РЕШЕНИЕ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 16 октомври 2014 година
за определяне на правилата за изпълнение на Решение № 1313/2013/ЕС на Европейския парламент и на Съвета относно Механизъм за гражданска защита на Съюза и за отмяна на решения 2004/277/ЕО, Евратом и 2007/606/ЕО, Евратом на Комисията
(нотифицирано под номер С(2014) 7489)
(текст от значение за ЕИП)
(2014/762/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Решение № 1313/2013/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 г. относно Механизъм за гражданска защита на Съюза (1), и по-специално член 32, параграф 1 от него,
като има предвид, че:
(1)
Общата цел на Механизма за гражданска защита на Съюза („Механизма на Съюза“) е да подсили сътрудничеството между Съюза и държавите членки и да улесни координацията в областта на гражданската защита с оглед подобряване на ефективността на системите за превенция, готовност и реагиране при природни и причинени от човека бедствия.
(2)
Тъй като във всеки един момент може да настъпи бедствие, Координационният център за реагиране при извънредни ситуации (ERCC), създаден съгласно член 7 от Решение № 1313/2013/ЕС, следва да поддържа тесен контакт с точките за контакт на държавите членки по всяко време.
(3)
Общата система за комуникация и информация при извънредни ситуации (CECIS) представлява важен елемент от Механизма на Съюза, защото следва да гарантира автентичността, интегритета и поверителността на информацията, която се обменя между държавите членки при обичайни условия и в извънредни ситуации. Следва да бъде създадена отделна версия на CECIS, която осигурява достъп до секретариатите на регионалните морски конвенции и трети държави, които споделят регионално море със Съюза, с оглед на специфичните характеристики на реагирането при замърсяване на морската среда.
(4)
За да се гарантира оперативна ефективност, следва да се определят минимални изисквания за модулите, другите способности за реагиране и експертите, определени съгласно член 9, параграф 1 от Решение № 1313/2013/ЕС, както и за техните оперативни изисквания, функциониране и оперативна съвместимост, както е предвидено в член 9, параграф 2 от Решение № 1313/2013/ЕС. По-специално модулите следва да бъдат в състояние да работят самостоятелно през определен период от време, да се разполагат бързо и да бъдат оперативно съвместими. Необходими са мерки на равнище ЕС и държави членки с оглед повишаване на оперативната съвместимост на модулите.
(5)
Следва да се установят и редовно да се актуализират цели по отношение на способностите за Европейския капацитет за реагиране при извънредни ситуации (EERC), за да се осигури достатъчен брой от всички необходими видове модули, други способности за реагиране и експерти, които да бъдат на разположение за използване съгласно Механизма на Съюза. Следва да се установят и редовно да се актуализират изисквания за качество и оперативна съвместимост, за да се гарантира единно минимално равнище на качество и оперативна съвместимост на всички способности, включени в EERC.
(6)
Следва да бъде установена процедура за сертифициране и регистриране, включваща елементи на самостоятелна оценка, за да се гарантира, че способностите, включени в доброволното обединяване, отговарят на всички необходими изисквания и при необходимост за тях може да се използва ограничено съфинансиране от Съюза за „разходи за адаптирането“. Освен това тази процедура за сертифициране и регистриране следва да гарантира адекватен географски баланс на способностите в съответствие с местоположението на рисковете и при нея да се отчита участието на всички заинтересовани държави членки.
(7)
Установяването на потенциални пропуски в способностите за реагиране в рамките на EERC следва да позволи на Комисията и държавите членки да определят заедно къде няма на разположение подходящи способности, включени или не в рамките на доброволното обединяване. Държавите членки, които отстраняват пропуските поотделно или чрез консорциуми, следва да могат да се възползват от ограничено съфинансиране от Съюза, при условие че това е разходоефективно и се потвърждава от оценки на риска.
(8)
За да се развие функционирането на EERC, ограничени средства за съфинансиране от Съюза чрез рамкови договори, рамкови споразумения за партньорство или други сходни договорености следва да подпомогнат достъпа на държавите членки до допълнителни способности за преодоляване на временни недостатъци при извънредни бедствия, т.е. бедствия с характер и величина, които не могат да се очакват с основание и за които не могат да бъдат подготвени. Тези способности следва да бъдат включени в доброволното обединяване за разгръщане съгласно Механизма на Съюза.
(9)
Програмата за обучение на Механизма на Съюза продължава да представлява важен елемент за готовността на персонала, отговарящ за гражданската защита и управлението на бедствия, разположен съгласно Механизма на Съюза. В съответствие с обхвата, определен в член 13, параграф 1 от Решение № 1313/2013/ЕС, тя следва да включва етапите на превенция, готовност и реагиране.
(10)
Програмата за учения на Механизма на Съюза следва да продължи да изпълнява своята важна роля за практическата готовност за разполагане чрез включване на Механизма на Съюза и споделяне на поуките, извлечени от действията в областта на гражданската защита, проведени по линия на Механизма на Съюза. Програмата за учения следва да се ръководи от стратегическа рамка, в която се определят целите и ролите на ученията по линия на Механизма на Съюза, както и от конкретни приоритети, включени в годишните работни програми.
(11)
Следва да бъде установен систематичен, целенасочен и съгласуван подход за събиране, анализ, разпространение и прилагане на извлечените поуки, като се обхване цялостният цикъл на управление при бедствия.
(12)
В рамките на Механизма на Съюза е важно да се установят ясни оперативни процедури за реагиране на бедствия съгласно Механизма, за да се гарантира ефективна помощ в случай на бедствия, включително за съответните международни организации, определени съгласно член 16, параграф 1 от Решение № 1313/2013/ЕС.
(13)
За да се създадат условия за максимална ефективност и ефикасност на Механизма на Съюза, всяка поискана и предложена помощ следва да бъде възможно най-конкретна и да включва цялата необходима информация.
(14)
За да се гарантира ефективна координация на помощта, ERCC следва да сподели своята оценка на критичните нужди и своите препоръки за разполагане на способности от доброволното обединяване с всички държави членки и да разработи подходящи планове за разполагане за всяко искане за помощ. Подборът на способностите от доброволното обединяване следва да се основава на конкретни и обективни критерии, като отдаването на приоритет следва да се оцени в контекста на настоящите оперативни нужди.
(15)
За да се подобри, когато е целесъобразно, времето за реагиране по линия на Механизма на Съюза, държавите членки следва да сключат необходимите предварителни договорености за разполагането на техните способности, регистрирани в доброволното обединяване.
(16)
Наличието на технически експерти, експерти за оценка и експерти за координация, включително ръководители на екипи, представлява важен елемент на Механизма на Съюза. Следва да бъдат определени задачите и функциите на експертите, както и процедурата за тяхното разполагане.
(17)
В член 23 от Решение № 1313/2013/ЕС се определят специални разпоредби за осигуряване на подкрепа за транспорта в случай на бедствие, за да се улесни бързото и ефективно реагиране с помощта на Механизма на Съюза. Трябва да се установят правила и процедури за исканията, които държавите членки отправят за получаване на финансова помощ от Съюза, представляваща подкрепа за транспорта за засегнатата държава, както и за обработването на тези искания от страна на Комисията.
(18)
За целите на прозрачността, съгласуваността и ефективността е необходимо да се установи каква информация следва да се предоставя в исканията за подкрепа за транспорта и свързаните с тях отговори от държавите членки и Комисията.
(19)
В случай че може да бъде предоставена финансова помощ от Съюза в съответствие с Решение № 1313/2013/ЕС, държавите членки следва да могат да избират дали да поискат безвъзмездни средства или транспортна услуга.
(20)
Следва да се отменят решения 2004/277/ЕО, Евратом (2) и 2007/606/ЕО, Евратом (3) на Комисията.
(21)
Мерките, предвидени в настоящото решение, са съгласувани със становището на Комитета за гражданска защита,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
ГЛАВА 1
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет
В настоящото решение се определят подробни правила за прилагането на Решение № 1313/2013/ЕС, що се отнася до:
а)
взаимодействието между Координационния център за реагиране при извънредни ситуации (ERCC) и точките за контакт на държавите членки;
б)
компонентите на Общата система за комуникация и информация при извънредни ситуации (CECIS), както и организацията на споделянето на информация чрез CECIS;
в)
определянето на модулите, другите способности за реагиране и експертите, както и оперативните изисквания за функционирането и оперативната съвместимост на модулите, включително техните задачи, способности, основни компоненти, самостоятелност и изпращане;
г)
целите по отношение на способностите, изискванията за качеството и оперативната съвместимост, както и процедурата за сертифициране и регистриране, необходими за функционирането на EERC, включително финансовите договорености;
д)
откриване и отстраняване на пропуски в EERC;
е)
организацията на програмата за обучение, рамката за ученията и програмата за отчитане на извлечените поуки;
ж)
оперативните процедури за реакция при бедствия в рамките на Съюза и извън него, включително идентифицирането на съответните международни организации;
з)
процедурата за изпращане на експертните екипи;
и)
организацията на подпомагането за превоза на помощта.
Член 2
Определения
За целите на настоящото решение се прилагат следните определения:
1)
„страна заявител на помощта“ означава държава членка или трета държава, засегната от бедствие или непосредствена заплаха от бедствие или очакваща да бъде засегната от непосредствена заплаха от бедствие, както и Организацията на обединените нации и нейните агенции, както и другите съответни международни организации, както е посочено в приложение VII;
2)
„помощ в областта на гражданската защита“ означава екипи, експерти или модули, предвидени за гражданска защита, заедно с тяхното оборудване, както и помощни материали или доставки, необходими за ограничаване на непосредствените последствия от бедствието;
3)
„буферни способности“ означава способности за реагиране при бедствия, наличието на и бързия достъп до които се съфинансират съгласно член 21, параграф 2, буква г) от Решение № 1313/2013/ЕС;
4)
„спасителни екипи“ означава човешките и материални ресурси, включително модулите, определени от една или повече държави членки за операции в областта на гражданската защита;
5)
„екип за техническа помощ и подкрепа“ означава човешките и материални ресурси, определени от една или повече държави членки за изпълнение на помощни задачи, както е посочено в приложение II.
ГЛАВА 2
КООРДИНАЦИОНЕН ЦЕНТЪР ЗА РЕАГИРАНЕ ПРИ ИЗВЪНРЕДНИ СИТУАЦИИ (ERCC)
Член 3
Взаимодействие на ERCC с точките на контакт на държавите членки
1. Всяка държава членка определя национална точка за контакт за ERCC, която е на разположение 24 часа дневно, седем дни седмично. Определянето се извършва, чрез използване на формуляра образец за държавите, посочен в приложение I.
2. ERCC поддържа тесен контакт с точките за контакт на държавите членки с цел изпълнение на обичайните си задължения и за извършване на операции за реагиране при бедствия, както е предвидено в настоящото решение и в Решение № 1313/2013/ЕС.
ГЛАВА 3
ОБЩА СИСТЕМА ЗА КОМУНИКАЦИЯ И ИНФОРМАЦИЯ ПРИ ИЗВЪНРЕДНИ СИТУАЦИИ (CECIS)
Член 4
Слоеве на CECIS
CECIS включва следните три компонента:
а)
мрежови слой, който свързва компетентните органи и точките за контакт в държавите членки и ERCC;
б)
приложен слой, който обхваща базите данни и други информационни системи, необходими за функционирането на Механизма на Съюза, и по-специално тези, които са необходими за:
i)
съобщаване на известия;
ii)
гарантиране на комуникациите и споделянето на информация между ERCC, компетентните органи и точките за контакт;
iii)
разпространение на извлечените поуки от операциите;
в)
елемент за сигурност, който обхваща съвкупността от необходимите системи, правила и процедури, за да се гарантира автентичността, интегритета и поверителността на данните, съхранявани във и обменяни чрез CECIS.
Член 5
Информационна сигурност
1. В рамките на CECIS може да се борави с документи, бази данни и информационни системи по сигурен начин посредством мрежата за защитени трансевропейски телематични услуги между администрациите (sTESTA) или съпоставима мрежа.
2. Документи и информация с ниво на класификация за сигурност „ПОВЕРИТЕЛНА ИНФОРМАЦИЯ НА ЕС“ или по-високо се предават в съответствие със специални договорености между автора и получателя/получателите, както е посочено в Решение 2001/844/ЕО, ЕОВС, Евратом на Комисията (4).
Член 6
Информация и актуализация
1. Държавите членки представят на Комисията съответната информация, като използват формуляра образец за държавите, посочен в приложение I.
2. Държавите членки предоставят информация относно точките за контакт и при необходимост други служби, които следва да предприемат действия при природни, технологични и радиационни или екологични бедствия, включително замърсяване на морската среда.
3. Държавите членки незабавно уведомяват Комисията за всички промени в информацията, посочена в параграфи 1 и 2.
4. Базата данни CECIS съдържа специален раздел с информация относно регистрацията и наличността на способности за реагиране в EERC. Комисията гарантира постоянен достъп за националните точки за контакт в областта на гражданската защита.
5. Държавите членки гарантират, че специалният раздел в базата данни CECIS винаги е актуален по отношение на наличността и всички необходими фактически данни относно съответните характеристики на всички регистрирани способности за реагиране в EERC.
6. По целесъобразност държавите членки могат да осигурят на други подходящи национални органи достъп до CECIS, позволяващ само четене.
Член 7
Потребителска група на CECIS
Потребителска група, съставена от посочени от държавите членки представители, подпомага Комисията при валидирането, изпитването и допълнителното развитие на CECIS.
Член 8
Прилагане и допълнително развитие
1. Комисията управлява и доразвива CECIS, като отчита нуждите и изискванията на държавите членки.
