ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 907/2014 НА КОМИСИЯТА
от 11 март 2014 година
за допълнение на Регламент (ЕС) № 1306/2013 на Европейския парламент и на Съвета във връзка с разплащателните агенции и други органи, финансовото управление, уравняването на сметки, обезпеченията и използването на еврото
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 1306/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 г. относно финансирането, управлението и мониторинга на общата селскостопанска политика и за отмяна на регламенти на Съвета (ЕИО) № 352/78, (ЕО) № 165/94, (ЕО) № 2799/98, (ЕО) № 814/2000, (ЕО) № 1290/2005 и (ЕО) № 485/2008 (1), и по-специално член 8, параграф 1, член 40, член 46, параграфи 1, 2, 3, и 4, член 53, параграф 3, член 57, параграф 1, член 66, параграф 3, член 79, параграф 2, член 106, параграфи 5 и 6 и член 120 от него,
като има предвид, че:
(1)
В Регламент (ЕС) № 1306/2013 се определят основните разпоредби относно, inter alia, акредитацията на разплащателните агенции и координиращите органи, задълженията на разплащателните агенции във връзка с публичната интервенция, финансовото управление и процедурите за уравняване на сметки, обезпеченията и използването на еврото. С цел да се гарантира безпрепятственото функциониране на новата нормативна уредба трябва да се приемат някои правила, за да се допълнят разпоредбите, определени с Регламент (ЕС) № 1306/2013 в съответните области. Новите разпоредби следва да заменят съществуващите регламенти (ЕО) № 883/2006 (2), (ЕО) № 884/2006 (3), (ЕО) № 885/2006 (4), (ЕО) № 1913/2006 (5), (ЕО) № 1106/2010 (6) на Комисията и Регламент за изпълнение (ЕО) № 282/2012 (7) на Комисията, които се основават на вече заменени с Регламент (ЕС) № 1306/2013 регламенти на Съвета. За повече яснота и правна сигурност регламенти (ЕО) № 883/2006 (ЕО) № 884/2006, (ЕО) № 885/2006, (ЕО) № 1913/2006, (ЕС) № 1106/2010 и Регламент за изпълнение (ЕС) № 282/2012 следва да бъдат отменени.
(2)
В съответствие с член 7 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 разплащателните агенции следва да се акредитират от държавите членки само ако отговарят на определени минимални условия, установени на равнището на Съюза. Тези критерии следва да обхващат четири основни области: вътрешната среда, контролните дейности, информацията и комуникацията, както и мониторинга. Държавите членки следва да могат да определят допълнителни условия за акредитиране, съобразени със специфични характеристики на дадена разплащателна агенция. Освен това следва да се определят подробни разпоредби по отношение на критериите за акредитиране на координиращите органи, посочени в член 7, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 1306/2013.
(3)
Мерките за публична интервенция могат да се финансират само ако съответните разходи се извършват от разплащателните агенции, определени от държавите членки като отговорни за някои задължения по отношение на публичната интервенция. В съответствие с член 7, параграф 1, втора алинея от Регламент (ЕС) № 1306/2013 обаче изпълнението на задачи, по-специално такива, които са свързани с управлението и проверката на мерки за интервенция, с изключение на изплащането на помощи, може да се делегира. Следва да има възможност няколко разплащателни агенции да изпълняват тези задачи. Следва също така да се разпореди управлението на някои мерки за публично съхранение да може да се повери на трети страни - публични или частни структури, под отговорността на разплащателната агенция. Поради това е уместно да се уточни обхватът на отговорността на разплащателните агенции в този контекст, да се уточнят техните задължения и да се определи при какви условия и според кои правила управлението на някои мерки по публично съхранение може да се повери на трети страни - публични или частни структури. В този случай следва да се предвиди, че съответните органи трябва да действат съгласно договор въз основа на общи задължения и принципи, които следва да бъдат определени.
(4)
По отношение на ЕФГЗ в законодателството на Съюза в областта на селското стопанство са предвидени крайни срокове за изплащане на помощите на бенефициерите, които следва да се спазват от държавите членки. Плащанията, извършени извън тези срокове, за които закъснението е необосновано, се считат за нередовни плащания и поради това не подлежат на възстановяване от Комисията, както е предвидено в член 40 от Регламент (ЕС) № 1306/2013. Анализът на забавените плащания на помощ от страна на държавите членки показва, че някои от тях се дължат на допълнителни проверки на държавите членки, които се отнасят до спорни искове, жалби и други национални съдебни спорове. В съответствие с принципа на пропорционалност по отношение на разходите следва да се определи фиксиран марж, в рамките на който да не се намаляват месечните плащания в тези случаи. Освен това при надхвърляне на този марж, с цел финансовото въздействие да се намали пропорционално на констатираното закъснение на плащането, следва да се предвиди възможността Комисията да прилага степенувано намаляване на плащанията от страна на Съюза в зависимост от продължителността на констатираното просрочване на плащането. Плащането на помощта преди най-ранната възможна дата за плащане, предвидена в съюзното законодателство в областта на селското стопанство, не може да бъде обосновано със същите причини, както при плащанията след най-късната дата за плащане. Поради това за тези ранни плащания не следва да бъде предвидено пропорционално намаление. Следва обаче да се предвиди изключение за случаите, в които в законодателството в областта на селското стопанство се предвижда авансово плащане до определен максимален размер.
(5)
Комисията извършва месечни или периодични плащания в полза на държавите членки въз основа на предоставените от тях декларации за разходи. Тя следва обаче да вземе предвид приходите на разплащателните агенции за сметка на бюджета на Съюза. В тази връзка е необходимо да се определят условията, при които следва да се извърши известно прихващане между някои видове разходи и приходи, осъществени по линия на ЕФГЗ и ЕЗФРСР.
(6)
В случай че бюджетът на Съюза не е приет до началото на финансовата година, по силата на член 16, параграф 2, трета алинея от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета (8) плащанията може да се извършват по глави с месечна периодичност до максимален размер от една дванадесета от предвидените по съответната глава бюджетни кредити за предходната финансова година. С цел справедливото разпределение на наличните бюджетни кредити между държавите членки е необходимо в този случай да се предвиди месечните плащания по линия на ЕФГЗ и междинните плащания по линия на ЕЗФРСР да се извършват до определен процент от разходите, декларирани от всяка държава членка, а непокритата в рамките на съответния месец разлика да се пренасочи с решение на Комисията към следващото месечно или междинно плащане.
(7)
Приложимите валутни курсове следва да се определят в зависимост от съществуването или не на правопораждащ факт в секторното законодателство в областта на селското стопанство. С цел държавите членки, които не са приели еврото, да не прилагат различни валутни курсове, при осчетоводяването в парична единица, различна от еврото, на приходите или помощите, изплатени на бенефициерите - от една страна, и от друга страна - в декларациите за разходите от разплащателните агенции, съответните държави членки следва да прилагат същия валутен курс за декларациите на разходите по линия на ЕФГЗ, като използвания при получаването на тези приходи или извършването на плащанията към бенефициерите. Освен това с цел опростяване на административните формалности по отношение на възстановяването на разходи, свързани с няколко операции, следва да се предвиди единен валутен курс при осчетоводяването на тези възстановени разходи.
(8)
С цел да се даде възможност на Комисията да проверява, че държавите членки спазват задължението си да защитават финансовите интереси на Съюза и да се гарантира ефективното прилагане на процедурата за уравняване по съответствие, предвидена в член 52 от Регламент (ЕС) № 1306/2013, следва да бъдат определени разпоредби относно критериите и методологията за прилагане на корекции. Следва да бъдат определени различните видове корекции, посочени в член 52 от Регламент (ЕС) № 1306/2013, както и да бъдат установени принципи за това как ще се вземат под внимание обстоятелствата на съответния случай с цел да се определят сумите на корекцията. Освен това следва да бъдат определени правила за това как възстановените от държавите членки разходи на бенефициерите ще се добавят към фондовете.
(9)
В Регламент (ЕС) № 1306/2013 се предвижда проверка на търговските документи на субектите, които получават или извършват плащания, свързани пряко или косвено със системата за финансиране на ЕФГЗ, с цел да се установи дали транзакциите, представляващи част от системата за финансиране на ЕФГЗ, действително са били извършени и дали са били изпълнени правилно. Уместно е от прилагането на посочения регламент да се изключат онези мерки, чието естество не позволява последващ контрол чрез проверки на търговските документи, както и мерките, при които плащанията се извършват на площ или не са свързани с търговски документи, които могат да бъдат проверявани.
(10)
В редица разпоредби в законодателството на Съюза в областта на селското стопанство се предвижда предоставяне на обезпечение, с което се гарантира изплащането на дължимата сума при неспазване на задължение. Опитът показва обаче, че това изискване на практика се тълкува по много различни начини. Поради това с цел да се избегнат неравностойни условия на конкуренция, следва да бъдат определени приложимите към това изискване условия.
(11)
Разходите по внасянето на обезпечение за лицето, внасящо обезпечението, както и за компетентния орган, могат да се окажат непропорционални спрямо сумата, чието плащане е гарантирано с обезпечението, ако тази сума е под определен размер. Поради това компетентните органи следва да имат право да отменят изискването за обезпечение за плащане на сума под този размер. Освен това компетентните органи следва да бъдат оправомощени да отменят изискването за обезпечение, ако статутът на лицето, отговорно за изпълнение на задълженията, прави това изискване ненужно.
(12)
Компетентният орган следва да има право да откаже предложено обезпечение, ако прецени, че е незадоволително.
(13)
С Регламент (ЕС) № 1306/2013 се въвеждат по-строги разпоредби, които изискват внасянето на обезщетение, с което се гарантира изплащането на дължимата сума при неспазване на задължение. Тази единна хоризонтална нормативна уредба следва да бъде допълнена с единни правила за случаите на непреодолима сила, на задържане или освобождаване на обезпечението. Регламент (ЕО) № 376/2008 на Комисията (9) и Регламент (ЕО) № 612/2009 на Комисията (10) съдържат правила за освобождаването и задържането на обезпеченията при режима на лицензии и при режима на възстановяванията при износ. Новите правила, предвидени в настоящия регламент, следва да се прилагат и по отношение на тези области. От съображения за яснота и правна сигурност съответните разпоредби на регламенти (ЕО) № 376/2008 и (ЕО) № 612/2009 следва да бъдат заличени.
(14)
В Регламент за изпълнение (ЕС) № 282/2012 бе направено разграничение между главни, вторични и подчинени изисквания, докато ограничен брой регламенти на Комисията се отнасят само до първичните изисквания. При неизпълнение на дадено изискване обезпечението е било задържано в пълен или в размер, пропорционален на обезпечението, което го гарантира, определен въз основа на сложни методи на изчисление. При спазване на принципа на пропорционалност следва да се прилага опростен подход във връзка със задържането на обезпечения в случаи, когато дадено задължение не е изпълнено, не е изпълнено в срок, както и ако доказателството за изпълнението му не е представено в определения срок.
(15)
В редица разпоредби в законодателството на Съюза в областта на селското стопанство се предвижда дадено обезпечение да бъде задържано при нарушение на обезпечено задължение, без да се прави разлика между видовете нарушения. В интерес на равнопоставеността следва да се направи ясно разграничение между последиците от нарушение на различни задължения. По-специално следва да се предвиди разпоредба в някои конкретни случаи да се задържа само част от обезпечението.
(16)
Последиците от неизпълнение на дадено задължение не следва да бъдат разграничавани в зависимост от това дали е получено или не авансово плащане. Съответно дадените срещу авансови плащания обезпечения следва да се уреждат в отделни разпоредби.
(17)
Следва да бъдат установени правопораждащите факти за валутните курсове, приложими в различните случаи, които възникват в рамките на секторното законодателство в областта на селското стопанство, без да се засягат специфичните определения или изключения, предвидени в разпоредбите за съответните сектори въз основа на критериите по член 106, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 1306/2013.
(18)
За всички цени или суми, които трябва да бъдат определени в рамките на търговията с трети държави, приемането на митническата декларация е правопораждащият факт, който е най-подходящ за постигането на съответната търговска цел. Същото се отнася за възстановяванията при износ и за определянето на входната цена на плодовете и зеленчуците в Съюза, по която продуктите се класират в Общата митническа тарифа. Ето защо този правопораждащ факт следва да бъде приет.
(19)
При възстановявания при производство правопораждащият факт за валутния курс по правило е свързан с изпълнението на някои специфични формални изисквания. С цел хармонизиране на разпоредбите следва да бъде предвидено като правопораждащ факт да бъде определено настъпването на датата, на която се декларира, че продуктите са достигнали изискваното местоназначение, когато има такова изискване за местоназначението, а във всички останали случаи - приемането на заявлението за изплащане на сумата за възстановяване от разплащателната агенция.
(20)
При помощта, която се предоставя за количество търгуван продукт или продукт за използване по определен начин, задължението, което трябва да бъде спазено за целите на предоставянето на помощта, е факт, който гарантира, че въпросните продукти се използват по съответния начин. Придобиването на продуктите от съответния оператор е предпоставка, която позволява на компетентните органи да извършват необходимите проверки или ревизии на сметките на оператора, и гарантира еднакво третиране на досиетата. Ето защо правопораждащият факт за валутния курс следва да бъде определен в зависимост от придобиването на продуктите.
(21)
При другите видове помощи, предоставяни в сектора на селското стопанство, случаите могат да са коренно различни. Въпреки това такива помощи винаги се предоставят по заявление и в сроковете, установени от законодателството. Ето защо в този случай като правопораждащ факт за валутния курс следва да бъде определено настъпването на крайния срок за подаване на заявленията.
(22)
По отношение на подпомагането, помощите и премиите за лозаро-винарския сектор правопораждащият факт за валутния курс следва да бъде свързан - в зависимост от ситуацията - с началната дата на винарската година, със завършването на определени операции или с настъпването на определена дата. Ето защо правопораждащият факт, който трябва да се вземе предвид, следва да бъде определен за всеки отделен случай.
(23)
Обстоятелствата, които трябва да бъдат отчетени при определянето на правопораждащия факт, се различават много в отделните сектори. Поради това правопораждащият факт следва да бъде определен според особеностите на всеки отделен случай и мерките за съответните селскостопански сектори, по-конкретно за помощите за сектора на млякото и млечните продукти, схемата за предлагане на плодове в училищата, сектора на захарта, мерките за насърчаване, някои мерки за сектора на плодовете и зеленчуците.
(24)
По отношение на сумите със структурен или екологичен характер, посочени в Регламент (ЕС) № 1305/2013 на Европейския парламент и на Съвета (11), и сумите, които са одобрени съгласно Регламент (ЕО) № 1698/2005 на Съвета (12) и за които плащанията се осигуряват по програмите за развитие на селските райони, одобрени съгласно Регламент (ЕС) № 1305/2013, се определят за пазарна година или за календарна година. Следователно търговската цел е постигната, ако правопораждащият факт за валутния курс е установен за съответната година. Въз основа на това като правопораждащ факт следва да бъде определено настъпването на 1 януари на годината, през която е взето решението за отпускане на помощта.
(25)
По отношение на авансовите плащания и обезпеченията сумите за плащане или гарантираните суми се определят в евро съгласно секторното законодателство в областта на селското стопанство. Ето защо валутният курс, който се прилага за тези суми, трябва да бъде определен към дата, близка до датата на авансовото плащане или към датата, на която е предоставено обезпечението. Ако се използват обезпеченията, стойността на тези обезпечения трябва също така да покрива всички рискове, за които са учредени. При тези обстоятелства правопораждащият факт за валутния курс следва да бъде определен в зависимост или от деня, в който е фиксирана сумата на авансовото плащане или е внесено обезпечението, или от датата, на която те са платени.
(26)
В съответствие с Регламент (ЕО) № 1290/2005 на Съвета (13) Комисията автоматично отменя бюджетен кредит, който не е използван по линия на програма за развитие на селските райони за периода 2007-2013 г., в края на втората година, следваща годината, в която е поето бюджетното задължение. В Регламент (ЕС) № 1306/2013 правилото е променено, като се предвижда, че бюджетният кредит отпада автоматично в края на третата година, следваща годината, в която е поето бюджетното задължение. От съображения за последователност правилото N+2 следва да продължи да се прилага за програмите за развитие на селските райони за периода 2007-2013 г. и следва да се предвиди съответно преходно правило. По същия начин междинните плащания по линия на програмите за развитие на селските райони за периода 2007-2013 г. следва да продължат да се определят според общия размер на приноса на ЕЗФРСР за всеки отделен приоритет за целия срок на изпълнение на съответната програма. Освен това с цел последователност в управлението на тези програми настоящите преходни разпоредби следва да се прилагат от 1 януари 2014 г.,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
РАЗПЛАЩАТЕЛНИ АГЕНЦИИ И ДРУГИ ОРГАНИ
Член 1
Условия за акредитиране на разплащателните агенции
1. Както е определено в член 7, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1306/2013, в хода на извършване на управление и контрол на разходите разплащателните агенции предоставят достатъчно гаранции по отношение на извършваните от тях плащания, както и относно предаването и съхраняването на информация, че:
а)
преди разрешаване на плащането се проверява допустимостта на исканията, а в рамките на развитието на селските райони - и процедурата за отпускане на помощи, както и тяхното съответствие с разпоредбите на Съюза;
б)
се водят точни и изчерпателни отчети за извършените плащания;
в)
се извършват проверките, определени в законодателството на Съюза;
г)
се представят изискваните документи в сроковете и във вида, регламентирани в разпоредбите на Съюза;
д)
документите са достъпни и се съхраняват по начин, който гарантира тяхната пълнота, валидност и четливост, включително по отношение на електронните документи по смисъла на разпоредбите на Съюза.
