2006/48/CE.
8. As instituições aplicam o seguinte tratamento ao montante residual das detenções de instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 a que se refere o artigo 36.o, n.o 1, alínea f),:
a)
O montante das detenções diretas é deduzido aos elementos de fundos próprios de nível 1;
b)
O montante das detenções indiretas e sintéticas, incluindo instrumentos próprios de fundos próprios principais de nível 1 que uma instituição possa ser obrigada a adquirir em virtude de uma obrigação contratual existente ou contingente, não é deduzido e está sujeito a um ponderador de risco nos termos da Parte III, Título II, Capítulos 2 ou 3 e aos requisitos estabelecidos na Parte III, Título IV, consoante aplicável.
9. As instituições aplicam o seguinte tratamento ao montante residual das detenções de instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 de uma entidade do setor financeiro, caso a instituição tenha com essa entidade as detenções cruzadas a que se refere o artigo 36.o, n.o 1, alínea g):
a)
Quando uma instituição não tem um investimento significativo nessa entidade do setor financeiro, o montante da sua detenção de instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 dessa entidade é tratado segundo o disposto no artigo 36.o, n.o 1, alínea h);
b)
Quando uma instituição tem um investimento significativo nessa entidade do setor financeiro, o montante das suas detenções de instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 dessa entidade é tratado segundo o disposto no artigo 36.o, n.o 1, alínea i).
10. As instituições aplicam o seguinte tratamento aos montantes residuais dos elementos a que se refere o artigo 36.o, n.o 1, alínea h),:
a)
Os montantes a ser deduzidos que se relacionam com detenções diretas são deduzidos pela sua metade aos elementos de fundos próprios de nível 1 e pela restante metade aos elementos de fundos próprios de nível 2;
b)
Os montantes relativos a detenções indiretas e sintéticas não são deduzidos e estão sujeitos a ponderadores de risco nos termos da Parte III, Título II, Capítulos 2 ou 3, e aos requisitos estabelecidos na Parte III, Título IV, consoante aplicável.
11. As instituições aplicam o seguinte tratamento aos montantes residuais dos elementos a que se refere o artigo 36.o, n.o 1, alínea i),:
a)
Metade dos montantes a deduzir relativos a detenções diretas é deduzida aos elementos de fundos próprios de nível 1 e a outra metade é deduzida aos elementos de fundos próprios de nível 2;
b)
Os montantes relativos a detenções indiretas e sintéticas não são deduzidos e estão sujeitos a ponderadores de risco nos termos da Parte III, Título II, Capítulos 2 ou 3, e aos requisitos estabelecidos na Parte III, Título IV, consoante aplicável.
Artigo 473.o
Introdução de alterações na IAS 19
1. Em derrogação do artigo 481.o, entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2018, as autoridades competentes podem autorizar as instituições que elaboram as suas contas em conformidade com as normas internacionais de contabilidade adotadas nos termos do artigo 6.o, n.o 2, do Regulamento (CE) n.o 1606/2002 a adicionar aos fundos próprios principais de nível 1 o montante aplicável de acordo com os n.os 2 ou 3 do presente artigo, consoante aplicável, multiplicado pelo fator aplicado nos termos do n.o 4.
2. Calcula-se o montante aplicável deduzindo da soma obtida nos termos da alínea a) a soma obtida nos termos da subalínea b):
a)
As instituições determinam os valores dos ativos dos seus fundos ou planos de pensões de benefício definido, consoante aplicável, de acordo com o Regulamento (CE) n.o 1126/2008 (31) com a redação que lhe foi dada pelo Regulamento (UE) n.o 1205/2011 (32). As instituições deduzem então aos valores desses ativos os valores das obrigações existentes nesses mesmos fundos ou planos determinados de acordo com as mesmas regras contabilísticas.
b)
As instituições determinam os valores dos ativos dos seus fundos ou planos de pensões de benefício definido, consoante aplicável, de acordo com as regras estabelecidas no Regulamento (CE) n.o 1126/2008. As instituições deduzem então aos valores desses ativos os valores das obrigações existentes nesses mesmos fundos ou planos determinados de acordo com as mesmas regras contabilísticas.
3. O montante determinado de acordo com o n.o 2 fica limitado ao montante cuja dedução aos fundos próprios não é exigida, antes de 1 de janeiro de 2014 nos termos das medidas nacionais de transposição da Diretiva 2006/48/CE, na medida essas medidas nacionais de transposição sejam elegíveis para o tratamento previsto no artigo 481.o do presente regulamento no Estado-Membro em causa.
4. São aplicáveis os seguintes fatores:
a)
1 entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014;
b)
0,8 entre 1 de janeiro de 2015 e 31 de dezembro de 2015;
c)
0,6 entre 1 de janeiro de 2016 e 31 de dezembro de 2016;
d)
0,4 entre 1 de janeiro de 2017 e 31 de dezembro de 2017;
e)
0,2 entre 1 de janeiro de 2018 e 31 de dezembro de 2018;
5. As instituições divulgam os valores dos ativos e passivos nos termos do n.o 2 nas suas demonstrações financeiras publicadas.
Subsecção 2
Deduções aos elementos de fundos próprios adicionais de nível 1
Artigo 474.o
Deduções aos elementos de fundos próprios adicionais de nível 1
Em derrogação do artigo 56.o, entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2017, é aplicável o seguinte:
a)
As instituições deduzem aos elementos de fundos próprios adicionais de nível 1 a percentagem aplicável especificada no artigo 478.o dos montantes a deduzir por força do artigo 56.o;
b)
As instituições aplicam os requisitos previstos no artigo 475.o aos montantes residuais dos elementos a deduzir por força do artigo 56.o.
Artigo 475.o
Elementos não deduzidos aos elementos de fundos próprios adicionais de nível 1
1. Em derrogação do artigo 56.o, entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2017, são aplicáveis aos montantes residuais a que se refere o artigo 474.o, alínea b), os requisitos estabelecidos no presente artigo.
2. As instituições aplicam o seguinte tratamento ao montante residual dos elementos a que se refere o artigo 56.o, alínea a):
a)
As detenções diretas em instrumentos próprios de fundos próprios adicionais de nível 1 são deduzidas pelo valor contabilístico aos elementos de fundos próprios de nível 1;
b)
As detenções indiretas e sintéticas de instrumentos próprios de fundos próprios adicionais de nível 1, incluindo os instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 que uma instituição possa ser obrigada a adquirir em virtude de uma obrigação contratual existente ou contingente, não são deduzidas e estão sujeitas a um ponderador de risco nos termos da Parte III, Título II, Capítulos 2 ou 3, bem como aos requisitos da Parte III, Título IV, consoante aplicável.
3. As instituições aplicam o seguinte tratamento ao montante residual dos elementos a que se refere o artigo 56.o, alínea b):
a)
Se a instituição não tiver um investimento significativo numa entidade do setor financeiro com a qual tenha detenções cruzadas, o montante das suas detenções diretas, indiretas e sintéticas desses instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 dessa entidade é tratado nos termos do artigo 56.o, alínea c);
b)
Se a instituição tiver um investimento significativo numa entidade do setor financeiro com a qual tenha detenções cruzadas, o montante das suas detenções diretas, indiretas e sintéticas desses instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 dessa entidade é tratado nos termos do artigo 56.o, alínea d).
4. As instituições aplicam o seguinte tratamento ao montante residual dos elementos a que se refere o artigo 56.o, alíneas c) e d):
a)
Metade do montante relativo às detenções diretas a deduzir por força do artigo 56.o, alíneas c) e d), é deduzida aos elementos de fundos próprios de nível 1 e a outra metade é deduzida aos elementos de fundos próprios de nível 2;
b)
O montante relativo às detenções indiretas e sintéticas a deduzir nos termos do artigo 56.o, alíneas c) e d), não é deduzido e está sujeito a um ponderador de risco nos termos da Parte III, Título II, Capítulos 2 ou 3, e aos requisitos da Parte III, Título IV, consoante aplicável.
Subsecção 3
Deduções aos elementos de fundos próprios de nível 2
Artigo 476.o
Deduções aos elementos de fundos próprios de nível 2
Em derrogação do artigo 66.o, entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2017, é aplicável o seguinte:
a)
As instituições deduzem aos elementos de fundos próprios de nível 2 a percentagem aplicável especificada no artigo 478.o dos montantes a deduzir por força do artigo 66.o;
b)
As instituições aplicam os requisitos estabelecidos no artigo 477.o aos montantes residuais a deduzir por força do artigo 66.o.
Artigo 477.o
Deduções aos elementos de fundos próprios de nível 2
1. Em derrogação do artigo 66.o, entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2017, são aplicáveis aos montantes residuais a que se refere o artigo 476.o, alínea b), os requisitos estabelecidos no presente artigo.
2. As instituições aplicam o seguinte tratamento ao montante residual dos elementos a que se refere o artigo 66.o, alínea a):
a)
As detenções diretas dos instrumentos próprios de fundos próprios adicionais de nível 2 são deduzidas pelo valor contabilístico aos elementos de fundos próprios de nível 2;
b)
As detenções indiretas e sintéticas dos instrumentos próprios de fundos próprios de nível 2, incluindo instrumentos próprios de fundos próprios de nível 2 que uma instituição possa ser obrigada a adquirir em virtude de uma obrigação contratual existente ou contingente, não são deduzidas e são ponderadas pelo risco nos termos da Parte III, Título II, Capítulos 2 ou 3, ficando sujeitas aos requisitos da Parte III, Título IV, consoante aplicável.
3. As instituições aplicam o seguinte tratamento ao montante residual dos elementos a que se refere o artigo 66.o, alínea b):
a)
Se a instituição não tiver um investimento significativo numa entidade do setor financeiro com a qual tenha detenções cruzadas, o montante das suas detenções diretas, indiretas e sintéticas dos instrumentos de fundos próprios de nível 2 dessa entidade é tratado nos termos do artigo 66.o, alínea c);
b)
Se a instituição tiver um investimento significativo numa entidade do setor financeiro com a qual tenha detenções cruzadas, o montante das detenções diretas, indiretas e sintéticas dos instrumentos de fundos próprios de nível 2 dessa entidade do setor financeiro é tratado nos termos do artigo 66.o, alínea d).
4. As instituições aplicam o seguinte tratamento ao montante residual dos elementos a que se refere o artigo 66.o, alíneas c) e d):
a)
Metade do montante relativo às participações diretas a deduzir nos termos do artigo 66.o, alíneas c) e d), é deduzida aos elementos de fundos próprios de nível 1 e a outra metade é deduzida aos elementos de fundos próprios de nível 2;
b)
O montante relativo às detenções indiretas e sintéticas a deduzir nos termos do artigo 66.o, alíneas c) e d), não é deduzido e fica sujeito a um ponderador de risco nos termos da Parte III, Título II, Capítulos 2 ou 3, e aos requisitos estabelecidos na Parte III, Título IV, consoante aplicável.
Subsecção 4
Percentagens aplicáveis às deduções
Artigo 478.o
Percentagens aplicáveis às deduções aos elementos de fundos próprios principais de nível 1, fundos próprios adicionais de nível 1 e fundos próprios de nível 2
1. A percentagem aplicável para efeitos do artigo 468.o, n.o 4, do artigo 469.o, n.o 1, alíneas a) e c), do artigo 474.o, alínea a), e do artigo 476.o, alínea a), situa-se dentro dos seguintes intervalos:
a)
20 % a 100 % entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014;
b)
40 % a 100 % entre 1 de janeiro de 2015 e 31 de dezembro de 2015;
c)
60 % a 100 % entre 1 de janeiro de 2016 e 31 de dezembro de 2016;
d)
80 % a 100 % entre 1 de janeiro de 2017 e 31 de dezembro de 2017.
2. Em derrogação do n.o 1, relativamente aos elementos a que se refere o artigo 36.o, n.o 1, alínea c), existentes antes de …, a percentagem aplicável para efeitos do artigo 469.o, n.o 1, alínea c), situa-se dentro dos seguintes intervalos:
a)
0 % a 100 % entre 1 de janeiro de 2014 e 2 de janeiro de 2015;
b)
10 % a 100 % entre 2 de janeiro de 2015 e 2 de janeiro de 2016;
c)
20 % a 100 % entre 2 de janeiro de 2016 e 2 de janeiro de 2017;
d)
30 % a 100 % entre 2 de janeiro de 2017 e 2 de janeiro de2018;
e)
40 % a 100 % entre 2 de janeiro de2018 e 2 de janeiro de2019;
f)
50 % a 100 % entre 2 de janeiro de2019 e 2 de janeiro de2020;
g)
60 % a 100 % entre 2 de janeiro de2020 e 2 de janeiro de2021;
h)
70 % a 100 % entre 2 de janeiro de2021 e 2 de janeiro de2022;
i)
80 % a 100 % entre 2 de janeiro de2022 e 2 de janeiro de2023;
j)
90 % a 100 % entre 2 de janeiro de2023 e 2 de janeiro de2024.
3. As autoridades competentes determinam e publicam uma percentagem aplicável no âmbito dos intervalos especificados nos n.os 1 e 2 para cada uma das seguintes deduções:
a)
Cada uma das deduções exigidas por força do artigo 36.o, n.o 1, alíneas a) a h), excluindo os ativos por impostos diferidos que dependam de rendibilidade futura e decorram de diferenças temporárias,
b)
O montante agregado dos ativos por impostos diferidos que dependam de rendibilidade futura e decorram de diferenças temporárias, e os elementos a que se refere o artigo 36.o, n.o 1, alínea i), a deduzir por força do artigo 48.o,
c)
Cada uma das deduções exigidas por força do artigo 56.o, alíneas b) a d),
d)
Cada uma das deduções exigidas por força do artigo 66.o, alíneas b) a d).