2. Държавите членки изграждат подходяща ИТ среда за CECIS на своята територия в съответствие с поетите ангажименти, като използват формуляра образец за държавите, посочен в приложение I.
Член 9
CECIS за замърсяване на морската среда
1. Комисията гарантира създаването на специализирано приложение на CECIS за замърсяване на морската среда, до което държавите членки и Европейската агенция по морска безопасност могат да осъществят достъп в интернет и което отразява специфичните характеристики на реагирането при морски инциденти.
2. Приложението е достъпно в интернет и за трети държави, които споделят регионално море със Съюза. В отделни случаи може да се предоставя достъп и на секретариатите на регионалните морски конвенции.
ГЛАВА 4
МОДУЛИ, ЕКИПИ ЗА ТЕХНИЧЕСКА ПОМОЩ И ПОДКРЕПА, ДРУГИ СПОСОБНОСТИ ЗА РЕАГИРАНЕ И ЕКСПЕРТИ
Член 10
Регистриране на модули, екипи за техническа помощ и подкрепа, други способности за реагиране и експерти
1. Държавите членки регистрират своите модули, екипи за техническа помощ и подкрепа, други способности за реагиране и експерти, определени в съответствие с член 9, параграф 6 от Решение № 1313/2013/ЕС, в базата данни CECIS.
2. Модулите, екипите за техническа помощ и подкрепа, другите способности за реагиране и експертите, предварително определени за EERC, се регистрират в специален раздел на базата данни CECIS.
3. При необходимост информацията, посочена в параграфи 1 и 2, се актуализира.
Член 11
Състав на модулите, екипите за техническа помощ и подкрепа, другите способности за реагиране и експертите
1. Модулите и екипите за техническа помощ и подкрепа могат да бъдат съставени от ресурси, осигурени от една или повече държави членки.
2. Когато даден модул или екип за техническа помощ и подкрепа се състои от повече от един компонент, разполагането на този модул или екип за техническа помощ и подкрепа при операция може да бъде ограничено до компонентите, които са необходими за тази операция.
Член 12
Самостоятелност на модулите
1. Следните елементи на самостоятелност се прилагат по отношение на всеки модул, както е посочено в приложение II:
а)
подходящ подслон за преобладаващия тип време;
б)
захранване с електроенергия и осветление, покриващо потреблението на базата на операцията и на оборудването, необходимо за изпълнение на мисията;
в)
санитарни и хигиенни съоръжения, предназначени за персонала на модула;
г)
наличност на храна и вода за персонала на модула;
д)
медицински или парамедицински персонал, съоръжения и доставки за персонала на модула;
е)
съхранение и поддръжка на оборудването на модула;
ж)
оборудване за комуникация със съответните партньори, особени тези, които отговарят за координацията на място;
з)
местен транспорт;
и)
логистика, оборудване и персонал, които дават възможност за сформиране на база на операциите и започване на мисията без излишно забавяне след пристигането на място.
2. Изпълнението на изискванията за самостоятелност се гарантира от предлагащата държава членка чрез някой от следните елементи:
а)
включване в модула на необходимия персонал, оборудване и консумативи;
б)
постигане на необходимите договорености на мястото на операцията;
в)
извършване на необходимата предварителна подготовка за съчетаване на несамостоятелен екип за намеса с екип за осигуряване на техническа помощ и подкрепа с оглед постигане на съответствие с изискванията, посочени в член 13, преди регистрирането на въпросния модул в съответствие с член 10, параграф 1.
3. Периодът, за който трябва да се гарантира самостоятелност при започването на мисията, не може да бъде по-кратък от някой от следните периоди:
а)
96 часа;
б)
периодите, определени в приложение II.
Член 13
Изисквания за модулите и екипите за техническа помощ и подкрепа
1. Модулите отговарят на общите изисквания, определени в приложение II.
2. Екипите за техническа помощ и подкрепа отговарят на общите изисквания, определени в приложение II.
3. Общите изисквания, определени в приложение II, подлежат на периодичен преглед.
4. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че:
а)
модулите могат да работят с други модули;
б)
екипите за техническа помощ и подкрепа могат да работят с други екипи за техническа помощ и подкрепа и със съответните участници на място;
в)
компонентите на модулите могат да работят заедно като един модул;
г)
компонентите на екипите за техническа помощ и подкрепа могат да работят заедно като един екип за техническа помощ и подкрепа;
д)
когато модулите за гражданска защита и екипите за техническа помощ и подкрепа се разполагат извън ЕС, те са в състояние да работят с международни способности за реагиране при бедствия, които подпомагат засегнатата държава;
е)
ръководителите, техните заместници и служителите за свръзка на модулите и екипите за техническа помощ и подкрепа участват в подходящи курсове за обучение и учения, организирани от Комисията, както е определено в членове 26-32.
ГЛАВА 5
РАЗВИТИЕ НА ЕВРОПЕЙСКИ КАПАЦИТЕТ ЗА РЕАГИРАНЕ ПРИ ИЗВЪНРЕДНИ СИТУАЦИИ (EERC) ПОД ФОРМАТА НА ДОБРОВОЛНО ОБЕДИНЯВАНЕ
Член 14
Цели по отношение на способностите
1. Целите по отношение на способностите в рамките на EERC са определени в приложение III.
2. Комисията в сътрудничество с държавите членки оценява адекватността на целите по отношение на способностите поне на всеки две години и при необходимост ги преразглежда въз основа на установените рискове в националните оценки на риска или други подходящи национални или международни източници на информация.
3. Държавите членки представят на Комисията съответната информация относно рисковете, която е необходима за оценката на целите по отношение на способностите.
Член 15
Изисквания за качество и оперативна съвместимост
1. Изискванията за качество и оперативна съвместимост, посочени в приложение IV, се прилагат по отношение на модулите, екипите за техническа помощ и подкрепа, другите способности за реагиране и експертите в рамките на EERC.
2. Комисията в сътрудничество с държавите членки оценява адекватността на изискванията за качество и оперативна съвместимост поне на всеки две години и при необходимост ги преразглежда. Изискванията за качество се основават на установени международни стандарти, когато съществуват такива.
Член 16
Процедура за сертифициране и регистриране
1. Процедурите за сертифициране и регистриране, посочени в параграфи 2-8, се прилагат по отношение на модулите, екипите за техническа помощ и подкрепа, другите способности за реагиране и експертите в рамките на EERC.
2. Сертифицирането и регистрирането са обвързани със спазване на изискванията за качество, определени в приложение IV, с изключение на буферните способности, по отношение на които се прилага член 25, параграф 3.
3. Държавите членки, които предлагат конкретен модул, екип за техническа помощ и подкрепа, друга способност за реагиране или експерт за включване в EERC, предоставят информацията, посочена в приложение V.
4. Комисията оценява дали въпросният модул, екип за техническа помощ и подкрепа, друга способност за реагиране или експерт може да бъде разгледан с оглед включване в EERC и незабавно съобщава своите заключения на съответната държава членка. В своята оценка Комисията оценява по-специално дали са изпълнени изискванията за качество, целите по отношение на способностите, пълнотата на предоставената информация, географската близост и участието на всички държави членки, както и други съответни фактори, които определя предварително и които са приложими към всички съпоставими модули, екипи за техническа помощ и подкрепа, други способности за реагиране или експерти.
5. Ако въпросният модул, екип за техническа помощ и подкрепа, друга способност за реагиране или експерт може да бъде разгледан с оглед включване в EERC, Комисията предприема процедурата за сертифициране на същия въз основа на предоставената информация и всякаква допълнителна информация, която Комисията може да поиска от органа на съответната държава членка. В случай че въз основа на наличната информация Комисията счете, че изискванията за качество и оперативна съвместимост са изпълнени, тя може да регистрира модула, екипа за техническа помощ и подкрепа, другата способност за реагиране или експерта в доброволното обединяване.
6. Комисията съобщава писмено на органа на съответната държава членка своята оценка относно необходимото обучение, учения и/или работни срещи и други съответни условия за сертифициране и регистриране.
7. Ако са изпълнени всички условия за сертифициране, Комисията обявява съответния модул, екип за техническа помощ и подкрепа, друга способност за реагиране или експерт за сертифициран за EERC и съобщава това на държавата членка.
8. Сертифицирането на модул, екип за техническа помощ и подкрепа, друга способност за реагиране или експерт следва да подлежи на повторна оценка най-късно след три години, ако активът бъде представен за повторно регистриране в EERC.
9. Комисията в сътрудничество с държавите членки оценява адекватността на процедурата за сертифициране и регистриране поне на всеки две години и при необходимост я преразглежда.
Член 17
Финансови договорености за разходи за адаптиране
1. Държавите членки могат да поискат безвъзмездни средства за финансиране на разходите за адаптиране поотделно за всеки модул, екип за техническа помощ и подкрепа или друга способност за реагиране, без да е необходимо Комисията да публикува покана за представяне на предложения. Разходите за адаптиране обхващат разходните елементи, посочени в член 21, параграф 2, буква в) от Решение № 1313/2013/ЕС.
2. За обосновка на своите искания държавите членки представят на Комисията планове за изпълнение за разходите за адаптиране, включително прогнозни разходи и график.
3. Комисията оценява и, когато съответните изисквания са спазени, одобрява плановете за изпълнение, посочени в параграф 2, като посочва кои от съответните разходи са допустими като разходи за адаптиране.
4. След оценяване на искането Комисията взема решение дали да предостави безвъзмездните средства.
5. Държавите членки съобщават на Комисията подробности относно направените разноски във връзка с разходите за адаптиране.
ГЛАВА 6
ОТСТРАНЯВАНЕ НА ПРОПУСКИТЕ В СПОСОБНОСТИТЕ ЗА РЕАГИРАНЕ
Член 18
Мониторинг на напредъка към постигане на целите по отношение на способностите
Комисията в сътрудничество с държавите членки осъществява постоянен мониторинг на напредъка към постигане на целите по отношение на способностите, като взема под внимание определените съгласно член 20 способности и редовно информира държавите членки относно своята оценка на постигнатия напредък. Комисията съобщава на държавите членки необходимите подробности относно всички оставащи пропуски в способностите за реагиране.
Член 19
Процедура за установяване на пропуски в способностите за реагиране
1. Като част от мониторинга на напредъка към постигане на целите по отношение на способностите Комисията в сътрудничество с държавите членки оценява разликата между регистрираните способности на държавите членки в EERC и целите по отношение на способностите, определени в приложение III.
2. Комисията и държавите членки считат за способности, определени за EERC, само онези способности, които са били регистрирани като предоставени на разположение от държавите членки на EERC в съответствие с член 16.
Член 20
Процедура за установяване на способности за реагиране извън EERC
1. Когато Комисията заедно с държавите членки установи потенциално значими пропуски в способностите за реагиране в съответствие с член 19 от настоящото решение, тя и държавите членки проучват дали са налице необходими способности извън EERC в съответствие с член 12, параграф 2 от Решение № 1313/2013/ЕС.
2. Комисията счита за налични извън EERC само следните способности:
а)
способности, регистрирани в CECIS;
б)
буферни способности; или
в)
способности, които не са обхванати от букви а) и б), но могат да бъдат предоставени на разположение на държавата членка или държавите членки в необходимото количество, на необходимото място, в рамките на необходимия срок и за необходимото време.
3. С цел да се определят способностите, посочени в параграф 2, буква в), Комисията отправя искане към националните точки за контакт, в което определя подробностите във връзка с оценяването на потенциално значими пропуски в способностите за реагиране и приканва държавите членки да предоставят информация за всички способности, които са налице извън EERC, както е посочено в параграф 2, буква в).
4. В искането Комисията посочва краен срок за отговор до 60 календарни дни, чиято точна продължителност зависи от очакваната сложност във връзка с оценяването на способностите, посочени в параграф 2, от страна на държавите членки.
5. В определения срок държавите членки съобщават писмено на Комисията подробностите относно всички способности, посочени в параграф 2.
6. Когато дадена държава членка не отговори писмено в рамките на определения срок, Комисията приема, че за целите на тази оценка в държавата членка не са налице способностите, посочени в параграф 2.
7. Въз основа на информацията, получена от държавите членки, и като взема предвид само посочените в параграф 2 способности, Комисията оценява дали тези способности отстраняват пропуските в способностите за реагиране, установени съгласно член 19 от настоящото решение. Комисията счита пропуските в способностите за реагиране за отстранени само когато общият брой на способностите в рамките на EERC и способностите, посочени в параграф 2, отговаря на или надхвърля целите по отношение на способностите, определени в приложение III.
Член 21
Процедура за отстраняване на пропуски в способностите за реагиране
1. Когато Комисията заедно с държавите членки установи потенциално значими пропуски в способностите за реагиране съгласно член 19, които не могат да бъдат отстранени в съответствие с член 20, тя уведомява писмено държавите членки, като посочва подробности относно считаните от нея за стратегически пропуски в способностите за реагиране.
2. Комисията приканва писмено държавите членки да отстранят стратегическите пропуски в способностите за реагиране в съответствие с член 12, параграф 3 от Решение № 1313/2013/ЕС.
3. Държавите членки съобщават на Комисията дали, кога и как възнамеряват да отстранят стратегическите пропуски в способностите за реагиране поотделно или в сътрудничество с други държави членки.
Член 22
Подкрепа от Комисията при отстраняване на пропуски в способностите за реагиране
1. Когато е необходимо финансиране от Съюза за отстраняване на пропуски в способностите за реагиране в съответствие с член 12, параграф 3 и член 21, параграф 1, буква й) от Решение № 1313/2013/ЕС, Комисията публикува покана за представяне на предложения за подкрепа на държавите членки.
2. Когато отговарят на поканата за представяне на предложения, държавите членки спазват член 21, параграф 1, буква й), подточки iii) и iv) от Решение № 1313/2013/ЕС.