2. Държавите членки акредитират като разплащателни агенции отдели или органи, които отговарят на условията по параграф 1. Освен това, за да бъде акредитирана, разплащателната агенция трябва да разполага с административна организация и система за вътрешен контрол, които отговарят на критериите, установени в приложение I („условия за акредитиране“), по отношение на:
а)
вътрешната среда;
б)
контролните дейности;
в)
информацията и комуникацията, и
г)
мониторинга.
Държавите членки могат да определят допълнителни условия за акредитиране с цел да се отчете размерът, отговорностите и други особености на разплащателната агенция.
Член 2
Условия за акредитиране на координиращите органи
1. Ако има повече от една акредитирана разплащателна агенция, в съответствие с член 7, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 с официален акт на равнище министри съответната държава членка взима решение относно акредитирането на координиращия орган, след като се е уверила, че административните правила на този орган предлагат достатъчни гаранции, че той е в състояние да изпълнява задачите, посочени в този член.
2. За да бъде акредитиран, координиращият орган следва да е въвел процедурите, които гарантират, че:
а)
декларациите до Комисията са въз основа на информация от надлежно оторизирани източници;
б)
декларациите до Комисията са надлежно одобрени преди изпращането им;
в)
в подкрепа на информацията, изпратена на Комисията, има възможност за реално одиторско проследяване;
г)
запис на получената и предадената информация се съхранява надеждно на хартиен носител или в електронен формат.
Член 3
Задължения на разплащателната агенция по отношение на публичната интервенция
1. Разплащателните агенции, посочени в член 7, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1306/2013, управляват и упражняват контрол върху поверените им операции, свързани с мерките за интервенция под формата на публично съхранение, при определените в приложение II към настоящия регламент условия, както и, ако е необходимо, в секторното законодателство в областта на селското стопанство, по-специално въз основа на минималната честота на проверките, установена в посоченото приложение.
Разплащателните агенции могат да делегират правомощията си в тази връзка на интервенционни агенции, които отговарят на условията за одобрение, определени в точка 1.В от приложение I към настоящия регламент, или да осъществяват дейност чрез други разплащателни агенции.
2. Без да се засяга цялостната им отговорност по отношение на публичното съхранение, разплащателните агенции или интервенционните агенции могат:
а)
да поверят управлението на някои мерки за публично съхранение на физически или юридически лица, съхраняващи закупени селскостопански продукти, („оператори на складове“).
б)
да възложат за определено време на физически или юридически лица да извършват някои специфични задачи, определени в секторното законодателство в областта на селското стопанство.
В случаите, когато разплащателните агенции поверят управлението на операторите на складове, както е посочено в буква а) от първа алинея, управлението се извършва съгласно договори за съхранение въз основа на задълженията и общите принципи, изложени в приложение III.
3. Задълженията на разплащателните агенции по отношение на публичното съхранение са по-специално, както следва:
а)
да водят отчети за складова наличност и финансови отчети за всеки продукт, обхванат от мярка за интервенция, включваща публично съхранение, въз основа на операциите, които извършват от 1 октомври на дадена година до 30 септември на следващата година - период, наричан по-долу „отчетна година“;
б)
да водят актуален списък на операторите на складове, с които са сключили договори за публично съхранение. Този списък съдържа позовавания, които позволяват точното определяне на всички пунктове на съхранение, капацитета им, броя на складовете, хладилните складове и силозите, както и чертежи и схеми за тях;
в)
да предоставят на Комисията стандартните договори, използвани за публично съхранение, утвърдените правила за приемането, съхранението и изтеглянето на продукти от складовете на операторите на складове, както и приложимите правила по отношение на отговорността на операторите на складове;
г)
да водят централизирани отчети за складова наличност в електронен формат за всички складови наличности, в които са обхванати всички места за съхранение, всички продукти и всички количества и качества на различните продукти, като във всеки отделен случай се уточнява теглото (нето и бруто, когато е приложимо) или обемът;
д)
да извършват всички операции по съхранение, запазване, транспорт или прехвърляне на интервенционните продукти в съответствие със законодателството на Съюза и националното законодателство, без да се засяга отговорността на купувачите, на другите разплащателни агенции, участващи в операцията, както и на всяко друго лице, което действа по указания в това отношение;
е)
да извършват проверки на нередовни интервали и без предварително предупреждение през цялата година на местата, където се съхраняват складовите наличности за интервенция. При условие че не е застрашена целта на контрола обаче, може да бъде пратено уведомление, строго ограничено до минималния необходим срок. Подобно уведомление не превишава 24 часа, с изключение на надлежно обосновани случаи;
ж)
да извършват годишна инвентаризация в съответствие с член 4.
Когато в дадена държава членка управлението на отчетите за публично съхранение на един или повече продукти се извършва от повече от една разплащателна агенция, отчетите за складова наличност и финансовите отчети, посочени в букви а) и г), се консолидират на равнището на държавата членка преди съответната информация да се съобщи на Комисията.
4. Разплащателните агенции предприемат всички необходими стъпки, за да се гарантира:
а)
че продуктите, обхванати от мерките за интервенция на Съюза, се запазват правилно, чрез проверка на качеството на съхраняваните продукти поне веднъж годишно;
б)
цялостността на складовите наличности за интервенция.
5. Разплащателните агенции незабавно информират Комисията:
а)
за случаите, когато удължаването на срока на съхранение на даден продукт би довело до развалянето му;
б)
за количествени загуби или разваляне на продукта поради природни бедствия.
Ако са приложими ситуациите, посочени в букви а) и б) от първа алинея, Комисията взема подходящото решение:
а)
по отношение на ситуациите, посочени в буква а) от първата алинея - в съответствие с процедурата за разглеждане, определена в член 229, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 1308/2013 на Европейския парламент и на Съвета (14);
б)
по отношение на ситуациите, посочени в буква б) от първата алинея - в съответствие с процедурата за разглеждане, определена в член 116, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 1306/2013.
6. Разплащателните агенции носят всички финансови последици от лошото съхранение на продукти, обхванати от мерки за интервенция на Съюза, по-специално в резултат на неподходящи методи на съхранение. Без да се засяга правото за предявяване на иск срещу операторите на складове, разплащателните агенции носят финансова отговорност, ако не изпълнят ангажиментите или задълженията си.
7. Разплащателните агенции осигуряват непрекъснат достъп - по електронен път или на място в разплащателните агенции -до отчетите за публично съхранение и всички документи, договори и досиета, съставени или получени в рамките на операции по интервенция, на представители на Комисията или на лица, упълномощени от Комисията.
Член 4
Инвентаризация
1. През всяка отчетна година разплащателните агенции извършват инвентаризация на всеки продукт, който е бил предмет на интервенция от Съюза.
Те сравняват резултатите от инвентаризацията със счетоводните данни. Всички установени разлики в количествата и сумите вследствие на разлики в качеството, установени по време на проверки, се отчитат в съответствие с приетите разпоредби въз основа на член 46, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 1306/2013.
2. За целите на параграф 1 липсващите количества вследствие на нормални операции по съхранение са равни на разликата между теоретичната складова наличност, установена от инвентарните списъци, от една страна, и действителната физическа складова наличност, установена въз основа на инвентаризацията, предвидена в параграф 1, или складовата наличност, посочена като оставаща в счетоводните книги, след изчерпване на физическата складова наличност на даден склад, от друга страна, и са съобразени с границите на отклонение, установени в приложение IV.
ГЛАВА II
ФИНАНСОВО УПРАВЛЕНИЕ
Член 5
Неспазване на последния срок за плащане
1. По отношение на ЕФГЗ в съответствие с изключенията, посочени в член 40, първа алинея на Регламент (ЕС) № 1306/2013, и в съответствие с принципа за пропорционалност направените след изтичането на сроковете за плащане разходи са допустими за плащания от страна на Съюза съгласно условията, определени в параграфи 2 до 6 от настоящия член.
2. Ако направените след сроковете за плащане разходи не надхвърлят 5 % от тези, направени в срок, не се прави намаление на месечните плащания.
Ако направените след сроковете за плащане разходи надхвърлят прага от 5 %, всички разходи, направени със закъснение, се намаляват в съответствие със следните разпоредби:
а)
разходите, направени през първия месец след месеца, в който е изтекъл срокът за плащане, се намаляват с 10 %,
б)
разходите, направени през втория месец след месеца, в който е изтекъл срокът за плащане, се намаляват с 25 %;
в)
разходите, направени през третия месец след месеца, в който е изтекъл срокът за плащане, се намаляват с 45 %;
г)
разходите, направени през четвъртия месец след месеца, в който е изтекъл срокът за плащане, се намаляват със 70 %;
д)
разходите, направени по-късно от четвъртия месец след месеца, в който е изтекъл срокът за плащане, се намаляват със 100 %.
3. Чрез дерогация от параграф 2 по отношение на преките плащания, попадащи под тавана, посочен в член 7 от Регламент (ЕС) № 1307/2013 на Европейския парламент и на Съвета (15), се прилагат следните условия:
а)
ако прагът, посочен в параграф 2, първа алинея, не е използван изцяло, по отношение на календарна година N, за извършените до 15 октомври на година N+1 плащания и оставащата част от прага надхвърля 2 %, оставащата част се намалява на 2 %;
б)
През дадена финансова година N + 1 преките плащания, различни от плащанията, предвидени в Регламент (ЕС) № 228/2013 на Европейския парламент и на Съвета (16) и в Регламент (ЕС) № 229/2013 на Европейския парламент и на Съвета (17), по отношение на календарните години N-1 или по-рано, извършени след крайния срок за плащане, ще бъдат допустими за финансиране от ЕФГЗ само ако общата сума на преките плащания, извършени в рамките на финансова година N+1, където е приложимо, коригирани за суми преди корекцията, предвидена в член 26 от Регламент (ЕС) № 1306/2013, не надхвърля тавана, посочен в приложение III към Регламент (ЕС) № 1307/2013 по отношение на календарната година N, в съответствие с член 7 от посочения регламент.
в)
разходите, надхвърлящи посочените в буква а) или б) ограничения, се намаляват със 100 %.
Сумите на възстановяванията, посочени в член 26, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 1306/2013, не се вземат предвид, за да се провери спазването на условието, посочено в точка б) от алинея първа на настоящия параграф.
4. Комисията прилага различни срокове от определените в параграфи 2 и 3 и/или по-ниско или нулево процентно намаляване, ако има специални условия за управление на определени мерки или ако държавите членки са представили основателни причини за това.
Първа алинея не се прилага обаче за разходите, надхвърлящи посочения в параграф 3, буква б) лимит.
5. Проверките на спазването на сроковете за плащане в рамките на месечните плащания се извършват двукратно за една финансова година:
а)
за разходите, направени до 31 юли;
б)
за разходите, направени до 15 октомври.
Всяко просрочване на сроковете през август, септември и октомври се взема предвид в решението за уравняване на счетоводните сметки, посочено в член 51 от Регламент (ЕС) № 1306/2013.
6. Посочените в този член намаления се прилагат без да се засяга последващото решение за уравняването по съответствие, както е посочено в член 52 от Регламент (ЕС) № 1306/2013.
Член 6
Неспазване на най-ранната дата на плащане
Що се отнася до ЕФГЗ, ако на държавите членки е разрешено да отпускат авансови плащания до определен максимален размер преди най-ранната дата на плащане, определена в секторното законодателство в областта на селското стопанство, всички разходи, изплатени над тази максимална сума, се считат за разходи, направени преди най-ранната дата на плащане. В съответствие с изключенията, посочени в член 40, първа алинея от Регламент (ЕС) № 1306/2013 обаче, тези разходи са допустими за плащания в Съюза след намаление от 10 %.
Член 7
Изравняване от разплащателните агенции
1. С решението си относно месечните плащания, което се приема съгласно член 18, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 1306/2013, Комисията извършва плащане на остатъка от декларираните от всяка държава членка разходи, намален с целевите приходи, които съответната държава членка е включила в същата декларация за разходите. Това изравняване се счита за равностойно на събиране на съответните приходи.
Бюджетните кредити за поети задължения и бюджетните кредити за плащания, генерирани от целевите приходи, са открити от момента, в който приходите бъдат прехвърлени към бюджетните линии. В съответствие с разпоредбите, определени в член 43, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 1306/2013, отпускането на средствата се извършва при осчетоводяването на целевите приходи в рамките на два месеца след получаване на отчетите на държавите членки.
2. Ако сумите по член 43, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) № 1306/2013 са били задържани преди изплащането на помощта, във връзка с която са установени нередности или небрежност, те се приспадат от съответния разход.
3. Размерът на участието по линия на ЕЗФРСР, възстановяван от бенефициерите в рамките на съответната програма за развитие на селските райони за референтния период, се приспада от сумите за изплащане от ЕЗФРСР в декларациите за разходи за споменатия период.
4. По-голямата или по-малката сума, която евентуално се получава от уравняването на сметките съгласно член 51 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 и която може да се използва повторно за програмата за развитие на селските райони, се добавя или изважда от размера на участието на ЕЗФРСР при изготвянето на първата декларация след решението за уравняване на сметките.
5. Финансирането от ЕФГЗ е равно на разходите, изчислени въз основа на съобщената от разплащателната агенция информация, след приспадане на натрупаните от мерките за интервенция приходи, валидирани от установената от Комисията компютризирана система и включени от разплащателната агенция в декларацията ѝ за разходи.
Член 8
Късно приемане на бюджета на Съюза
1. Що се отнася до ЕФГЗ, ако бюджетът на Съюза не е приет до началото на бюджетната година, месечните плащания, посочени в член 18 от Регламент (ЕС) № 1306/2013, се предоставят като процент на декларираните от всяка държава членка разходи, който се определя за всяка глава на бюджета и в рамките на границите, определени в член 16 от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012. Комисията взема предвид невъзстановения на държавите членки остатък, при решенията за следващите възстановявания на разходи.
2. Що се отнася до ЕЗФРСР, ако бюджетът на Съюза не е приет до началото на бюджетната година:
а)
Междинните плащания, посочени в член 36 от Регламент (ЕС) № 1306/2013, се предоставят пропорционално на разполагаемите кредити като процент от декларациите за разходи, получени за всяка програма за развитие на селските райони. Комисията взема предвид невъзстановения на държавите членки остатък при следващи междинни плащания.
б)
По отношение на бюджетните задължения, посочени в член 33 от Регламент (ЕС) № 1306/2013, за първите годишни вноски след приемане на програмите за развитие на селските райони се спазва редът за приемане на тези програми. Бюджетните задължения за следващите годишни вноски се изпълняват по реда на изчерпване на средствата по тези задължения от програмите. Комисията може да направи частични годишни вноски за програмите за развитие на селските райони, ако наличните бюджетни кредити за поети задължения са ограничени. Оставащите средства за тези програми се поемат като задължение на първо място, след като допълнителните бюджетни кредити за поети задължения са налице.
Член 9
Отсрочване на месечните плащания
След като информира заинтересованите държави членки, Комисията може да забави месечните плащания, посочени в член 18 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 до държавите членки, в случай че съобщенията, посочени в член 102, параграф 1, буква в), подточки i) и ii) от този регламент, се предоставят със закъснение или съдържат несъответствия, изискващи допълнителни проверки.
Член 10
Временно преустановяване на плащанията в случай на закъснение
1. Временното преустановяване на плащанията по член 42 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 се прилага спрямо всички мерки, изброени в приложение V към настоящия регламент.
2. По отношение на разходите по ЕФГЗ се прилагат следните ставки на временно преустановяване на плащания:
а)
ако резултатите от контрола не са били изпратени до 15 октомври, 1 % от разходите, за които съответната информация не е била изпратена навреме;
б)
ако резултатите от контрола не са били изпратени до 1 декември, 1,5 % от разходите, за които съответната информация не е била изпратена навреме.
3. По отношение на разходите по ЕЗФРСР се прилагат следните ставки на временно преустановяване на плащанията:
а)
ако резултатите от контрола не са били изпратени до 15 октомври, 1 % от разходите, за които съответната информация не е била изпратена навреме;
б)
ако резултатите от контрола не са били изпратени до 15 януари, 1,5 % от разходите, за които съответната информация не е била изпратена навреме.
Член 11
Приложим валутен курс за изготвяне на декларациите за разходи
1. В съответствие с член 106, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 по отношение на ЕФГЗ при изготвянето на декларациите си за разходи държавите членки, които не са приели еврото, прилагат същия валутен курс, който са използвали при извършването на плащанията към бенефициерите или при получаването на приходите в съответствие с глава V и секторното законодателство в областта на селското стопанство. За решенията за уравняване, посочени в членове 51 и 52 от Регламент (ЕС) № 1306/2013, държавите членки използват първия валутен курс, установен от Европейската централна банка след датата на приемане на такова решение.