Secção 4
Interesses minoritários e instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 e de fundos próprios de nível 2 emitidos por filiais
Artigo 479.o
Reconhecimento nos fundos próprios principais de nível 1 consolidados de instrumentos e elementos que não possam ser considerados interesses minoritários
1. Em derrogação da Parte II, Título III, entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2017, o reconhecimento nos fundos próprios consolidados de elementos que seriam considerados reservas consolidadas nos termos das medidas nacionais de transposição do artigo 65.o da Diretiva 2006/48/CE e que não sejam considerados nos fundos próprios principais de nível 1 consolidados por qualquer dos motivos seguidamente enunciados é determinado pelas autoridades competentes nos termos dos n.os 2 e 3 do presente artigo:
a)
O instrumento não pode ser considerado um instrumento de fundos próprios principais de nível 1, e os resultados retidos e os prémios de emissão conexos não podem, por conseguinte, ser consideradas elementos de fundos próprios principais de nível 1 consolidados;
b)
Os elementos não são elegíveis em resultado do artigo 81.o, n.o 2;
c)
Os elementos não são elegíveis pelo facto de a filial não ser uma instituição ou uma entidade que esteja sujeita, em virtude do direito nacional aplicável, aos requisitos do presente regulamento e da Diretiva 2013/36/UE;
d)
Os elementos não são elegíveis pelo facto de a filial não estar integralmente incluída na consolidação por força da Parte I, Título II, Capítulo 2.
2. A percentagem aplicável dos elementos a que se refere o n.o 1 que teriam sido considerados reservas consolidadas nos termos das medidas nacionais de transposição do artigo 65.o da Diretiva 2006/48/CE é considerada fundos próprios principais de nível 1 consolidados.
3. Para efeitos do n.o 2, as percentagens aplicáveis situam-se dentro dos seguintes intervalos:
a)
0 % a 80 % entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014;
b)
0 % a 60 % entre 1 de janeiro de 2015 e 31 de dezembro de 2015;
c)
0 % a 40 % entre 1 de janeiro de 2016 e 31 de dezembro de 2016;
d)
0 % a 20 % entre 1 de janeiro de 2017 e 31 de dezembro de 2017.
4. As autoridades competentes determinam e publicam a percentagem aplicável nos intervalos especificados no n.o 3.
Artigo 480.o
Reconhecimento nos fundos próprios consolidados de interesses minoritários e de capital elegível como fundos próprios principais de nível 1 e fundos próprios de nível 2
1. Em derrogação do artigo 84.o, n.o 1, alínea b), do artigo 85.o, n.o 1, alínea b), e do artigo 87.o, n.o 1, alínea b), entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2017, as percentagens referidas nesses artigos são multiplicadas por um fator aplicável.
2. Para efeitos do n.o 1, o fator aplicável situa-se dentro dos seguintes intervalos:
a)
0,2 entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014;
b)
0,4 a 1 entre 1 de janeiro de 2015 e 31 de dezembro de 2015;
c)
0,6 a 1 entre 1 de janeiro de 2016 e 31 de dezembro de 2016; e
d)
0,8 a 1 entre 1 de janeiro de 2017 e 31 de dezembro de 2017.
3. As autoridades competentes determinam e publicam o valor do fator aplicável nos intervalos especificados no n.o 2.
Secção 5
Filtros e deduções adicionais
Artigo 481.o
Filtros e deduções adicionais
1. Em derrogação dos artigos 32.o a 36.o, 56.o e 66.o, entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2017, as instituições efetuam ajustamentos para incluir nos elementos de fundos próprios principais de nível 1, de fundos próprios de nível 1, de fundos próprios de nível 2 ou nos elementos dos fundos próprios, ou para deduzir a esses elementos a percentagem aplicável de filtros ou deduções exigidos pelas medidas nacionais de transposição dos artigos 57.o, 61.o, 63.o, 63.o-A, 64.o e 66.o da Diretiva 2006/48/CE, e dos artigos 13.o e 16.o da Diretiva 2006/49/CE, e que não sejam exigidos nos termos da Parte II do presente regulamento.
2. Em derrogação do artigo 36.o, n.o 1, alínea i), e do artigo 49.o, n.os 1 e 3, entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014, as autoridades competentes podem exigir que as instituições apliquem os métodos referidos no artigo 49.o, n.o 1, ou as autorizem a fazê-lo, caso não estejam cumpridos os requisitos estabelecidos no artigo 49.o, n.o 1, alíneas b) e e), em vez de efetuarem a dedução exigida por força do artigo 36.o, n.o 1. Nesses casos, a proporção das participações em instrumentos dos fundos próprios de uma entidade do setor financeiro em que a empresa-mãe tem um investimento significativo que não tenha de ser deduzido nos termos do artigo 49.o, n.o 1, é determinada pela percentagem aplicável a que se refere o n.o 4 do presente artigo. O montante que não for deduzido fica sujeito aos requisitos do artigo 49.o, n.o 4, consoante aplicável.
3. Para efeitos do n.o 1, a percentagem aplicável situa-se dentro dos seguintes intervalos:
a)
0 % a 80 % entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014;
b)
0 % a 60 % entre 1 de janeiro de 2015 e 31 de dezembro de 2015;
c)
0 % a 40 % entre 1 de janeiro de 2016 e 31 de dezembro de 2016;
d)
0 % a 20 % entre 1 de janeiro de 2017 e 31 de dezembro de 2017.
4. Para efeitos do n.o 2, a percentagem aplicável situa-se entre 0 % e 50 % no período compreendido entre a 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014.
5. Em relação a cada filtro ou dedução a que se referem os n.os 1 e 2, as autoridades competentes determinam e publicam as percentagens aplicáveis nos intervalos especificados nos n.os 3 e 4.
6. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar as condições em que as autoridades competentes determinam se os ajustamentos efetuados aos fundos próprios ou aos seus elementos, nos termos das medidas nacionais de transposição da Diretiva 2006/48/CE ou da Diretiva 2006/49/CE que não estejam incluídos na Parte II do presente regulamento devem, para efeitos do presente artigo, ser efetuados aos elementos de fundos próprios principais de nível 1, de fundos próprios adicionais de nível 1, de fundos próprios de nível 1, de fundos próprios de nível 2 ou aos fundos próprios.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 1 de Fevereiro de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 482.o
Âmbito de aplicação de transações de derivados com fundos de pensões
No que diz respeito às transações a que se refere o artigo 89.o do Regulamento (UE) n.o 648/2012 celebradas com regimes relativos a planos de pensões, na aceção do artigo 2.o desse regulamento, as instituições não calculam os requisitos de fundos próprios para risco de CVA segundo o previsto no artigo 382.o, n.o4, alínea c), do presente regulamento.
CAPÍTULO 2
Salvaguarda de direitos adquiridos relativamente a instrumentos de capital
Secção 1
Instrumentos que constituem auxílios estatais
Artigo 483.o
Salvaguarda de direitos adquiridos em instrumentos de auxílio estatal
1. Em derrogação dos artigos 26.o a 29.o, 51.o, 52.o, 62.o e 63.o, entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2017, o presente artigo é aplicável aos instrumentos e elementos de fundos próprios se estiverem preenchidas as seguintes condições:
a)
Os instrumentos foram emitidos antes 1 de janeiro de 2014;
b)
Os instrumentos foram emitidos no contexto de medidas de recapitalização por força das regras em matéria de auxílios estatais. Na medida em que parte dos instrumentos seja subscrita por privados, devem ter sido emitidos antes de 30 de junho de 2012 e em conjugação com as partes subscritas pelo Estado-Membro;
c)
Os instrumentos foram considerados compatíveis com o mercado interno pela Comissão, por força do artigo 107.o do TFUE.
d)
No caso dos instrumentos subscritos tanto pelo Estado como por investidores privados, se houver um reembolso parcial dos instrumentos subscritos pelo Estado-Membro, uma parcela correspondente da parte subscrita pelos investidores privados beneficia da salvaguarda de direitos adquiridos de acordo com o artigo 484.o. Quando tiverem sido resgatados todos os instrumentos subscritos pelo Estado-Membro, os instrumentos remanescentes subscritos por investidores privados beneficiam da salvaguarda de direitos adquiridos de acordo com o artigo 484.o.
2. Os instrumentos elegíveis nos termos das medidas nacionais de transposição do artigo 57.o, alínea a), da Diretiva 2006/48/CE são elegíveis como instrumentos de fundos principais de nível 1, mesmo que se verifique alguma das seguintes circunstâncias:
a)
As condições estabelecidas no artigo 28.o do presente regulamento não estão satisfeitas;
b)
Os instrumentos foram emitidos por uma empresa a que se refere o artigo 27.o do presente regulamento e não estão satisfeitas as condições estabelecidas no artigo 28.o do presente regulamento ou, se aplicável, no seu artigo 29.o.
3. Os instrumentos a que se refere o n.o 1, alínea c), do presente artigo, que não sejam elegíveis no âmbito das medidas nacionais de transposição do artigo 57.o, alínea a), da Diretiva 2006/48/CE são considerados instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 não obstante não estarem satisfeitos os requisitos do n.o 2, alíneas a) ou b), do presente artigo, desde que estejam satisfeitos os requisitos do n.o 8 do presente artigo.
Os instrumentos elegíveis como fundos próprios principais de nível 1 por força do primeiro parágrafo não podem ser considerados instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 nem instrumentos de fundos próprios de nível 2 no âmbito dos n.os 5 ou 7.
4. Os instrumentos elegíveis nos termos das medidas nacionais de transposição do artigo 57.o, alínea c-A), e do artigo 66.o, n.o 1, da Diretiva 2006/48/CE são considerados instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1, apesar de não estarem satisfeitas as condições estabelecidas no artigo 52.o, n.o 1, do presente regulamento.
5. Os instrumentos a que se refere o n.o 1, alínea c), do presente artigo que não sejam elegíveis no âmbito das medidas nacionais de transposição do artigo 57.o, alínea c-A), da Diretiva 2006/48/CE são considerados instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 apesar de não estarem satisfeitas as condições do artigo 52.o, n.o 1, do presente regulamento desde que estejam satisfeitos os requisitos do n.o 6 do presente artigo.
Os instrumentos elegíveis como fundos próprios adicionais de nível 1 por força do primeiro parágrafo não podem ser considerados instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 nem instrumentos de fundos próprios de nível 2 no âmbito dos n.os 3 ou 7.
6. Os elementos elegíveis nos termos das medidas nacionais de transposição do artigo 57.o, alíneas f), g) ou h), e do artigo 66.o, n.o 1, da Diretiva 2006/48/CE são considerados instrumentos de fundos próprios de nível 2, mesmo que não sejam referidos no artigo 62.o do presente regulamento ou que não estejam satisfeitas as condições estabelecidas no artigo 63.o do presente regulamento.
7. Os elementos a que se refere o n.o 1, alínea c), do presente artigo que não sejam elegíveis nos termos das medidas nacionais de transposição do artigo 57.o, alíneas f), g) ou h), e do artigo 66.o, n.o 1, da Diretiva 2006/48/CE são considerados instrumentos de fundos próprios de nível 2, não obstante não serem referidos os elementos no artigo 62.o do presente regulamento ou não estarem reunidas as condições estabelecidas no artigo 63.o do presente regulamento, desde que estejam reunidas as condições do n.o 8 do presente artigo.
Os instrumentos elegíveis como instrumentos de fundos próprios de nível 2 por força do primeiro parágrafo não podem ser considerados instrumentos de fundos próprios principais de nível 1 nem instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 no âmbito dos n.os 3 ou 5.
8. Os instrumentos a que se referem os n.os 3, 5 e 7 só podem ser considerados instrumentos de fundos próprios a que se referem esses números se estiver cumprida a condição do n.o 1, alínea a). e se forem emitidos por instituições constituídas num Estado-Membro que esteja sujeito a um programa de ajustamento económico, e se a emissão desses instrumentos for acordada ou elegível no âmbito desse programa.
Secção 2
Instrumentos que não constituem auxílios estatais
Subsecção 1
Elegibilidade e limites em matéria de salvaguarda de direitos adquiridos
Artigo 484.o
Elegibilidade, em matéria de salvaguarda dos direitos adquiridos, de elementos considerados fundos próprios de acordo com as medidas nacionais de transposição da Diretiva 2006/48/CE
1. O presente artigo só se aplica aos instrumentos e elementos emitidos ou elegíveis como fundos próprios antes de 31 de dezembro de 2011 e que não sejam aqueles a que se refere o artigo 483.o, n.o 1.
2. Em derrogação dos artigos 26.o a 29.o, 51.o, 52.o, 62.o e 63.o, o presente artigo é aplicável entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2021.
3. Sob reserva do artigo 485.o do presente regulamento e do limite especificado no artigo 486.o, n.o 2, o capital na aceção do artigo 22.o da Diretiva 86/635/CEE, bem como os prémios de emissão conexos, considerados fundos próprios de base de acordo com as medidas nacionais de transposição do artigo 57.o, alínea a), da Diretiva 2006/48/CE, são considerados elementos de fundos principais de nível 1, apesar de esse capital não reunir as condições estabelecidas no artigo 28.o ou, se aplicável, no artigo 29.o do presente regulamento.
4. Sob reserva do limite especificado no artigo 486.o, n.o 3, do presente regulamento, os instrumentos, bem como os prémios de emissão conexos, considerados fundos próprios de base de acordo com as medidas nacionais de transposição do artigo 57.o, alínea c-A), da Diretiva 2006/48/CE, são considerados elementos de fundos próprios adicionais de nível 1, apesar de não estarem reunidas as condições estabelecidas no artigo 52.o do presente regulamento.