3. Държавите членки посочват inter alia процента на необходимото съфинансиране от Съюза.
Член 23
Допустими разходи за подкрепа с цел отстраняване на пропуски в способностите за реагиране
1. Допустими са всички разходи за оборудването, услугите или човешките ресурси, необходими за първоначално изграждане на способностите за реагиране.
2. Не са допустими текущи разходи по поддръжката или функционирането.
ГЛАВА 7
ПРЕОДОЛЯВАНЕ НА ВРЕМЕННИ НЕДОСТАТЪЦИ ПРИ ИЗВЪНРЕДНИ БЕДСТВИЯ
Член 24
Финансови договорености
1. В годишната работна програма Комисията посочва необходимите видове и брой на буферните способности като цяло, като взема предвид възможността за някои извънредни видове бедствия в държавите членки, както и за извънреден интензитет или други фактори, които могат да направят дадено бедствие извънредно, например ако съвпадне с друго бедствие, както и потенциала за временни недостатъци в такива случаи.
2. Комисията редовно предприема необходимите финансови процедури за покриване на разходите, посочени в член 21, параграф 2, буква г) от Решение № 1313/2013/ЕС, за да гарантира бърз достъп до буферните способности, определени в годишната работна програма.
3. Съфинансираните от Комисията буферни способности допълват съществуващите способности за реагиране, с които държавите членки разполагат като част от своята национална готовност, и не заменят съществуващи способности за реагиране.
Член 25
Условия за финансово участие на Съюза
1. Финансовото участие на Съюза е обвързано с условието държавите членки да приемат да участват във финансовите процедури, предвидени в член 24, параграф 2 от условията, описани в параграфи 2-9. Комисията може да определи допълнителни условия във финансовите процедури.
2. Държавите членки осигуряват буферни способности като част от доброволното обединяване.
3. Буферните способности отговарят на необходимите изисквания за качество и сертифициране, посочени във финансовите процедури, предвидени в член 24, параграф 2.
4. Буферните способности се регистрират в доброволното обединяване за целия период, определен в съответните рамкови договори, рамкови споразумения за партньорство или сходни договорености. Всички условия и ограничения, наложени от държавата или държавите членки, които регистрират способностите, са надлежно обосновани от оперативните изисквания.
5. Буферните способности не са допустими за финансовата подкрепа, посочена в член 17.
6. Комисията незабавно информира всички държави членки чрез CECIS за буферните способности, регистрирани в доброволното обединяване.
7. Буферните способности, регистрирани в доброволното обединяване, са налични за разгръщане по линия на Механизма на Съюза съгласно същите общи условия като останалите способности, регистрирани в доброволното обединяване, в съответствие с член 11 от Решение № 1313/2013/ЕС.
8. След отправяне на искане за помощ чрез ERCC разгръщането на буферните способности, регистрирани в доброволното обединяване, се извършва в съответствие с оперативните процедури за реагиране при бедствия, описани в глава 11.
9. Буферните способности, регистрирани в доброволното обединяване, са достъпни за национално използване в държавите членки, които са съфинансирали наличието на способностите. Преди използването им на собствена територия тези държави членки се консултират с ERCC, за да се уверят, че:
i)
не е налице едновременно бедствие или непосредствена заплаха от извънредно бедствие, което може да доведе до искане за разгръщане на буферната способност;
ii)
използването им на собствена територия не затруднява неоснователно бързия достъп на други държави членки, в случай че настъпят нови извънредни бедствия.
ГЛАВА 8
ПРОГРАМА ЗА ОБУЧЕНИЕ
Член 26
Програма за обучение
1. Създава се програма за обучение, която обхваща превенцията, готовността и реагирането при бедствия. Програмата включва общи и специфични курсове и система за обмен на експерти. Програма е насочена към целевите групи, определени в член 27.
2. Комисията отговаря за координацията, организацията и определянето на съдържанието и графика на програмата за обучение.
Член 27
Участници
1. Целевите групи за програмата за обучение са:
а)
служители на държавите членки в областта на гражданската защита и управлението при бедствия, по-специално ръководители, техните заместници и служители за връзка и експерти от държавите членки, както е определено в член 41, включително експерти в областта на превенцията и готовността, както и ключови служители от националните точки за контакт;
б)
служители на институциите и агенциите на Съюза;
в)
подбрани експерти от държавите в рамките на Европейската политика за съседство, страните кандидатки и потенциалните страни кандидатки.
2. Участието в курсовете за обучение е отворено и за избрани експерти от:
а)
Организацията на Обединените нации и нейните агенции;
б)
международните организации, посочени в приложение VII;
в)
трети държави и по целесъобразност, други подходящи участници.
3. Държавите членки и Комисията определят кои техни служители ще се обучават във всяка учебна сесия.
Член 28
Курсове на обучение
1. Програмата се състои от набор от курсове на входно, оперативно и ръководно ниво.
2. Комисията в сътрудничество с държавите членки определя набора от курсове, съдържанието, учебните планове и графиците на системата от курсове, включително изискванията за достъп.
3. Комисията гарантира, че обучаващите лица и лекторите са наясно със съответните развития в Механизма на Съюза.
Член 29
Обмен на експерти
Системата за обмен на експерти между държавите членки или с Комисията позволява на експертите да:
а)
получават и споделят опит;
б)
се запознават с различните използвани техники и оперативни процедури;
в)
изучават подходите, използвани от други участващи служби и институции за спешно реагиране.
Член 30
Допълнителни дейности по обучение
По целесъобразност и в съответствие с годишната работна програма се осигуряват допълнителни възможности за обучение, за да се отговори на установените нужди с цел гладко и ефективно изпълнение на дейности в областта на гражданската защита и управлението при бедствия.
Член 31
Система за оценяване
Комисията гарантира съгласуваност между нивото на обучение и неговото съдържание. За тази цел Комисията създава подходяща система за оценяване на организираните дейности по обучение.
ГЛАВА 9
РАМКА ЗА УЧЕНИЯ
Член 32
Програма за учения, стратегическа рамка и приоритети
1. Комисията създава и ръководи програма за учения в областта на гражданската защита.
2. Програмата за учения в областта на гражданската защита се направлява от стратегическа рамка, в която са определени целите и ролите на ученията съгласно Механизма на Съюза.
3. По-специално програмата за учения цели:
а)
подобряване на способността за реагиране на държавите членки, по-специално във връзка с екипи и други активи, предоставени в операции по оказване на помощ по линия на Механизма на Съюза;
б)
подобряване и проверка на процедурите и установяване на общ подход за координиране на операциите по оказване на помощ по линия на Механизма на Съюза и намаляване на времето за реагиране при големи бедствия;
в)
подобряване на сътрудничеството между службите за гражданска защита на държавите членки и Комисията;
г)
установяване и споделяне на извлечените поуки;
д)
изпитване на прилагането на извлечените поуки.
4. Общите приоритети на програмата за учения се определят в дългосрочен всеобхватен план. Той включва елементи от съответни сценарии за бедствия и възможности за реагиране при бедствия.
5. Комисията:
а)
разработва стратегическата рамка и дългосрочния всеобхватен план в сътрудничество с държавите членки, като взема предвид програмата за отчитане на извлечените поуки и друга съответна информация;
б)
определя целите на ученията и тяхната роля във връзка с останалите компоненти на Механизма на Съюза; и
в)
ежегодно включва предложение в работната програма за специфични приоритети за учения в съответствие с дългосрочния всеобхватен план.
ГЛАВА 10
ПРОГРАМА ЗА ОТЧИТАНЕ НА ИЗВЛЕЧЕНИТЕ ПОУКИ
Член 33
Мониторинг, анализ и оценка
1. Комисията и държавите членки споделят данни, информация и оценки, от които се нуждаят, за да осъществяват мониторинг, да анализират и оценяват всички съответни дейности в областта на гражданската защита по линия на Механизма на Съюза.
2. Комисията създава и управлява база данни, която може да се използва от държавите членки и Комисията с цел събиране и споделяне на данни, разпространение на извлечените поуки и проследяване на тяхното прилагане.
3. Комисията улеснява извличането на поуки заедно със съответните заинтересовани страни, включително чрез организиране на срещи.
Член 34
Насърчаване на прилагането
1. Комисията гарантира, че поуките, извлечени от нея, държавите членки и съответните заинтересовани страни, се включват в процеса по вземане на решения за допълнителното развитие на Механизма на Съюза.
2. По-специално извлечените поуки допринасят за установяване на:
а)
приоритети на програмата за обучение, включително по целесъобразност за съдържанието и учебните планове на курсовете за обучение и програмата за учения;
б)
приоритети на годишните покани за проекти в областта на превенцията и готовността; и
в)
приоритети на дейностите по планиране, посочени в член 10 от Решение № 1313/2013/ЕС.
3. Комисията редовно докладва относно програмата за отчитане на извлечените поуки, като посочва съответните поуки, предвидените корективни действия, отговорностите и графиците, както и етапа на прилагане на поуките.
4. Държавите членки периодично докладват относно постигнатия напредък по прилагането на извлечените поуки, които попадат в рамките на техните национални отговорности.
ГЛАВА 11
ОПЕРАТИВНИ ПРОЦЕДУРИ ЗА РЕАГИРАНЕ ПРИ БЕДСТВИЯ
Член 35
Искания за помощ и реакция
1. Когато на територията на Съюза възникне бедствие или непосредствена заплаха от бедствие, при получаването на искане за помощ чрез CECIS Комисията по целесъобразност и незабавно извършва действията, предвидени в член 15, параграф 3 от Решение № 1313/2013/ЕС.
2. Когато извън територията на Съюза възникне бедствие или непосредствена заплаха от бедствие, което евентуално налага помощ в областта на гражданската защита, Комисията може да информира третата държава за възможностите да поиска помощ по линия на Механизма на Съюза.
3. Ако държава членка или трета държава, засегната от бедствие или застрашена от непосредствена заплаха от бедствие, желае да поиска помощ посредством Механизма на Съюза, тя отправя писмено искане за помощ в областта на гражданската защита до ERCC чрез своите компетентни национални органи. Ако ООН и нейните агенции или която и да е от международните организации, посочени в приложение VII, желае да поиска помощ посредством Механизма на Съюза, тя отправя писмено искане за помощ в областта на гражданската защита до ERCC.
4. Страната заявител на помощта предоставя на ERCC цялата необходима информация относно ситуацията, и по-специално конкретните нужди, исканата помощ и местоположението.
5. Страната заявител на помощта информира ERCC относно периода, входния пункт и местоположението, за което се иска помощта, както и оперативната точка за контакт, която управлява бедствието на място.
6. Доколкото е възможно, ERCC изготвя конкретни планове за разполагане за всяко искане за помощ. Те включват препоръки за осигуряване на помощ, включително покани за разполагане на модули, екипи за техническа помощ и подкрепа, други способности за реагиране и експерти, регистрирани в EERC, както и оценка на евентуална критична необходимост. Конкретните планове за разполагане следват структурата и модела, определени в приложение VI, и се основават на общите предварително разработени планове, посочени в член 15, параграф 3, буква в) и член 16, параграф 3, буква б) от Решение № 1313/2013/ЕС, които обхващат най-важните видове рискове от бедствия и при които се вземат под внимание рисковите сценарии, посочени в оценките на риска на държавите членки. Конкретните планове за разполагане се предават на всички държави членки.
7. Следните критерии, чието приоритизиране може да зависи от специфичните характеристики на искането за помощ, се отчитат в процеса на подбор измежду способностите в рамките на EERC:
а)
наличност;
б)
адекватност;
в)
местоположение/близост;
г)
прогнозно време и разходи за транспорт;
д)
предишен опит;
е)
предишно използване на актива;
ж)
други съответни критерии, например езикови способности, културна близост.
8. Освен ако е договорено друго с държавите членки, ERCC не приканва държавите членки да разгръщат конкретни способности от EERC в зони на въоръжен конфликт, зони, застрашени от въоръжен конфликт, или при други условия, при които сигурността и безопасността на екипите е изложена на риск.
9. В съответствие с член 11, параграф 7 от Решение № 1313/2013/ЕС държавите членки, към които е отправена покана за разгръщане на способности от EERC, съобщават на ERCC своето окончателно решение относно разгръщането. ERCC посочва крайния срок, до който държавата членка принципно следва да отговори. Този краен срок се основава на естеството на бедствието и във всеки случай е не по-кратък от два часа.
10. Страната заявител на помощта информира ERCC кои предложения за помощ е приела.
11. Когато е необходима помощ за преодоляване на критична необходимост и в рамките на EERC не е налице такава помощ или не е достатъчна, Комисията незабавно информира всички национални точки за контакт чрез CECIS относно достъпната финансова помощ от Съюза за транспорт в съответствие с член 23, параграф 3, буква б) от Решение № 1313/2013/ЕС.
12. Що се отнася до искания за спасителни екипи и средства, ERCC информира държавите членки относно избора на страната заявител на помощта. Държавите членки, които осигуряват помощта, редовно информират ERCC за изпращането на спасителни екипи и средства, включително всички способности, които са част от EERC.
13. Комисията може да избере, назначи и изпрати експертен екип за помощ на място в съответствие с член 17 от Решение № 1313/2013/ЕС.
Член 36
Експертни мисии
1. Изпратените експерти извършват задачите, определени в член 8, буква г) от Решение № 1313/2013/ЕС. Те докладват редовно на органите на страната заявител на помощта и на ERCC.
2. ERCC информира държавите членки относно напредъка на експертната мисия.
3. Страната заявител на помощта редовно информира ERCC относно развитието на текущите дейности на място.
4. При операции в трети държави ръководителят на екипа редовно информира ERCC относно развитието на текущите дейности на място.