В случаи, различни от посочените в първа алинея, по-специално по отношение на програми за насърчаване, одобрени съгласно Регламент (ЕО) № 3/2008 на Съвета (18), за мерки за насърчаване в лозаро-винарския сектор, както и за операциите, за които в секторното законодателство в областта на селското стопанство не е предвиден правопораждащ факт, приложимият валутен курс е предпоследният валутен курс, установен от Европейската централна банка преди месеца, по отношение на който са декларирани разходите или целевите приходи.
2. По отношение на програмите за развитие на селското стопанство при изготвянето на декларациите си за разходи държавите членки, които не са част от еврозоната, прилагат за всяка операция по плащане или възстановяване предпоследния валутен курс, установен от Европейската централна банка преди месеца, в който са регистрирани операциите в счетоводните книги на разплащателната агенция.
ГЛАВА III
УРАВНЯВАНЕ НА СМЕТКИ И ДРУГИ ПРОВЕРКИ
Член 12
Критерии и методология за прилагане на корекциите в рамките на уравняването по съответствие
1. С цел вземане на решение в съответствие с член 52, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 относно сумите, които да бъдат изключени от финансиране от Съюза, Комисията прави ясна разлика между сумите или частите от суми, определени като неправомерно изразходвани, и сумите, определени чрез екстраполирани или фиксирани корекции.
За целите на определянето на сумите, които да бъдат изключени от финансиране от Съюза, когато бъде установено, че разходите не са били направени в съответствие със законодателството на Съюза, а по отношение на ЕЗФРСР - в съответствие с приложимото съюзно и национално законодателство, Комисията използва собствените си констатации и взема под внимание предоставената от държавите членки информация в рамките на процедурата за уравняване по съответствие съгласно член 52 от Регламент (ЕС) № 1306/2013.
2. Комисията решава кои суми трябва да бъдат изключени от финансиране чрез определяне на неправомерно изразходваните суми само ако тези суми могат да бъдат определени чрез пропорционални усилия. Когато не е възможно чрез пропорционални усилия Комисията да определи неправомерно изразходваните суми, държавата членка може в рамките на определените срокове в хода на процедурата за уравняване по съответствие да предостави данни относно проверката на тези суми въз основа на анализ на всеки отделен случай, при който има възможност да е направен пропуск. Проверката обхваща всички разходи, направени в нарушение на приложимото право и за сметка на бюджета на Съюза. Предоставените данни включват всички отделни суми, които са счетени за недопустими поради съответния пропуск.
3. Ако не е възможно неправомерно изразходваните суми да бъдат определени в съответствие с параграф 2, Комисията може да установи сумите, които трябва да бъдат изключени, чрез ектраполирани корекции. За да се даде възможност на Комисията да установи съответните суми в сроковете, предвидени от Комисията в хода на процедурата за уравняване по съответствие, държавите членки могат да представят на Комисията изчисления на сумите, които трябва да бъдат изключени от финансиране от Съюза, чрез екстраполиране със статистически инструментариум на резултатите от проверките, направени на представителна извадка от тези случаи. Извадката трябва да бъде от генералната съвкупност, за която има основателни очаквания, че може да съдържа същия пропуск.
4. С оглед да се вземат под внимание представените от държавите членки резултати от изчисленията, посочени в параграфи 2 и 3, Комисията има право да:
а)
направи оценка на методите за изчисляване или екстраполация, които държавите членки трябва да опишат ясно;
б)
провери представителността на извадката по параграф 3;
в)
провери съдържанието и резултатите от представеното ѝ изчисление или екстраполация;
г)
получи достатъчно и подходящи одитни доказателства по отношение на изходните данни.
5. При прилагането на параграф 3 държавите членки могат да използват контролните статистически данни на разплащателните агенции, потвърдени от сертифициращия орган, или определеното от този орган ниво на грешките в контекста на одита му, посочен в член 9 от Регламент (ЕС) № 1306/2013, при следните условия:
а)
Комисията е удовлетворена от работата, извършена от сертифициращите органи, както по отношение на одитната стратегия, така и по отношение на съдържанието, обхвата и качеството на същинската одитна дейност;
б)
обхватът на работата на сертифициращите органи е съобразен с обхвата на съответното проучване във връзка с уравняването по съответствие, по-специално що се отнася до мерките или схемите;
в)
взет е под внимание размерът на санкциите, които е трябвало да бъдат наложени.
6. Ако не са изпълнени условията, посочени в параграфи 2 и 3, за установяване на сумите, които трябва да бъдат изключени, или ако естеството на случая не позволява сумите да бъдат установени въз основа на посочените параграфи, Комисията прилага подходящи фиксирани корекции, като надлежно отчита естеството и тежестта на нарушението и своята оценка на риска от финансовата вреда, причинена на Съюза.
Нивото на фиксираната корекция се определя, като се взема предвид по-специално видът на установения пропуск. За тази цел пропуските при прилагането на мерките за контрол се разделят на пропуски, установени при основни проверки, и на такива при спомагателни проверки, както следва:
а)
Основните проверки са административните проверки и проверките на място, необходими за определяне на допустимостта на помощта и съответната приложимост на намаления и санкции;
б)
Спомагателни проверки са всички останали административни дейности, необходими за правилното обработване на исканията.
Ако в рамките на една и съща процедура за уравняване по съответствие бъдат установени различни случаи на нарушения, които поотделно изискват различни фиксирани корекции, тогава се прилага най-високото ниво на фиксирана корекция.
7. При определянето на нивото на фиксираните корекции Комисията по-специално взема под внимание следните обстоятелства, сочещи към по-сериозни пропуски, които предполагат и по-висок риск от загуба за сметка на бюджета на Съюза:
а)
една или няколко от основните проверки не са извършени, или са извършвани толкова некачествено или толкова рядко, че могат да бъдат определени като недостатъчно ефективни за определянето на допустимостта на искането или за предотвратяването на нередностите; или
б)
открити са три или повече пропуска по отношение на една и съща система за контрол; или
в)
установено е, че държавата членка не прилага контролна система или че са налице сериозни пропуски в нейното действие, както и че има доказателства за много нередности и небрежност в борбата с неправомерните практики или злоупотреби; или
г)
спрямо съответната държава членка вече е била прилагана корекция за подобни пропуски в същия сектор - след проверка от Комисията за всякакви коригиращи или компенсаторни мерки, които вече са предприети от държавата членка.
8. Ако държавата членка представи определени обективни сведения, които не отговарят на условията, посочени в параграфи 2 и 3 от настоящия член, но които показват, че максималната загуба за фондовете се ограничава до размер, по-нисък от размера на загубата, която би възникнала при прилагането на по-ниска от предложената фиксирана ставка, Комисията използва по-ниската фиксирана ставка при определяне на сумите, които трябва да бъдат изключени от финансирането от Съюза в съответствие с член 52 от Регламент (ЕС) № 1306/2013.
9. От сумата, която Комисията е решила да се изключи от финансирането от Съюза в съответствие с член 52 от Регламент (ЕС) № 1306/2013, се приспадат възстановените суми, събрани от държавата членка от бенефициерите и начислени в полза на фонда преди крайната дата, която се определя от Комисията в хода на процедурата за уравняване по съответствие.
Член 13
Задължение след процедури по възстановяване
След приключването на процедурите по възстановяване, посочени в член 54, параграф 2, първа алинея от Регламент (ЕС) № 1306/2013, държавите членки:
а)
разпределят към ЕФГЗ петдесет процента от възстановените суми след приспадане на разходите за възстановяване, както е предвидено в член 55, параграф 2 от посочения регламент;
б)
разпределят към ЕЗФРСР петдесет процента от сумите, възстановени след приключването на програмата за развитие на селските райони или преди приключването на съответната програма, но които не са били преразпределени в съответствие с член 56 от Регламент (ЕС) № 1306/2013.
Член 14
Проверка на трансакциите
Системата за проверка на трансакциите, установена в дял V, глава III от Регламент (ЕС) № 1306/2013, не се прилага спрямо мерките, представени в приложение VI към настоящия регламент.
ГЛАВА IV
ОБЕЗПЕЧЕНИЯ
РАЗДЕЛ 1
Обхват и използвани термини
Член 15
Обхват
Настоящата глава се прилага във всички случаи, в които секторното законодателство в областта на селското стопанство предвижда обезпечение, дори когато специфичният термин „обезпечение“ не е употребен.
Настоящата глава не се прилага за обезпечения, с които се гарантира плащането на вносните и износните мита, посочени в Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета (19).
Член 16
Термини, използвани в настоящата глава
За целите на настоящата глава:
а)
„компетентен орган“ е страната, оправомощена да приеме обезпечението или страната, оправомощена да вземе решение в съответствие със съответния регламент за освобождаването или задържането на обезпечението;
б)
„блоково обезпечение“ е обезпечение, предоставяно на компетентния орган с цел осигуряване на изпълнението на повече от едно задължение;
в)
„съответната част от гарантираната сума“ означава тази част от сумата, съответстваща на количеството, за което е било нарушено дадено изискване.
РАЗДЕЛ 2
Изискване за обезпечение
Член 17
Отговорна страна
Обезпечението се предоставя от или от името на страната, отговорна да изплати дължимата парична сума при неизпълнение на задължение.
Член 18
Отмяна на изискването за обезпечение
1. Компетентният орган може да отмени изискването за обезпечение в случаите, когато страната, задължена да изпълни поетото задължение, е:
а)
обществена структура, изпълняваща функциите на орган на държавно управление; или
б)
частен орган, изпълняващ функциите, посочени в буква а), под надзора на държавата.
2. Компетентният орган може да отмени изискването за обезщетение, когато размерът на гарантираната сума е по-малък от 500 EUR. В този случай заинтересованата страна се задължава в писмен вид да изплати сума, равна на размера на отмененото обезпечение, ако съответното задължение не бъде изпълнено.
При прилагането на първата алинея стойността на обезпечението се изчислява, като се включват всички съответни задължения, свързани с една и съща операция.
Член 19
Условия, приложими за обезпеченията
1. Компетентният орган отказва да приеме или изисква заместването на всяко обезпечение, което счита за неподходящо или недостатъчно или което не предполага покритие за достатъчно дълъг период.
2. Депозирането на парични средства чрез превод не се приема за учредяване на обезпечение, докато компетентният орган не се увери, че разполага със съответната сума.
3. Чек за сума, чието изплащане е гарантирано от призната за целта финансова институция от държавата членка, където се намира съответният компетентен орган, се приема за паричен депозит. Компетентният орган не е длъжен да представи чека за плащане, докато не наближи изтичането на срока на неговата валидност.
Чек, различен от посочения в първата алинея, представлява обезпечение само в случаите, когато компетентният орган се увери, че разполага със съответната сума.
4. Таксите, наложени от финансова институция, се поемат от страната, предоставяща гаранцията.
5. За обезпечения, предоставени под формата на парични депозити, не се начислява лихва.
Член 20
Използване на еврото
1. Обезпеченията се учредяват в евро.
2. Ако обезпечението се приема в националната парична единица на държава членка, която не е приела еврото, размерът на обезпечението в евро се преизчислява в приложимата национална парична единица в съответствие с разпоредбите на глава V. Поетото задължение, което съответства на обезпечението, както и всяка сума, удържана в случай на нередности или нарушения, остават определени в евро.
Член 21
Гарант
1. Гарантът е с официално регистрирано местожителство в Съюза или е установен в него и при спазване на разпоредбите на Договора относно свободата на предоставяне на услуги трябва да бъде одобрен от компетентния орган на държавата членка, в която е предоставено обезпечението. Гарантът се задължава с писмена гаранция.
2. В писмената гаранция посочва поне:
а)
задължението или в случай на блоково обезпечение - вида (видовете) задължение, чието изпълнение се гарантира от изплащането на парична сума;
б)
максималният размер на отговорността, която гарантът приема;
в)
че гарантът поема солидарна отговорност заедно с лицето, отговорно за изпълнението на задължението, да изплати в срок от 30 дни от получаване на искането за плащане от компетентния орган всяка сума в рамките на размера на гаранцията, дължима в случай на задържане на обезпечението.
3. В случаите на вече дадено блоково обезпечение компетентният орган определя процедурата, която трябва да се следва, за да бъде разпределено цялото блоково обезпечение или част от него за покриване на определено задължение.
Член 22
Прилагане на клаузата за непреодолима сила
Ако неспазването на обезпечено задължение се дължи на непреодолима сила, отговорното за това задължение лице доказва по удовлетворителен начин пред компетентните органи, че се прилага клаузата за непреодолима сила. Ако компетентният орган признае случай на непреодолима сила, задължението се отменя единствено за целта на освобождаването на обезпечението.
РАЗДЕЛ 3
Освобождаване и задържане на обезпечения, различни от посочените в раздел 4
Член 23
Задържане на обезпечения
1. Задължението, посочено в член 66, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1306/2013, е изискване за изпълнение или въздържане от изпълнение на действие, което е от основно значение за целите на регламента, който го налага.
2. Ако дадено задължение не е изпълнено и няма определен срок за изпълнение, обезпечението се задържа, когато компетентният орган установи, че то не е било изпълнено.
3. Ако изпълнението на задължение е обвързано с определен срок и изпълнението е осъществено след този срок, обезпечението се задържа.
В тези случаи 10 % от обезпечението се задържат незабавно, след което се начислява допълнителен процент върху оставащата част от:
а)
2 % за всеки календарен ден просрочване на срока, ако задължението се отнася до вноса на продукти в трета държава;
б)
5 % за всеки календарен ден просрочване на срока, ако задължението се отнася до напускане на продуктите от митническата територия на Съюза.
4. Ако задължението е изпълнено своевременно, а за представянето на доказателство за изпълнението има определен срок, обезпечението по задължението се задържа за всеки календарен ден, надхвърлящ този определен срок, съгласно формулата 0,2/срока в дни и като се взема предвид член 25.
Ако посоченото в първа алинея задължение се отнася до представянето на използван или изтекъл лиценз за внос или износ или до представянето на доказателство, че продуктите са напуснали митническата територия на Съюза, обезпечението подлежи на задържане в размер на 15 %, ако това доказателство е представено преди определения срок, посочен в първа алинея, но не по-късно от 730-ия календарен ден след датата на изтичане на срока на лиценза. След тези 730 календарни дни останалата част от обезпечението се задържа в пълен размер.
Ако посоченото в първа алинея задължение се отнася до представянето на използван или изтекъл лиценз за износ с предварително фиксиране на възстановяването при износ, обезпечението се задържа, както следва:
а)
10 %, ако лицензът бъде представен между 61-ия и 90-ия календарен ден след датата на изтичане на лиценза;
б)
50 %, ако лицензът бъде представен между 91-ия и 120-ия календарен ден след датата на изтичане на лиценза;
в)
70 %, ако лицензът бъде представен между 121-ия и 150-ия календарен ден след датата на изтичане на лиценза;
г)
80 %, ако лицензът бъде представен между 151-ия и 180-ия календарен ден след датата на изтичане на лиценза;
д)
100 %, ако лицензът бъде представен след 180-ия календарен ден след датата на изтичане на лиценза.
5. Размерът на обезпечението, което се задържа, се закръгля до първата по-ниска цяла сума в евро или в приложимата национална парична единица.
Член 24
Освобождаване на обезпечения
1. След представяне на доказателството, предвидено в специфичните разпоредби на Съюза, че дадено задължение е изпълнено или че обезпечението е било частично задържано в съответствие с член 66, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 и член 23 от настоящия регламент, обезпечението или остатъка от него се освобождава незабавно.
2. Обезпечението се освобождава частично при поискване, когато е представено съответното доказателство по отношение на част от определено количество продукти, при условие че тази част не е по-малка от минималното количество, определено в регламента, с който се изисква гаранцията, или при липса на такъв, както е определено от държавата членка.
3. Когато не е предвиден срок за представяне на доказателството, необходимо за освобождаването на гарантираната сума, този срок е 365 календарни дни, считано от определения за спазването на задължението срок, за което е внесено обезпечение, когато такъв срок не е определен, срокът е 365 календарни дни от датата, на която всички задължения са били изпълнени.
Определеният в първа алинея срок не надхвърля 1 095 календарни дни, считано от датата на учредяване на обезпечението за изпълнение на определено задължение.
Член 25
Прагове
1. Общата задържана сума не надхвърля 100 % от съответната част на гарантираната сума.
2. Компетентният орган може да се откаже от задържането на сума в размер под 100 EUR, при условие че е предвидено за сходни случаи в законови, подзаконови или административни разпоредби от националното законодателство.
РАЗДЕЛ 4
Обезпечения във връзка с авансови плащания
Член 26
Обхват
Разпоредбите на настоящия раздел се прилагат във всички случаи, когато в специфични разпоредби на Съюза се предвижда дадена сума да бъде предоставена авансово, преди да е спазено задължението, установено за получаване на помощ или облекчение.
Член 27
Освобождаване на обезпечения
1. Дадено обезпечение се освобождава при следните условия:
а)
при установяване на правото да се придобие окончателно сумата, платена като аванс;
б)
или при връщане на отпуснатата авансова сума и добавките към нея, предвидени в специфичните разпоредби на Съюза.
2. След като изтече крайният срок за доказване на правото да се придобие окончателно отпуснатата сума, без да са представени доказателствата за правото, компетентният орган незабавно прилага процедурата за задържане на обезпечението.
Доказателствата могат да бъдат представени след тази дата срещу частично възстановяване на обезпечението в случаите, в които това е предвидено в специални разпоредби на Съюза.