5. Sob reserva dos limites especificados no artigo 486.o, n.o 4, do presente regulamento os elementos, bem como os prémios de emissão conexos, considerados fundos próprios de acordo com as medidas nacionais de transposição do artigo 57.o, alíneas e), f), g) ou h) da Diretiva 2006/48/CE, são considerados elementos de fundos próprios de nível 2, apesar de não estarem incluídos no artigo 62.o do presente regulamento ou de não estarem reunidas as condições estabelecidas no artigo 63.o do presente regulamento.
Artigo 485.o
Elegibilidade para inclusão nos fundos próprios principais de nível 1 de prémios de emissão relacionados com elementos considerados fundos próprios em conformidade com as medidas nacionais de transposição da Diretiva 2006/48/CE
1. O presente artigo só se aplica aos instrumentos que tenham sido emitidos antes de 31 de dezembro de 2010 e que não sejam referidos no artigo 483.o, n.o 1.
2. Os prémios de emissão relativos a capital na aceção do artigo 22.o da Diretiva 86/635/CEE, consideradas fundos próprios de base de acordo com as medidas nacionais de transposição do artigo 57.o, alínea a), da Diretiva 2006/48/CE, são consideradas elementos de fundos próprios principais de nível1 se satisfizerem as condições estabelecidas no artigo 28.o, alíneas i) e j), do presente regulamento.
Artigo 486.o
Limites para a salvaguarda de direitos adquiridos no que se refere aos elementos de fundos próprios principais de nível 1, de fundos próprios adicionais de nível 1 e de fundos próprios de nível 2
1. Entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2021, o grau em que os instrumentos a que se refere o artigo 484.o são elegíveis como fundos próprios é limitado nos termos do presente artigo.
2. O montante dos elementos a que se refere o artigo 484.o, n.o 3, que sejam considerados elementos de fundos próprios principais de nível 1 é limitado à percentagem aplicável da soma dos montantes especificados nas alíneas a) e b) do presente número:
a)
O montante nominal de capital a que se refere o artigo 484.o, n.o 3, cuja emissão estava a decorrer em 31 de dezembro de 2012;
b)
Os prémios de emissão relacionados com os elementos a que se refere a alínea a).
3. O montante dos elementos a que se refere o artigo 484.o, n.o 4, que sejam considerados elementos de fundos próprios adicionais de nível 1 é limitado à percentagem aplicável multiplicada pelo resultado da diferença entre a soma dos montantes especificados nas alíneas a) e b) do presente número e a soma dos montantes especificados nas alíneas e) a f) do presente número:
a)
O montante nominal dos instrumentos a que se refere o artigo 484.o, n.o 4, cuja emissão estava a decorrer em 31 de dezembro de 2012;
b)
Os prémios de emissão relacionados com os instrumentos a que se refere a alínea a);
c)
O montante dos instrumentos a que se refere o artigo 484.o, n.o 4, que, em 31 de dezembro de 2012, excedia os limites especificados nas medidas nacionais de transposição do artigo 66.o, n.o 1, alínea a), e do artigo 66.o, n.o 1-A, da Diretiva 2006/48/CE;
d)
Os prémios de emissão relacionados com os instrumentos a que se refere a alínea c);
e)
O montante nominal dos instrumentos a que se refere o artigo 484.o, n.o 4, cuja emissão estava a decorrer em 31 de dezembro de 2012 mas que não sejam elegíveis como instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 por força do artigo 489.o, n.o 4;
f)
Os prémios de emissão relacionados s com os instrumentos referidos na alínea e).
4. O montante dos elementos a que se refere o artigo 484.o, n.o 5, que sejam considerados elementos de fundos próprios de nível 2 é limitado à percentagem aplicável do resultado da diferença entre a soma dos montantes especificados nas alíneas a) a d) do presente número e a soma dos montantes especificados nas alíneas e) a h) do presente número:
a)
O montante nominal dos instrumentos a que se refere o artigo 484.o, n.o 5, cuja emissão estava a decorrer em 31 de dezembro de 2012;
b)
Os prémios de emissão relacionados com os instrumentos a que se refere a alínea a);
c)
O montante nominal dos empréstimos subordinados cuja emissão estava a decorrer em 31 de dezembro, reduzido do montante exigido por força das medidas nacionais de transposição do artigo 64.o, n.o 3, alínea c), da Diretiva 2006/48/CE;
d)
O montante nominal dos elementos a que se refere o artigo 484.o, n.o 5, com exceção dos instrumentos e dos empréstimos subordinados a que se referem as alíneas a) e c) do presente número, cuja emissão estava a decorrer em 31 de dezembro de 2012;
e)
O montante nominal dos instrumentos e dos elementos a que se refere o artigo 484.o, n.o 5, cuja emissão estava a decorrer em 31 de dezembro de 2012 e que excedia os limites especificados nas medidas nacionais de transposição do artigo 66.o, n.o 1, alínea a), da Diretiva 2006/48/CE;
f)
Os prémios de emissão relacionados com os instrumentos a que se refere a alínea e);
g)
O montante nominal dos instrumentos a que se refere o artigo 484.o, n.o 5, cuja emissão estava a decorrer em 31 de dezembro de 2012 e que não sejam elegíveis como instrumentos de fundos próprios de nível 2 por força do artigo 490.o, n.o 4;
h)
Os prémios de emissão relacionados com os instrumentos a que se refere a alínea g).
5. Para efeitos do presente artigo, as percentagens aplicáveis a que se referem os n.os 2 a 4 situam-se dentro dos seguintes intervalos:
a)
60 % a 80 % entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014;
b)
40 % a 70 % entre 1 de janeiro de 2015 e 31 de dezembro de 2015;
c)
20 % a 60 % entre 1 de janeiro de 2016 e 31 de dezembro de 2016;
d)
0 % a 50 % entre 1 de janeiro de 2017 e 31 de dezembro de 2017;
e)
0 % a 40 % entre 1 de janeiro de 2018 e 31 de dezembro de 2018;
f)
0 % a 30 % entre 1 de janeiro de 2019 e 31 de dezembro de 2019;
g)
0 % a 20 % entre 1 de janeiro de 2020 e 31 de dezembro de 2020;
h)
0 % a 10 % entre 1 de janeiro de 2021 e 31 de dezembro de 2021.
6. As autoridades competentes determinam e publicam as percentagens aplicáveis nos intervalos especificados no n.o 5.
Artigo 487.o
Elementos excluídos da salvaguarda de direitos adquiridos nos elementos de fundos próprios principais de nível 1 ou de fundos próprios adicionais de nível 1 ou noutros elementos dos fundos próprios
1. Em derrogação dos artigos 51.o, 52.o, 62.o e 63.o, entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2021 as instituições podem tratar como elementos a que se refere o artigo 484.o, n.o 4, o capital e os prémios de emissão conexos a que se refere o artigo 484.o, n.o 3, que estejam excluídos dos elementos de fundos próprios principais de nível 1 por excederem a percentagem aplicável especificada no artigo 486.o, n.o 2, na medida em que a inclusão desse capital e dos prémios de emissão conexos não exceda o limite percentual aplicável a que se refere o artigo 486.o, n.o 3.
2. Em derrogação dos artigos 51.o, 52.o, 62.o e 63.o, entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2021 as instituições podem tratar o seguinte como elementos a que se refere o artigo 484.o, n.o 5, na medida em que a sua inclusão não exceda o limite percentual aplicável a que se refere o artigo 486.o, n.o 4:
a)
O capital e dos prémios de emissão conexos a que se refere o artigo 484.o, n.o 3, que estejam excluídos dos elementos de fundos próprios principais de nível 1 por excederem a percentagem aplicável especificada no artigo 486.o, n.o 2;
b)
Os instrumentos, e os prémios de emissão conexos, a que se refere o artigo 484.o, n.o 4, que excedam a percentagem aplicável a que se refere o artigo 486.o, n.o 3.
3. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar as condições de tratamento dos instrumentos de fundos próprios a que se referem os n.os 1 e 2 como estando abrangidos pelo artigo 486.o, n.o 4 ou n.o 5, entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2021.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 1 de Fevereiro de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 488.o
Amortização de elementos considerados de fundos próprios de nível 2 por via de direitos adquiridos
Os elementos a que se refere o artigo 484.o, n.o 5, que sejam considerados elementos de fundos próprios de nível 2 a que se refere o artigo 484.o, n.o 5, ou o artigo 486.o, n.o 4, estão sujeitos aos requisitos estabelecidos no artigo 64.o.
Subsecção 2
Inclusão de instrumentos com opção de reembolso e incentivo a esse reembolso nos elementosde fundos próprios adicionais de nível 1 e de fundos próprios de nível 2
Artigo 489.o
Instrumentos híbridos com opção de reembolso e incentivo a esse reembolso
1. Em derrogação dos artigos 51.o e 52.o, entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2021, os instrumentos a que se refere o artigo 484.o, n.o 4, que incluam nos seus termos e condições uma opção de reembolso com incentivo a esse reembolso pela instituição estão sujeitos aos requisitos estabelecidos nos n.os 2 a 7 do presente artigo.
2. Os instrumentos são elegíveis como instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 se estiverem reunidas as seguintes condições:
a)
A instituição só tenha podido exercer a opção de reembolso com incentivo a esse reembolso antes de 1 de janeiro de 2013;
b)
A instituição não tenha exercido a opção;
c)
As condições estabelecidas no artigo 52.o estejam reunidas a partir de 1 de janeiro de 2013.
3. Os instrumentos são considerados instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 com o seu reconhecimento reduzido nos termos do artigo 484.o, n.o 4, até à data do seu vencimento efetivo e, a partir dessa data, são considerados elementos de fundos próprios adicionais de nível 1 sem limite, desde que:
a)
A instituição só tenha podido exercer a opção de reembolso com incentivo a esse reembolso a partir de 1 de janeiro de 2013;
b)
A instituição não tenha exercido a opção de reembolso na data do vencimento efetivo dos instrumentos;
c)
As condições estabelecidas no artigo 52.o estejam satisfeitas a partir da data do vencimento efetivo dos instrumentos.
4. Os instrumentos não são considerados instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 e não ficam sujeitos ao disposto no artigo 484.o, n.o 4, a partir de 1 de janeiro de 2014, se estiverem reunidas as seguintes condições:
a)
A instituição pôde exercer a opção de reembolso com incentivo a esse reembolso entre 31 de dezembro de 2011 e 1 de janeiro de 2013;
b)
A instituição não exerceu a opção de reembolso na data do vencimento efetivo dos instrumentos;
c)
As condições estabelecidas no artigo 52.o não estão reunidas a partir da data do vencimento efetivo dos instrumentos.
5. Os instrumentos são considerados instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1, com o seu reconhecimento reduzido nos termos do artigo 484.o, n.o 4, até à data do seu vencimento efetivo e, a partir dessa data, não são considerados instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 se estiverem reunidas as seguintes condições:
a)
A instituição pôde exercer a opção de reembolso com incentivo a esse reembolso a partir de 1 de janeiro de 2013;
b)
A instituição não exerceu a opção de reembolso na data do vencimento efetivo dos instrumentos;
c)
As condições estabelecidas no artigo 52.o não estão reunidas a partir da data do vencimento efetivo dos instrumentos.
6. Os instrumentos são considerados instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1, nos termos do artigo 484.o, n.o 4, se estiverem reunidas as seguintes condições:
a)
A instituição só pôde exercer a opção de reembolso com incentivo a esse reembolso até 31 de dezembro de 2011 inclusive;
b)
A instituição não exerceu a opção de reembolso na data do vencimento efetivo dos instrumentos;
c)
As condições estabelecidas no artigo 52.o não estão reunidas a partir da data do vencimento efetivo dos instrumentos.
Artigo 490.o
Elementos de fundos próprios de nível 2 com incentivo ao reembolso
1. Em derrogação dos artigos 62.o e 63.o, entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2021 os elementos a que se refere o artigo 484.o, n.o 5, elegíveis nos termos das medidas nacionais de transposição do artigo 57.o, alíneas f) ou h), da Diretiva 2006/48/CE, e incluindo nos seus termos e condições uma opção de reembolso com incentivo a esse reembolso por parte da instituição, estão sujeitos aos requisitos estabelecidos nos n.os 2 a 7 do presente artigo.
2. Os elementos são considerados instrumentos de fundos próprios de nível 2 desde que:
a)
A instituição só tenha podido exercer a opção de reembolso com incentivo esse reembolso antes de 1 de janeiro de 2013;
b)
A instituição não tenha exercido a opção;
c)
As condições estabelecidas no artigo 63.o estejam reunidas a partir de 1 de janeiro de 2013.
3. Os elementos são considerados elementos de fundos próprios de nível 2, nos termos do artigo 484.o, n.o 5, até à data do seu vencimento efetivo e, a partir dessa data, são considerados elementos de fundos próprios de nível 2 sem limite, desde que estejam reunidas as seguintes condições:
a)
A instituição só pôde exercer a opção de reembolso com incentivo a esse reembolso a partir de 1 de janeiro de 2013;
b)
A instituição não exerceu a opção de reembolso na data do vencimento efetivo dos elementos;
c)
As condições estabelecidas no artigo 63.o estão satisfeitas a partir da data do vencimento efetivo dos elementos.
4. Os elementos não são considerados elementos de fundos próprios de nível 2 a partir de 1 de janeiro de 2013 se estiverem reunidas as seguintes condições:
a)
A instituição só pôde exercer a opção de reembolso com incentivo a esse reembolso entre 31 de dezembro de 2011 e 1 de janeiro de 2013;
b)
A instituição não exerceu a opção de reembolso na data do vencimento efetivo dos elementos;
c)
As condições estabelecidas no artigo 63.o não estão reunidas a partir da data do vencimento efetivo dos elementos.