5. ERCC събира цялата получена информация и я разпространява до точките за контакт и компетентните органи на държавите членки.
Член 37
Оперативно освобождаване от ангажимента
1. Държавата членка - заявител на помощта, или която и да е от осигуряващите помощ държави членки информира незабавно ERCC и изпратените експертни и спасителни екипи, когато счита, че вече не е необходима помощ или такава не може да бъде оказана. Ефективното освобождаване от ангажимента се организира по подходящ начин от страната заявител на помощта и държавите членки. ERCC е в течение на съществуващото положение.
2. В трети държави ръководителят на екипа докладва възможно най-бързо на ERCC, ако след подходящи консултации със страната заявител на помощта счита, че вече не е необходима помощ или ако са налице пречки, които възпрепятстват ефективното осигуряване на помощ. ERCC предава тази информация на делегацията на Съюза в тази държава, както и на съответните служби на Комисията, Европейската служба за външна дейност (ЕСВД) и държавите членки. ERCC в координация със страната заявител на помощта гарантира ефективно освобождаване от ангажимента на изпратените експерти и спасителни екипи.
Член 38
Докладване и извлечени поуки
1. Компетентните органи на страната заявител на помощта и на осигурилите помощ държави членки, както и изпратените експерти, получават възможност да представят своите заключения по всички аспекти на операцията пред ERCC. ERCC изготвя обобщаващ доклад относно осигурената помощ и всички съответни извлечени поуки.
2. В допълнение към членове 33 и 34 ERCC заедно с държавите членки проследява прилагането на извлечените поуки с цел подобряване на спасителните операции по линия на Механизма на Съюза.
Член 39
Разходи
1. Освен ако е договорено друго, страната заявител на помощта поема разходите за помощта, осигурена от държавите членки.
2. Всяка от осигуряващите помощ държави членки може, с оглед по-специално на естеството на бедствието и размера на щетите, да предложи помощ отчасти или напълно безплатно. Тази държава членка също така може във всеки един момент да откаже напълно или отчасти да ѝ бъдат възстановени направените разходи.
3. Освен ако е договорено друго, в рамките на операцията страната заявител на помощта осигурява безплатно настаняване и прехрана за спасителните екипи и възстановява провизиите и запасите. Въпреки това в началото спасителните екипи следва да бъдат независими и самостоятелни по отношение на логистиката за разумен период от време в зависимост от използваното оборудване и съответно информират ERCC за положението си.
4. Разходите, свързани с изпращането на експерти и съответната логистична подкрепа, се третират в съответствие с член 22, буква а) от Решение № 1313/2013/ЕС. Тези разходи са допустими за финансиране от Съюза.
Член 40
Обезщетение за щетите
1. С изключение на надлежно установените случаи на измама или сериозно нарушение, държавата заявител на помощта се въздържа от искането на каквото и да било обезщетение от участващите държави за причинени щети, когато тези щети са последица от спасителна акция, проведена по линия на Механизма на Съюза и съгласно настоящото решение.
2. В случай на щети, претърпени от трети страни поради провеждането на спасителни акции, държавата заявител на помощта и държавата членка, която оказва помощ, си сътрудничат за улесняване на обезщетението за тези щети в съответствие с приложимите закони и съответните рамки.
ГЛАВА 12
ПРОЦЕС НА ИЗПРАЩАНЕ НА ЕКСПЕРТНИ ЕКИПИ
Член 41
Категории експерти
Държавите членки класифицират експертите в следните категории:
а)
технически експерти;
б)
експерти за оценка;
в)
експерти за координация;
г)
ръководители на екипи.
Член 42
Задачи и функции
1. Техническите експерти са в състояние да предоставят съвети по специфични въпроси на високо техническо ниво и относно съществуващите рискове и имат готовност да се включват в мисии.
2. Експертите за оценка са в състояние да представят оценка на положението, да дават съвети за най-подходящите мерки, които следва да се вземат, и имат готовност да се включват в мисии.
3. Сред експертите за координация може да има заместник-ръководители, лица, отговорни за логистика и комуникации, както и друг персонал в зависимост от потребностите. Ако е необходимо, техническите експерти и експертите по оценката могат да бъдат включени в екипа за координация, за да подпомагат ръководителя по време на цялата мисия.
4. Ръководителят на екипа е отговорен за ръководенето на екипа за оценка и координация по време на операция. Той следи за поддържане на връзка с органите на засегнатата страна, с ERCC, включително със служителя за връзка с ERCC, с други международни организации и, при провеждане на спасителни операции по линия на Механизма на Съюза извън държавите членки, с делегацията на Съюза в тази държава.
5. Що се отнася до експертите, изпратени по задачи, свързани с готовност, Комисията заедно с посочилата ги държава членка може да им възложи която и да е от функциите, посочени в член 41, като те са в състояние да предоставят съвети и да докладват относно адекватни мерки за готовност, включително административен капацитет, необходимост от ранно предупреждаване, обучение, учения и повишаване на осведомеността.
6. Що се отнася до експертите, изпратени по задачи, свързани с превенция, Комисията заедно с посочилата ги държава членка може да им възложи която и да е от функциите, посочени в член 41, като те са в състояние да предоставят съвети и да докладват относно адекватни мерки за превенция и способността за управление на риска.
Член 43
База данни с експерти
1. Комисията събира информацията относно експертите в база данни с експерти и я предоставя чрез CECIS.
2. Включени в EERC експерти се обозначават по специален начин в базата данни, посочена в параграф 1.
Член 44
Изисквания за обучение
При необходимост експертите участват в програмата за обучение, изготвена в съответствие с член 26.
Член 45
Номиниране
В случай на искане за помощ държавите членки са отговорни да посочат наличните експерти и да споделят техните данни за контакт с ERCC.
Член 46
Мобилизиране и споразумение за предоставяне на услуга
1. ERCC е способен да мобилизира и изпраща посочените експерти в много кратък срок, след като са били определени за конкретните мисии от участващите държави членки.
2. Комисията сключва споразумение за предоставяне на услуга с всеки експерт, което включва следните елементи:
а)
целите на мисията;
б)
условията;
в)
предвиденото времетраене на мисията;
г)
информация за лицето за контакт на място;
д)
условията за застраховка;
е)
дневното възнаграждение, което се полага за покриване на разходите;
ж)
специфичните условия на заплащане;
з)
насоки за техническите експерти, експертите за оценка и координация и ръководителите на екипи.
ГЛАВА 13
ТРАНСПОРТНА ПОДКРЕПА
Член 47
Форми на транспортна подкрепа
Транспортната подкрепа може да бъде предоставена под формата на:
а)
обединяване или споделяне на транспортен капацитет;
б)
определяне и улесняване на достъпа на държавите членки до транспортни ресурси на търговския пазар и/или от други източници; или
в)
осигуряване на подкрепа от Съюза за държавите членки под формата на безвъзмездни средства или чрез транспортни услуги, предоставени от частни или други субекти.
Член 48
Процедура за транспортна подкрепа посредством Механизма на Съюза
1. Процедурите, предвидени в членове 49 и 50, се прилагат винаги когато се отправя искане за транспортна подкрепа.
2. Исканията се отправят от компетентния орган, определен в член 56, и се изпращат до Комисията в писмена форма. Те съдържат информацията, предвидена в приложение VIII, част А.
3. В случай на обединяване на транспортен капацитет една държава членка може да поеме водеща роля с оглед на искането на финансово подпомагане от Съюза за цялата операция.
4. Всички искания за транспортна подкрепа съгласно настоящото решение и свързаните с тях отговори и обмен на информация между държавите членки и Комисията се предават на и обработват от ERCC.
5. Исканията се предават чрез CECIS или електронна поща. Приема се предаване на искания за финансиране от Съюза чрез CECIS, телефакс или електронна поща, при условие че впоследствие Комисията незабавно получи подписаните от компетентния орган оригинали.
6. При все това Комисията може да изгради електронна система за обмен, която да поеме цялата кореспонденция с получателите, включително сключването на споразумения за безвъзмездни средства, уведомяването за решения за безвъзмездни средства и всички изменения по тях, в съответствие с член 179 от Делегиран регламент (ЕС) № 1268/2012 на Комисията (5).
Член 49
Искания за транспортна подкрепа
1. При получаване на искане за подкрепа Комисията незабавно уведомява точките за контакт, определени от държавите членки съгласно член 9, параграф 7 от Решение № 1313/2013/ЕС.
2. В уведомлението Комисията може по целесъобразност да прикани държавите членки да ѝ съобщят подробности за всички транспортни ресурси, които могат да предоставят на разположение на отправилата искането държава членка, или други алтернативни решения, които могат да предложат в отговор на нуждите, изразени от засегнатата държава. Комисията може да посочи максимален срок за предоставяне на тази информация.
3. При уведомяването на точките за контакт от страна на Комисията, както е посочено в параграф 1, поисканата транспортна подкрепа става допустима за съфинансиране от Съюза, без да се засяга член 53.
Член 50
Отговори на искания за транспортна подкрепа
1. Държавите членки, които могат да предоставят транспортна подкрепа, уведомяват Комисията във възможно най-кратък срок, и най-късно 24 часа след получаването на уведомлението, посочено в член 49, освен ако в уведомлението е посочено друго, относно всички транспортни ресурси, които могат да предоставят доброволно на разположение в отговор на искането за подкрепа за обединяване или определяне на транспортни ресурси. Тази информация съдържа елементите, предвидени в приложение VIII, част Б, и включва информация относно финансовите условия или други ограничения, ако има такива.
2. Комисията събира информацията относно достъпните транспортни ресурси във възможно най-кратък срок и я предава на държавата членка, отправила искането.
3. В допълнение към информацията, посочена в параграф 2, Комисията предава на държавите членки всякаква друга информация, с която разполага, относно транспортни ресурси, достъпни от други източници, включително търговския пазар, и улеснява достъпа на държавите членки до тези допълнителни ресурси.
4. Отправилата искането държава членка уведомява Комисията за транспортните решения, които е избрала, и осъществява контакт с предоставящата помощ държава членка или с оператора, определен от Комисията.
5. Комисията уведомява всички държави членки за избора, направен от отправилата искането държава членка. Тази държава членка редовно информира Комисията относно напредъка по предоставянето на помощта в областта на гражданската защита.
Член 51
Искане за безвъзмездни средства
1. Когато дадена държава членка определи евентуално транспортно решение, но е необходимо финансиране от Съюза, за да се извърши превозът на помощта в областта на гражданската защита, държавата членка може да поиска безвъзмездни средства от Съюза.
2. Държавата членка посочва в своето искане процента на съфинансиране от Съюза, за който кандидатства, като той не надхвърля 55 % от допустимите разходи за транспортни действия съгласно член 23, параграф 2 от Решение № 1313/2013/ЕС и не надхвърля максималния праг от 85 % от допустимите разходи за транспортни действия съгласно член 23, параграф 3, букви а) и б) от Решение № 1313/2013/ЕС. Комисията незабавно уведомява всички държави членки за искането.
3. Комисията може да установява рамкови партньорства със съответните компетентни органи на държавите членки, както е посочено в член 178 от Делегиран регламент (ЕС) № 1268/2012.
Член 52
Искане за транспортна услуга
1. В случай че поискалата транспортна подкрепа държава членка не определи транспортно решение, тя може да поиска от Комисията да сключи договор за транспортна услуга с частни или други субекти с цел превоз на помощта в областта на гражданската защита до засегнатата държава.
2. При получаване на искането, посочено в параграф 1, Комисията незабавно уведомява всички държави членки за него и уведомява поискалата транспортна подкрепа държава членка за всички достъпни транспортни решения и разходите за тях.
3. Въз основа на обмена на информация, посочен в параграфи 1 и 2, държавата членка потвърждава писмено своето искане за транспортна услуга и своя ангажимент да възстанови съответните средства на Комисията съгласно разпоредбите на член 54. Държавата членка посочва какъв процент от разходите ще възстанови. Този процент е не по-малък от 45 % за транспортни действия съгласно член 23, параграф 2 от Решение № 1313/2013/ЕС и 15 % за транспортни действия съгласно член 23, параграф 3, букви а) и б) от Решение № 1313/2013/ЕС.
4. Държавата членка незабавно уведомява Комисията за всички промени по искането за транспортна услуга.
Член 53
Решение за финансиране от Съюза за транспортна подкрепа
1. Следните елементи се отчитат, с цел да се определи дали са спазени критериите, посочени в член 23, параграф 1, буква г) от Решение № 1313/2013/ЕС, и принципите на икономичност, ефикасност и ефективност съгласно Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета (6):
а)
информацията, съдържаща се в искането за финансиране от Съюза, което държавата членка е представила съгласно член 48, параграф 2;
б)
нуждите, изразени от засегнатата държава;
в)
всички оценки на нуждите, извършени от експерти, докладващи на Комисията по време на бедствието;
г)
друга подходяща и надеждна информация, предоставена на Комисията от държавите членки и международните организации към момента на решението;
д)
ефикасността и ефективността на транспортните решения, които са предвидени да гарантират навременно предоставяне на помощ в областта на гражданската защита;
е)
възможности за набавяне на местно равнище;
ж)
други действия, предприети от Комисията.
2. Държавите членки предоставят всякаква допълнителна информация, необходима за оценката на изпълнението на критериите, посочени в член 23, параграф 1, буква г) от Решение № 1313/2013/ЕС. Държавите членки уведомяват възможно най-бързо Комисията при получаване на искането от Комисията за подобна информация.
3. Комисията посочва предварителното финансиране, което ще бъде отпуснато, като то може да бъде в размер до 85 % от поисканото финансово участие на Съюза, при условие че има налични бюджетни ресурси. Не се предоставя предварително финансиране за безвъзмездни средства под прага, определен за безвъзмездни средства с ниска стойност съгласно член 185 от Делегиран регламент (ЕС) № 1268/2012, освен ако поискалата финансова помощ държава членка може да докаже, че липсата на предварително финансиране би застрашила изпълнението на действието.