ГЛАВА V
ИЗПОЛЗВАНЕ НА ЕВРОТО
Член 28
Възстановявания при износ и търговия с трети страни
1. За сумите, свързани с вноса на стоки, и за таксите при износ, които са определени в евро в законодателен акт на Съюза в областта на общата селскостопанска политика и които трябва да бъдат прилагани от държавите членки в националната парична единица, валутният курс е курсът, приложим в съответствие с член 18, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 2913/92.
2. За възстановявания при износ, определени в евро, и за цените и сумите, изразени в евро в законодателен акт на Съюза в областта на селското стопанство по отношение на търговията с трети държави, правопораждащият факт за валутния курс е приемането на митническата декларация.
3. При изчисляването на стандартната стойност при внос на плодове и зеленчуци, посочена в член 136, параграф 1 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 543/2011 на Комисията (20), с цел определяне на входната цена по член 137, параграф 1 от посочения регламент, правопораждащият факт за валутния курс за представителните цени, използвани за изчисляване на тази стандартна стойност и размера на намалението по член 134, параграф 3 от същия регламент, е настъпването на деня, за който се отнасят представителните цени.
Член 29
Възстановявания при производство и специфични видове помощ
1. Правопораждащият факт за валутния курс, който се прилага за сумите за възстановяване при производство, определени в евро в законодателен акт на Съюза, е датата, на която се декларира, че продуктите са достигнали местоназначението, евентуално изисквано съгласно този законодателен акт. В случаите, когато няма такова изискване за местоназначението, правопораждащият факт е приемането на заявлението за плащане на сумата за възстановяване от разплащателната агенция.
2. Без да се засягат членове 30 - 33, за помощта, отпускана за количество търгуван продукт или продукт, използван по специфичен начин, правопораждащият факт за валутния курс е първата операция, с която се осигурява съответното използване на въпросните продукти след придобиването на продуктите от съответния оператор и която води до отпускането на помощта.
3. За помощта за частно съхранение правопораждащият факт за валутния курс е настъпването на първия ден на периода, за който се отпуска помощта, свързана с един и същ договор.
4. За помощ извън посочената в параграфи 2 и 3 от настоящия член и в членове 30 и 31 правопораждащият факт за валутния курс е настъпването на крайния срок за подаване на заявленията.
Член 30
Лозаро-винарски сектор
1. Правопораждащият факт за валутния курс е настъпването на първия ден на винарската година, през която се предоставят помощи за следното:
а)
преструктуриране и конверсия на лозя съгласно член 46 от Регламент (ЕС) № 1308/2013;
б)
създаване на взаимоспомагателни фондове съгласно член 48 от Регламент (ЕС) № 1308/2013;
в)
застраховане на реколтата съгласно член 49 от Регламент (ЕС) № 1308/2013.
2. За помощите, изплащани за доброволната или задължителната дестилация на странични продукти съгласно член 52 от Регламент (ЕС) № 1308/2013, правопораждащият факт за валутния курс е настъпването на първия ден на винарската година, в която се доставя страничният продукт.
3. За инвестициите по член 50 от Регламент (ЕС) № 1308/2013 и иновациите в лозаро-винарския сектор по член 51 от новия Регламент (ЕС) № 1308/2013 правопораждащият факт за валутния курс е настъпването на 1 януари на годината, през която е взето решението за отпускане на помощта.
4. За операции по бране на плодове и зеленчуци, докато са още зелени по член 47 от Регламент (ЕС) № 1308/2013, правопораждащият факт за валутния курс настъпва на датата, на която се осъществява такава операция.
Член 31
Суми и плащания в сектора на млякото и млечните продукти
1. За помощта, отпускана за доставка на някои млечни продукти за ученици съгласно член 1 от Регламент (ЕО) № 657/2008 на Комисията (21), правопораждащият факт за валутния курс е настъпването на първия ден от периода, за който се отнася подаденото заявление за плащане по член 11 от посочения регламент.
2. За плащането на таксата, посочена в член 1 от Регламент (ЕО) № 595/2004 на Комисията (22), за даден дванадесетмесечен период по смисъла на част II, дял I, глава III от Регламент (ЕС) № 1234/2007 на Съвета (23) правопораждащият факт за валутния курс е 1 април, следващ съответния период.
3. За транспортните разходи по член 30, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 1272/2009 на Комисията (24) правопораждащият факт за валутния курс настъпва на датата, на която компетентните органи са получили валидна оферта.
Член 32
Размер и плащания на помощта във връзка с въвеждането на схемата за предлагане на плодове в училищата
За отпуснатата от Общността помощ за доставянето на плодове и зеленчуци, преработени плодове и зеленчуци и бананови продукти на децата в учебните заведения, както е посочено в член 1 от Регламент (ЕО) № 288/2009 на Комисията (25), правопораждащият факт за валутния курс е 1 януари, предшестващ периода по член 4, параграф 1 от посочения регламент.
Член 33
Минимална цена за цвеклото, такса за свръхпроизводство и производствена такса в сектора на захарта
За производствената такса за захарта, за минималната цена на цвеклото и за таксата за свръхпроизводство, посочени съответно в член 128, член 135 и член 142 от Регламент (ЕС) № 1308/2013 правопораждащият факт за валутния курс е настъпването на 1 октомври на пазарната година, по отношение на която се прилагат или плащат цените или сумите.
Член 34
Суми със структурен или екологичен характер и административни разходи по оперативни програми
1. За сумите, посочени в приложение II към Регламент (ЕС) № 1305/2013, както и за сумите, свързани с мерки, одобрени съгласно Регламент (ЕО) № 1698/2005, за които плащанията към бенефициерите са осигурени по програмите за развитие на селските райони, одобрени по Регламент (ЕС) № 1305/2013, правопораждащият факт за валутния курс е настъпването на 1 януари на годината, през която е взето решението за отпускане на помощта.
Въпреки това когато съгласно разпоредбите на Съюза плащането на сумите по първата алинея е разсрочено в рамките на няколко години, правопораждащият факт за валутния курс за всяко от годишните частични плащания е настъпването на 1 януари на годината, за която се извършва съответното частично плащане.
2. За сумите по точка 2, буква а) от приложение IХ към Регламент за изпълнение (ЕС) № 543/2011, предназначени за покриването на административни разходи, свързани по-конкретно с оперативните фондове или програмите по членове 32 и 33 от Регламент (ЕС) № 1308/2013, правопораждащият факт за валутния курс е настъпването на 1 януари на годината, за която се отнасят тези административни разходи.
Член 35
Суми, свързани с разрешението за отпускане на национална финансова помощ за организациите на производители на плодове и зеленчуци и с частичното възстановяване на тази национална финансова помощ
1. При искане за издаване на разрешение за отпускане на национална финансова помощ по член 35 от Регламент (ЕС) № 1308/2013 правопораждащият факт е настъпването на крайния срок за представяне на искането пред Комисията съгласно член 92, параграф 1 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 543/2011.
2. При възстановяване от Съюза на национална финансова помощ съгласно член 95 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 543/2011 правопораждащият факт за валутния курс е настъпването на срока за представяне на заявленията за помощ от организациите на производители пред компетентните органи на държавата членка съгласно член 69, параграф 1 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 543/2011.
Член 36
Други суми и цени
За цените или сумите извън посочените в членове 28 - 35, или сумите, свързани с тези цени, изразени в евро в законодателен акт на Съюза или изразени в евро в рамките на тръжна процедура, правопораждащият факт за валутния курс е настъпването на деня, в който се извършва едно от следните правни действия:
а)
при покупки - получаване на валидна оферта;
б)
при продажби - получаване на валидна оферта;
в)
за изтегляне на продукти в сектора на плодовете и зеленчуците - извършване на изтеглянето;
г)
за операции по небране и бране на зелено в сектора на плодовете и зеленчуците - извършването на съответната операция;
д)
за разходите за транспорт, преработка или публично складиране и за сумите, предназначени за проучвания като част от тръжна процедура - настъпването на крайния срок за подаване на оферти;
е)
за записването на цени, суми или тръжни процедури на пазара - настъпването на деня, по отношение на който се записва цената, сумата или офертата;
ж)
за наказания за неспазване на законодателството в областта на селското стопанство - датата на акта на компетентния орган, с който се установяват фактите;
з)
за оборот или суми, свързани с обемите на производство - началото на референтния период, установен със законодателен акт в областта на селското стопанство.
Член 37
Авансови плащания
За авансови плащания правопораждащият факт за валутния курс е правопораждащият факт, определен за цената или сумата, с които е свързано авансовото плащане, когато този факт е възникнал до момента на авансовото плащане или, в други случаи, датата на определяне на авансовото плащане в евро, или, при невъзможност, датата на авансовото плащане. Правопораждащият факт за валутния курс се прилага за авансовите плащания, без да засяга прилагането за целия размер на въпросната цена или сума на правопораждащия факт за тази цена или сума.
Член 38
Обезпечения
За обезпечения правопораждащият факт за валутния курс е настъпването на датата, на която се предоставя обезпечението.
Прилагат се обаче следните изключения:
а)
за обезпечения, свързани с авансови плащания, правопораждащият факт за валутния курс е правопораждащият факт, определен за сумата на авансовото плащане, когато този факт е възникнал до момента на плащане на обезпечението;
б)
за обезпечения, свързани с представянето на оферти, правопораждащият факт за валутния курс е настъпването на деня, в който се подава офертата;
в)
за обезпечения, свързани с резултатите от провеждането на тръжни процедури, правопораждащият факт за валутния курс е настъпването на крайния срок на поканата за подаване на оферти.
Член 39
Проверка на трансакциите
Размерът на сумите в евро, които са посочени в дял V, глава III от Регламент (ЕС) № 1306/2013, когато е необходимо, се конвертират в национална валута чрез прилагане на валутните курсове, в сила на първия работен ден от годината, в която започва контролният период, и публикувани в серия С на Официален вестник на Европейския съюз.
Член 40
Определяне на валутния курс
Когато правопораждащ факт е определен по силата на законодателен акт на Съюза, валутният курс, който трябва да се използва, е последният курс, определен от Европейската централна банка (ЕЦБ) преди първия ден на месеца, през който възниква правопораждащият факт.
В следните случаи обаче валутният курс, който трябва да се използва, е:
а)
за случаите по член 28, параграф 2, при които правопораждащият факт за валутния курс е приемането на митническата декларация - курсът по член 18, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 2913/92;
б)
за интервенционните разходи, извършени в контекста на операции по публично складиране - курсът, който се получава при прилагането на член 3, параграф 2 от Делегиран регламент (ЕС) № 906/2014 на Комисията (26);
в)
за минималната цена за цвеклото по член 33 от настоящия регламент -средният курс, определен от ЕЦБ за месеца преди възникването на правопораждащия факт.
ГЛАВА VI
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 41
Преходни разпоредби
1. Когато разплащателна агенция, акредитирана в съответствие с Регламент (ЕС) № 1290/2005, поема отговорност за разходи, за които дотогава не е била отговорна, тя получава акредитация за новите отговорности не по-късно от 1 януари 2015 г.
2. Мерките, посочени в приложението към Регламент (ЕО) № 1106/2010, не подлежат на системата за проверка, установена в дял V от глава III на Регламент (ЕС) № 1306/2013 за целите на проверката по отношение на разходите, направени преди финансовата година 2014.
3. Когато в специфично законодателство се прави позоваване на главни, вторични и подчинени изисквания, както е посочено в Регламент за изпълнение (ЕС) № 282/2012, се прилага член 23, параграфи 2, 3 и 4 от настоящия регламент.
4. За програмите за развитие на селските райони, посочени в член 15 от Регламент (ЕО) № 1698/2005:
а)
разпоредбите на член 38, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 се прилагат за бюджетните задължения, които не са използвани до 31 декември на втората година след годината, в която е поето бюджетното задължение. В член 38 от посочения регламент позоваванията на година N+3 се считат за позовавания на година N+2;
б)
междинните плащания от страна на Комисията не превишават общия размер на приноса на ЕЗФРСР за всеки отделен приоритет за целия срок на изпълнение на въпросната програма, както е посочено в член 36, параграф 3, буква б) от Регламент (ЕС) № 1306/2013;
в)
за целите на прилагането на членове 37 и 38 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 крайната дата на допустимост на разходите е посочената в член 71, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1698/2005.
5. За целите на прилагането на член 54, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 за случаите, които са или ще бъдат докладвани на Комисията по отношение на финансовите години 2013 и 2014, както е посочено в член 6, буква з) от Регламент (ЕО) № 885/2006, финансовата година на първоначалното установяване на нередност, по смисъла на член 35 от Регламент (ЕО) № 1290/2005, продължава да се взема предвид. За случаите, при които до 16 октомври 2014 г. не е установена нередност в първоначално заключение по административен или съдебен ред, се прилагат разпоредбите на член 54, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕС) № 1306/2013.
По отношение на ЕЗФРСР за целите за уравняването на сметките в съответствие с член 51 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 се прилагат разпоредбите на член 54, параграф 2 от посочения регламент, считано от уравняването на сметките за финансовата година 2014.
Член 42
Изменение на Регламент (ЕО) № 376/2008
Член 34, параграфи 6 и 7 от Регламент (ЕО) № 376/2008 се заличават.
Тези разпоредби обаче продължават да се прилагат за валидно учредените обезпечения по този регламент преди влизането в сила на настоящия регламент.
Член 43
Изменение на Регламент (ЕО) № 612/2009
Член 47, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 612/2009 на Комисията се заличава.
Тези разпоредби обаче продължават да се прилагат за валидно учредените обезпечения по този регламент преди влизането в сила на настоящия регламент.
Член 44
Отмяна
Регламенти (ЕО) № 883/2006, (ЕО) № 884/2006, (ЕО) № 885/2006, (ЕО) № 1913/2006, (ЕС) № 1106/2010 и Регламент за изпълнение (ЕС) № 282/2012 се отменят.
Прилагат се обаче, както следва:
а)
Регламент (ЕС) № 282/2012 продължава да се прилага за валидно учредените обезпечения съгласно този регламент преди влизането в сила на настоящия регламент;
б)
Член 4 от Регламент (ЕО) № 883/2006 продължава да се прилага за разходи, направени до 15 октомври 2014 г.;
в)
Член 11 и глава III от Регламент (ЕО) № 885/2006 продължават да се прилагат до 31 декември 2014 г.
Член 45
Влизане в сила и прилагане
Настоящият регламент влиза в сила на седмия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 41, параграф 4 се прилага от 1 януари 2014 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 11 март 2014 година.
REGULAMENTO DELEGADO (UE) N.o 907/2014 DA COMISSÃO
de 11 de março de 2014
que completa o Regulamento (UE) n.o 1306/2013 do Parlamento Europeu e do Conselho no que se refere aos organismos pagadores e outros organismos, à gestão financeira, ao apuramento das contas, às garantias e à utilização do euro
A COMISSÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia,
Tendo em conta o Regulamento (UE) n.o 1306/2013 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 17 de dezembro de 2013, relativo ao financiamento, à gestão e ao acompanhamento da política agrícola comum e que revoga os Regulamentos (CEE) n.o 352/78, (CE) n.o 165/94, (CE) n.o 2799/98, (CE) n.o 814/2000, (CE) n.o 1290/2005 e (CE) n.o 485/2008 (1), nomeadamente o artigo 8.o, n.o 1, o artigo 40.o, o artigo 46.o, n.os 1, 2, 3 e 4, o artigo 53.o, n.o 3, o artigo 57.o, n.o 1, o artigo 66.o, n.o 3, o artigo 79.o, n.o 2, o artigo 106.o, n.os 5 e 6, e o artigo 120.o,
Considerando o seguinte:
(1)
O Regulamento (UE) n.o 1306/2013 estabeleceu as disposições fundamentais relativas, nomeadamente, à acreditação dos organismos pagadores e dos organismos de coordenação, às obrigações dos organismos pagadores no respeitante à intervenção pública, à gestão financeira e aos procedimentos de apuramento, às garantias e à utilização do euro. A fim de garantir o bom funcionamento do novo quadro jurídico, há que adotar algumas normas para completar as disposições estabelecidas no Regulamento (UE) n.o 1306/2013 nos domínios em questão. As novas normas devem substituir os Regulamentos (CE) n.o 883/2006 (2), (CE) n.o 884/2006 (3), (CE) n.o 885/2006 (4), (CE) n.o 1913/2006 (5), (UE) n.o 1106/2010 (6) e o Regulamento de Execução (UE) n.o 282/2012 (7) da Comissão, que se baseavam em regulamentos do Conselho já substituídos pelo Regulamento (UE) n.o 1306/2013. Por razões de clareza e de segurança jurídica, os Regulamentos (CE) n.o 883/2006, (CE) n.o 884/2006, (CE) n.o 885/2006, (CE) n.o 1913/2006, (UE) n.o 1106/2010 e o Regulamento de Execução (UE) n.o 282/2012 devem ser revogados.
(2)
Em conformidade com o artigo 7.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013, os Estados-Membros só devem acreditar os organismos pagadores que satisfizerem determinados critérios mínimos estabelecidos a nível da União. Esses critérios devem abranger quatro grandes domínios: ambiente interno; atividades de controlo; informação e comunicação; acompanhamento. Os Estados-Membros devem poder estabelecer critérios de acreditação adicionais, a fim de ter em conta eventuais especificidades do organismo pagador. Além disso, devem estabelecer-se normas relativas aos critérios de acreditação dos organismos de coordenação referidos no artigo 7.o, n.o 4, do Regulamento (UE) n.o 1306/2013.