5. Os elementos são considerados elementos de fundos próprios de nível 2 com o seu reconhecimento reduzido nos termos do artigo 484.o, n.o 5, até à data do seu vencimento efetivo e, a partir dessa data, não são considerados elementos de fundos próprios de nível 2 se:
a)
A instituição tiver podido exercer a opção de reembolso com incentivo a esse reembolso a partir de 1 de janeiro de 2013;
b)
A instituição não tiver exercido a opção de reembolso na data de vencimento efetiva;
c)
As condições estabelecidas no artigo 63.o não estiverem reunidas a partir da data do vencimento efetivo dos elementos.
6. Os elementos são considerados elementos de fundos próprios de nível 2, nos termos do artigo 484.o, n.o 5, se:
a)
A instituição só tiver podido exercer a opção de reembolso com incentivo a esse reembolso até 31 de dezembro de 2011, inclusive;
b)
A instituição não tiver exercido a opção de reembolso na data do vencimento efetivo dos elementos;
c)
As condições estabelecidas no artigo 63.o não estiverem reunidas a partir da data do vencimento efetivo dos elementos.
Artigo 491.o
Vencimento efetivo
Para efeitos dos artigos 489.o e 490.o, o vencimento efetivo é determinado da seguinte forma:
a)
Relativamente aos elementos a que se referem os n.os 3 e 5 dos referidos artigos, é a data da primeira opção de reembolso com incentivo a esse reembolso ocorrida a partir de 1 de janeiro de 2013;
b)
Relativamente aos elementos a que se refere o n.o 4 dos referidos artigos, é a data da primeira opção de reembolso com incentivo a esse reembolso ocorrida entre 31 de dezembro de 2011 e 1 de janeiro de 2013;
c)
Relativamente aos elementos a que se refere o n.o 6 dos referidos artigos, é a data da primeira opção de reembolso com incentivo a esse reembolso anterior a 31 de dezembro de 2011.
CAPÍTULO 3
Disposições transitórias em matéria de divulgação dos fundos próprios
Artigo 492.o
Divulgação dos fundos próprios
1. As instituições aplicam o presente artigo entre a 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2021.
2. entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2015, as instituições divulgam a medida em que o nível de fundos próprios principais de nível 1 e de fundos próprios de nível 1 excede os requisitos estabelecidos no artigo 465.o.
3. Entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2017, as instituições divulgam as seguintes informações adicionais sobre os seus fundos próprios:
a)
A natureza e os efeitos, nos fundos próprios principais de nível 1, nos fundos próprios adicionais de nível 1, nos fundos próprios de nível 2 e nos fundos próprios, de cada um dos filtros e deduções aplicados nos termos dos artigos 467.o a 470.o, 474.o, 476.o e 479.o;
b)
Os montantes dos interesses minoritários e dos instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 e de fundos próprios de nível 2, bem como dos resultados retidos e dos prémios de emissão conexos, emitidos pelas filiais, que estão incluídos no montantes consolidados dos fundos próprios principais de nível 1, dos fundos próprios adicionais de nível 1, dos fundos próprios de nível 2 e dos fundos próprios, nos termos do Capítulo 1, Secção 4;
c)
O efeito nos fundos próprios principais de nível 1, nos fundos próprios adicionais de nível 1, nos fundos próprios de nível 2 e nos fundos próprios de cada um dos filtros e deduções aplicados nos termos do artigo 481.o;
d)
A natureza e o montante dos elementos elegíveis como elementos de fundos próprios principais de nível 1, de fundos próprios de nível 1 e de fundos próprios de nível 2 em virtude da aplicação das derrogações especificadas no Capítulo 2, Secção 2.
4. Entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2021, as instituições divulgam o montante dos instrumentos elegíveis como instrumentos de fundos próprios principais de nível 1, instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 e instrumentos de fundos próprios de nível 2 em virtude da aplicação do artigo 484.o.
5. A EBA elabora projetos de normas técnicas de execução para especificar modelos de divulgação uniforme nos termos do presente artigo. Os modelos incluem os elementos enumerados no artigo 437.o, n.o 1, alíneas a), b), d) e e), com a redação que lhes foi dada pelos Capítulos 1 e 2 do presente título.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 1 de Fevereiro de 2014.
São conferidas à Comissão competências para adotar as normas técnicas de execução a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
CAPÍTULO 4
Grandes riscos, requisitos de fundos próprios, alavancagem e limite mínimo de Basileia I
Artigo 493.o
Disposições transitórias em matéria de grandes riscos
1. As disposições relativas aos grandes riscos, estabelecidas nos artigos 387.o a 403.o, não se aplicam às empresas de investimento cuja atividade principal consiste exclusivamente na prestação de serviços de investimento ou em atividades relacionadas com os instrumentos financeiros enumerados no Anexo I, Secção C, pontos 5, 6, 7, 9 e 10 da Diretiva 2004/39/CE, e aos quais a Diretiva 93/22/CEE do Conselho, de 10 de maio de 1993, relativa aos serviços de investimento no domínio dos valores mobiliários (33) não era aplicável em 31 de dezembro de 2006. Esta isenção é válida até 31 de dezembro de 2017 ou até à data da entrada em vigor de quaisquer alterações por força do n.o 2 do presente artigo, consoante a data que ocorrer primeiro.
2. Até 31 de dezembro de 2015, a Comissão apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho, com base numa consulta pública e à luz do debate realizado com as autoridades competentes, um relatório sobre:
a)
Um regime adequado de supervisão prudencial das empresas de investimento cuja atividade principal consista exclusivamente na prestação de serviços de investimento ou no exercício de atividades de investimento relacionados com os derivados de mercadorias ou com os contratos de derivados relativos a mercadorias enunciados no Anexo I, Secção C, pontos 5, 6, 7, 9 e 10, da Diretiva 2004/39/CE;
b)
A conveniência de alterar a Diretiva 2004/39/CE para criar uma nova categoria de empresas de investimento cuja atividade principal consista exclusivamente na prestação de serviços de investimento ou no exercício de atividades de investimento relacionados com os instrumentos financeiros enunciados no Anexo I, Secção C, pontos 5, 6, 7, 9 e 10, da Diretiva 2004/39/CE, relativos ao aprovisionamento energético.
Com base nesse relatório, a Comissão pode apresentar propostas de alteração ao presente regulamento.
3. Em derrogação do artigo 400.o, n.os 2 e 3, durante um período transitório até à entrada em vigor de qualquer diploma na sequência do exame realizado nos termos do artigo 507.o, mas não após 2 de janeiro de 2029, os Estados-Membros podem dispensar da aplicação total ou parcial do artigo 395.o, n.o1, as seguintes posições em risco:
a)
Obrigações cobertas abrangidas pelo artigo 129.o, n.os 1, 3 e 6;
b)
Ativos representativos de créditos sobre administrações regionais ou autoridades locais dos Estados-Membros sempre que seja aplicado a esses créditos um ponderador de risco de 20 % nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 2, e outras posições em risco sobre essas administrações regionais ou autoridades locais, ou garantidas pelas mesmas, às quais seja aplicado um ponderador de risco de 20 %, nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 2;
c)
Riscos, incluindo participações ou outros tipos de ativos, incorridos por uma instituição sobre a sua empresa-mãe, sobre outras filiais da empresa-mãe ou sobre as suas próprias filiais, desde que essas empresas estejam incluídas na supervisão em base consolidada a que está sujeita a própria instituição, nos termos do presente regulamento, da Diretiva 2002/87/CE, ou de normas equivalentes vigentes num país terceiro. As posições em risco que não cumpram estes critérios, estejam ou não isentas do disposto no artigo 395.o, n.o 1, do presente regulamento são tratadas como riscos sobre terceiros;
d)
Ativos representativos de créditos e outros riscos, incluindo participações ou outros tipos de ativos, sobre instituições de crédito regionais ou centrais, às quais a instituição de crédito pertença no âmbito de uma rede, por força de disposições legais ou estatutárias, e que sejam responsáveis, nos termos dessas disposições, pelas operações de liquidez a nível da rede;
e)
Ativos representativos de créditos e outros riscos sobre instituições de crédito incorridos por instituições de crédito, uma das quais opere numa base não competitiva, e conceda ou garanta empréstimos, ao abrigo de programas legislativos ou dos seus estatutos, com vista a promover setores específicos da economia sob uma qualquer forma de fiscalização governamental e de restrições à utilização de empréstimos, desde que as respetivas posições em risco decorram desses empréstimos transmitidos aos beneficiários através de instituições de crédito ou das garantias desses empréstimos;
f)
Ativos representativos de créditos e outros riscos sobre instituições, desde que esses riscos não constituam fundos próprios dessas instituições, não tenham uma duração superior ao dia útil seguinte e não estejam expressos numa das moedas comerciais mais importantes;
g)
Ativos representativos de créditos sobre bancos centrais sob a forma de reservas mínimas obrigatórias detidas nesses bancos centrais, expressos nas suas moedas nacionais;
h)
Ativos representativos de créditos sobre as administrações centrais sob a forma de requisitos legais de liquidez detidos em títulos do Estado, expressos e financiados na moeda nacional do mutuário, desde que, por decisão da autoridade competente, a avaliação de crédito dessas administrações centrais atribuída por uma ECAI reconhecida seja considerada grau de investimento;
i)
50 % dos créditos documentários extrapatrimoniais de risco médio/baixo e das linhas de crédito extrapatrimoniais não utilizadas de risco médio/baixo referidos no Anexo I e, sob reserva do acordo das autoridades competentes, 80 % das garantias com fundamento legal ou regulamentar, exceto garantias de empréstimo, dadas aos seus próprios clientes associados pelas sociedades de garantia mútua que tenham o estatuto de instituição de crédito;
j)
Garantias legalmente exigidas e utilizadas quando um empréstimo hipotecário financiado pela emissão de títulos hipotecários é pago ao mutuário da hipoteca antes da inscrição definitiva desta última no registo predial, desde que tais garantias não sejam utilizadas para reduzir o risco no cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco;
k)
Ativos representativos de créditos e outras posições em risco sobre bolsas reconhecidas.
Artigo 494.o
Disposições transitórias aplicáveis ao capital elegível
Em derrogação do artigo 4.o, n.o 1, ponto 71, alínea b), os fundos próprios elegíveis podem incluir fundos próprios de nível 2 até ao seguinte montantes:
a)
100 % dos fundos próprios de nível 1 entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2014.
b)
75 % dos fundos próprios de nível 1entre 1 de janeiro de 2015 e 31 de dezembro de 2015;
c)
50 % dos fundos próprios de nível 11 entre 1 de janeiro de 2016 e 31 de dezembro de 2016.
Artigo 495.o
Tratamento de posições em risco sobre ações de acordo com o Método IRB
1. Em derrogação ao Capítulo 3 da Parte III, até 31 de dezembro de 2017, a autoridade competente pode isentar do Método IRB determinadas categorias de posições em risco sobre ações detidas por instituições e filiais da UE de instituições sedeadas nesse Estado-Membro à data de 31 de dezembro de 2007. A autoridade competente publica as categorias de posições em risco sobre ações que beneficiam desse tratamento, nos termos do artigo 143.o da Diretiva 2013/36/UE.
A posição isenta é medida pelo número de ações à data de 31 de dezembro de 2007 e quaisquer ações adicionais resultantes diretamente em resultado da propriedade dessas participações, desde que não aumentem a parte proporcional de participação numa empresa da carteira.
Se uma aquisição aumentar a parte proporcional de propriedade numa participação específica, a parte participação que constitui o excedente não é objeto de isenção. A isenção não se aplica também a participações que beneficiavam inicialmente de isenção, mas que tenham sido vendidas e novamente adquiridas.
As posições em risco sobre ações sujeitas à presente disposição ficam sujeitas aos requisitos de fundos próprios, calculados de acordo com o Método Padrão, nos termos da Parte III, Título 2, Capítulo 2, e aos requisitos estabelecidos na Parte III, Título IV, consoante aplicável.
As autoridades competentes notificam a Comissão e a EBA da execução do presente número.
2. No cálculo dos montantes das posições ponderadas pelo risco para efeitos do artigo 114.o, n.o 4, até 31 de dezembro de 2015, é aplicado às posições em risco sobre as administrações centrais ou os bancos centrais dos Estados-Membros expressas e financiadas na moeda nacional de qualquer Estado-Membro, o mesmo ponderador de risco que seria aplicado a essas mesmas posições em risco expressas e financiadas na moeda nacional respetiva.
3. A EBA elabora projetos de normas técnicas de regulamentação para especificar as condições em que as autoridades competentes concedem a isenção a que se refere o n.o 1.
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de regulamentação à Comissão até 30 de junho de 2014.
É delegado na Comissão o poder de adotar as normas técnicas de regulamentação a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos dos artigos 10.o a 14.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 496.o
Requisitos de fundos próprios aplicáveis às obrigações cobertas
1. Até 31 de dezembro de 2017, as autoridades competentes podem isentar total ou parcialmente do limite de 10 % as unidades de participação privilegiadas emitidas pelos Fonds Communs de Créances franceses ou por entidades de titularização equivalentes aos Fonds Communs de Créances franceses, conforme estabelecido no artigo 129.o, n.o 1, alíneas d) e e), desde que estejam cumulativamente preenchidas as seguintes condições:
a)
As posições em risco titularizadas sobre imóveis destinados à habitação ou imóveis para fins comerciais foram originadas por um membro do mesmo grupo consolidado de que é membro o emitente das obrigações cobertas, ou por uma entidade associada ao mesmo organismo central a que está associado o emitente das obrigações cobertas (sendo essa participação ou associação a um grupo comum determinada no momento em que as unidades de participação privilegiadas são constituídas como garantia para as obrigações cobertas); e
b)
Um membro do mesmo grupo consolidado de que é membro o emitente das obrigações cobertas, ou uma entidade associada ao mesmo organismo central a que está associado o emitente das obrigações cobertas retém a totalidade da tranche de primeiras perdas que sustenta essas unidades de participação privilegiadas.