4. Решението относно финансовата помощ се съобщава незабавно на поискалата финансова помощ държава членка. То се съобщава и на всички други държави членки.
5. За съфинансиране от Съюза не се допускат индивидуални заявления за безвъзмездни средства за превоз, за които се иска финансово участие на Съюза под 2 500 EUR, освен ако са обхванати от рамковите партньорства, посочени в член 51, параграф 3.
Член 54
Възстановяване на финансиране от Съюза за транспортна подкрепа
За разходите, направени от Комисията съгласно процедурата, посочена в член 52, Комисията издава в 90-дневен срок от осъществяването на транспортната операция, за която е била предоставена финансова помощ от Съюза, дебитно известие до държавите членки, които са получили финансиране от Съюза, за сума, която съответства на разпоредбите на решението, взето от Комисията относно искането за транспортна услуга, и която представлява поне 15 % от транспортните разходи за транспортни действия съгласно член 23, параграф 3 от Решение № 1313/2013/ЕС и 45 % за транспортни действия съгласно член 23, параграф 2 от Решение № 1313/2013/ЕС.
Член 55
Обезщетение за щети
С изключение на надлежно установените случаи на измама или сериозно нарушение, поискалата транспортна подкрепа държава членка се въздържа от искането на каквото и да било обезщетение от Съюза за щети, причинени на нейно имущество или служебен персонал, когато тези щети са последица от предоставянето на транспортна подкрепа, което се урежда от настоящото решение.
Член 56
Определяне на компетентни органи
Държавите членки определят компетентните органи, които са упълномощени да отправят искания за и да получават финансова помощ от Комисията при прилагане на настоящото решение, и уведомяват Комисията за това в 60-дневен срок от уведомлението за настоящото решение. Всяка променя в тази информация незабавно се съобщава на Комисията.
При все това уведомленията относно компетентните органи, отправени от държавите членки съгласно член 12 от Решение 2007/606/ЕО, Евратом, остават валидни до следващо известие от съответната държава членка.
ГЛАВА 14
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 57
Отмяна
Решения 2004/277/ЕО, Евратом и 2007/606/ЕО, Евратом се отменят. Позоваванията на отменените решения се тълкуват като позовавания на настоящото решение и се четат в съответствие с таблицата на съответствието в приложение IX.
Член 58
Адресати
Адресати на настоящото решение са държавите членки.
Съставено в Брюксел на 16 октомври 2014 година.
DECISÃO DE EXECUÇÃO DA COMISSÃO
de 16 de outubro de 2014
que estabelece as normas de execução da Decisão 1313/2013/UE do Parlamento Europeu e do Conselho relativa a um Mecanismo de Proteção Civil da União Europeia e que revoga as Decisões 2004/277/CE, Euratom e 2007/606/CE, Euratom da Comissão
[notificada com o número C(2014) 7489]
(Texto relevante para efeitos do EEE)
(2014/762/UE)
A COMISSÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia,
Tendo em conta a Decisão 1313/2013/UE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 17 de dezembro de 2013, relativa a um Mecanismo de Proteção Civil da União Europeia (1), nomeadamente o artigo 32.o, n.o 1,
Considerando o seguinte:
(1)
O Mecanismo de Proteção Civil da União («Mecanismo da União») tem por objetivo geral reforçar a cooperação entre a União e os Estados-Membros e a facilitar a coordenação no domínio da proteção civil, a fim de aumentar a eficácia dos sistemas que visam prevenir, preparar e responder a catástrofes naturais ou de origem humana.
(2)
Na medida em que as catástrofes podem ocorrer a qualquer momento, o Centro de Coordenação de Resposta de Emergência (CCRE), instituído nos termos do artigo 7.o da Decisão 1313/2013/UE deve assegurar permanentemente um contacto estreito com os pontos de contacto dos Estados-Membros.
(3)
O Sistema Comum de Comunicação e Informação de Emergência (CECIS) é um elemento essencial do Mecanismo da União na medida em que garante a autenticidade, a integridade e a confidencialidade das informações trocadas entre os Estados-Membros que participam no mecanismo em condições normais e em situações de emergência. Deve ser criada uma versão separada do CECIS que faculte o acesso aos secretariados das convenções marítimas regionais e aos países terceiros que partilham um mar regional com a União em virtude das especificidades da resposta aos incidentes de poluição marinha.
(4)
Para assegurar a eficácia operacional, devem ser definidos requisitos mínimos para os módulos, outras capacidades de resposta e peritos, identificados em conformidade com o artigo 9.o, n.o 1, da Decisão 1313/2013/UE, bem como requisitos operacionais de funcionamento e de interoperabilidade, como previsto no artigo 9.o, n.o 2, da Decisão 1313/2013/UE. Concretamente, os módulos devem ser capazes de funcionar de forma autossuficiente durante um determinado período de tempo, ser facilmente mobilizáveis e interoperacionais. Para melhorar a interoperabilidade dos módulos são necessárias medidas a nível da União e dos Estados-Membros.
(5)
Os objetivos de capacidade para a Capacidade Europeia de Resposta de Emergência (CERE) devem ser definidos e revistos periodicamente, a fim de se dispor de um número suficiente de módulos, outras capacidades de resposta e peritos de todos os tipos necessários disponíveis para mobilização no âmbito do Mecanismo da União. Os requisitos de qualidade e de interoperabilidade devem ser definidos e revistos periodicamente para garantir um nível mínimo uniforme de qualidade e de interoperabilidade de todas as capacidades que participam na CERE.
(6)
Deve ser definido um processo de certificação e registo, que inclua elementos de autoavaliação, para confirmar que as capacidades constantes da reserva voluntária cumprem todos os requisitos necessários e, se for caso disso, beneficiam de um cofinanciamento limitado da União dos «custos de adaptação». Este processo de certificação e de registo deve, além disso, assegurar um equilíbrio geográfico adequado das capacidades, em função da localização dos riscos, e prever a participação de todos os Estados-Membros.
(7)
A identificação de eventuais lacunas a nível da capacidade de resposta da CERE deve permitir à Comissão e aos Estados-Membros determinar em conjunto em que casos não estão disponíveis capacidades suficientes na reserva voluntária ou noutras fontes. Os Estados-Membros que procuram suprir tais lacunas individualmente ou através de consórcios devem poder beneficiar do um cofinanciamento limitado da União, desde que tal cofinanciamento apresente uma boa relação custo-eficácia e seja confirmado por avaliações de risco.
(8)
A fim de reforçar o funcionamento da CERE, a União poderá proporcionar montantes limitados de cofinanciamento no âmbito de contratos-quadro, acordos-quadro de parceria ou acordos similares para facilitar o acesso dos Estados-Membros a capacidades que lhes permitam suprir insuficiências temporárias em situações de catástrofe extraordinária, ou seja, catástrofes cuja dimensão e natureza ultrapassam o que um Estado possa razoavelmente prever e preparar-se para enfrentar. Estas capacidades devem ser integradas na reserva voluntária para mobilização ao abrigo do Mecanismo da União.
(9)
O programa de formação do Mecanismo da União continua a ser um elemento essencial para a preparação do pessoal dos serviços de proteção civil e de gestão de catástrofes mobilizado no quadro do Mecanismo da União. Em conformidade com o âmbito de aplicação definido no artigo 13.o, n.o 1, da Decisão 1313/2013/UE, o programa deve abranger as fases de prevenção, preparação e resposta.
(10)
O programa de exercícios do Mecanismo da União deve continuar a exercer um papel fundamental na preparação prática para as mobilizações que implicam o Mecanismo da União e na partilha dos ensinamentos extraídos das intervenções de proteção civil levadas a cabo no âmbito deste último. O programa de exercícios deverá ser orientado por um quadro estratégico que defina os objetivos e a função dos exercícios no âmbito do Mecanismo da União, bem como pelas prioridades específicas incluídas nos programas de trabalho anuais.
(11)
Deve ser estabelecida uma abordagem sistemática, bem direcionada e coerente para a recolha, análise, difusão e aplicação dos ensinamentos retirados que abranja o ciclo completo da gestão de catástrofes.
(12)
No âmbito do Mecanismo da União, são importantes procedimentos operacionais de resposta a catástrofes para garantir uma assistência eficaz em caso de emergência, nomeadamente para as organizações internacionais competentes identificadas em conformidade com o artigo 16.o, n.o 1, da Decisão 1313/2013/UE.
(13)
A fim de permitir a máxima eficácia e eficiência do Mecanismo da União, todos os pedidos e ofertas de assistência devem ser tão específicos quanto possível e incluir todas as informações necessárias.
(14)
A fim de assegurar a coordenação eficaz da assistência, o CCRE deve partilhar a sua avaliação das necessidades críticas e as suas recomendações para mobilização a partir da reserva voluntária com todos os Estados-Membros e desenvolver planos de mobilização adequados para cada pedido de assistência. A seleção de capacidades da reserva voluntária deve assentar em critérios objetivos e específicos, cuja prioridade deve ser avaliada à luz das necessidades operacionais do momento.
(15)
Para melhorar, se necessário, os tempos de resposta no âmbito do Mecanismo da União, os Estados-Membros devem tornar as disposições prévias necessárias para a mobilização das suas capacidades registadas na reserva voluntária.
(16)
A disponibilidade de peritos técnicos, de avaliação e de coordenação, nomeadamente chefes de equipa, é um elemento importante do Mecanismo da União. É necessário definir as tarefas e as funções dos peritos e estabelecer o procedimento para a sua mobilização.
(17)
O artigo 23.o da Decisão 1313/2013/UE estabelece disposições especiais para prestar apoio ao transporte em caso de catástrofe, de modo a facilitar uma resposta rápida e eficaz através do Mecanismo da União. É necessário estabelecer as regras e procedimentos para os pedidos efetuados pelos Estados-Membros tendo em vista a obtenção de apoio financeiro da União para o transporte da assistência para o país afetado e para o tratamento desses pedidos pela Comissão.
(18)
Por razões de transparência, coerência e eficácia, é necessário definir as informações a apresentar nos pedidos de apoio ao transporte e nas respetivas respostas pelos Estados-Membros e pela Comissão.
(19)
Sempre que possa ser fornecido apoio financeiro da União em conformidade com a Decisão 1313/2013/UE, os Estados-Membros devem poder optar entre um pedido de subvenção e um pedido de um serviço de transporte.
(20)
As Decisões 2004/277/CE, Euratom (2) e 2007/606/CE, Euratom (3) da Comissão são revogadas.
(21)
As medidas previstas na presente decisão estão em conformidade com o parecer do Comité da Proteção Civil,
ADOTOU A PRESENTE DECISÃO:
CAPÍTULO 1
DISPOSIÇÕES GERAIS
Artigo 1.o
Objeto
A presente decisão estabelece as normas de execução da Decisão 1313/2013/UE relativamente ao seguinte:
a)
A interação do Centro de Coordenação de Resposta de Emergência (CCRE) com os pontos de contacto dos Estados-Membros;
b)
As componentes do Sistema Comum de Comunicação e Informação de Emergência (CECIS), bem como a organização da partilha de informações através do CECIS;
c)
A identificação dos módulos, outras capacidades de resposta e peritos, bem como os requisitos operacionais de funcionamento e de interoperabilidade dos módulos, incluindo tarefas, capacidades, componentes principais, autossuficiência e mobilização;
d)
Os objetivos de capacidade, os requisitos de qualidade e de interoperabilidade, bem como os processos de certificação e registo necessários ao funcionamento da CERE, incluindo as disposições financeiras;
e)
A identificação e a eliminação de lacunas a nível da CERE.
f)
A organização do programa de formação, do programa de exercícios e do programa de ensinamentos retirados;
g)
Os procedimentos operacionais de resposta às situações de catástrofe tanto dentro como fora da União, incluindo a identificação das organizações internacionais competentes;
h)
O processo para a mobilização de equipas de peritos;
i)
A organização do apoio ao transporte dos meios de assistência.
Artigo 2.o
Definições
Para efeitos do disposto na presente decisão, entende-se por:
1) «requerente de assistência»: o Estado-Membro ou país terceiro afetado por uma catástrofe ocorrida ou iminente ou que prevê ser afetado por uma catástrofe iminente, bem como as Nações Unidas e as suas agências e as outras organizações internacionais competentes indicadas no anexo VII;
2) «assistência de proteção civil»: equipas, peritos ou módulos destinados à proteção civil e respetivo equipamento, bem como materiais ou fornecimentos de socorro necessários para atenuar as consequências imediatas de uma catástrofe.
3) «capacidades de amortecimento»: capacidades de resposta a catástrofes, cuja disponibilidade e rápido acesso são cofinanciadas, nos termos do artigo 21.o, n.o 2, alínea d), da Decisão 1313/2013/UE;
4) «equipas de intervenção»: recursos humanos e materiais, incluindo módulos, constituídos por um ou mais Estados-Membros para intervenções de proteção civil.
5) «equipas de assistência técnica e de apoio»: recursos humanos e materiais constituídos por um ou mais Estados-Membros para a execução de tarefas de apoio referidos no anexo II.
CAPÍTULO 2
CENTRO DE COORDENAÇÃO DE RESPOSTA DE EMERGÊNCIA (CCRE)
Artigo 3.o
Interação do CCRE com os pontos de contacto dos Estados-Membros
1. Cada Estado-Membro designa um ponto de contacto nacional para o CCRE disponível 24 horas por dia e sete dias por semana. A designação deve ser feita utilizando o modelo de ficha por país apresentado no anexo I.