(3)
As medidas de intervenção pública só podem ser financiadas se as despesas em causa tiverem sido efetuadas pelos organismos pagadores designados pelos Estados-Membros como responsáveis por certas obrigações no que respeita à intervenção pública. Todavia, em conformidade com o artigo 7.o, n.o 1, segundo parágrafo, do Regulamento (UE) n.o 1306/2013, a execução das tarefas relativas, nomeadamente, à gestão e ao controlo das medidas de intervenção, com exceção do pagamento das ajudas, pode ser delegada. Essas tarefas devem, igualmente, poder ser executadas por vários organismos pagadores. Deve também estabelecer-se que a gestão de determinadas medidas de armazenagem pública pode ser confiada a terceiros, tanto entidades públicas como privadas, sob a responsabilidade do organismo pagador. Por conseguinte, há que delimitar a responsabilidade dos organismos pagadores neste contexto, especificar as obrigações desses organismos e determinar em que condições e segundo que normas a gestão de determinadas medidas de armazenagem pública podem ser confiada a terceiros, sejam entidades públicas ou privadas. Nessa eventualidade, deve prever-se que as entidades em causa estejam obrigatoriamente subordinadas a um contrato baseado nos princípios e obrigações gerais a estabelecer.
(4)
A legislação agrícola da União estabelece, no quadro do Fundo Europeu Agrícola de Garantia (FEAGA), prazos a respeitar pelos Estados-Membros para pagamento das ajudas aos beneficiários. Em conformidade com o artigo 40.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013, qualquer pagamento realizado fora dos prazos estabelecidos deve ser considerado inelegível para os pagamentos da União, não passível, portanto, de reembolso pela Comissão. A análise dos atrasos nos pagamentos das ajudas por parte dos Estados-Membros revelou que um certo número de pagamentos tardios deve-se a controlos complementares dos Estados-Membros ligados a pedidos contestados, recursos e outros processos contenciosos nacionais. Em conformidade com o princípio da proporcionalidade, há que prever uma margem fixa de despesa dentro da qual não serão aplicadas reduções dos pagamentos mensais relativamente a estes casos. Além disso, uma vez ultrapassada essa margem, a fim de estabelecer uma graduação entre o impacto financeiro e a amplitude do atraso do pagamento, a Comissão deve poder reduzir proporcionalmente os pagamentos da União em função da amplitude do atraso verificado. Os pagamentos de ajudas efetuados antes da primeira data possível de pagamento prevista na legislação agrícola da União não são justificáveis pelos mesmos motivos que os pagamentos efetuados após a última data possível de pagamento. Por conseguinte, não deve prever-se nenhuma redução proporcional para esses pagamentos antecipados. Contudo, há que prever exceções nos casos em que a legislação agrícola da União prevê o pagamento de um adiantamento até um determinado montante máximo.
(5)
Está previsto que a Comissão efetue pagamentos mensais ou com outra periodicidade aos Estados-Membros com base nas declarações de despesas transmitidas por estes, embora deva ter em conta as receitas dos organismos pagadores por conta do orçamento da União. É, portanto, necessário definir as condições em que deve proceder-se a compensações entre determinados tipos de despesas e de receitas realizadas no âmbito do FEAGA e do FEADER.
(6)
Se o orçamento da União ainda não tiver sido adotado aquando da abertura do exercício financeiro, o artigo 16.o, n.o 2, segundo parágrafo, do Regulamento (UE, Euratom) n.o 966/2012 do Parlamento Europeu e do Conselho (8) prevê que as operações de pagamento possam ser efetuadas mensalmente por capítulo, dentro do limite de um duodécimo das dotações aprovadas no capítulo em questão para o exercício anterior. A fim de distribuir as dotações disponíveis equitativamente pelos Estados-Membros, deve estabelecer-se que, naquela eventualidade, os pagamentos mensais no âmbito do FEAGA e os pagamentos intermédios no âmbito do FEADER sejam efetuados segundo uma percentagem das declarações de despesas transmitidas por cada Estado-Membro e que o saldo não reembolsado num dado mês seja retomado nas decisões da Comissão relativas a pagamentos mensais ou intermédios ulteriores.
(7)
As taxas de câmbio aplicáveis devem ser estabelecidas em função da definição ou não de um facto gerador na legislação agrícola setorial. A fim de evitar a aplicação, pelos Estados-Membros que não adotaram o euro, de taxas de câmbio diferentes, por um lado, na contabilização das receitas recebidas ou das ajudas pagas aos beneficiários numa moeda diferente do euro e, por outro, no estabelecimento das declarações de despesas pelos organismos pagadores, os Estados-Membros em causa devem aplicar, nas suas declarações de despesas relativas ao FEAGA, a taxa de câmbio que tenham utilizado quando receberam essas receitas ou efetuaram esses pagamentos aos beneficiários. Por outro lado, a fim de simplificar as formalidades administrativas inerentes às cobranças relativas a várias operações, deve aplicar-se uma única taxa de câmbio na contabilização dessas cobranças.
(8)
A fim de permitir à Comissão verificar se os Estados-Membros respeitam a obrigação que lhes incumbe de proteger os interesses financeiros da União e de assegurar uma aplicação eficiente do procedimento de apuramento da conformidade previsto no artigo 52.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013, devem ser estabelecidas disposições em matéria de critérios e de metodologia para efetuar correções. Há que definir os diferentes tipos de correções referidos no artigo 52.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013 e que estabelecer os princípios sobre o modo como as circunstâncias de cada caso devem ser tomadas em consideração para determinar o montante da correção. Devem ainda ser estabelecidas normas sobre o modo como as recuperações feitas pelos Estados-Membros junto dos beneficiários devem ser creditadas aos Fundos.
(9)
O Regulamento (UE) n.o 1306/2013 prevê o controlo da realidade e da regularidade das transações que façam direta ou indiretamente parte do sistema de financiamento pelo FEAGA com base nos documentos comerciais dos beneficiários ou devedores. Afigura-se adequado excluir do âmbito de aplicação do regulamento as medidas que, pela sua natureza, são inadequadas para controlos ex post mediante controlo de documentos comerciais, bem como as medidas que dizem respeito a pagamentos «superfícies» ou pagamentos não ligados a documentos comerciais que podem ser sujeitos a controlo.
(10)
Numerosas disposições de regulamentos agrícolas da União exigem que seja constituída uma garantia para assegurar o pagamento de um montante devido se uma obrigação não for respeitada. A experiência demonstrou, porém, que, na prática, esta exigência é interpretada de formas muito diferentes. Para evitar condições desiguais de concorrência, importa, por isso, definir as condições de aplicação desta exigência.
(11)
Se o montante em causa for inferior a um determinado limite, as despesas de constituição da garantia em que incorrem a pessoa que a constitui e a autoridade competente podem ser desproporcionadas em relação ao montante cujo pagamento a garantia assegura. As autoridades competentes devem, portanto, ter o direito de dispensar a exigência de uma garantia de pagamento quando o montante em causa for inferior àquele limite. As autoridades competentes devem ainda poder dispensar a constituição de garantia quando a natureza da pessoa responsável pelo cumprimento das obrigações em causa a tornar desnecessária.
(12)
A autoridade competente deve ter o direito de recusar a garantia proposta se a considerar insatisfatória.
(13)
O Regulamento (UE) n.o 1306/2013 reforçou as regras que exigem a constituição de uma garantia para assegurar o pagamento de um montante devido se uma obrigação não for respeitada. O quadro jurídico horizontal único deve ser completado com regras uniformes em matéria de força maior restituição ou liberação da garantia. Os Regulamentos (CE) n.o 376/2008 (9) e (CE) n.o 612/2009 (10) da Comissão contêm regras relativas à liberação e execução de garantias em matéria de certificados de importação e de exportação e ao regime das restituições à exportação. As novas regras previstas no presente regulamento também se aplicam nesses setores. Por motivos de clareza e de segurança jurídica, as devidas disposições dos Regulamentos (CE) n.o 376/2008 e (CE) n.o 612/2009 devem ser suprimidas.
(14)
O Regulamento de Execução (UE) n.o 282/2012 fez uma distinção entre exigências principais, secundárias ou subordinadas, enquanto um número limitado de regulamentos da Comissão apenas se refere a exigências principais. O incumprimento de uma exigência resultava na execução integral ou proporcional da garantia que cobria a exigência, segundo métodos de cálculo complexos que geraram confusão. Sem deixar de respeitar o princípio da proporcionalidade, convém simplificar a abordagem da execução de forma que corresponda a uma situação prática em que uma obrigação não foi cumprida, ou não foi cumprida atempadamente ou a prova do seu cumprimento não foi apresentada no prazo fixado.
(15)
Muitas disposições da legislação agrícola da União preveem que a garantia constituída seja executada se não tiver sido cumprida alguma obrigação garantida, sem distinguir os tipos de incumprimentos. A bem da equidade, importa distinguir as consequências do incumprimento das diversas obrigações. Deve, nomeadamente, prever-se que, em casos específicos, só uma parte da garantia seja executada.
(16)
As consequências do incumprimento de uma obrigação não devem ser objeto de qualquer distinção fundada na pretérita obtenção ou não de um adiantamento. As garantias constituídas para a concessão de adiantamentos devem, por conseguinte, reger-se por normas próprias.
(17)
Os factos geradores das taxas de câmbio aplicáveis às diversas situações que se apresentam no âmbito da legislação agrícola setorial devem ser estabelecidos com base nos critérios indicados no artigo 106.o, n.o 5, do Regulamento (UE) n.o 1306/2013, sem prejuízo de eventuais precisões ou derrogações previstas pela regulamentação dos setores em causa.
(18)
Para todos os preços ou montantes a determinar no quadro das trocas comerciais com países terceiros, a aceitação da declaração aduaneira constitui o facto gerador mais bem adaptado para a consecução do objetivo económico em causa. O mesmo vale para as restituições concedidas à exportação e para a determinação do preço de entrada dos frutos e produtos hortícolas na União, com base no qual os produtos são classificados na pauta aduaneira comum. É, por conseguinte, conveniente utilizar este facto gerador.
(19)
Para as restituições concedidas à produção, o facto gerador da taxa de câmbio está, em regra, associado ao cumprimento de determinadas formalidades específicas. Tendo em vista a harmonização das regras aplicáveis, é conveniente estabelecer que o facto gerador é a data em que é declarado que os produtos atingiram o destino obrigatório, se tal destino for imposto, e a aceitação do pedido de pagamento da restituição pelo organismo pagador, em todos os outros casos.
(20)
Para as ajudas concedidas por quantidades de produto comercializado ou a utilizar de maneira específica, a obrigação a cumprir para a concessão da ajuda corresponde a um ato que permita garantir a utilização adequada dos produtos em causa. A tomada a cargo dos produtos pelo operador em causa constitui um pré-requisito que permite às autoridades competentes efetuar as necessárias verificações ou inspeções da contabilidade desse operador e que garante um tratamento homogéneo dos processos. É, por conseguinte, conveniente, associar o estabelecimento do facto gerador da taxa de câmbio à tomada a cargo dos produtos.
(21)
Para as outras ajudas concedidas no setor agrícola, as situações podem diferir muito. Todavia, essas ajudas são sempre concedidas com base num pedido e nos prazos fixados pela legislação. É, por conseguinte, conveniente estabelecer como facto gerador da taxa de câmbio a data-limite de apresentação dos pedidos.
(22)
No que respeita aos apoios, às ajudas e aos prémios no setor vitivinícola, o facto gerador da taxa de câmbio pode estar relacionado, consoante a situação, com a data de início da campanha vitivinícola, a conclusão de determinadas operações ou uma data precisa. É, por conseguinte, conveniente precisar, relativamente a cada situação, o facto gerador a tomar em consideração.
(23)
As situações a considerar para efeitos da determinação do facto gerador variam muito de setor para setor. O facto gerador deve, pois, ser determinado de acordo com a natureza específica de cada situação e medida abrangida por aqueles setores agrícolas, em especial no respeitante à ajuda no setor do leite e dos produtos lácteos, ao regime de distribuição de fruta nas escolas, ao setor do açúcar, às medidas de promoção e a algumas medidas do setor das frutas e produtos hortícolas.
(24)
No que respeita aos montantes de caráter estrutural ou ambiental, referidos no Regulamento (UE) n.o 1305/2013 do Parlamento Europeu e do Conselho (11), e aos montantes aprovados nos termos do Regulamento (CE) n.o 1698/2005 do Conselho (12), pagos pelos programas de desenvolvimento rural aprovados no âmbito do Regulamento (UE) n.o 1305/2013, os referidos montantes são definidos por campanha ou por ano civil. O objetivo económico é, portanto, atingido com o estabelecimento do facto gerador da taxa de câmbio para o ano em causa. Com base nestes elementos, é conveniente estabelecer como facto gerador a data de 1 de janeiro do ano no decurso do qual é tomada a decisão de concessão da ajuda.
(25)
No que respeita aos adiantamentos e às garantias, os montantes a pagar ou os montantes garantidos são fixados em euros, em conformidade com a legislação agrícola setorial. A taxa de câmbio aplicável a esses montantes deve, consequentemente, corresponder a uma data próxima da data de pagamento do adiantamento ou da data de constituição das garantias. Em caso de utilização das garantias, o seu montante deve igualmente permitir cobrir a totalidade dos riscos para os quais as mesmas foram constituídas. Nestas condições, o facto gerador deve ser definido em função do dia da fixação do montante do adiantamento, ou da constituição da garantia, ou da data do respetivo pagamento.
(26)
Em conformidade com o Regulamento (CE) n.o 1290/2005 do Conselho (13), a anulação automática de uma autorização orçamental para um programa de desenvolvimento rural para o período de 2007-2013 que não tenha sido utilizada é efetuada pela Comissão no final do segundo ano seguinte ao da autorização orçamental. O Regulamento (UE) n.o 1306/2013 alterou a regra, prevendo a anulação automática no final do terceiro ano seguinte ao da autorização orçamental. Por questões de coerência, para os programas de desenvolvimento rural para o período de 2007-2013, deve continuar a aplicar-se a regra n +2 e prever-se uma regra transitória em conformidade. Do mesmo modo, os pagamentos intermédios destinados aos programas de desenvolvimento rural para o período 2007-2013 devem continuar a estar subordinados ao respeito do montante total da contribuição do FEADER para cada prioridade relativamente a todo o período abrangido pelo programa em questão. Além disso, a fim de assegurar a continuidade na gestão dos programas, estas regras transitórias devem ser aplicáveis a partir de 1 de janeiro de 2014,
ADOTOU O PRESENTE REGULAMENTO:
CAPÍTULO I
ORGANISMOS PAGADORES E OUTROS
Artigo 1.o
Condições de acreditação dos organismos pagadores
1. Os organismos pagadores que procedem à gestão e ao controlo da despesa como previsto no artigo 7.o, n.o 1, do Regulamento (UE) n.o 1306/2013 devem oferecer, em relação aos pagamentos que efetuam, bem como à comunicação e à conservação de informações, garantias suficientes de que:
a)
Antes da autorização dos pagamentos, são verificados a elegibilidade dos pedidos e, no âmbito do desenvolvimento rural, o processo de atribuição das ajudas, bem como a conformidade destes com as normas da União;
b)
Os pagamentos efetuados são contabilizados de forma exata e integral;
c)
São realizados os controlos estabelecidos na legislação da União;
d)
Os documentos exigidos são apresentados nos prazos e sob a forma estabelecidos nas normas da União;
e)
Os documentos estão acessíveis e são conservados de modo a garantir a sua integridade, validade e legibilidade ao longo do tempo, incluindo no que diz respeito a documentos eletrónicos, na aceção das normas da União.
2. Os Estados-Membros acreditam como organismos pagadores os serviços ou organismos que satisfaçam as condições previstas no n.o 1. Além disso, para ser acreditado, o organismo pagador deve dispor de uma organização administrativa e de um sistema de controlo interno que satisfaçam os critérios estabelecidos no anexo I («critérios de acreditação») relativamente aos seguintes domínios:
a)
Ambiente interno;
b)
Atividades de controlo;
c)
Informação e comunicação;
d)
Acompanhamento.
Os Estados-Membros podem estabelecer critérios de acreditação complementares para ter em conta a dimensão, as responsabilidades e outras especificidades do organismo pagador.
Artigo 2.o
Condições de acreditação dos organismos de coordenação
1. Se for acreditado mais de um organismo pagador, em conformidade com o artigo 7.o, n.o 4, do Regulamento (UE) n.o 1306/2013, o Estado-Membro deve decidir da acreditação do organismo de coordenação através de um ato oficial ao nível ministerial, depois de ter verificado se as regras administrativas do organismo em causa oferecem garantias suficientes de que este é capaz de desempenhar as tarefas referidas naquele artigo.
2. Para ser acreditado, o organismo de coordenação deve ter estabelecido procedimentos destinados a garantir que:
a)
As declarações à Comissão se baseiam em informações provenientes de fontes devidamente autorizadas;
b)
As declarações à Comissão são devidamente autorizadas antes de lhe serem transmitidas;
c)
Existe uma pista de auditoria adequada em apoio das informações transmitidas à Comissão;
d)
É conservado com toda a segurança, em papel ou em suporte informático, um registo das informações recebidas e transmitidas.