2. Até 31 de dezembro de 2014, para efeitos do artigo 129.o, n.o 1, alínea c), as posições em risco não cobertas privilegiadas das instituições que sejam elegíveis para um ponderador de risco de 20 % segundo o direito nacional e antes da entrada em vigor do presente regulamento são consideradas elegíveis para o grau 1 da qualidade de crédito.
3. Até 31 de dezembro de 2014, para efeitos do artigo 129.o, n.o 4, as posições em risco não cobertas privilegiadas das instituições elegíveis para um ponderador de risco de 20 % segundo o direito nacional antes da entrada em vigor do presente regulamento são elegíveis para um ponderador de risco de 20 %.
Artigo 497
Requisitos de fundos próprios para posições em risco sobre contrapartes centrais
1. No prazo máximo de 15 meses a contar da data de entrada em vigor das últimas onze normas técnicas de regulamentação a que se refere o artigo 89.o, n.o 3, primeiro parágrafo in fine, do Regulamento (UE) n.o 648/2012, ou até que seja tomada uma decisão por força do artigo 14.o desse regulamento sobre a autorização da CCP, consoante a data que ocorrer primeiro, a instituição pode considerar que essa CCP constitui uma QCCP, desde que tenha sido satisfeita a condição estabelecida na primeira parte daquele parágrafo.
2. No prazo máximo de 15 meses após a data de entrada em vigor das últimas dez normas técnicas de regulamentação a que se refere o artigo 89.o, n.o 3, segundo parágrafo in fine, do Regulamento (UE) n.o 648/2012, ou até que seja tomada uma decisão por força do artigo 25.o desse regulamento sobre o reconhecimento da CCP estabelecida num país terceiro, consoante a data que ocorrer primeiro, a instituição pode considerar que essa CCP constitui uma QCCP.
3. A Comissão pode adotar um ato de execução, nos termos do artigo 5.o do Regulamento (UE) n.o 182/2011, a fim de prorrogar as disposições transitórias constantes dos n.os 1 e 2 do presente artigo por mais seis meses, em circunstâncias excecionais, sempre que tal seja necessário e proporcionado para evitar perturbações nos mercados financeiros internacionais.
4. Até ao termo dos prazos estabelecidos nos n.os 1 e 2 e prorrogados nos termos do n.o 3, consoante aplicável, se uma CCP não tiver um fundo de proteção e não dispuser de um acordo vinculativo com os seus membros compensadores que lhe permita utilizar a totalidade ou parte da margem inicial recebida desses membros como se se tratasse de contribuições pré-financiadas, a instituição substitui a fórmula adequada ao cálculo dos requisitos de fundos próprios (Ki) constante do artigo 308, n.o 2, pela seguinte fórmula:
em que:
IMi = margem inicial dada à CCP pelo membro compensador i
IM= montante total da margem inicial comunicado à instituição pela contraparte central.
Artigo 498.o
Isenção para os operadores especializados na negociação de mercadorias
1. As disposições relativas aos requisitos de fundos próprios constantes do presente regulamento não são aplicáveis às empresas de investimento cuja atividade principal consista exclusivamente na prestação de serviços de investimento ou em operações relativas aos instrumentos financeiros enunciados no Anexo I, Secção C, pontos 5, 6, 7, 9 e 10, da Diretiva 2004/39/CE e aos quais a Diretiva 93/22/CEE n.o 1, não era aplicável em 31 de dezembro de 2006.
Esta isenção é aplicável até 31 de dezembro de 2017 ou até à data da entrada em vigor de quaisquer alterações por força dos n.os 2 e 3, consoante a data que ocorrer primeiro.
2. Até 31 de dezembro de 2015, a Comissão apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho, com base numa consulta pública e à luz do debate realizado com as autoridades competentes, um relatório sobre:
a)
Um regime adequado de supervisão prudencial das empresas de investimento cuja atividade principal consista exclusivamente na prestação de serviços de investimento ou no exercício de atividades de investimento relacionados com os derivados de mercadorias ou com os contratos de derivados relativos a mercadorias enunciados no Anexo I, Secção C, pontos 5, 6, 7, 9 e 10, da Diretiva 2004/39/CE;
b)
A conveniência de alterar a Diretiva 2004/39/CE para criar uma nova categoria de empresas de investimento cuja atividade principal consista exclusivamente na prestação de serviços de investimento ou no exercício de atividades de investimento relacionados com os instrumentos financeiros enunciados no Anexo I, Secção C, pontos 5, 6, 7, 9 e 10, da Diretiva 2004/39/CE, relativos ao aprovisionamento energético (incluindo a eletricidade, o carvão, o gás e o petróleo).
3. Com base no relatório a que se refere o n.o 2, a Comissão pode apresentar propostas de alteração do presente regulamento.
Artigo 499.o
Alavancagem
1. Em derrogação dos artigos 429.o e 430.o, entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2021 as instituições calculam e reportam o seu rácio de alavancagem utilizando os dois tipos de medida de fundos próprios seguintes:
a)
Fundos próprios de nível 1;
b)
Fundos próprios de nível 1, sob reserva das derrogações estabelecidas nos Capítulos 1 e 2 do presente título.
2. Em derrogação do artigo 451.o, n.o 1, as instituições podem optar por divulgar as informações relativas ao rácio de alavancagem com base em apenas uma ou em ambas as definições da medida de fundos próprios especificadas nas alíneas a) e b) do n.o 1. Se uma instituição alterar a sua decisão relativamente ao rácio de alavancagem a divulgar, a primeira divulgação que ocorrer após tal alteração deve incluir uma reconciliação das informações relativas a todos os rácios de alavancagem divulgados até ao momento da alteração.
3. Em derrogação do artigo 429.o, n.o 2, entre 1 de janeiro de 2014 e 31 de dezembro de 2017, as autoridades competentes podem autorizar as instituições a calcularem o rácio de alavancagem de fim de trimestre se considerarem que as instituições podem não dispor de dados com qualidade suficiente para calcularem um rácio de alavancagem que corresponda à média aritmética dos rácios de alavancagem mensais ao longo de um trimestre.
Artigo 500.o
Disposições transitórias - Limite mínimo de Basileia I
1. Até 31 de dezembro de 2017, as instituições que calculem os montantes das posições ponderadas pelo risco nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 3, e as instituições que utilizem o Método de Medição Avançada especificado na Parte III, Título III, Capítulo 4, para o cálculo dos seus requisitos de fundos próprios para risco operacional devem satisfazer os dois requisitos seguintes:
a)
Devem deter fundos próprios conforme exigido pelo artigo 92.o;
b)
Devem deter fundos próprios que sejam permanentemente iguais ou superiores a 80 % do montante mínimo total de fundos próprios que a instituição de crédito seria obrigada a deter ao abrigo do artigo 4.o da Diretiva 93/6/, na redação dessa diretiva e da Diretiva 2000/12/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 20 de março de 2000, relativa ao acesso à atividade das instituições de crédito e ao seu exercício (34) anterior a 1 de janeiro de 2007.
2. Sob reserva da aprovação das autoridades competentes, o montante a que se refere o n.o 1, alínea b), pode ser substituído por um requisito de detenção de fundos próprios que sejam permanentemente iguais ou superiores a 80 % dos fundos próprios que a instituição seria obrigada a deter nos termos do artigo 92.o, calculando os montantes das posições ponderadas pelo risco nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 2 e da Parte III, Título III, Capítulo 2 ou 3, consoante o caso, e não nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 3 ou da Parte III, Título III, Capítulo 4, consoante o caso.
3. Uma instituição de crédito só pode aplicar o n.o 2 caso tenha começado a utilizar o Método IRB ou o Método de Medição Avançada para o cálculo dos seus requisitos de fundos próprios a partir de 1 de janeiro de 2010.
4. Para dar cumprimento aos requisitos constantes do n.o 1, alínea b), são utilizados como base os montantes de fundos próprios totalmente ajustados para refletir as diferenças entre o cálculo dos fundos próprios ao abrigo das Diretivas 93/6/CEE e 2000/12/CE, na redação dessas diretivas anterior a 1 de janeiro de 2007, e o cálculo dos fundos próprios ao abrigo do presente regulamento, resultante dos tratamentos separados das perdas esperadas e das perdas não esperadas nos termos da Parte III, Título II, Capítulo 3, do presente regulamento.
5. As autoridades competentes podem, após consulta à EBA, dispensar as instituições da aplicação do n.o 1, alínea b), desde estejam cumulativamente satisfeitos os requisitos para a utilização do Método IRB estabelecido na Parte III, Título II, Capítulo 3, Secção 6, ou os critérios de elegibilidade para a utilização do Método de Medição Avançada estabelecido na Parte III, Título III, Capítulo 4, consoante aplicável.
6. Até 1 de janeiro de 2014, a Comissão apresenta um relatório ao Parlamento Europeu e ao Conselho sobre a conveniência de prorrogar para além de 31 de dezembro de 2017 o limite mínimo de Basileia I por forma a assegurar um apoio aos modelos internos, tendo em conta a evolução da situação internacional e as normas acordadas a nível internacional. Se for caso disso, esse relatório é acompanhado de uma proposta legislativa distinta.
Artigo 501.o
Dedução de requisitos de fundos próprios para risco de crédito relativo a posições em risco sobre PME
1. Os requisitos de fundos próprios para risco de crédito relativo às posições em risco sobre PME é multiplicado pelo fator 0,7619.
2. Para efeitos do presente artigo:
a)
A posição em risco é incluída na classe de risco carteira de retalho ou na classe de risco das empresas ou na classe de risco de posições garantidas por hipotecas sobre bens imóveis. São excluídas as posições em risco em situação de incumprimento;
b)
Uma PME é definida de acordo com a Recomendação 2003/361/CE da Comissão, de 6 de maio de 2003, relativa à definição de micro, pequenas e médias empresas (35). De entre os critérios enumerados no artigo 2.o do anexo da referida recomendação, é tido em conta o volume de negócios anual;
c)
O montante total devido à instituição e às empresas-mãe e respetivas filiais, incluindo eventuais posições em risco em situação de incumprimento, pelo cliente devedor ou grupo de clientes ligados entre si, mas excluindo créditos ou créditos condicionais garantidos por cauções constituídas por bens imóveis destinados à habitação, não pode, com o conhecimento da instituição, exceder um milhão e quinhentos mil euros. A instituição efetua todas as diligências razoáveis para obter essa informação.
3. As instituições reportam trimestralmente às autoridades competentes o montante total das posições em risco sobre PME calculado nos termos do n.o 2.
4. A Comissão elabora, até 2 de janeiro de 2017, um relatório sobre o impacto dos requisitos de fundos próprios estabelecidos no presente regulamento na concessão de crédito às PME e às pessoas singulares e apresenta esse relatório ao Parlamento Europeu e ao Conselho, acompanhado, se for caso disso, de uma proposta legislativa.
5. Para efeitos do n.o 4, a EBA comunica à Comissão os seguintes elementos:
a)
Análise da evolução das tendências e das condições relativas à concessão de crédito às PME no período a que se refere o número anterior;
b)
Análise dos riscos efetivos das PME durante um ciclo económico completo;
c)
Coerência dos requisitos de fundos próprios estabelecidos no presente regulamento para risco de crédito relativo às posições em risco sobre PME com os resultados da análise prevista nas alíneas a) e b).
TÍTULO II
RELATÓRIOS E REAPRECIAÇÃO
Artigo 502.o
Ciclicidade dos requisitos de fundos próprios
A Comissão, em cooperação com a EBA, o ESRB e os Estados-Membros, e tomando em conta o parecer do BCE, verifica periodicamente se o presente regulamento, no seu todo, juntamente com a Diretiva2013/36/UE tem efeitos significativos no ciclo económico e, à luz dessa análise, pondera se são necessárias medidas de correção. Até 31 de dezembro de 2013, a EBA informa a Comissão sobre a necessidade de fazer convergir as metodologias das instituições no âmbito do Método IRB no sentido de requisitos de fundos próprios mais comparáveis, reduzindo simultaneamente a prociclicidade, e sobre as modalidades de tal convergência.
Com base nessa análise e tomando em consideração o parecer do BCE, a Comissão elabora um relatório bienal e apresenta-o ao Parlamento Europeu e ao Conselho, acompanhado das propostas que se revelem adequadas. As contribuições dos mutuários e mutuantes são devidamente consideradas na elaboração do relatório.
Até 31 de dezembro de 2014, a Comissão examina a aplicação do artigo 33.o, n.o 1, alínea c), e apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório sobre essa matéria, acompanhado, se for caso disso, de uma proposta legislativa.
No que se refere à eliminação potencial do artigo 33.o, n.o 1, alínea c), e à sua potencial aplicação a nível da União, a reapreciação deve em especial assegurar a existência de garantias suficientes para assegurar a estabilidade financeira em todos os Estados-Membros.
Artigo 503.o
Requisitos de fundos próprios para posições em risco sob a forma de obrigações cobertas
1. A Comissão apresenta, até 31 de dezembro de 2014, após consulta à EBA, um relatório ao Parlamento e ao Conselho, acompanhado, se for caso disso, das propostas adequadas, sobre a adequação dos ponderadores de risco estabelecidos no artigo 129.o e dos requisitos de fundos próprios para risco específico constantes do artigo 336.o, n.o 3, relativamente a todos os instrumentos elegíveis para esses tratamentos e sobre a adequação dos critérios constantes do artigo 129.o.