2. O CCRE mantém um contacto estreito com os pontos de contacto dos Estados-Membros para efeitos do exercício das suas funções e para as operações de resposta previstas na presente decisão e na Decisão 1313/2013/UE.
CAPÍTULO 3
SISTEMA COMUM DE COMUNICAÇÃO E INFORMAÇÃO DE EMERGÊNCIA (CECIS)
Artigo 4.o
Níveis do CECIS
O CECIS é composto por três componentes:
a)
Um nível de rede, que liga as autoridades competentes e os pontos de contacto nos Estados-Membros e o CCRE;
b)
Um nível de aplicação, ou seja, as bases de dados e outros sistemas de informação necessários ao funcionamento do Mecanismo da União, nomeadamente para:
i)
comunicar notificações;
ii)
assegurar a comunicação e a partilha de informações entre o CCRE e as autoridades competentes e pontos de contacto;
iii)
difundir os ensinamentos retirados das intervenções realizadas;
c)
Um nível de segurança, ou seja, o conjunto dos sistemas, normas e procedimentos necessários para garantir a autenticidade, a integridade e a confidencialidade dos dados armazenados e trocados através do CECIS.
Artigo 5.o
Segurança das informações
1. O CECIS deve ser capaz de tratar documentos, bases de dados e sistemas de informação de forma segura, através dos Serviços Seguros Transeuropeus de Telemática entre as Administrações (sTESTA) ou uma rede comparável.
2. Os documentos e as informações com a classificação «EU CONFIDENTIAL» ou superior, serão transmitidos de acordo com disposições especiais acordadas entre a entidade de origem e o(s) destinatário(s), como previsto na Decisão 2001/844/CE, CECA, Euratom (4).
Artigo 6.o
Informações e atualização
1. Os Estados-Membros comunicam à Comissão as informações adequadas utilizando para o efeito o modelo de ficha por país constante do anexo I.
2. Os Estados-Membros facultam informações sobre os pontos de contacto e, se necessário, outros serviços que lidam com as catástrofes naturais, tecnológicas e radiológicas ou com os acidentes ambientais, incluindo a poluição marinha acidental.
3. Os Estados-Membros notificam imediatamente a Comissão de quaisquer alterações às informações referidas nos n.os 1 e 2.
4. A base de dados CECIS deve conter uma secção específica com informações sobre o registo e a disponibilidade das capacidades de resposta a nível da CERE. A Comissão deve assegurar o acesso permanente dos pontos de contacto nacionais para a proteção civil.
5. Os Estados-Membros devem assegurar que a secção específica da base de dados CECIS está permanentemente atualizada no que respeita às disponibilidades e a todos os dados factuais necessários sobre as características pertinentes de todas as capacidades de resposta registadas na CERE.
6. Se for caso disso, os Estados-Membros podem facultar às outras autoridades nacionais competentes o acesso aos dados do CECIS unicamente para efeitos de consulta.
Artigo 7.o
Grupo de utilizadores do CECIS
Um grupo de utilizadores composto por representantes nomeados pelos Estados-Membros, deve assistir a Comissão na validação, ensaio e desenvolvimento do CECIS.
Artigo 8.o
Implementação e desenvolvimento
1. A Comissão deve gerir e desenvolver o CECIS, tendo em conta as necessidades e os requisitos dos Estados-Membros.
2. Os Estados-Membros devem dispor no seu território de um ambiente informático adaptado ao CECIS, em conformidade com os compromissos por eles assumidos, utilizando para o efeito o modelo de ficha por país constante do anexo I.
Artigo 9.o
A poluição marinha no CECIS
1. A Comissão deve assegurar a disponibilização de uma aplicação CECIS específica para a poluição marinha, acessível aos Estados-Membros e à Agência Europeia da Segurança Marítima através da Internet, de molde a refletir as especificidades da resposta a incidentes marítimos.
2. A aplicação deve estar igualmente acessível, através da Internet, aos países terceiros que partilham um mar regional com a União. O acesso pode ainda ser concedido pontualmente aos secretariados das convenções marítimas regionais pertinentes.
CAPÍTULO 4
MÓDULOS, EQUIPAS DE ASSISTÊNCIA TÉCNICA E DE APOIO, OUTRAS CAPACIDADES DE RESPOSTA E PERITOS
Artigo 10.o
Registo de módulos, equipas de assistência técnica e de apoio, outras capacidades de resposta e peritos
1. Os Estados-Membros devem registar na base de dados CECIS os seus módulos, equipas de assistência técnica e de apoio, outras capacidades de resposta e peritos, identificados em conformidade com o artigo 9.o, n.o 6, da Decisão 1313/2013/UE.
2. Os módulos, as equipas de assistência técnica e de apoio, outras capacidades de resposta e peritos previamente afetados à CERE devem ser registados numa secção específica da base de dados CECIS.
3. As informações referidas nos n.os 1 e 2 devem ser atualizadas se necessário.
Artigo 11.o
Composição dos módulos, equipas de assistência técnica e de apoio, outras capacidades de resposta e peritos
1. Os módulos e as equipas de assistência técnica e de apoio podem ser constituídos por recursos proporcionados por um ou mais Estados-Membros.
2. Quando um módulo ou uma equipa de assistência técnica e de apoio é constituído por mais de uma componente, a mobilização desse módulo ou equipa de assistência técnica e de apoio para uma intervenção pode ser limitada às componentes necessárias a essa intervenção.
Artigo 12.o
Autossuficiência dos módulos
1. A cada um dos módulos especificados no anexo II são aplicados os seguintes elementos de autossuficiência:
a)
Abrigo adequado às condições meteorológicas;
b)
Produção de energia e iluminação que satisfaça o consumo da base operacional e do equipamento necessário para o cumprimento da missão;
c)
Instalações de saneamento e higiene destinadas ao pessoal do módulo;
d)
Disponibilidade de alimentos e de água para o pessoal do módulo;
e)
Pessoal médico ou paramédico, instalações e fornecimentos médicos para o pessoal do módulo;
f)
Armazenamento e manutenção dos equipamentos do módulo;
g)
Equipamento para a comunicação com os parceiros relevantes, nomeadamente os responsáveis pela coordenação no terreno;
h)
Transporte local;
i)
Logística, equipamento e pessoal que permitam a instalação de uma base operacional e o início da missão imediatamente após a chegada ao terreno.
2. O cumprimento dos requisitos de autossuficiência será garantido pelo Estado-Membro que faz a oferta através de qualquer um dos seguintes elementos:
a)
Afetação ao módulo do pessoal, equipamento e consumíveis necessários;
b)
Tomar as disposições necessárias no local das operações;
c)
Tomar as disposições prévias necessárias para associar uma equipa de intervenção que não seja autossuficiente a uma equipa de assistência técnica e de apoio, com vista ao cumprimento dos requisitos referidos no artigo 13.o antes de registar o módulo, em conformidade com o artigo 10.o, n.o 1.
3. O período durante o qual deve ser garantida a autossuficiência da missão desde o início não pode ser inferior a:
a)
96 horas;
b)
ou aos períodos estabelecidos no anexo II.
Artigo 13.o
Requisitos dos módulos e equipas de assistência técnica e de apoio
1. Os módulos devem cumprir os requisitos gerais estabelecidos no anexo II.
2. As equipas de assistência técnica e de apoio devem cumprir os requisitos gerais estabelecidos no anexo II.
3. Os requisitos gerais estabelecidos no anexo II devem ser revistos periodicamente.
4. Os Estados-Membros devem tomar as medidas necessárias para assegurar:
a)
A capacidade dos módulos para funcionar com outros módulos;
b)
A capacidade das equipas de assistência técnica e de apoio para funcionar com outras equipas de assistência técnica e de apoio e com os intervenientes pertinentes no terreno;
c)
A capacidade das componentes de um módulo para funcionar em conjunto como um único módulo;
d)
A capacidade das componentes de uma equipa de assistência técnica e de apoio para funcionar em conjunto como uma equipa de assistência técnica e de apoio única;
e)
A capacidade dos módulos e das equipas de assistência técnica e de apoio, quando mobilizados fora da União, para funcionar com capacidades internacionais de resposta a catástrofes, que estejam a prestar auxílio ao país afetado;
f)
A participação dos chefes de equipa, dos chefes de equipa adjuntos e dos agentes de ligação dos módulos e das equipas de assistência técnica e de apoio nos cursos de formação e exercícios adequados organizados pela Comissão, como previsto nos artigos 26.o a 32.o.
CAPÍTULO 5
DESENVOLVIMENTO DA CAPACIDADE EUROPEIA DE RESPOSTA DE EMERGÊNCIA (CERE) SOB A FORMA DE UMA RESERVA VOLUNTÁRIA
Artigo 14.o
Objetivos de capacidade
1. Os objetivos de capacidade da CERE estão definidos no anexo III.
2. A Comissão, em colaboração com os Estados-Membros, avaliará, pelo menos de dois em dois anos, a adequação dos objetivos de capacidade e, se necessário, revê-los-á com base nos riscos identificados nas avaliações de risco nacionais ou por outras fontes de informação nacionais ou internacionais.
3. Os Estados-Membros devem comunicar à Comissão as informações sobre os riscos necessárias à avaliação dos objetivos de capacidade.
Artigo 15.o
Requisitos de qualidade e de interoperabilidade
1. Os requisitos de qualidade e de interoperabilidade indicados no anexo IV são aplicáveis aos módulos, equipas de assistência técnica e de apoio, outras capacidades de resposta e peritos no âmbito da CERE.
2. A Comissão, em colaboração com os Estados-Membros, avaliará, pelo menos de dois em dois anos, a adequação dos requisitos de qualidade e de interoperabilidade e, se necessário, revê-los-á. Os requisitos de qualidade devem basear-se nas normas internacionais estabelecidas quando estas já existam.
Artigo 16.o
Processo de certificação e registo
1. Os requisitos de certificação e registo especificados nos n.os 2 a 8 são aplicáveis aos módulos, equipas de assistência técnica e de apoio, outras capacidades de resposta e peritos no âmbito da CERE.
2. A certificação e o registo estão subordinados ao cumprimento dos requisitos de qualidade estabelecidos no anexo IV, com exceção das capacidades de amortecimento que são abrangidas prelo disposto no artigo 25.o, n.o 3.
3. Os Estados-Membros que oferecem um determinado módulo, equipa de assistência técnica e de apoio, outra capacidade de resposta ou peritos para inclusão na CERE devem fornecer os elementos de informação que figuram no anexo V.
4. A Comissão deve avaliar se o módulo, equipa de assistência técnica e de apoio, outra capacidade de resposta ou peritos em causa têm condições para ser incluídos na CERE e comunicar as suas conclusões sem demora ao Estado-Membro em causa. Nessa avaliação, a Comissão examinará, em especial, o cumprimento dos requisitos de qualidade, os objetivos de capacidade, a exaustividade das informações fornecidas, a proximidade geográfica e a participação de todos os Estados-Membros, assim como outros fatores relevantes que a Comissão determinará antecipadamente e que serão aplicáveis a todos os módulos, equipas de assistência técnica e de apoio, outras capacidades de resposta e peritos comparáveis.
5. Sendo confirmadas as condições de inclusão na CERE, a Comissão dará início ao processo de certificação do módulo, equipa de assistência técnica e de apoio, outra capacidade de resposta ou peritos com base nas informações fornecidas e eventuais informações complementares que a Comissão poderá solicitar à autoridade competente do Estado-Membro. Nos casos em que a Comissão considera, com base nas informações disponíveis, que estão cumpridos os requisitos de qualidade e de interoperabilidade, o módulo, a equipa de assistência técnica e de apoio, outra capacidade de resposta ou peritos podem ser registados na reserva voluntária.
6. A Comissão comunicará por escrito à autoridade competente do Estado-Membro a sua avaliação das necessidades de formação, exercícios, e/ou seminários, bem como de outras condições de certificação e registo pertinentes.
7. Se todas as condições de certificação forem cumpridas, a Comissão declarará o módulo, equipa de assistência técnica e de apoio, outra capacidade de resposta ou peritos certificados no âmbito da CERE e comunicará esta informação ao Estado-Membro.
8. A certificação de um módulo, equipa de assistência técnica e de apoio, outra capacidade de resposta ou peritos deve ser reavaliada no prazo máximo de três anos, para que seja possível um novo registo no âmbito da CERE.
9. A Comissão, em colaboração com os Estados-Membros, avaliará, pelo menos de dois em dois anos, a adequação do processo de certificação e de registo e, se necessário, revê-lo-á.
Artigo 17.o
Disposições financeiras para os custos de adaptação
1. Os Estados-Membros podem solicitar uma subvenção para o financiamento dos custos de adaptação por cada módulo, equipa de assistência técnica e de apoio ou outra capacidade de resposta sem que a Comissão tenha de publicar um convite à apresentação de propostas. Os custos de adaptação incluem os custos especificados no artigo 21.o, n.o 2, alínea c), da Decisão 1313/2013/UE.
2. Para a fundamentação do pedido, os Estados-Membros devem apresentar à Comissão planos de execução para os custos de adaptação, incluindo estimativas de custos e um calendário.
3. A Comissão deve avaliar e, se forem cumpridos os requisitos pertinentes, aprovar os planos de execução referidos no n.o 2, especificando os custos que são elegíveis como custos de adaptação.
4. Após a avaliação do pedido, a Comissão deve tomar a decisão de concessão da subvenção.
5. Os Estados-Membros apresentarão um relatório à Comissão com uma descrição pormenorizada dos custos incorridos para a adaptação.