Artigo 3.o
Obrigações dos organismos pagadores no que respeita à intervenção pública
1. Incumbe aos organismos pagadores, a que se refere o artigo 7.o, n.o 1, do Regulamento (UE) n.o 1306/2013, assegurar a gestão e o controlo das transações ligadas às medidas de intervenção relativas à armazenagem pública sob sua responsabilidade, conforme estabelecido no anexo II do presente regulamento e, se for caso disso, na legislação agrícola setorial, nomeadamente respeitando as percentagens mínimas de controlo fixadas nesse anexo.
Os organismos pagadores podem delegar as suas competências na matéria a organismos de intervenção que satisfaçam as condições de acreditação estabelecidas no anexo I, ponto 1.C, do presente regulamento ou intervir por intermédio de outros organismos pagadores.
2. Os organismos pagadores e os organismos de intervenção podem, sem prejuízo da sua responsabilidade geral no respeitante à armazenagem pública:
a)
Confiar a gestão de determinadas medidas de armazenagem pública a pessoas singulares ou coletivas que armazenem produtos agrícolas de intervenção («armazenistas»);
b)
Mandatar pessoas singulares ou coletivas para efetuar determinadas tarefas específicas previstas pela legislação agrícola setorial.
Se os organismos pagadores confiarem a gestão aos armazenistas referidos na alínea a), primeiro parágrafo, a gestão deve ser obrigatoriamente efetuada com base em contratos de armazenagem, de acordo com obrigações e princípios gerais definidos no anexo III.
3. As obrigações dos organismos pagadores em matéria de armazenagem pública são, nomeadamente, as seguintes:
a)
Manter, para cada produto objeto de uma medida de intervenção sob a forma de armazenagem pública, uma contabilidade das existências e uma contabilidade financeira, com base nas operações que realizam no período compreendido entre 1 de outubro e 30 de setembro, a seguir denominado «exercício contabilístico»;
b)
Manter atualizada uma lista dos armazenistas com os quais celebraram contrato no quadro da armazenagem pública. Essa lista deve conter referências que permitam uma identificação precisa de todos os locais de armazenagem, da capacidade destes, do número de armazéns, frigoríficos ou silos e dos respetivos esquemas e plantas;
c)
Manter à disposição da Comissão os contratos-tipo utilizados para a armazenagem pública, bem como as regras estabelecidas para a tomada a cargo, a armazenagem e a saída dos produtos dos armazéns dos armazenistas e as regras aplicáveis em matéria de responsabilidade destes últimos;
d)
Manter uma contabilidade de existências centralizada e informatizada, de que constem todos os locais de armazenagem, todos os produtos e as quantidades e qualidades correspondentes e que precise, para cada um deles, a massa (líquida e bruta, se for caso disso) ou o volume;
e)
Assegurar a realização de todas as operações de armazenagem, conservação, transporte ou transferência dos produtos de intervenção, em conformidade com as legislações da União e nacional, sem prejuízo da responsabilidade dos compradores, dos outros organismos pagadores intervenientes na operação ou das pessoas mandatadas a este título;
f)
Efetuar, periodicamente, ao longo do ano, sem aviso prévio, verificações nos locais de armazenagem dos produtos de intervenção. Todavia, desde que o objetivo do controlo não fique comprometido, pode ser dado um pré-aviso, com a antecedência estritamente necessária. Exceto em casos devidamente justificados, essa antecedência não pode exceder 24 horas;
g)
Efetuar um inventário anual em conformidade com o artigo 4.o.
Se, num dado Estado-Membro, a gestão das contas de armazenagem pública para um ou vários produtos for assegurada por vários organismos pagadores, a contabilidade das existências e a contabilidade financeira referidas nas alíneas a) e d) devem ser consolidadas ao nível do Estado-Membro antes da comunicação à Comissão das informações correspondentes.
4. Os organismos pagadores devem adotar todas as medidas necessárias para garantir:
a)
Que os produtos abrangidos pelas medidas de intervenção da União sejam devidamente conservados pela verificação da qualidade dos produtos armazenados, pelo menos, uma vez por ano;
b)
A integridade das existências de intervenção.
5. Os organismos pagadores devem informar imediatamente a Comissão:
a)
Dos casos em que o prolongamento do período de armazenagem do produto pode provocar a deterioração deste;
b)
Das perdas ou deterioração quantitativas do produto na sequência de catástrofes naturais.
Sempre que se verifiquem as situações contempladas nas alíneas a) ou b) do primeiro parágrafo, a Comissão deve adotar as decisões adequadas:
a)
Em conformidade com o procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2, do Regulamento (UE) n.o 1308/2013 do Parlamento Europeu e do Conselho (14), no respeitante às situações contempladas na alínea a);
b)
Em conformidade com o procedimento de exame a que se refere artigo 116.o, n.o 3, do Regulamento (UE) n.o 1306/2013, no respeitante às situações contempladas na alínea b).
6. Devem ficar a cargo dos organismos pagadores as consequências financeiras da má conservação de produtos que tenham sido objeto de medidas de intervenção da União, nomeadamente devido a inadequação dos métodos de armazenagem. Sem prejuízo de eventuais ações contra os armazenistas, os organismos pagadores são responsáveis financeiramente caso não cumpram os seus compromissos ou obrigações.
7. Os organismos pagadores devem manter permanentemente à disposição dos agentes da Comissão e das pessoas por esta mandatadas, por via eletrónica ou na sede do organismo pagador, as contas de armazenagem pública e todos os documentos, contratos e ficheiros elaborados ou recebidos no âmbito das operações de intervenção.
Artigo 4.o
Inventários
1. No decurso de cada exercício contabilístico, os organismos pagadores devem efetuar um inventário de cada produto que tenha sido objeto da intervenção da União.
Os organismos pagadores devem comparar os resultados deste inventário com os dados contabilísticos. As diferenças quantitativas verificadas e os montantes resultantes das diferenças qualitativas detetadas nos controlos devem ser contabilizadas em conformidade com as regras adotadas nos termos do artigo 46.o, n.o 6, alínea a), do Regulamento (UE) n.o 1306/2013.
2. Para efeitos do n.o 1, as quantidades em falta na sequência de operações normais de armazenagem correspondem à diferença entre as existências teóricas resultantes do inventário contabilístico, por um lado, e as existências reais determinadas com base no inventário previsto no n.o 1 ou as existências contabilísticas que subsistam depois de esgotadas as existências reais do armazém, por outro, e estão sujeitas aos limites de tolerância fixados do anexo IV.
CAPÍTULO II
GESTÃO FINANCEIRA
Artigo 5.o
Incumprimento da última data possível para pagamento
1. No que se refere ao Fundo Europeu Agrícola de Garantia (FEAGA), ao abrigo das exceções referidas no artigo 40.o, primeiro parágrafo, do Regulamento (UE) n.o 1306/2013 e em conformidade com o princípio da proporcionalidade, as despesas efetuadas após os prazos de pagamento são elegíveis para pagamentos da União, nas condições estabelecidas nos n.os 2 a 6 do presente artigo.
2. Se as despesas efetuadas após o termo do prazo não excederem 5 % das despesas efetuadas dentro do prazo, não é efetuada nenhuma redução dos pagamentos mensais.
Se as despesas efetuadas após o termo do prazo forem superiores à margem de 5 %, qualquer despesa suplementar efetuada em atraso é reduzida de acordo com as seguintes regras:
a)
as despesas efetuadas no primeiro mês após o mês de termo do prazo de pagamento são reduzidas em 10 %,
b)
as despesas efetuadas no segundo mês após o mês de termo do prazo de pagamento são reduzidas em 25 %,
c)
as despesas efetuadas no terceiro mês após o mês de termo do prazo de pagamento são reduzidas em 45 %,
d)
as despesas efetuadas no quarto mês após o mês de termo do prazo de pagamento são reduzidas em 70 %,
e)
as despesas efetuadas com atraso superior a quatro meses em relação ao mês de termo do prazo de pagamento são reduzidas em 100 %.
3. Em derrogação ao n.o 2, no caso de pagamentos diretos abrangidos pelo limite máximo referido no artigo 7.o do Regulamento (UE) n.o 1307/2013 do Parlamento Europeu e do Conselho (15), são aplicáveis as seguintes regras:
a)
Se a margem referida no n.o 2, primeiro parágrafo, não tiver sido totalmente utilizada para pagamentos efetuados relativamente ao ano civil N até 15 de outubro do ano N + 1 e a parte restante dessa margem for superior a 2 %, essa parte restante é reduzida a 2 %;
b)
No exercício financeiro N+1, os pagamentos diretos, excluídos os pagamentos previstos no Regulamento (UE) n.o 228/2013 do Parlamento Europeu e do Conselho (16) e no Regulamento (UE) n.o 229/2013 do Parlamento Europeu e do Conselho (17), a título do ano N-1 ou de anos anteriores após o termo do prazo de pagamento, só serão elegíveis para financiamento do FEAGA se o montante total dos pagamentos diretos efetuados no exercício financeiro N+1, corrigidos, se for caso disso, para os montantes anteriores ao ajustamento previsto no artigo 26.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013, não exceder o limite máximo estabelecido no anexo III do Regulamento (UE) n.o 1307/2013 para o ano N, em conformidade com o artigo 7.o do mesmo regulamento;
c)
As despesas que excederem os limites referidos nas alíneas a) ou b) são reduzidas em 100 %.
Os montantes dos reembolsos referidos no artigo 26.o, n.o 5, do Regulamento (UE) n.o 1306/2013 não são tidos em conta para efeitos da verificação do preenchimento da condição enunciada no presente número, primeiro parágrafo, alínea b).
4. Em caso de aplicação de condições especiais de gestão a determinadas medidas, ou se os Estados-Membros apresentarem razões fundamentadas, a Comissão aplica um escalonamento diferente dos previstos nos n.os 2 e 3 e/ou taxas de redução inferiores ou nulas.
Todavia, o primeiro parágrafo não é aplicável às despesas que excedam o limite referido no n.o 3, alínea b).
5. O respeito dos prazos de pagamento, no âmbito dos pagamentos mensais, deve ser verificado duas vezes por exercício financeiro:
a)
em relação às despesas efetuadas até 31 de julho,
b)
em relação às despesas efetuadas até 15 de outubro.
As eventuais ultrapassagens de prazos ocorridas nos meses de agosto, setembro e outubro são tomadas em consideração na decisão de apuramento das contas referida no artigo 51.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013.
6. As reduções a que se refere o presente artigo são efetuadas sem prejuízo da ulterior decisão relativa ao apuramento da conformidade, nos termos do artigo 52.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013.
Artigo 6.o
Incumprimento da primeira data de pagamento
No que respeita ao FEAGA, se os Estados-Membros estiverem autorizados a pagar adiantamentos até um determinado montante máximo antes do primeiro dia do período de pagamento fixado na legislação agrícola setorial, as despesas pagas acima desse montante máximo são consideradas efetuadas antes do primeiro dia do período de pagamento. Porém, de acordo com as exceções referidas no artigo 40.o, primeiro parágrafo, do Regulamento (UE) n.o 1306/2013, tais despesas são elegíveis para pagamentos da União mediante uma redução de 10 %.
Artigo 7.o
Compensações por organismos pagadores
1. Na sua decisão relativa aos pagamentos mensais a adotar em conformidade com o artigo 18.o, n.o 3, do Regulamento (UE) n.o 1306/2013, a Comissão deve efetuar o pagamento do saldo das despesas declaradas por cada Estado-Membro, diminuídas do montante das receitas afetadas incluído pelo Estado-Membro em questão na mesma declaração de despesas. Esta compensação equivale ao recebimento das receitas correspondentes.
As dotações de autorização e as dotações de pagamento geradas pelas receitas afetadas são disponibilizadas a partir da afetação dessas receitas às rubricas orçamentais. A afetação faz-se no momento da contabilização das receitas afetadas, nos dois meses seguintes à receção dos mapas transmitidos pelos Estados-Membros, em conformidade com as regras referidas no artigo 43.o, n.o 4, do Regulamento (UE) n.o 1306/2013.
2. Se os montantes referidos no artigo 43.o, n.o 1, alínea c), do Regulamento (UE) n.o 1306/2013 tiverem sido retidos antes do pagamento da ajuda a que diz respeito a irregularidade ou negligência, devem ser deduzidos da despesa correspondente.
3. Os montantes das contribuições do Fundo Europeu Agrícola de Desenvolvimento Rural (FEADER) recuperados junto dos beneficiários, no âmbito do programa de desenvolvimento rural em causa, em cada período de referência, são deduzidos do montante a pagar pelo FEADER na declaração de despesas do mesmo período.
4. Os montantes a mais ou a menos eventualmente resultantes do apuramento das contas referido no artigo 51.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013 e que possam ser reutilizados a título do programa de desenvolvimento rural são acrescentados ou deduzidos do montante da contribuição do FEADER na primeira declaração estabelecida após a decisão de apuramento das contas.
5. O financiamento pelo FEAGA será igual às despesas, calculadas com base nas informações transmitidas pelo organismo pagador depois de deduzidas as eventuais receitas resultantes das medidas de intervenção, validadas através do sistema informatizado estabelecido pela Comissão e incluídas pelo organismo pagador na sua declaração de despesas.
Artigo 8.o
Aprovação com atraso do orçamento da União
1. No que respeita ao FEAGA, se o orçamento da União não tiver sido aprovado no início do exercício orçamental, os pagamentos mensais referidos no artigo 18.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013 corresponderão a uma percentagem das declarações de despesas recebidas de cada Estado-Membro, estabelecida por capítulo de despesas e no respeito dos limites fixados no artigo 16.o do Regulamento (UE, Euratom) n.o 966/2012. Nas decisões relativas aos reembolsos ulteriores, a Comissão tem em conta os saldos ainda não reembolsados aos Estados-Membros.
2. No que respeita ao FEADER, se o orçamento da União não tiver sido aprovado no início do exercício orçamental:
a)
Os pagamentos intermédios referidos no artigo 36.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013 corresponderão proporcionalmente às dotações disponíveis segundo uma percentagem das declarações de despesas recebidas para cada programa de desenvolvimento rural. Nos pagamentos intermédios ulteriores, a Comissão tem em conta os saldos ainda não reembolsados aos Estados-Membros;
b)
No tocante às autorizações orçamentais referidas no artigo 33.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013, as primeiras frações anuais de pagamento após a adoção dos programas de desenvolvimento rural devem respeitar a ordem de adoção dos programas em causa. As autorizações orçamentais para as frações anuais de pagamento ulteriores devem seguir a ordem dos programas que esgotaram as autorizações respetivas. Se as dotações de autorização disponíveis forem limitadas, a Comissão pode atribuir autorizações anuais parciais aos programas de desenvolvimento rural. Assim que fiquem disponíveis dotações de autorização adicionais, deve ter prioridade a autorização de cobertura do saldo restante desses programas.
Artigo 9.o
Diferimento de pagamentos mensais
Após informar os Estados-Membros em causa, a Comissão pode diferir os pagamentos mensais referidos no artigo 18.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013 aos Estados-Membros cujas comunicações referidas no artigo 102.o, n.o 1, alínea c), subalíneas i) e ii), do mesmo regulamento sejam recebidas com atraso ou contenham discrepâncias que careçam de controlo.
Artigo 10.o
Suspensão dos pagamentos por apresentação tardia
1. A suspensão dos pagamentos referida no artigo 42.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013 aplica-se às medidas enumeradas no anexo V do presente regulamento.
2. No que respeita às despesas no âmbito do FEAGA, aplicam-se as seguintes taxas de suspensão dos pagamentos:
a)
Se os resultados dos controlos não tiverem sido enviados até 15 de outubro, 1 % das despesas relativamente às quais as informações pertinentes não foram enviadas atempadamente;
b)
Se os resultados dos controlos não tiverem sido enviados até 1 de dezembro, 1,5 % das despesas relativamente às quais as informações pertinentes não foram enviadas atempadamente.
3. No que respeita às despesas no âmbito do FEADER, aplicam-se as seguintes taxas de suspensão de pagamentos:
a)
Se os resultados dos controlos não tiverem sido enviados até 15 de outubro, 1 % das despesas relativamente às quais as informações pertinentes não foram enviadas atempadamente;
b)
Se os resultados dos controlos não tiverem sido enviados até 15 de janeiro, 1,5 % das despesas relativamente às quais as informações pertinentes não foram enviadas atempadamente.
Artigo 11.o
Taxa de câmbio aplicável na elaboração das declarações de despesas
1. Em conformidade com o artigo 106.o, n.o 4 do Regulamento (UE) n.o 1306/2013, ao elaborarem as suas declarações de despesas respeitantes ao FEAGA, os Estados-Membros que não adotaram o euro devem aplicar a taxa de câmbio que utilizaram nos pagamentos aos beneficiários ou no recebimento das receitas, em conformidade com o capítulo V e com a legislação agrícola setorial. Para as decisões de apuramento referidas nos artigos 51.o e 52.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013, os Estados-Membros devem utilizar a primeira taxa de câmbio estabelecida pelo Banco Central Europeu após a data de adoção dessas decisões.