2. O relatório e as propostas a que se refere o n.o 1 devem incidir sobre:
a)
A medida em que os atuais requisitos de fundos próprios regulamentares aplicáveis às obrigações cobertas fazem uma distinção adequada entre as variações da qualidade de crédito das obrigações cobertas e a caução que lhes serve de garantia, incluindo a dimensão das variações nos Estados-Membros;
b)
A transparência do mercado das obrigações cobertas e a medida em que isso facilita uma análise interna global por parte dos investidores relativamente ao risco de crédito das obrigações cobertas e à caução que lhes serve de garantia, bem como à segregação de ativos em caso de insolvência do emitente, incluindo os efeitos de redução do risco do rigoroso quadro jurídico nacional subjacente segundo o artigo 129.o do presente regulamento e o artigo 52.o, n.o 4, da Diretiva 209/65/CE sobre a qualidade geral do crédito de uma obrigação coberta e as suas implicações no nível de transparência exigido pelos investidores; e
c)
A medida em que a emissão de obrigações cobertas por uma instituição de crédito afeta o risco de crédito a que estão expostos outros credores da instituição emitente.
3. A Comissão apresenta, até 31 de dezembro de 2014, após consulta à EBA, um relatório ao Parlamento Europeu e ao Conselho indicando se os empréstimos garantidos por aeronaves (aircraft liens) e os empréstimos para habitação caucionados por uma garantia, mas não por uma hipoteca registada, deverão em determinadas circunstâncias ser considerados ativos elegíveis nos termos do artigo 129.o.
4. A Comissão reaprecia, até 31 de dezembro de 2016, a adequação da derrogação prevista no artigo 496.o, e, se for caso disso, a conveniência de tornar este tratamento extensivo a outras formas de obrigações cobertas. À luz dessa reapreciação, a Comissão pode, se for caso disso, adotar atos delegados nos termos do artigo 462.o ou apresentar propostas legislativas para alterar o presente regulamento no sentido de tornar a derrogação permanente ou torná-la extensiva a outras formas de obrigações cobertas.
Artigo 504.o
Instrumentos de capital subscritos por autoridades públicas em situações de emergência
A Comissão apresenta, até 31 de dezembro de 2016, após consulta à EBA, um relatório ao Parlamento Europeu e ao Conselho, acompanhado, se for caso disso, das propostas adequadas, sobre a necessidade de alteração ou supressão do tratamento previsto no artigo 31.o.
Artigo 505.o
Revisão do financiamento de longo prazo
Até 31 de dezembro de 2014, a Comissão apresenta um relatório ao Parlamento Europeu e ao Conselho, acompanhado, se for caso disso, das propostas adequadas, sobre a adequação dos requisitos do presente regulamento à luz da necessidade de garantir os níveis adequados de financiamento para todas as formas de financiamento de longo prazo da economia, incluindo projetos de infraestruturas críticas na União no domínio dos transportes, da energia e das comunicações.
Artigo 506.o
Risco de crédito - definição de incumprimento
Até 31 de dezembro de 2017, a EBA informa a Comissão sobre o modo como a substituição dos atrasos de 90 dias por 180 dias, tal como previsto no artigo 178.o n.o 1, alínea b), se repercute nos montantes das posições ponderadas pelo risco e sobre a conveniência de continuar a aplicar esta disposição após 31 de dezembro de 2019.
Com base nesse relatório, a Comissão pode apresentar propostas legislativas de alteração ao presente regulamento.
Artigo 507.o
Grandes riscos
Até 31 de dezembro de 2015, a Comissão examina a aplicação do artigo 400.o, n.o 1, alínea j) e do artigo 400.o, n.o 2, incluindo a questão de saber se as isenções previstas no artigo 400.o, n.o 2, devem ser discricionárias, e apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório sobre essa matéria, acompanhado, se for caso disso, de uma proposta legislativa.
No que se refere à eliminação potencial do poder discricionário dos Estados-Membros, nos termos do artigo 400.o, n.o 2, alínea c), e à sua potencial aplicação a nível da União, a reapreciação deve ter particularmente em conta a eficiência da gestão de grupos de risco, assegurando simultaneamente a existência de garantias suficientes para assegurar a estabilidade financeira em todos os Estados-Membros nos quais uma entidade de um grupo está constituída.
Artigo 508.o
Nível de aplicação
1. Até 31 de dezembro de 2014, a Comissão examina a aplicação da Parte I, Título II, e do artigo 113.o, n.os 6 e 7, e apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório sobre essa matéria, acompanhado, se for caso disso, de uma proposta legislativa.
2. Até 31 de dezembro de 2015, a Comissão elabora um relatório sobre a questão de saber se o requisito de cobertura de liquidez previsto na Parte VI deverá ser aplicado às empresas de investimento e sobre as modalidades dessa aplicação, e, após consulta à EBA, apresenta esse relatório ao Parlamento Europeu e ao Conselho, acompanhado, se for caso disso, de uma proposta legislativa.
3. Até 31 de dezembro de 2015, após consulta à EBA e à ESMA e à luz dos debates realizados com as autoridades competentes, a Comissão apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório sobre o regime adequado de supervisão prudencial das empresas de investimento e das empresas a que se refere o artigo 4.o, n.o 1, ponto 2, alíneas b) e c). Se for caso disso, o relatório é seguido de uma proposta legislativa.
Artigo 509.o
Requisitos de liquidez
1. A EBA acompanha e avalia os relatórios elaborados nos termos do artigo 415.o, n.o 1, considerando as diferentes moedas e os diferentes modelos de negócio. Após consulta do ESRB, dos utilizadores finais não financeiros, do setor bancário, das autoridades competentes e dos bancos centrais do SEBC, a EBA apresenta anualmente à Comissão, e pela primeira vez até 31 de dezembro de 2013, um relatório sobre a questão de saber se a especificação do requisito geral de cobertura de liquidez constante da Parte VI baseada nos elementos a reportar de acordo com a Parte VI, Título II, e o Anexo III, considerados tanto isolada como cumulativamente, poderá ter um impacto negativo considerável nas atividades e no perfil de risco das instituições estabelecidas na União, na estabilidade e no bom funcionamento dos mercados financeiros ou na economia e na estabilidade da disponibilidade de crédito bancário, com particular destaque para a concessão de crédito às PME e para o financiamento do comércio, incluindo a concessão de empréstimos no âmbito de regimes oficiais de seguro de crédito à exportação.
O relatório a que se refere o primeiro parágrafo deve ter na devida conta a evolução do mercado e os desenvolvimentos regulamentares a nível internacional, bem como as interações do requisito de cobertura da liquidez com outros requisitos prudenciais nos termos do presente regulamento, tais como os rácios de fundos próprios ponderados pelo risco previstos no artigo 92.o e os rácios de alavancagem.
É dada oportunidade ao Parlamento Europeu e ao Conselho para se pronunciarem sobre o relatório a que se refere o primeiro parágrafo.
2. No seu relatório, a EBA avalia especialmente os seguintes aspetos:
a)
Instauração de mecanismos que restrinjam o valor das entradas de liquidez, especialmente no intuito de determinar um limite máximo de entradas adequado e as condições da sua aplicação, tendo em conta os diferentes modelos de negócio, incluindo o financiamento pass through, a cessão financeira (factoring), a locação (leasing), as obrigações cobertas, as hipotecas, a emissão de obrigações cobertas, bem como a medida em que esse limite máximo deverá ser alterado ou eliminado por forma a atender às especificidades do financiamento especializado;
b)
Calibração das entradas e saídas a que se refere a Parte VI, Título II, especialmente nos termos do artigo 422.o, n.o 7, e do artigo 425.o, n.o 2.
c)
Instauração de mecanismos que restrinjam a cobertura dos requisitos de liquidez por determinadas categorias de ativos líquidos, avaliando em especial a percentagem mínima adequada dos ativos líquidos a que se refere o artigo 416.o, n.o 1, alíneas a) a c), em relação à totalidade de ativos líquidos, testando um limiar de 60 % e tendo em conta os desenvolvimentos regulamentares a nível internacional. Os ativos detidos e devidos ou exigíveis num prazo de 30 dias de calendário não contam para o limite, a menos que tenham sido obtidos contra garantias que também sejam elegíveis nos termos do artigo 416.o, n.o 1, alíneas a), b) e c);
d)
Fixação de taxas específicas para os fluxos intragrupo em termos de menor fluxo de saídas e/ou de maior fluxo de entradas, especificando as condições em que essas taxas específicas de entradas ou de saídas seriam justificadas do ponto de vista prudencial e estabelecendo um quadro metodológico de elevado nível assente em critérios e parâmetros objetivos a fim de determinar os níveis específicos de entradas e saídas entre a instituição e a contraparte quando estas não estejam estabelecidas no mesmo Estado-Membro.
e)
Calibração das taxas de saque aplicáveis às facilidades de crédito autorizadas e não utilizadas e às facilidades de liquidez autorizadas e não utilizadas abrangidas pelo artigo 424.o, n.os 3 e 4. Em particular, a EBA deve testar uma taxa de saque de 100 %.
f)
Definição de depósito de retalho a que se refere o artigo 411.o, ponto 2, nomeadamente a conveniência de introduzir um limiar para os depósitos de pessoas singulares;
g)
Necessidade de introduzir uma nova categoria de depósito de retalho com uma saída menor, atendendo às características específicas dos depósitos que possam justificar uma taxa de saída menor e tendo em conta a evolução a nível internacional;
h)
Derrogações dos requisitos relativos à composição dos ativos líquidos que as instituições serão obrigadas a deter, caso as necessidades de ativos líquidos em determinada moeda, justificadas pelas instituições a nível agregado, excedam a disponibilidade desses ativos líquidos e as condições a que essas derrogações deverão ficar sujeitas;
i)
Definição de produtos financeiros que respeitam a Chária em alternativa aos ativos suscetíveis de serem considerados ativos líquidos para efeitos do artigo 416.o, para uso dos bancos que respeitam a Chária;
j)
Definição das circunstâncias de esforço, incluindo os princípios para a utilização da reserva de ativos líquidos e para as necessárias respostas em termos de supervisão no âmbito das quais as instituições poderão utilizar os seus ativos líquidos para satisfazer as saídas de liquidez e as modalidades de resposta em caso de incumprimento;
k)
Definição de relação operacional estável para clientes não financeiros a que se refere o artigo 422.o, n.o 3, alínea c);
l)
Calibração da taxa de saída aplicável aos serviços de correspondente bancário e aos serviços de corretagem institucional (prime brokerage) a que se refere o artigo 422.o, n.o 4, primeiro parágrafo.
m)
Mecanismos de salvaguarda de obrigações garantidas por administrações centrais emitidas a instituições de crédito como parte integrante de medidas de apoio público, com aprovação de auxílios estatais da união, como sejam as obrigações emitidas pela National Asset Management Agency (NAMA) na Irlanda e pela sociedade de gestão de ativos na Espanha, destinados a eliminar ativos problemáticos dos balanços das instituições de crédito, como ativos de liquidez e qualidade de crédito extremamente elevada, até dezembro de 2023.
3. Após consulta à ESMA e ao BCE, a EBA apresenta à Comissão, até 31 de dezembro de 2013, um relatório sobre as definições uniformes adequadas de ativos mobiliários de liquidez e qualidade de crédito elevada e extremamente elevada para efeitos do artigo 416.o e com fatores de desconto adequados aplicáveis a ativos suscetíveis de serem considerados ativos líquidos para efeitos do artigo 416.o, com exceção dos ativos a que se refere o artigo 416.o, n.o 1, alíneas a, b) e c).
É dada oportunidade ao Parlamento Europeu e ao Conselho para se pronunciarem sobre esse relatório.
O relatório a que se refere o primeiro parágrafo deve ainda considerar:
a)
Outras categorias de ativos, em especial instrumentos de dívida titularizados garantidos por empréstimos hipotecários para habitação (RMBS) de liquidez e qualidade de crédito elevadas;
b)
Outras categorias de títulos ou empréstimos elegíveis para os bancos centrais, por exemplo obrigações e papel comercial das administrações locais; e
c)
Outros ativos não elegíveis para os bancos centrais mas negociáveis, por exemplo títulos cotados numa bolsa reconhecida, ouro, importantes instrumentos de capital indexados, obrigações garantidas, obrigações cobertas e fundos baseados nesses ativos.
4. O relatório a que se refere o n.o 3 deve considerar se as linhas de crédito de reserva a que se refere o artigo 416.o, n.o 1, alínea e) deverão ser incluídas como ativos líquidos à luz da evolução internacional e tendo em conta as especificidades europeias, incluindo a forma como é realizada a política monetária na União, e em caso afirmativo, até que ponto.
A EBA testa, em especial, a adequação dos seguintes critérios, bem como os níveis apropriados para tais definições:
a)
Volume mínimo de transação dos ativos;
b)
Volume mínimo pendente de ativos;
c)
Fixação de preços transparentes e informações pós-transação;
d)
Graus de qualidade de crédito a que se refere a Parte III, Título II, Capítulo 2;
e)
Registo comprovado de estabilidade de preços;
f)
Volume médio transacionado e valor médio das transações;
g)
Diferença máxima entre preços de compra e de venda (bid/ask);
h)
Prazo de vencimento residual;
i)
Rácio de rotação mínimo
5. Até 31 de janeiro de 2014, a EBA, apresenta adicionalmente um relatório sobre:
a)
As definições uniformes de liquidez e qualidade de crédito elevada e extremamente elevada;
b)
As possíveis consequências não deliberadas da definição de ativos líquidos na condução do funcionamento da política monetária e em que grau:
i)
uma lista de ativos líquidos desvinculada da lista de ativos elegíveis de bancos centrais pode incentivar as instituições a apresentar ativos elegíveis que não estejam incluídos na definição de ativos líquidos em operações de refinanciamento,
ii)
a regulamentação da liquidez pode desincentivar as instituições a conceder ou contrair empréstimos no mercado monetário não garantido e até que ponto isto pode levar ao questionamento do objetivo da EONIA na implementação da política monetária,
iii)
a introdução do requisito de cobertura de liquidez pode tornar mais difícil para os bancos centrais a garantia da estabilidade dos preços através da utilização dos quadros e instrumentos existentes de política monetária.
c)
Os requisitos operacionais aplicáveis à detenção de ativos líquidos a que se refere o artigo 417.o, alíneas b) a f) em consonância com os desenvolvimentos regulamentares a nível internacional.