CAPÍTULO 6
COLMATAR LACUNAS DE CAPACIDADE DE RESPOSTA
Artigo 18.o
Acompanhamento dos progressos no sentido da consecução dos objetivos de capacidade
A Comissão, em colaboração com os Estados-Membros, deve acompanhar continuamente os progressos no sentido da consecução dos objetivos de capacidade, tendo em conta as capacidades identificadas nos termos do artigo 20.o, e informar regularmente os Estados-Membros sobre a avaliação dos progressos realizados. A Comissão deve informar os Estados-Membros, pormenorizadamente, sobre eventuais lacunas ainda existentes a nível da capacidade de resposta.
Artigo 19.o
Procedimento para a identificação de lacunas de capacidade de resposta
1. No quadro do acompanhamento dos progressos no sentido da consecução dos objetivos de capacidade, a Comissão, em colaboração com os Estados-Membros, avaliará a diferença entre as capacidades dos Estados-Membros registadas no âmbito da CERE e os objetivos de capacidade fixados no anexo III.
2. A Comissão e os Estados-Membros devem considerar como capacidades afetadas à CERE apenas as capacidades que tenham sido registadas como disponibilizadas pelos Estados-Membros à CERE, em conformidade com o artigo 16.o.
Artigo 20.o
Procedimento para a identificação de capacidades de resposta fora do âmbito da CERE
1. Se, em conjunto com os Estados-Membros, a Comissão identificar lacunas potencialmente significativas de capacidade de resposta em conformidade com o artigo 19.o da presente decisão, verificará, em colaboração com os Estados-Membros, se estão disponíveis as capacidades necessárias fora do âmbito da CERE, em conformidade com o artigo 12.o, n.o 2, da Decisão 1313/2013/UE.
2. A Comissão deve considerar como disponíveis fora do âmbito da CERE apenas as seguintes capacidades:
a)
Capacidades registadas no SECIS;
b)
Capacidades de amortecimento; ou
c)
Capacidades não abrangidas pelas alíneas a) e b) mas que podem ser prontamente disponibilizadas ao Estado-Membro ou Estados-Membros nas quantidades requeridas, bem como no local, prazo e duração requeridos.
3. Para efeitos de verificação das capacidades referidas na alínea c), a Comissão envia um pedido aos pontos de contacto nacionais no qual especifica a avaliação de lacunas potencialmente significativas de capacidade de resposta e convida os Estados-Membros a fornecer informações sobre as eventuais capacidades disponíveis fora do âmbito da CERE, como referido na alínea c).
4. A Comissão deve especificar no pedido um prazo de resposta até 60 dias, cuja duração exata dependerá do grau de complexidade previsto do processo de verificação das capacidades referidas no n.o 2 levado a cabo pelos Estados-Membros.
5. Os Estados-Membros devem comunicar por escrito à Comissão dentro desse prazo as capacidades eventualmente disponíveis referidas no n.o 2.
6. Se um Estado-Membro não responder por escrito dentro do prazo fixado, a Comissão presumirá, para efeitos desta verificação, que não está disponível nesse Estado-Membro nenhuma das capacidades referidas no n.o 2.
7. Com base nas informações recebidas dos Estados-Membros e tendo apenas em conta as capacidades referidas no n.o 2, a Comissão avaliará se essas capacidades colmatam as lacunas de capacidade de resposta identificadas em conformidade com o artigo 19.o da presente decisão. A Comissão deve considerar colmatadas as lacunas de capacidade apenas quando o número de capacidades no âmbito da CERE e de capacidades referidas no n.o 2 combinadas for igual ou superior aos objetivos de capacidade fixados no anexo III.
Artigo 21.o
Procedimento para a resolução de lacunas de capacidade de resposta
1. Se, em conjunto com os Estados-Membros, a Comissão identificar lacunas potencialmente significativas de capacidade de resposta em conformidade com o artigo 19.o, que não podem ser colmatadas em conformidade com o artigo 20.o, deve notificar por escrito os Estados-Membros, indicando exatamente quais as lacunas de capacidade de resposta estratégica.
2. A Comissão convida por escrito os Estados-Membros a colmatarem as lacunas de capacidade de resposta estratégica, em conformidade com o artigo 12.o, n.o 3, da Decisão 1313/2013/UE.
3. Os Estados-Membros devem comunicar à Comissão se, quando e como tencionam colmatar as lacunas de capacidade de resposta estratégica, quer individualmente, quer em cooperação com outros Estados-Membros.
Artigo 22.o
Apoio da Comissão para ajudar a colmatar lacunas de capacidade de resposta estratégica
1. Quando for solicitado financiamento à União para colmatar lacunas de capacidade de resposta estratégica nos termos dos artigos 12.o, n.o 3 e 21.o, n.o 1, alínea j), da Decisão 1313/2013/UE, a Comissão publica um convite à apresentação de propostas para apoiar os Estados-Membros.
2. Ao responderem ao convite à apresentação de propostas, os Estados-Membros devem cumprir o disposto no artigo 21.o, n.o 1, alínea j), subalíneas iii) e iv) da Decisão 1313/2013/UE.
3. Os Estados-Membros indicarão, nomeadamente, a percentagem de cofinanciamento solicitada à União.
Artigo 23.o
Custos elegíveis para ajudar a colmatar lacunas de capacidade de resposta
1. São elegíveis todos os custos de equipamento, serviços ou recursos humanos necessários para a criação inicial de capacidades de resposta.
2. Não são elegíveis os custos de manutenção corrente ou de funcionamento.
CAPÍTULO 7
SUPRIR INSUFICIÊNCIAS TEMPORÁRIAS EM SITUAÇÕES DE CATÁSTROFE EXTRAORDINÁRIA
Artigo 24.o
Disposições financeiras
1. No programa de trabalho anual, a Comissão deve definir o tipo e o número de capacidades de amortecimento em termos gerais, tendo em conta a possibilidade de ocorrência nos Estados-Membros de certos tipos de catástrofes extraordinárias, de catástrofes de intensidade extraordinária ou de outros fatores que fazem com que uma catástrofe seja extraordinária, tais como a coincidência com outra catástrofe e a probabilidade de ocorrência de insuficiências temporárias neste tipo de cenários.
2. A Comissão lançará periodicamente os procedimentos financeiros necessários para cobrir os custos previstos no artigo 21.o, n.o 2, alínea d), da Decisão 1313/2013/UE a fim de garantir um acesso rápido às capacidades de amortecimento definidas no programa de trabalho anual.
3. As capacidades de amortecimento cofinanciadas pela Comissão devem complementar as capacidades de resposta de que os Estados-Membros dispõem para a sua preparação a nível nacional, não podendo substituir estas últimas.
Artigo 25.o
Condições aplicáveis à contribuição financeira da União
1. A contribuição financeira da União está subordinada à aceitação, por parte dos Estados-Membros que participam nos procedimentos financeiros previstos no artigo 24.o, n.o 2, das condições referidas nos números 2 a 9. A Comissão pode definir outras condições no quadro dos procedimentos financeiros.
2. Os Estados-Membros devem disponibilizar capacidades de amortecimento no âmbito da reserva voluntária.
3. As capacidades de amortecimento devem cumprir os requisitos de qualidade e de certificação especificados nos procedimentos financeiros previstos no artigo 24.o, n.o 2.
4. As capacidades de amortecimento devem ser registadas na reserva voluntária para todo o período definido nos contratos-quadro, acordos-quadro de parceria ou acordos similares pertinentes. As condições e limitações impostas pelo(s) Estado(s)-Membro(s) que regista(m) as capacidades devem ser devidamente justificadas por requisitos operacionais.
5. As capacidades de amortecimento não são elegíveis para a assistência financeira referida no artigo 17.o.
6. A Comissão informará imediatamente, através do CECIS, todos os Estados-Membros das capacidades de amortecimento registadas na reserva voluntária.
7. As capacidades registadas na reserva voluntária devem estar disponíveis para mobilização no âmbito do Mecanismo da União nas mesmas condições gerais aplicáveis a outras capacidades registadas na reserva voluntária, em conformidade com o artigo 11.o da Decisão 1313/2013/UE.
8. Na sequência de um pedido de assistência através do CCRE, a mobilização de capacidades de amortecimento registadas na reserva voluntária deve respeitar os procedimentos operacionais para a resposta a catástrofes descritos no capítulo 11.
9. As capacidades de amortecimento registadas na reserva voluntária devem ser disponibilizadas para utilização interna nos Estados-Membros que cofinanciaram a sua disponibilidade. Antes da utilização interna, tais Estados-Membros devem consultar o CCRE para confirmar:
i)
a inexistência de uma catástrofe extraordinária simultânea ou iminente que possa originar um pedido de mobilização da capacidade de amortecimento;
ii)
que a utilização interna não compromete indevidamente o acesso rápido de outros Estados-Membros caso ocorram novas catástrofes extraordinárias.
CAPÍTULO 8
PROGRAMA DE FORMAÇÃO
Artigo 26.o
Programa de formação
1. Deve ser criado um programa de formação no domínio da prevenção, da preparação e da resposta a catástrofes. O programa deve incluir cursos gerais e específicos e um sistema de intercâmbio de peritos. O programa será dirigido aos grupos-alvo indicados no artigo 27.o.
2. A Comissão será responsável pela coordenação e organização, bem como pela definição do conteúdo e do calendário do programa de formação.
Artigo 27.o
Participantes
1. Os grupos-alvo do programa de formação são os seguintes:
a)
Pessoal dos serviços de proteção civil e de gestão de catástrofes dos Estados-Membros, nomeadamente chefes de equipa e os seus adjuntos, agentes de ligação e os peritos dos Estados-Membros, tal como previsto no artigo 41.o, incluindo peritos em matéria de prevenção e preparação e elementos principais dos pontos de contacto nacionais;
b)
Pessoal das instituições e agências da União;
c)
Peritos selecionados dos países abrangidos pela Política Europeia de Vizinhança e dos países candidatos e potencialmente candidatos.
2. A participação nos cursos de formação deve estar aberta igualmente a peritos selecionados provenientes de:
a)
Nações Unidas e respetivas agências;
b)
Organizações internacionais referidas no anexo VII;
c)
Países terceiros e, se for caso disso, outros intervenientes pertinentes.
3. Os Estados-Membros e a Comissão devem designar os seus formandos para cada sessão de formação.
Artigo 28.o
Cursos de formação
1. O programa será constituído por uma série de cursos de vários níveis: de base, operacional e de gestão.
2. A Comissão deve, em colaboração com os Estados-Membros, definir a configuração, o conteúdo, os currículos e os calendários dos cursos, incluindo os requisitos de acesso.
3. A Comissão deve assegurar que os formadores e os oradores estão atualizados sobre os aspetos mais pertinentes da evolução do Mecanismo da União.
Artigo 29.o
Intercâmbio de peritos
O sistema de intercâmbio de peritos entre Estados-Membros ou com a Comissão deve permitir-lhes:
a)
Adquirir e partilhar experiências;
b)
Familiarizar-se com as várias técnicas e procedimentos operacionais utilizados;
c)
Estudar abordagens adotadas por outros serviços e instituições de emergência participantes.
Artigo 30.o
Ações de formação adicionais
Quando adequado e em conformidade com o plano de trabalho anual, serão proporcionadas oportunidades de formação adicionais para satisfazer as necessidades identificadas com vista à execução harmoniosa e eficaz das intervenções de proteção civil e de gestão de catástrofes.
Artigo 31.o
Sistema de avaliação
A Comissão garantirá a coerência do nível da formação e do seu conteúdo. Para o efeito, instaurará um sistema de avaliação adequado das ações de formação organizadas.
CAPÍTULO 9
QUADRO PARA OS EXERCÍCIOS
Artigo 32.o
Programa de exercícios, quadro estratégico e prioridades
1. A Comissão criará e gerirá um programa de exercícios de proteção civil.
2. O programa de exercícios de proteção civil deve ser orientado por um quadro estratégico que fixe os objetivos e as funções dos exercícios no âmbito do Mecanismo da União.
3. O programa de exercícios deve ter como objetivos:
a)
Melhorar a capacidade de resposta dos Estados-Membros, em especial no que se refere às equipas e outros ativos fornecidos para intervenções de assistência no âmbito do Mecanismo da União;
b)
Melhorar e verificar os procedimentos e definir uma abordagem comum para a coordenação das intervenções de assistência ao abrigo do Mecanismo da União e encurtar o tempo de resposta a catástrofes graves;
c)
Reforçar a cooperação entre os serviços de proteção civil dos Estados-Membros e da Comissão;
d)
Identificar e partilhar os ensinamentos retirados;
e)
Testar a aplicação dos ensinamentos retirados.
4. As prioridades gerais do programa de exercícios devem ser delineadas num plano global de longo prazo, que deve incluir elementos relativos a cenários de catástrofe e capacidades de resposta pertinentes.
5. A Comissão deve:
a)
Elaborar o quadro estratégico e o plano global de longo prazo em colaboração com os Estados-Membros, tendo em conta os ensinamentos retirados do programa e outras informações pertinentes;
b)
Definir os objetivos dos exercícios, bem como o seu papel em relação às outras componentes do Mecanismo da União; e
c)
Apresentar, anualmente, uma proposta no programa de trabalho para exercícios prioritários específicos de acordo com o plano global de longo prazo.
CAPÍTULO 10
PROGRAMA DE ENSINAMENTOS RETIRADOS
Artigo 33.o
Acompanhamento, análise e avaliação
1. A Comissão e os Estados-Membros devem partilhar os dados, as informações e as avaliações necessárias para poderem acompanhar, analisar e avaliar todas as intervenções de proteção civil no âmbito do Mecanismo da União.
2. A Comissão deve criar e gerir uma base de dados que possa ser utilizada pelos Estados-Membros e pela Comissão para recolher e partilhar dados, divulgar os ensinamentos identificados e manter uma visão de conjunto sobre o seu estado de execução.