Nos casos diferentes dos referidos no primeiro parágrafo, nomeadamente no tocante a programas de promoção aprovados ao abrigo do Regulamento (CE) n.o 3/2008 (18) do Conselho e medidas de promoção no setor vitivinícola, bem como no que se refere às operações para as quais a legislação agrícola setorial não tenha fixado um facto gerador, é aplicável a penúltima taxa de câmbio estabelecida pelo Banco Central Europeu antes do mês a título do qual é declarada a despesa ou afetada a receita.
2. Para elaborarem as suas declarações de despesas respeitantes aos programas de desenvolvimento rural, os Estados-Membros não pertencentes à área do euro devem aplicar a cada operação de pagamento ou de cobrança a penúltima taxa de câmbio estabelecida pelo Banco Central Europeu antes do mês em que as operações são registadas nas contas do organismo pagador.
CAPÍTULO III
APURAMENTO DAS CONTAS E OUTROS CONTROLOS
Artigo 12.o
Critérios e metodologia para aplicação das correções no quadro do apuramento da conformidade
1. A fim de adotar, em conformidade com o artigo 52.o, n.o 1, do Regulamento (UE) n.o 1306/2013, uma decisão sobre os montantes a excluir do financiamento pela União, a Comissão estabelece uma distinção entre os montantes ou partes dos montantes identificados como montantes gastos indevidamente e os determinados mediante aplicação de correções extrapoladas ou fixas.
A fim de determinar os montantes a excluir do financiamento da União, a Comissão, quando constatar que as despesas não foram efetuadas em conformidade com a legislação da União e, no que respeita ao FEADER, em conformidade com a legislação aplicável da União e nacional, baseia-se nas suas próprias conclusões e toma em consideração as informações disponibilizadas pelos Estados-Membros no âmbito do procedimento de apuramento da conformidade, realizado segundo o disposto no artigo 52.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013.
2. A Comissão baseia a exclusão na identificação dos montantes gastos indevidamente apenas se lhe for possível identificá-los mediante um esforço proporcionado. Se a Comissão não conseguir identificar os montantes gastos indevidamente mediante um esforço proporcionado, os Estados-Membros podem, nos períodos definidos pela Comissão no decurso do procedimento de apuramento da conformidade, apresentar dados relativos à verificação desses montantes com base num exame de todos os casos individuais potencialmente afetados pela não-conformidade. A verificação deve abranger a totalidade das despesas efetuadas em violação da legislação aplicável e imputadas ao orçamento da União. Os dados apresentados devem incluir todos os montantes individuais inelegíveis devido à não-conformidade em causa.
3. Se não for possível identificar os montantes gastos indevidamente em conformidade com o n.o 2, a Comissão pode determinar os montantes a excluir mediante aplicação de correções extrapoladas. A fim de permitir à Comissão determinar esses montantes, os Estados-Membros podem, nos períodos definidos pela Comissão no decurso do procedimento de apuramento da conformidade, apresentar um cálculo do montante a excluir do financiamento da União, extrapolando, através de meios estatísticos, os resultados dos controlos efetuados sobre uma amostra representativa desses casos. A amostra deve ser extraída do universo para o qual a mesma não-conformidade pode ser razoavelmente previsível.
4. A fim de ter em conta os resultados apresentados pelos Estados-Membros, como referido nos n.os 2 e 3, a Comissão deve estar em condições de:
a)
Avaliar os métodos utilizados para a identificação ou a extrapolação, que devem ser claramente descritos pelos Estados-Membros;
b)
Verificar a representatividade da amostra a que se refere o n.o 3;
c)
Verificar o conteúdo e os resultados da identificação ou da extrapolação que lhe foi apresentada;
d)
Obter uma prova de auditoria suficiente e relevante em matéria de dados subjacentes.
5. Na aplicação do n.o 3, os Estados-Membros podem utilizar as estatísticas de controlo dos organismos pagadores confirmadas pelo organismo de certificação, ou pela avaliação do nível de erro efetuada por este organismo no contexto dos seus trabalhos de auditoria referidos no artigo 9.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013, nas seguintes condições:
a)
A Comissão está satisfeita com os trabalhos realizados pelos organismos de certificação, tanto em termos de estratégia de auditoria como relativamente ao conteúdo, à extensão e à qualidade do trabalho de auditoria real;
b)
O âmbito dos trabalhos dos organismos de certificação é coerente com o do inquérito de apuramento da conformidade em causa, nomeadamente no que se refere às medidas ou regimes;
c)
Foi tido em conta nas avaliações o montante das sanções que cabia aplicar.
6. Se as condições para a determinação dos montantes a excluir do financiamento da União, referidas nos n.os 2 e 3, não forem respeitadas ou a natureza do caso for tal que os montantes a excluir não podem ser determinados com base nos mesmos números, a Comissão aplica as devidas correções fixas, tendo em conta a natureza e a gravidade da infração, bem como a sua própria estimativa do risco de prejuízo financeiro para a União.
O nível de correção fixa é estabelecido tendo em conta, nomeadamente, o tipo de casos de não-conformidade identificados. Para o efeito, deve estabelecer-se uma distinção entre deficiências nos controlos-chave e nos controlos ancilares:
a)
Os controlos-chave são os controlos administrativos e as verificações no local necessários para determinar a elegibilidade da ajuda e a aplicação pertinente de reduções e sanções;
b)
Os controlos ancilares são todas as outras operações administrativas requeridas para tratar corretamente os pedidos.
Se, no âmbito do mesmo procedimento de apuramento da conformidade, forem estabelecidos diferentes casos de não-conformidade que individualmente desencadeariam correções fixas diferentes, só é aplicável o nível mais elevado de correção fixa.
7. Ao estabelecer o nível das correções fixas, a Comissão tem nomeadamente em conta as seguintes circunstâncias, que demonstram uma maior gravidade das deficiências e um risco mais elevado de prejuízos para o orçamento da União:
a)
Um ou mais controlos-chave não são efetuados ou são efetuados de um modo tão deficiente ou tão pouco frequente que são considerados ineficazes para determinar a elegibilidade do pedido ou evitar irregularidades; ou
b)
São detetadas três ou mais deficiências no que diz respeito ao mesmo sistema de controlo; ou
c)
A aplicação pelo Estado-Membro de um sistema de controlo é considerada inexistente ou gravemente deficiente, e existem provas de irregularidades e negligências importantes na prevenção de práticas irregulares ou fraudulentas; ou
d)
Já foi aplicada uma correção a esse Estado-Membro por deficiências semelhantes no mesmo setor, tendo em conta, contudo, as medidas de correção ou de compensação já tomadas pelo Estado-Membro.
8. Se o Estado-Membro apresentar certos elementos objetivos, que não satisfazem as condições previstas nos n.os 2 e 3 do presente artigo, mas que demonstram que o risco máximo de perdas para os Fundos é limitado a um montante inferior ao que resultaria da aplicação da taxa fixa proposta, a Comissão utiliza a taxa fixa mais baixa para decidir dos montantes a excluir do financiamento da União em conformidade com o artigo 52.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013.
9. Os montantes efetivamente recuperados junto dos beneficiários e creditados aos Fundos antes de uma data determinada, a estabelecer pela Comissão durante o procedimento de apuramento da conformidade, são deduzidos do montante que a Comissão decida excluir do financiamento da União em conformidade com o artigo 52.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013.
Artigo 13.o
Obrigação na sequência dos procedimentos de recuperação
Após a conclusão dos procedimentos de recuperação referidos no artigo 54.o, n.o 2, primeiro parágrafo, do Regulamento (UE) n.o 1306/2013, os Estados-Membros devem:
a)
Creditar ao FEAGA 50 % dos montantes recuperados, após dedução das despesas de recuperação, como previsto no artigo 55.o, segundo parágrafo, do referido regulamento;
b)
Creditar ao FEADER, 50 % dos montantes recuperados após o encerramento do programa de desenvolvimento rural ou antes do encerramento do programa, mas que não puderam ser reafetados em conformidade com o artigo 56.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013.
Artigo 14.o
Controlo das transações
O sistema de controlo estabelecido pelo título V, capítulo III, do Regulamento (UE) n.o 1306/2013 não se aplica às medidas enumeradas no anexo VI do presente regulamento.
CAPÍTULO IV
GARANTIAS
SECÇÃO 1
Âmbito de aplicação e terminologia
Artigo 15.o
Âmbito
O presente capítulo é aplicável a todos os casos em que a legislação agrícola setorial preveja uma garantia, quer o termo preciso «garantia» seja utilizado ou não.
O presente capítulo não se aplica às garantias constituídas para assegurar o pagamento dos direitos de importação ou de exportação a que se refere o Regulamento (CEE) n.o 2913/92 do Conselho (19).
Artigo 16.o
Terminologia do presente capítulo
Para efeitos do presente capítulo, entende-se por:
a)
«Autoridade competente», uma parte autorizada a receber uma garantia ou uma parte autorizada a decidir, de acordo com a regulamentação aplicável, se a garantia deve ser liberada ou executada;
b)
«Garantia global», uma garantia constituída a favor da autoridade competente com o objetivo de assegurar o cumprimento de mais do que uma obrigação:
c)
«Parte em causa do montante garantido», a parte do montante garantido correspondente à quantidade em relação à qual não foi respeitado um requisito.
SECÇÃO 2
Exigência de garantia
Artigo 17.o
Parte responsável
A parte responsável pelo pagamento do montante devido se a obrigação não for cumprida, ou alguém em seu nome, deve constituir uma garantia.
Artigo 18.o
Dispensa da exigência de garantia
1. A autoridade competente pode dispensar a exigência de garantia se a parte responsável pelo cumprimento da obrigação for:
a)
Um organismo público que exerça funções de autoridade pública; ou
b)
Um organismo privado que exerça, sob supervisão do Estado, as funções referidas na alínea a).
2. A autoridade competente pode dispensar a exigência de garantia se o montante a garantir for inferior a 500 EUR. Nesse caso, o interessado deve comprometer-se, por escrito, a pagar um montante igual ao da garantia dispensada, se a obrigação correspondente não for cumprida.
Para efeitos da aplicação do primeiro parágrafo, no cálculo do valor da garantia incluem-se todas as obrigações pertinentes ligadas a uma mesma operação.
Artigo 19.o
Condições aplicáveis às garantias
1. A autoridade competente deve recusar-se a aceitar, ou deve pedir para substituir, qualquer garantia que considere inadequada ou insatisfatória ou que não assegure cobertura durante um período suficiente.
2. Se um depósito em dinheiro for efetuado por transferência, a garantia só se considera constituída quando a autoridade competente se tiver certificado de que pode dispor do montante em causa.
3. Um cheque cujo pagamento esteja garantido por uma instituição financeira reconhecida para esse efeito pelo Estado-Membro da autoridade competente é considerado depósito em dinheiro. A autoridade competente só tem de apresentar o cheque a pagamento quando o período de garantia do cheque estiver a expirar.
Um cheque diverso do referido no primeiro parágrafo só vale para a constituição de uma garantia quando a autoridade competente se tiver certificado de que pode dispor do montante em causa.
4. Todas as despesas apresentadas por instituições financeiras são suportadas pela parte que constitui a garantia.
5. Não são pagos juros às partes que constituam garantias sob a forma de depósito em dinheiro.
Artigo 20.o
Utilização do euro
1. As garantias devem ser constituídas em euros.
2. Se a garantia for aceite num Estado-Membro que não tenha adotado o euro, o montante da garantia em euros é convertido na moeda nacional aplicável, em conformidade com o disposto no capítulo V. O compromisso correspondente à garantia e o montante a reter em caso de irregularidade ou de incumprimento mantêm-se fixados em euros.
Artigo 21.o
Garante
1. O garante deve ter a sua sede jurídica ou um estabelecimento na União e, sob reserva das disposições do Tratado relativas à livre prestação de serviços, ser aceite pela autoridade competente do Estado-Membro no qual a garantia seja constituída. O garante vincula-se mediante um compromisso escrito.
2. O compromisso escrito deve precisar, pelo menos:
a)
A obrigação ou, caso se trate de uma garantia global, os tipos de obrigação, cujo cumprimento é garantido pelo pagamento de uma soma de dinheiro;
b)
O montante máximo garantido pelo garante;
c)
O compromisso que o garante assume, conjunta e solidariamente com a parte responsável pelo cumprimento da obrigação em causa, de pagar, até ao montante máximo indicado, nos trinta dias seguintes à interpelação da autoridade competente nesse sentido, qualquer soma que passe a ser devida por execução da garantia.
3. Compete à autoridade competente estabelecer o procedimento a seguir para afetar a cada obrigação em causa uma parte ou a totalidade de uma garantia global constituída por escrito.
Artigo 22.o
Força maior
Qualquer pessoa sobre quem impenda uma obrigação coberta por uma garantia que alegue que tal obrigação não foi cumprida por motivos de força maior deve apresentar às autoridades competentes prova por estas considerada bastante de que se trata efetivamente de um caso de força maior. Se a autoridade competente reconhecer que se trata de um caso de força maior, a obrigação é cancelada exclusivamente para liberação da garantia.
SECÇÃO 3
Liberação e execução de garantias diversas das referidas na secção 4
Artigo 23.o
Execução de garantias
1. A obrigação referida no artigo 66.o, n.o 1, do Regulamento (UE) n.o 1306/2013 consiste no requisito, fundamental para os objetivos do regulamento que o impõe, da execução ou omissão de uma determinada ação.
2. Se a obrigação não for cumprida e não tiver sido estabelecido um prazo para a cumprir, a garantia é executada quando a autoridade competente concluir que a obrigação não foi cumprida.
3. Se o cumprimento da obrigação estiver sujeito a um prazo determinado e a obrigação só for cumprida depois de expirado esse prazo, a garantia é executada.
Nesse caso, 10 % da garantia são imediatamente executados, aplicando-se ao saldo a seguinte percentagem adicional:
a)
2 % por dia além do termo do prazo estabelecido, se a obrigação disser respeito à importação de produtos num país terceiro;
b)
5 % por dia além do termo do prazo estabelecido, se a obrigação disser respeito à saída de produtos do território aduaneiro da União.
4. Se a obrigação for cumprida atempadamente e a apresentação de prova do seu cumprimento estiver sujeita a um prazo determinado, a garantia que cobre a obrigação em causa é executada, por cada dia além do prazo estabelecido, por aplicação do coeficiente «0,2/prazo fixado em dias», tendo em conta o artigo 25.o.
Se a prova a que se refere o primeiro parágrafo consistir na apresentação de um certificado de importação ou de exportação utilizado ou expirado ou na apresentação de um comprovativo de que os produtos saíram do território aduaneiro da União, são executados 15 % da garantia se a prova for apresentada depois do prazo determinado referido no primeiro parágrafo, mas antes de transcorridos 730 dias após a data de expiração do certificado, se for o caso. Transcorridos esses 730 dias, a garantia restante é integralmente executada.
Se a prova a que se refere o primeiro parágrafo consistir na apresentação de um certificado de exportação com prefixação da restituição utilizado ou expirado, são executados da garantia:
a)
10 %, se o certificado for apresentado entre o 61.o e 90.o dia após a data de expiração do mesmo;
b)
50 %, se o certificado for apresentado entre o 91.o e 120.o dia após a data de expiração do mesmo;
c)
70 %, se o certificado for apresentado entre o 121.o e 150.o dia após a data de expiração do mesmo;
d)
80 %, se o certificado for apresentado entre o 151.o e 180.o dia após a data de expiração do mesmo;
e)
100 %, se o certificado for apresentado depois do 180.o dia após a data de expiração do mesmo.
5. O montante da garantia a executar é aproximado ao montante imediatamente inferior em unidades de euro ou da moeda nacional aplicável.
Artigo 24.o
Liberação de garantias
1. A garantia ou, se for caso disso, o remanescente desta é liberado sem demora logo que seja apresentada a prova prevista na regulamentação específica da União de que a obrigação foi cumprida ou logo que a garantia seja executada apenas parcialmente em conformidade com o artigo 66.o, n.o 2, do Regulamento (UE) n.o 1306/2013 e com o artigo 23.o do presente regulamento.
2. A pedido, a garantia é liberada parcialmente se a prova prevista para esse efeito tiver sido apresentada relativamente a uma parte da quantidade de produto, na condição de que essa parte não seja inferior à quantidade mínima eventualmente especificada no regulamento que impõe a garantia ou, na falta desta, à quantidade mínima eventualmente especificada pelo Estado-Membro.
3. Se não tiver sido estabelecido nenhum período para a apresentação da prova necessária à liberação do montante garantido, esse período será de 365 dias a contar do termo do prazo especificado para o cumprimento da obrigação que foi objeto da constituição da garantia. Se esse prazo não tiver sido especificado, o período será de 365 dias a contar da data a partir da qual todas as obrigações estiverem cumpridas.
O termo do período previsto no primeiro parágrafo não deve ser posterior em mais de 1 095 dias à data da afetação da garantia à obrigação em causa.
Artigo 25.o
Limites
1. O montante total executado não pode exceder 100 % da parte em causa do montante garantido.
2. A autoridade competente pode renunciar à execução de montantes inferiores a 100 EUR, desde que as disposições legislativas, regulamentares ou administrativas nacionais prevejam essa possibilidade para casos comparáveis.