Artigo 510.o
Requisitos de financiamento estável líquido
1. Até 31 de dezembro de 2015, a EBA apresenta um relatório à Comissão, com base nos elementos a reportar de acordo com a Parte VI, Título III, sobre a conveniência e a forma de garantir que as instituições utilizam fontes estáveis de financiamento, incluindo uma avaliação do impacto nas atividades e no perfil de risco das instituições estabelecidas na União, nos mercados financeiros ou na economia e na concessão de crédito bancário, com particular destaque para a concessão de crédito às PME e o financiamento do comércio, incluindo a concessão de crédito no âmbito de regimes oficiais de seguro de crédito à exportação e modelos de financiamento pass through, incluindo empréstimos hipotecários cofinanciados (match-funded). Em particular, a EBA analisa o impacto das fontes estáveis de financiamento nas estruturas de refinanciamento dos diferentes modelos bancários existentes na União.
2. Até 31 de dezembro de 2015 e após consulta do ESRB, a EBA, com base nos elementos a reportar nos termos da Parte VI, Título III e de acordo com os formatos de reporte uniformes a que se refere o artigo 415.o, n.o 3, alínea a), apresenta também um relatório à Comissão sobre as metodologias para determinar o montante de financiamento estável de que as instituições dispõem e aquele de que necessitam, e sobre as definições uniformes adequadas para o cálculo do requisito de financiamento estável líquido, analisando em particular o seguinte:
a)
As categorias e os ponderadores aplicados às fontes de financiamento estável, nos termos do artigo 427.o, n.o 1;
b)
As categorias e os ponderadores aplicados para determinar o requisito de financiamento estável, nos termos do artigo 428, n.o 1;
c)
A necessidade de as metodologias fornecerem incentivos e desincentivos, se for caso disso, para incentivar um financiamento mais estável e de mais longo prazo dos ativos, das atividades económicas, do investimento e do financiamento das instituições;
d)
A necessidade de desenvolver diferentes metodologias para diferentes tipos de instituições.
3. Até 31 de dezembro de 2016, a Comissão apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho, se for caso disso, tendo em conta os relatórios a que se referem os n.os 1 e 2 e tendo plenamente em conta a diversidade do setor bancário na União, uma proposta legislativa sobre a forma de garantir que as instituições utilizam fontes de financiamento estáveis.
Artigo 511.o
Alavancagem
1. Com base nos resultados do relatório a que se refere o n.o 3, a Comissão apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho, até 31 de dezembro de 2016, um relatório sobre o impacto e a eficácia do rácio de alavancagem.
2. Se apropriado, o relatório é acompanhado de uma proposta legislativa sobre a introdução de um número adequado de níveis do rácio de alavancagem que as instituições com diferentes modelos de negócio serão obrigadas a cumprir, propondo uma calibração adequada desses níveis e eventuais ajustamentos adequados à medida de fundos próprios e à medida de exposição total a que se refere o artigo 429.o, juntamente com eventuais medidas de flexibilidade conexas, se necessário, incluindo as alterações adequadas ao 458.o para introduzir o rácio de alavancagem no âmbito das medidas previstas nesse artigo.
3. Para efeitos do n.o 1, a EBA apresenta um relatório à Comissão, até 31 de outubro de 2016, que incida pelo menos no seguinte:
a)
Verificar se o quadro do rácio de alavancagem previsto no presente regulamento e nos artigos 87.o e 984.o da Diretiva 2013/36/UE é o instrumento adequado para conter o risco de alavancagem excessiva por parte das instituições de forma satisfatória e num grau igualmente satisfatório;
b)
Identificar os modelos de negócio que reflitam os perfis de risco globais das instituições e introduzir níveis diferenciados do rácio de alavancagem para esses modelos de negócio;
c)
Verificar se os requisitos estabelecidos nos artigos 76.o e 87.o da Diretiva 2013/36/UE, nos termos dos artigos 73.o e 97.o da Diretiva 2013/36/UE para tratar o risco de alavancagem excessiva são suficientes para assegurar uma boa gestão desse risco por parte das instituições e, se assim não for, identificar as melhorias que são necessárias para a consecução desses objetivos;
d)
Verificar se são necessárias alterações à metodologia de cálculo a que se refere o artigo 429.o para assegurar a possibilidade de utilizar o rácio de alavancagem como indicador adequado do risco de alavancagem excessiva de uma instituição e, em caso afirmativo, identificar essas alterações;
e)
Verificar, no contexto do cálculo da medida da exposição total do rácio de alavancagem, se o valor das posições em risco dos contratos enumerados no Anexo II determinado pelo Método do Risco Inicial difere de forma significativa do valor das posições em risco determinado pelo Método de Avaliação ao Preço de Mercado;
f)
Verificar se a utilização dos fundos próprios ou dos fundos próprios principais de nível 1 como a medida de fundos próprios do rácio de alavancagem poderá ser mais adequada à finalidade pretendida de acompanhar o risco de alavancagem excessiva e, em caso afirmativo, qual será a calibração adequada do rácio de alavancagem;
g)
Verificar se o fator de conversão a que se refere o artigo 429.o, n.o 10, alínea a), para as facilidades de crédito não utilizadas, que podem ser incondicionalmente canceladas em qualquer momento sem aviso prévio, é suficientemente prudente com base nas provas recolhidas durante o período de observação;
h)
Verificar se a periodicidade e o formato de divulgação dos elementos a que se refere o artigo 451.o são adequados;
i)
Verificar qual será o nível adequado para o rácio de alavancagem de cada um dos modelos de negócio identificados de acordo com a alínea b);
j)
Verificar se deverá ser definida um intervalo para cada nível do rácio de alavancagem;
k)
Verificar se a introdução do rácio de alavancagem como requisito aplicável às instituições exigirá alterações ao quadro do rácio de alavancagem previsto no presente regulamento e, em caso afirmativo, quais serão essas alterações;
l)
Verificar se a introdução do rácio de alavancagem como requisito aplicável às instituições limitará efetivamente o risco de alavancagem excessiva por parte dessas instituições e, em caso afirmativo, se o nível do rácio de alavancagem deverá ser o mesmo para todas as instituições ou deverá ser determinado em função do perfil de risco, do modelo de negócio e da dimensão das instituições e, a esse respeito, que calibrações adicionais ou períodos de transição serão necessários.
4. O relatório a que se refere o n.o 3 deve abranger pelo menos o período compreendido entre 1 de janeiro de 2014 e 30 de junho de 2016 e ter em conta, pelo menos, o seguinte:
a)
O impacto da introdução do rácio de alavancagem, determinado nos termos do artigo 429.o, como requisito que as instituições terão de satisfazer, sobre:
i)
os mercados financeiros em geral e, em especial, os mercados de operações de recompra, derivados e obrigações hipotecárias
ii)
a solidez das instituições,
iii)
os modelos de negócio e as estruturas de balanço das instituições, especialmente no que diz respeito aos segmentos de negócio de baixo risco, tais como o crédito de fomento concedido pelos bancos públicos de desenvolvimento, os empréstimos aos municípios, o financiamento de imóveis destinados à habitação e outros segmentos de baixo risco regulados ao abrigo do direito nacional,
iv)
a migração de posições para entidades que não estejam sujeitas a supervisão prudencial,
v)
a inovação financeira, em particular o desenvolvimento de instrumentos com alavancagem incorporada,
vi)
o comportamento das instituições em matéria de assunção de riscos,
vii)
as atividades de compensação, liquidação e custódia, bem como o funcionamento de uma contraparte central,
viii)
a ciclicidade da medida de fundos próprios e da medida de exposição total do rácio de alavancagem,
ix)
o crédito bancário, com particular destaque para a concessão de crédito às PME, às autoridades locais, às administrações regionais e às entidades do setor público, e para o financiamento do comércio, incluindo a concessão de empréstimos no âmbito de regimes oficiais de seguro de crédito à exportação;
b)
A interação do rácio de alavancagem com os requisitos de fundos próprios baseados no risco e os requisitos de liquidez, conforme especificados no presente regulamento;
c)
O impacto das diferenças contabilísticas entre as normas contabilísticas aplicáveis por força do Regulamento (CE) n.o 1606/2002, as normas contabilísticas aplicáveis por força da Diretiva 86/635/CEE e outros quadros contabilísticos aplicáveis e outros quadros contabilísticos relevantes na comparabilidade do rácio de alavancagem.
Artigo 512.o
Posições em risco sobre o risco de crédito transferido
Até 31 de dezembro de 2014, a Comissão apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório sobre a aplicação e a eficácia das disposições da Parte V, à luz da evolução do mercado internacional.
Artigo 513.o
Regulação macroprudencial
1. Até 30 de junho de 2014, a Comissão examina, após consulta ao ESRB e à EBA, se a regulação macroprudencial prevista no presente regulamento e na Diretiva 2013/36/UE é suficiente para reduzir os riscos sistémicos em setores, regiões e Estados-Membros da União, avaliando designadamente:
a)
Se os atuais instrumentos macroprudenciais previstos no presente regulamento ou na Diretiva 2013/36/UE são eficazes, eficientes e transparentes,
b)
Se a cobertura e os possíveis graus de sobreposição dos diferentes instrumentos macroprudenciais para riscos semelhantes previstos no presente regulamento e na Diretiva 2013/36/UE são adequados, propondo, se for caso disso, uma nova regulação macroprudencial;
c)
De que forma as normas acordadas a nível internacional para as instituições sistémicas interagem com as disposições do presente regulamento ou da 2013/36/UE propondo, se for caso disso, uma nova regulação tendo em conta essas normas acordadas a nível internacional.
2. Até 31 de dezembro de 2014, com base na consulta do ESRB e da EBA, a Comissão apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório sobre a avaliação a que se refere o n.o 1 acompanhado, se for caso disso, de uma proposta legislativa.
Artigo 514.o
Risco de crédito de contraparte e Método do Risco Inicial
Até 31 de dezembro de 2016, a Comissão examina a aplicação do artigo 275.o e apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório sobre essa matéria, acompanhado, se for caso disso, de uma proposta legislativa.
Artigo 515
Fiscalização e avaliação
1. Até2 de janeiro de 2015, a EBA, juntamente com a ESMA, elabora um relatório sobre o funcionamento do presente regulamento com as obrigações conexas constantes do Regulamento (UE) n.o 648/2012, e designadamente no tocante às instituições que funcionam como contraparte central, a fim de evitar a duplicação dos requisitos aplicáveis às operações de derivados, evitando, assim, um aumento dos riscos de regulamentação e um acréscimo dos custos de acompanhamento por parte das autoridades competentes.
2. A EBA monitoriza e avalia o funcionamento das disposições aplicáveis aos requisitos de fundos próprios para posições em risco sobre uma contraparte central, constantes da Parte III, Título II, Capítulo 6, Secção 9. Até 1 de janeiro de 2015, a EBA apresenta um relatório à Comissão sobre o impacto e a eficácia de tais disposições.
3. Até 31 de dezembro de 2016, a Comissão examina a compatibilidade do presente regulamento com as obrigações conexas constantes do Regulamento (UE) n.o 648/2012, os requisitos de fundos próprios constantes da Parte III, Título II, Capítulo 6 Secção 9, e apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório sobre essa matéria, acompanhado, se for caso disso, de uma proposta legislativa.
Artigo 516.o
Financiamento de longo prazo
Até 31 de dezembro de 2015, a Comissão apresenta um relatório sobre o impacto do presente regulamento no estímulo a investimentos de longo prazo em infraestruturas promotoras do crescimento.
Artigo 517.o
Definição de capital elegível
Até 31 de dezembro de 2014, a Comissão examina a adequação da definição de capital elegível aplicada para efeitos da Parte III, Título IV, e da Parte IV, e apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório sobre essa matéria, acompanhado, se for caso disso, de uma proposta legislativa.
Artigo 518.o
Verificação dos instrumentos de capital que poderão ser abatidos ao ativo ou convertidos no momento em que deixam de ser viáveis
Até 31 de dezembro de 2015, a Comissão examina se o presente regulamento deverá conter um requisito segundo o qual os instrumentos de fundos próprios adicionais de nível 1 ou de fundos próprios de nível 2 devem ser abatidos ao ativo caso se determine que a instituição deixou de ser viável e apresenta um relatório sobre essa matéria ao Parlamento Europeu e ao Conselho, acompanhado, se for caso disso, de uma proposta legislativa.
Artigo 519.o
Dedução aos elementos de fundos próprios principais de nível 1 de ativos do fundo de pensões de benefício definido
Até 30 de junho de 2014, a EBA elabora um relatório para determinar se a IAS 19 revistas, conjugada com a dedução dos ativos líquidos relativos a pensões prevista no artigo 36.o,n.o 1, alínea e), e as alterações nas responsabilidades líquidas com pensões conduzem a uma volatilidade indevida dos fundos próprios das instituições.