SECÇÃO 4
Garantias relativas a adiantamentos
Artigo 26.o
Âmbito
O disposto na presente secção aplica-se a todos os casos em que a regulamentação específica da União preveja que um montante pode ser adiantado antes de ter sido cumprida a obrigação a que está subordinada a obtenção da ajuda ou do benefício em causa.
Artigo 27.o
Liberação de garantias
1. A garantia é liberada se, alternativamente:
a)
Tiver sido determinado o direito à concessão definitiva do montante adiantado;
b)
O adiantamento tiver sido reembolsado, aumentado do suplemento previsto na regulamentação específica da União.
2. Uma vez ultrapassada a data-limite para apresentação de prova do direito à concessão definitiva do montante atribuído sem que tal se tenha verificado, a autoridade competente deve proceder de imediato à execução da garantia.
Todavia, se a legislação específica da União assim o determinar, a prova pode ser feita após essa data, com reembolso parcial da garantia.
CAPÍTULO V
UTILIZAÇÃO DO EURO
Artigo 28.o
Restituições à exportação e trocas comerciais com os países terceiros
1. Para os montantes relativos às importações e para as imposições de exportação, fixados em euros pela legislação da União referente à política agrícola comum e aplicáveis pelos Estados-Membros nas moedas nacionais, a taxa de conversão é especificamente igual à taxa aplicável a título do artigo 18.o, n.o 1, do Regulamento (CEE) n.o 2913/92.
2. Para as restituições à exportação fixadas em euros e para os preços e montantes expressos em euros pela legislação agrícola da União relativa às trocas comerciais com países terceiros, o facto gerador da taxa de câmbio é a aceitação da declaração aduaneira.
3. Para o cálculo do valor forfetário de importação dos frutos e produtos hortícolas, referido no artigo 136.o, n.o 1, do Regulamento (UE) n.o 543/2011 da Comissão (20), com vista à determinação do preço de entrada referido no artigo 137.o, n.o 1, do mesmo regulamento, o facto gerador da taxa de câmbio para os preços representativos utilizados no cálculo daquele valor forfetário e do montante da redução referido no artigo 134.o, n.o 3, daquele regulamento é o dia a que correspondem os preços representativos.
Artigo 29.o
Restituições à produção e ajudas específicas
1. Para as restituições concedidas à produção fixadas em euros pela legislação da União, o facto gerador da taxa de câmbio é a data em que é declarado que os produtos atingiram o destino imposto, se for caso disso, pela referida legislação. Nos casos em que o destino não é imposto, o facto gerador é a aceitação do pedido de pagamento da restituição pelo organismo pagador.
2. Para as ajudas concedidas por quantidades de produto comercializado ou a utilizar de maneira específica, e sem prejuízo do disposto nos artigos 30.o a 33.o, o facto gerador da taxa de câmbio é o primeiro ato que assegure, após a tomada a cargo dos produtos pelo operador em causa, uma utilização adequada desses produtos e que constitua um requisito para a concessão da ajuda.
3. Para as ajudas relativas à armazenagem privada, o facto gerador da taxa de câmbio é o primeiro dia do período para o qual é concedida a ajuda estabelecida a título de um mesmo contrato.
4. Para as ajudas não referidas nos n.os 2 e 3 do presente artigo e nos artigos 30.o e 31.o, o facto gerador da taxa de câmbio é a data-limite de apresentação dos pedidos.
Artigo 30.o
Setor vitivinícola
1. O facto gerador da taxa de câmbio é o primeiro dia da campanha vitivinícola no decurso da qual é concedido apoio para:
a)
A reestruturação e reconversão de vinhas referida no artigo 46.o do Regulamento (UE) n.o 1308/2013;
b)
A criação de fundos mutualistas referida no artigo 48.o do Regulamento (UE) n.o 1308/2013;
c)
Os seguros de colheitas referidos no artigo 49.o do Regulamento (UE) n.o 1308/2013.
2. Para as ajudas à destilação voluntária ou obrigatória de subprodutos da vinificação, previstas no artigo 52.o do Regulamento (UE) n.o 1308/2013, o facto gerador da taxa de câmbio é o primeiro dia da campanha vitivinícola em que os subprodutos são entregues.
3. Para os investimentos referidos no artigo 50.o do Regulamento (UE) n.o 1308/2013 e a inovação no setor vitivinícola referida no artigo 51.o do mesmo regulamento, o facto gerador da taxa de câmbio é o dia 1 de janeiro do ano de adoção da decisão de concessão da ajuda.
4. Para as operações de colheita em verde referidas no artigo 47.o do Regulamento (UE) n.o 1308/2013, o facto gerador da taxa de câmbio é o dia em que a operação de colheita em verde se realiza.
Artigo 31.o
Montantes e pagamentos no setor do leite e dos produtos lácteos
1. Para a ajuda concedida ao fornecimento de determinados produtos lácteos a alunos de estabelecimentos de ensino, prevista no artigo 1.o do Regulamento (CE) n.o 657/2008 da Comissão (21), o facto gerador da taxa de câmbio é o primeiro dia do período a que se refere o pedido de pagamento da ajuda mencionado no artigo 11.o do mesmo regulamento.
2. Para o pagamento da imposição referida no artigo 1.o do Regulamento (CE) n.o 595/2004 da Comissão (22), relativamente a um determinado período de doze meses na aceção da parte II, título I, capítulo III, do Regulamento (UE) n.o 1234/2007 do Conselho (23), o facto gerador da taxa de câmbio é o dia 1 de abril seguinte ao período em causa.
3. Para os custos de transporte referidos no artigo 30.o, n.o 3, do Regulamento (UE) n.o 1272/2009 da Comissão (24), o facto gerador da taxa de câmbio é o dia em que a proposta válida foi recebida pela autoridade competente.
Artigo 32.o
Montantes e pagamentos da ajuda relativa à aplicação do regime de distribuição de fruta nas escolas
No que respeita à ajuda para a distribuição de fruta e produtos hortícolas, frutas e produtos hortícolas transformados, bananas e produtos derivados às crianças, referida no artigo 1.o do Regulamento (CE) n.o 288/2009 da Comissão (25), o facto gerador da taxa de câmbio é o dia 1 de janeiro que precede o período referido no artigo 4.o, n.o 1, desse regulamento.
Artigo 33.o
Preço mínimo da beterraba, imposição sobre os excedentes e encargo à produção no setor do açúcar
Para o encargo à produção aplicável ao açúcar, o preço mínimo da beterraba e a imposição sobre os excedentes, referidos, respetivamente, nos artigos 128.o, 135.o e 142.o do Regulamento (UE) n.o 1308/2013, o facto gerador da taxa de câmbio é o dia 1 de outubro da campanha de comercialização a cujo título são aplicados ou pagos os preços e montantes.
Artigo 34.o
Montantes de caráter estrutural ou ambiental e despesas gerais dos programas operacionais
1. Para os montantes referidos no anexo II do Regulamento (UE) n.o 1305/2013, assim como para os montantes relativos às medidas aprovadas ao abrigo do Regulamento (CE) n.o 1698/2005, cujos pagamentos aos beneficiários sejam tomados a cargo pelos programas de desenvolvimento rural aprovados ao abrigo do Regulamento (UE) n.o 1305/2013, o facto gerador da taxa de câmbio é o dia 1 de janeiro do ano em que a decisão de concessão da ajuda é tomada.
Todavia, quando, em conformidade com a regulamentação da União, o pagamento dos montantes referidos no primeiro parágrafo for escalonado por vários anos, o facto gerador da taxa de câmbio para cada uma das frações anuais é o dia 1 de janeiro do ano a cujo título é paga a fração em causa.
2. Para os montantes referidos no anexo IX, ponto 2, alínea a), do Regulamento (UE) n.o 543/2011, destinados a cobrir as despesas gerais especificamente relacionadas com os fundos operacionais e programas operacionais referidos nos artigos 32.o e 33.o do Regulamento (UE) n.o 1308/2013, o facto gerador da taxa de câmbio é o dia 1 de janeiro do ano a que as despesas dizem respeito.
Artigo 35.o
Montantes relacionados com a autorização de concessão de assistência financeira nacional a organizações de produtores do setor das frutas e produtos hortícolas e reembolso parcial desta assistência financeira nacional
1. Para os pedidos de autorização de concessão da assistência financeira nacional referida no artigo 35.o do Regulamento (UE) n.o 1308/2013, o facto gerador é o prazo de apresentação dos pedidos à Comissão, nos termos do artigo 92.o, n.o 1, do Regulamento (UE) n.o 543/2011.
2. Para o reembolso da assistência financeira nacional pela União, nos termos do artigo 95.o do Regulamento (UE) n.o 543/2011, o facto gerador da taxa de câmbio é o prazo de apresentação do pedido de ajuda pelas organizações de produtores às autoridades competentes dos Estados-Membros em conformidade com o artigo 69.o, n.o 1, do Regulamento (UE) n.o 543/2011.
Artigo 36.o
Outros montantes e preços
Para os preços e montantes não referidos nos artigos 28.o a 35.o, ou os montantes relacionados com esses preços, expressos em euros na legislação da União ou no âmbito de um processo de concurso, o facto gerador da taxa de câmbio é o primeiro dia do mês em que ocorre um dos seguintes atos jurídicos:
a)
Para compras, a receção da proposta válida;
b)
Para vendas, a receção da proposta válida;
c)
Para as retiradas de produtos do setor dos frutos e produtos hortícolas, o dia da retirada;
d)
Para as operações de não-colheita e de colheita em verde no setor dos frutos e produtos hortícolas, o dia das referidas operações;
e)
Para os custos de transporte, transformação ou armazenamento público e para montantes atribuídos para estudos no âmbito de um processo de concurso, o último dia para a apresentação de propostas;
f)
Para o registo de preços, montantes ou propostas no mercado, o dia para o qual o preço, montante ou proposta é registado;
g)
Para as sanções relacionadas com o incumprimento da legislação agrícola, a data do ato pelo qual os factos foram constatados pela autoridade competente;
h)
Para os volumes de negócios ou os montantes relativos a volumes de produção, o início do período de referência definido pela legislação agrícola.
Artigo 37.o
Pagamento dos adiantamentos
Para os adiantamentos, o facto gerador da taxa de câmbio é o facto gerador aplicável ao preço ou montante a que o adiantamento diz respeito, se este facto tiver já ocorrido à data do pagamento do adiantamento, ou, noutros casos, a data da fixação em euros do adiantamento ou, na sua falta, a data do pagamento do adiantamento. O facto gerador da taxa de câmbio aplica-se aos adiantamentos sem prejuízo da aplicação à totalidade do preço ou montante em causa do facto gerador desse preço ou montante.
Artigo 38.o
Garantias
Para as garantias, o facto gerador da taxa de câmbio é a data em que a garantia é constituída.
Contudo, aplicam-se as seguintes exceções:
a)
Para as garantias relacionadas com adiantamentos, o facto gerador da taxa de câmbio é o facto gerador definido para o montante do adiantamento, se este facto tiver já ocorrido na data do pagamento da garantia;
b)
Para as garantias relacionadas com a apresentação de propostas, o facto gerador da taxa de câmbio é o dia em que a proposta é apresentada;
c)
Para as garantias relacionadas com a execução das propostas, o facto gerador da taxa de câmbio é a data-limite para a apresentação de propostas.
Artigo 39.o
Controlo das transações
Os montantes em euros que figuram no título V, capítulo III, do Regulamento (UE) n.o 1306/2013 são, se for caso disso, convertidos em moeda nacional aplicando as taxas de câmbio em vigor no primeiro dia útil do ano de início do período de controlo e publicadas na série C do Jornal Oficial da União Europeia.
Artigo 40.o
Determinação da taxa de câmbio
Se o facto gerador estiver fixado na legislação da União, a taxa de câmbio a aplicar é a última taxa fixada pelo Banco Central Europeu (BCE) antes do primeiro dia do mês em que ocorre o facto gerador.
Contudo:
a)
Para os casos referidos no artigo 28.o, n.o 2, do presente regulamento, em que o facto gerador da taxa de câmbio é a aceitação da declaração aduaneira, a taxa de câmbio a aplicar é a referida no artigo 18.o, n.o 1, do Regulamento (CEE) n.o 2913/92;
b)
Para as despesas de intervenção efetuadas no quadro de operações de armazenagem pública, a taxa de câmbio a aplicar é a taxa resultante da aplicação do artigo 3.o, n.o 2, do Regulamento Delegado (UE) n.o 906/2014 da Comissão (26);
c)
Para o preço mínimo da beterraba referido no artigo 33.o do presente regulamento, a taxa de câmbio a aplicar é a taxa média estabelecida pelo Banco Central Europeu (BCE) do último mês antes do facto gerador.
CAPÍTULO VI
DISPOSIÇÕES FINAIS
Artigo 41.o
Disposições transitórias
1. Sempre que um organismo pagador acreditado em conformidade com o Regulamento (UE) n.o 1290/2005 assuma a responsabilidade de despesas pelas quais não era anteriormente responsável, será acreditado em relação às novas responsabilidades até 1 de janeiro de 2015.
2. As medidas enumeradas no anexo do Regulamento (CE) n.o 1106/2010 não estarão sujeitas ao sistema de controlo estabelecido no título V, capítulo III, do Regulamento (UE) n.o 1306/2013 para efeitos do controlo das despesas anteriores ao exercício financeiro de 2014.
3. Sempre que, na legislação específica, seja feita referência às exigências principais, secundárias ou subordinadas referidas no Regulamento de Execução (UE) n.o 282/2012, é aplicável o artigo 23.o, n.os 2, 3 e 4, do presente regulamento.
4. Para os programas de desenvolvimento rural a que se refere o artigo 15.o do Regulamento (CE) n.o 1698/2005:
a)
O disposto no artigo 38.o, n.o 1, do Regulamento (UE) n.o 1306/2013 é aplicável às autorizações orçamentais não utilizadas até 31 de dezembro do segundo ano seguinte ao da autorização orçamental. No artigo 38.o desse regulamento, as referências ao ano N+3 são consideradas referências ao ano N+2;
b)
Os pagamentos intermédios efetuados pela Comissão estão subordinados, em conformidade com o artigo 36.o, n.o 3, alínea b), do Regulamento (UE) n.o 1306/2013, à obrigação de respeitar o montante total da contribuição do FEADER para cada prioridade, relativamente a todo o período abrangido pelo programa em questão;
c)
Para efeitos da aplicação dos artigos 37.o e 38.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013, a data final de elegibilidade das despesas é a estabelecida no artigo 71.o, n.o 1, do Regulamento (CE) n.o 1698/2005.
5. Para efeitos de aplicação do artigo 54.o, n.os 1 e 2, do Regulamento (UE) n.o 1306/2013, nos casos comunicados ou a comunicar à Comissão relativamente aos exercícios financeiros de 2013 e 2014, conforme referido no artigo 6.o, alínea h), do Regulamento (CE) n.o 885/2006, continua a ser tido em conta o exercício financeiro do primeiro auto relativo à irregularidade, na aceção do artigo 35.o do Regulamento (CE) n.o 1290/2005. Nos casos relativamente aos quais não tenha sido estabelecido um primeiro auto administrativo ou judicial de irregularidade antes de 16 de outubro de 2014, aplica-se o disposto no artigo 54.o, n.os 1 e 2, do Regulamento (UE) n.o 1306/2013.
No que respeita ao FEADER, para efeitos do apuramento das contas em conformidade com o artigo 51.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013, as disposições do artigo 54.o, n.o 2, do mesmo regulamento aplicam-se aos apuramentos das contas com início no apuramento relativo ao exercício financeiro de 2014.
Artigo 42.o
Alteração do Regulamento (CE) n.o 376/2008
No artigo 34.o do Regulamento (CE) n.o 376/2008, são suprimidos os n.os 6 e 7.
Todavia, essas disposições continuam a aplicar-se às garantias corretamente constituídas apresentadas ao abrigo desse regulamento antes da data de entrada em vigor do presente regulamento.
Artigo 43.o
Alteração do Regulamento (CE) n.o 612/2009
No artigo 47.o do Regulamento (CE) n.o 612/2009, é suprimido o n.o 3.
Todavia, essas disposições continuam a aplicar-se às garantias corretamente constituídas apresentadas ao abrigo desse regulamento antes da data de entrada em vigor do presente regulamento.
Artigo 44.o
Revogações
São revogados os Regulamentos (CE) n.o 883/2006, (CE) n.o 884/2006, (CE) n.o 885/2006, (CE) n.o 1913/2006, (UE) n.o 1106/2010 e o Regulamento de Exeução (UE) n.o 282/2012.
No entanto:
a)
O Regulamento de Execução (UE) n.o 282/2012 continua a aplicar-se às garantias corretamente constituídas ao abrigo desse regulamento antes da data de entrada em vigor do presente regulamento;
b)
O artigo 4.o do Regulamento (CE) n.o 883/2006 continua a aplicar-se às despesas efetuadas até 15 de outubro de 2014;
c)
O artigo 11.o e o capítulo III do Regulamento (CE) n.o 885/2006 continuam a aplicar-se até 31 de dezembro de 2014.
Artigo 45.o
Entrada em vigor e aplicação
O presente regulamento entra em vigor no sétimo dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia.
O artigo 41.o, n.o 4, é aplicável a partir de 1 de janeiro de 2014.
O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e diretamente aplicável em todos os Estados-Membros.
Feito em Bruxelas, em 11 de março de 2014.