Tendo em conta o relatório da EBA, a Comissão elabora, até 31 de dezembro de 2014, um relatório destinado ao Parlamento Europeu e ao Conselho sobre a questão a que se refere o primeiro parágrafo, é acompanhado, se for caso disso, de uma proposta legislativa destinada a introduzir um tratamento que ajuste os ativos ou os passivos líquidos do fundo de pensões de benefício definido para o cálculo dos fundos próprios.
TÍTULO III
ALTERAÇÃO
Artigo 520.o
Alteração do Regulamento (UE) n.o 648/12
O Regulamento (UE) n.o 648/2012 é alterado do seguinte modo:
1)
Ao Título IV é aditado o seguinte capítulo:
"CAPÍTULO 4
Cálculos e reporte para efeitos do Regulamento (UE) n.o 575/2013
Artigo 50.o-A
Cálculo do KCCP
1. Para efeitos do artigo 308.o do Regulamento (UE) n.o 575/20123 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 26 de Junho de 2013, relativo aos requisitos prudenciais para as instituições de crédito e para as empresas de investimento (36), se uma CCP tiver recebido a notificação a que se refere o artigo 301.o, n.o 2, alínea b), desse regulamento, calcula o KCCP tal como especificado no n.o 2 do presente artigo para todos os contratos e operações que compensa em relação a todos os seus membros compensadores abrangidos pela cobertura do fundo de proteção.
2. A CCP calcula o capital hipotético (KCCP) do seguinte modo:
em que:
EBRMi
=
valor da posição em risco antes da redução do risco que é igual ao valor da posição em risco da CCP sobre o membro compensador i decorrente de todos os contratos e transações com esse membro compensador, calculado sem ter em conta as cauções entregues por esse membro compensador;
IMi
=
margem inicial dada à CCP pelo membro compensador i;
DFi
=
contribuição pré-financiada do membro compensador i;
RW
=
ponderador de risco de 20 %;
rácio de capital
=
8 %.
3. A CCP efetua o cálculo exigido pelo n.o 2 pelo menos trimestralmente, ou com maior frequência, quando tal for exigido pelas autoridades competentes dos seus membros compensadores que sejam instituições.
4. A EBA elabora projetos de normas técnicas de execução para especificar os seguintes elementos para efeitos do n.o 3:
a)
A frequência e as datas do cálculo estabelecido no n.o 2;
b)
As situações em que a autoridade competente da instituição que atua como membro compensador pode exigir frequências de cálculo e reporte mais elevadas do que as referidas na alínea a).
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 1 de janeiro de 2014.
São conferidas à Comissão competências para adotar as normas técnicas de execução a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 50.o-B
Regras gerais para o cálculo do KCCP
Para efeitos do cálculo estabelecido no artigo 50.o-A, n.o 2, é aplicável o seguinte:
a)
A CCP calcula o valor das posições em risco sobre os seus membros compensadores do seguinte modo:
i)
para as posições em risco decorrentes dos contratos e operações enumerados no artigo 301.o, n.o 1, alíneas a) e d) do Regulamento (UE) n.o 575/2013,
ii)
para as posições em risco decorrentes dos contratos e operações enumerados no artigo 301.o, n.o 1, alíneas b), c) e e), do Regulamento (UE) n.o 575/2013, o cálculo é efetuado de acordo com o Método Integral sobre Cauções Financeiras especificado no artigo 233.o desse regulamento com os ajustamentos de volatilidade regulamentares, especificados nos artigos 233.o e 224.o do referido regulamento. Não é aplicável a exceção prevista no artigo 285.o, n.o 3, alínea a), do referido regulamento;
iii)
para as posições em risco decorrentes das operações não enumeradas no artigo 301.o, n.o 1, do Regulamento (UE) n.o /2013 e que só representem risco de liquidação, o cálculo é efetuado de acordo com a Parte III, Título V, desse regulamento.
b)
Em relação às instituições abrangidas pelo Regulamento (UE) n.o 575/2013, os conjuntos de compensação são os mesmos que estão definidos na Parte III, Título II, desse regulamento;
c)
No cálculo dos valores a que se refere a alínea a), a CCP subtrai às suas posições em risco as cauções dadas pelos seus membros compensadores, devidamente deduzidas dos ajustamentos de volatilidade regulamentares, de acordo com o Método Integral sobre Cauções Financeiras especificado no artigo 224.o do Regulamento (UE) n.o 575/2013;
d)
A CCP calcula a sua posição em risco da operação de financiamento de valores mobiliários sobre os seus membros compensadores de acordo com o Método Integral sobre Cauções Financeiras, com ajustamentos de volatilidade regulamentares, especificados nos artigos 223.o e 224.o do Regulamento (UE) n.o 575/2013;
e)
Se uma CCP tiver posições em risco sobre uma ou mais CCP, trata essas posições em risco como se fossem posições em risco sobre membros compensadores e inclui no cálculo do KCCP a eventual margem ou as eventuais contribuições pré-financiadas recebidas dessas CCP;
f)
Se uma CCP tiver um acordo contratual vinculativo com os seus membros compensadores que lhe permita utilizar a totalidade ou parte da margem inicial recebida dos seus membros compensadores como se fossem contribuições pré-financiadas, considera essa margem inicial como contribuições pré-financiadas para efeitos do cálculo previsto no n.o 1 e não como margem inicial;
g)
Quando aplicar o Método de Avaliação ao Preço de Mercado, a CCP substitui a fórmula constante do artigo 298.o, n.o 1, alínea c), subalínea ii), do Regulamento (UE) n.o 575/2013 pela seguinte fórmula:
;
em que o numerador do NGR é calculado de acordo com o artigo 274.o, n.o 1, do Regulamento (UE) n.o 575/2013 imediatamente antes de a margem de variação ser efetivamente trocada no final do período de liquidação, e o denominador é o custo de substituição bruto;
h)
Quando aplicar o Método de Avaliação ao Preço de Mercado indicado no artigo 274.o do Regulamento (UE) n.o 575/2013, a CCP substitui a fórmula constante do artigo 298.o, n.o 1, alínea c), subalínea ii), do Regulamento (UE) n.o 575/2013:
em que o numerador do NGR é calculado de acordo com o artigo 274.o, n.o 1, do Regulamento (UE) n.o 575/2013 imediatamente antes de as margens de variação serem efetivamente trocadas no final do período de liquidação, e o denominador é o custo de substituição bruto;
i)
Se a CCP não puder calcular o valor do NGR previsto no artigo 298.o, n.o 1, alínea c), subalínea ii), do Regulamento (UE) n.o 575/2013, procede do seguinte modo:
i)
informa os seus membros compensadores que sejam instituições e respetivas autoridades competentes da sua impossibilidade de calcular o NGR e das razões pelas quais não está em condições de efetuar esse cálculo,
ii)
durante um período de 3 meses, pode utilizar um valor de NGR de 0,3 para efetuar o cálculo de PCEred especificado na alínea g);
j)
Se, no final do período especificado na alínea i), subalínea ii), a CCP ainda não estiver em condições de calcular o valor do NGR, procede do seguinte modo:
i)
deixa de calcular o KCCP,
ii)
informa os seus membros compensadores que sejam instituições e respetivas autoridades competentes que deixou de calcular o KCCP;
k)
Para efeitos do cálculo do risco de crédito potencial futuro para opções e opções sobre swaps (swaptions) de acordo com o Método de Avaliação ao Preço de Mercado especificado no artigo 274.o do Regulamento (UE) n.o 575/2013, a CCP multiplica o montante nocional do contrato pelo valor absoluto do delta da opção
, previsto no artigo 280.o, n.o 1, alínea a, doreferido regulamento;
l)
Se a CCP tiver mais do que um fundo de proteção, efetua o cálculo previsto no artigo 50.o-A, n.o 2, para cada fundo separadamente.
Artigo 50.o-C
Reporte das informações
1. Para efeitos do artigo 308.o do Regulamento (UE) n.o 575/2013, as CCP reportam as seguintes informações aos seus membros compensadores que sejam instituições e às respetivas autoridades competentes:
a)
O capital hipotético (KCCP);
b)
A soma das contribuições pré-financiadas (DFCM);
c)
O montante dos recursos financeiros pré-financiados que sejam obrigadas a utilizar - por lei ou devido a um acordo contratual com os seus membros compensadores - para cobrir as suas perdas após o incumprimento de um ou mais dos seus membros compensadores antes de utilizar as contribuições para o fundo de proteção dos membros compensadores restantes (DFCCP);
d)
O número total dos seus membros compensadores (N);
e)
O fator de concentração (β) previsto no artigo 50.o-D;
f)
A soma de todas as contribuições contratualmente assumidas (
.Se uma CCP tiver mais do que um fundo de proteção, reporta as informações previstas no primeiro parágrafo para cada fundo separadamente.
2. A CCP informa os seus membros compensadores que sejam instituições pelo menos trimestralmente, ou com maior frequência, quando tal for exigido pelas autoridades competentes desses membros compensadores.
3. A EBA elabora projetos de normas técnicas de execução para especificar:
a)
O modelo uniforme para efeitos do reporte especificado no n. 1;
b)
A frequência e as datas de reporte especificadas no n.o 2;
c)
As situações em que a autoridade competente de uma instituição que atue como membro compensador pode exigir frequências de reporte mais elevadas do que as referidas na alínea b).
A EBA apresenta esses projetos de normas técnicas de execução à Comissão até 1 de janeiro de 2014.
São conferidas à Comissão competências para adotar as normas técnicas de execução a que se refere o primeiro parágrafo, nos termos do artigo 15.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010.
Artigo 50.o-D
Cálculo dos elementos específicos a reportar pela CCP
Para efeitos do artigo 50.o-C, é aplicável o seguinte:
a)
Se as regras de uma CCP previrem que a CCP utilize a totalidade ou parte dos seus recursos financeiros paralelamente às contribuições pré-financiadas dos seus membros compensadores de modo a equiparar esses recursos às contribuições pré-financiadas de um membro compensador quanto à forma de absorção das perdas incorridas pela CCP em caso de incumprimento ou insolvência de um ou vários dos seus membros compensadores, a CCP adiciona o montante correspondente desses recursos ao DFCM;
b)
Se as regras de uma CCP previrem que a CCP utilize a totalidade ou parte dos seus recursos financeiros para cobrir as perdas decorrentes do incumprimento de um ou vários dos seus membros compensadores depois de ter esgotado o fundo de proteção, mas antes de exigir as contribuições contratualmente assumidas dos seus membros compensadores, a CCP adiciona o montante correspondente desses recursos financeiros adicionais
ao montante total das contribuições pré-financiadas (DF) do seguinte modo: .
c)
A CCP calcula o fator de concentração (β) de acordo com a seguinte fórmula:
em que:
PCEred,i
=
valor reduzido do risco de crédito potencial futuro para todos os contratos e transações de uma CCP com o membro compensador i;
PCEred,1
=
valor reduzido do risco de crédito potencial futuro para todos os contratos e transações de uma CCP com o membro compensador que tenha o valor de PCEred mais elevado;
PCEred,2
=
valor reduzido do risco de crédito potencial futuro para todos os contratos e transações de uma CCP com o membro compensador que tenha o segundo valor de PCEred mais elevado;
(36) JO L 176 de 27.6.2013, p. 1.";" 						
2)
No artigo 11.o, n.o 15, a alínea b) é suprimida.
3)
No artigo 89.o, é inserido o seguinte número:
"5-A. No prazo máximo de 15 meses após a data de entrada em vigor das últimas onze normas técnicas de regulamentação a que se refere o n.o 3, primeiro parágrafo, ou até que seja tomada uma decisão por força do artigo 14.o sobre a autorização da CCP, consoante a data que ocorrer primeiro, essa CCP aplica o tratamento especificado no terceiro parágrafo do presente número.
No prazo máximo de 15 meses após a data de entrada em vigor das últimas onze normas técnicas de regulamentação a que se refere o n.o 3, segundo parágrafo, ou até que seja tomada uma decisão por força do artigo 25.o sobre o reconhecimento da CCP, consoante a data que ocorrer primeiro, essa CCP aplica o tratamento especificado no terceiro parágrafo do presente número.
Caso uma CCP não tenha um fundo de proteção e não disponha de um acordo vinculativo com os seus membros compensadores que lhe permita utilizar a totalidade ou parte da margem inicial recebida desses membros como se se tratasse de contribuições pré-financiadas, a informação que deve reportar nos termos do artigo 50.o-C, n.o 1, inclui o montante total da margem inicial que tiver recebido dos seus membros compensadores.
Os prazos fixados nos primeiro e segundo parágrafos do presente número podem ser prorrogados por seis meses caso a Comissão adote o ato de execução a que se refere o artigo 497.o, n.o 3, do Regulamento (UE) n.o 575/2013."
PARTE XI
DISPOSIÇÕES FINAIS
Artigo 521.o
Entrada em vigor e data de aplicação
1. O presente regulamento entra em vigor no dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia.
2. O presente regulamento é aplicável a partir 1 de janeiro de 2014, com exceção das seguintes disposições:
a)
Artigo 8.o, n.o 3, artigo 21.o e artigo 451.o, n.o 1, que são aplicáveis a partir de 1 de janeiro de 2015;
b)
Artigo 413.o, n.o 1, que é aplicável a partir de 1 de janeiro de 2016;
c)
Disposições do presente regulamento que requerem a apresentação à Comissão, por parte das ESA, de projetos de normas técnicas e disposições do presente regulamento que habilitam a Comissão a adotar atos delegados ou atos de execução, que são aplicáveis a partir de 31 de dezembro de 2014
O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e diretamente aplicável em todos os Estados-Membros.
Feito em Bruxelas, em 26 de junho de 2013.