3. A Comissão deve facilitar a identificação dos ensinamentos com as partes interessadas relevantes, nomeadamente através da organização de reuniões.
Artigo 34.o
Promoção da execução
1. A Comissão deve assegurar que os ensinamentos identificados pela Comissão, os Estados-Membros e as partes interessadas relevantes são tomados em consideração no processo de tomada de decisão para o aprofundamento do Mecanismo da União.
2. Tais ensinamentos devem contribuir para o estabelecimento de:
a)
Prioridades do programa de formação, incluindo, se adequado, o conteúdo e os currículos dos cursos de formação e do programa de exercícios;
b)
Prioridades dos convites anuais à apresentação de projetos de prevenção e de preparação; e
c)
Prioridades das atividades de planeamento a que se refere o artigo 10.o da Decisão 1313/2013/UE.
3. A Comissão apresentará regularmente relatórios sobre o programa de ensinamentos retirados, nos quais enumera os ensinamentos identificados, as medidas corretivas previstas, as responsabilidades e os prazos e indica o estado de execução dos ensinamentos.
4. Os Estados-Membros apresentarão regularmente relatórios sobre os progressos realizados na execução dos ensinamentos identificados que se enquadram na sua responsabilidade nacional.
CAPÍTULO 11
PROCEDIMENTOS OPERACIONAIS DE RESPOSTA A CATÁSTROFES
Artigo 35.o
Pedidos de assistência e resposta
1. Em caso de catástrofe ou de catástrofe iminente no território da União, logo que recebe um pedido de assistência através do CECIS, a Comissão deve, consoante o caso e sem demora, iniciar ações previstas no artigo 15.o, n.o 3, da Decisão 1313/2013/UE.
2. Em caso de catástrofe ou de catástrofe iminente fora do território da União, que requeira assistência da proteção civil, a Comissão pode informar o país terceiro sobre as possibilidades de pedir assistência ao abrigo do Mecanismo da União.
3. Um Estado-Membro ou um país terceiro afetado por uma catástrofe ou ameaçado por uma catástrofe iminente que pretenda pedir assistência através do Mecanismo da União, deve dirigir ao CCRE, através das autoridades nacionais competentes, um pedido escrito de assistência da proteção civil. Se desejar pedir assistência através do Mecanismo da União, das Nações Unidas e respetivas agências, ou de qualquer uma das organizações internacionais indicadas no anexo VII, o pedido de assistência da proteção civil deve ser apresentado por escrito ao CCRE.
4. O requerente de assistência comunicará ao CCRE todos as informações pertinentes sobre a situação, nomeadamente necessidades específicas, apoio solicitado e localização.
5. O requerente de assistência informará o CCRE do prazo, do ponto de entrada e do local onde é solicitada assistência, bem como do ponto de contacto operacional no terreno encarregado de gerir a catástrofe.
6. O CCRE deve preparar, na medida do possível, planos de mobilização específicos para cada pedido de assistência. Estes devem prever recomendações para a prestação de assistência, incluindo apelos para a mobilização de módulos, equipas de assistência técnica e de apoio, outras capacidades de resposta e peritos registados na CERE, bem como uma avaliação das eventuais necessidades críticas. Os planos de mobilização específicos devem seguir a estrutura e a configuração indicadas no anexo VI e basear-se nos planos gerais preestabelecidos referidos nos artigos 15.o, n.o 3, alínea c) e 16.o, n.o 3, alínea b), da Decisão 1313/2013/UE, que devem cobrir os tipos de riscos de catástrofe mais importantes e ter em conta os cenários de risco identificados nas avaliações de risco dos Estados-Membros. Os planos de mobilização específicos devem ser transmitidos a todos os Estados-Membros.
7. No processo de seleção das capacidades da CERE devem ser considerados os seguintes critérios, cuja prioridade depende das características do pedido de assistência em causa:
a)
Disponibilidade;
b)
Adequação;
c)
Localização/proximidade;
d)
Tempo de transporte e custos estimados;
e)
Experiência anterior;
f)
Utilização anterior do ativo;
g)
Outros critérios relevantes, tais como capacidades linguísticas e proximidade cultural.
8. Salvo acordo em contrário com os Estados-Membros, o CCRE não lhes solicitará a mobilização de capacidades específicas da CERE para zonas de conflito armado ou em risco de conflito armado ou para situações em que a segurança das equipas possa estar em risco.
9. Os Estados que recebem um pedido de mobilização de capacidades da CERE devem, em conformidade com o artigo 11.o, n.o 7, da Decisão 1313/2013/UE, comunicar ao CCRE a sua decisão definitiva sobre a mobilização. O CCRE deve precisar o tempo que o Estado-Membro terá, em princípio, para responder, o qual deve estar relacionado com a natureza da catástrofe, não devendo, em caso algum, ser inferior a duas horas.
10. O requerente de assistência deve informar o CCRE sobre as ofertas de assistência que aceitou.
11. Quando a assistência necessária para suprir uma necessidade crítica não estiver disponível na CERE, ou não o estiver em quantidade suficiente, a Comissão informará imediatamente todos os pontos de contacto nacionais, através do CECIS, do apoio financeiro que poderá ser disponibilizado pela União para transporte, em conformidade com o artigo 23.o, n.o 3, alínea b), da Decisão 1313/2013/UE.
12. No que se refere aos pedidos de equipas e de meios de intervenção, o CCRE informará os Estados da escolha do requerente de assistência. Os Estados-Membros que prestam assistência manterão o CCRE regularmente informado do envio das equipas e meios de intervenção, nomeadamente de todas as capacidades que fazem parte da CERE.
13. A Comissão pode selecionar, designar e enviar uma equipa de peritos para apoio no terreno, em conformidade com o artigo 17.o da Decisão 1313/2013/UE.
Artigo 36.o
Missões de peritos
1. Os peritos enviados desempenharão as tarefas estabelecidas no artigo 8.o, alínea d), da Decisão 1313/2013/UE e informarão regularmente as autoridades do Estado requerente e o CCRE.
2. O CCRE manterá os Estados-Membros informados da evolução das missões de peritos.
3. O requerente de assistência deve informar regularmente o CCRE sobre a evolução das atividades em curso no terreno.
4. Em caso de intervenção em países terceiros, o chefe de equipa informará regularmente o CCRE sobre a evolução das atividades em curso no terreno.
5. O CCRE reunirá todas as informações recebidas e distribui-las-á aos pontos de contacto e às autoridades competentes dos Estados-Membros.
Artigo 37.o
Fim das operações
1. O Estado-Membro requerente ou qualquer um dos Estados-Membros que presta assistência informará o mais rapidamente possível o CCRE e os peritos e equipas de intervenção enviados de que a sua assistência deixou de ser necessária ou já não pode ser prestada. O fim efetivo das operações será organizado de forma adequada pelo requerente de assistência e pelos Estados-Membros, devendo o CCRE ser informado da situação.
2. Nos países terceiros, o chefe de equipa deve informar o CCRE o mais rapidamente possível se, após consultas adequadas com o requerente de assistência, considerar que a assistência deixou de ser necessária ou que existem obstáculos que impedem a sua prestação efetiva. O CCRE transmitirá estas informações à delegação da União no país em causa, bem como aos serviços competentes da Comissão, ao SEAE e aos Estados-Membros. O CCRE, em coordenação com o requerente de assistência, assegurará o fim efetivo das operações dos peritos e equipas de intervenção enviados.
Artigo 38.o
Relatórios e ensinamentos identificados
1. As autoridades competentes do requerente de assistência e dos Estados-Membros que prestaram assistência, bem como os peritos enviados, terão a possibilidade de apresentar ao CCRE as suas conclusões sobre todos os aspetos da intervenção. O CCRE elaborará um relatório de síntese sobre a assistência prestada e os eventuais ensinamentos pertinentes.
2. Para além do disposto nos artigos 33.o e 34.o, o CCRE, juntamente com os Estados-Membros, deve dar seguimento à execução dos ensinamentos identificados para melhorar as intervenções de assistência ao abrigo do Mecanismo da União.
Artigo 39.o
Custos
1. Salvo acordo em contrário, o requerente de assistência suportará os custos da assistência prestada pelos Estados-Membros.
2. Os Estados-Membros que prestam assistência podem, tendo em conta, nomeadamente, a natureza da catástrofe e a dimensão dos danos, oferecer assistência total ou parcialmente gratuita. Os Estados-Membros em causa podem ainda, em qualquer momento, renunciar ao reembolso total ou parcial dos seus custos.
3. Salvo acordo em contrário, durante a intervenção, o requerente de assistência facultará gratuitamente a alimentação e o alojamento das equipas de assistência, bem como o seu reabastecimento. Não obstante, na fase inicial, as equipas de assistência devem ser independentes e autossuficientes do ponto de vista logístico durante um período razoável, em função dos ativos e equipamentos usados, e informarão o CCRE em conformidade.
4. Os custos de envio de peritos e de apoio logístico devem ser tratados à luz do disposto no artigo 22.o, alínea a), da Decisão 1313/2013/UE. Estes custos são elegíveis para financiamento da União.
Artigo 40.o
Indemnizações
1. Os Estados-Membros que requerem assistência renunciarão à apresentação de qualquer pedido de indemnização aos Estados-Membros por prejuízos causados, desde que tais prejuízos sejam consequência da intervenção de assistência prestada ao abrigo do Mecanismo da União e da presente decisão, salvo em caso de fraude devidamente comprovada ou falta grave.
2. Em caso de prejuízos causados a terceiros decorrentes das intervenções de assistência, os Estados-Membros requerentes e o Estado-Membro que presta assistência cooperarão no sentido de facilitar a indemnização dos referidos prejuízos, em conformidade com a legislação e enquadramentos aplicáveis.
CAPÍTULO 12
PROCESSO DE MOBILIZAÇÃO DE EQUIPAS DE PERITOS
Artigo 41.o
Categorias de peritos
Os Estados-Membros classificarão os peritos nas seguintes categorias:
a)
Peritos técnicos;
b)
Peritos em avaliação;
c)
Peritos em coordenação;
d)
Chefes de equipa.
Artigo 42.o
Atribuições e funções
1. Os peritos técnicos deverão ser capazes de emitir pareceres sobre temas específicos e altamente técnicos e sobre riscos existentes e estar disponíveis para participar em missões.
2. Os peritos em avaliação deverão ser capazes de avaliar a situação e emitir pareceres sobre as medidas adequadas a adotar e estar disponíveis para participar em missões.
3. Os membros da equipa de coordenação podem incluir os adjuntos dos chefes de equipa, elementos responsáveis pela logística e as comunicações e outro pessoal, conforme necessário. Se tal for solicitado, os peritos técnicos e os peritos em avaliação podem ser incorporados na equipa de coordenação para apoiar o chefe de equipa durante toda a missão.
4. O chefe de equipa terá a seu cargo a direção da equipa de avaliação e coordenação durante uma intervenção. O chefe de equipa deverá assegurar a articulação adequada com as autoridades do país afetado, com o CCRE, incluindo o agente de ligação do CCRE, com outras organizações internacionais, bem como, em caso de intervenções de assistência ao abrigo do Mecanismo da União realizadas fora do território dos Estados-Membros, também com a delegação da União nesse país.
5. Os peritos mobilizados para missões de preparação poderão ser mandatados pela Comissão, de comum acordo com os Estados-Membros que os tenham nomeado, para assumir as funções especificadas no artigo 41.o, devendo poder formular pareceres e apresentar relatórios sobre as medidas de preparação adequadas, nomeadamente em termos de capacidade administrativa, necessidades para os sistemas de alerta precoce, formação, exercícios e ações de sensibilização.
6. Os peritos mobilizados para missões de prevenção poderão ser mandatados pela Comissão, de comum acordo com os Estados-Membros que os tenham nomeado, para assumir as funções especificadas no artigo 41.o, devendo poder formular pareceres e apresentar relatórios sobre as medidas de prevenção adequadas e as capacidades de gestão de riscos.
Artigo 43.o
Base de dados de peritos
1. As informações sobre os peritos serão reunidas pela Comissão numa base de dados de peritos e disponibilizadas através do CECIS.
2. Os peritos incluídos na CERE devem estar especificamente identificados na base de dados a que se refere o n.o 1.
Artigo 44.o
Requisitos de formação
Quando necessário, os peritos seguirão o programa de formação estabelecido em conformidade com o artigo 26.o.
Artigo 45.o
Nomeação
Caso seja apresentado um pedido de assistência, os Estados-Membros serão responsáveis pela nomeação dos peritos a disponibilizar, devendo facultar os seus contactos ao CCRE.
Artigo 46.o
Mobilização e acordo de serviço
1. O CCRE deverá ser capaz de mobilizar e enviar os peritos designados num prazo muito curto após a sua nomeação para essa missão específica pelos Estados-Membros.
2. A Comissão assina com cada perito um acordo de serviço, que cobre os seguintes elementos:
a)
Objetivos da missão;
b)
Mandato;
c)
Duração prevista da missão;
d)
Informações sobre a pessoa de contacto no local;
e)
Condições da cobertura pelo seguro;
f)
Subsídio diário para cobrir as despesas;
g)
Condições de pagamento específicas;
h)
Orientações para peritos técnicos, peritos em avaliação, peritos em coordenação e chefes de equipa.
CAPÍTULO 13
APOIO AO TRANSPORTE
Artigo 47.o
Formas de apoio ao transporte
O apoio ao transporte pode assumir as seguintes formas:
a)
Mutualização e partilha de capacidades de transporte;
b)
Identificação dos recursos de transporte existentes no mercado comercial ou junto de outras fontes e facilitação do acesso a esses recursos por parte dos Estados-Membros; ou
c)
Prestação de apoio da União aos Estados-Membros através de subvenções ou de serviços de transporte contratados a entidades privadas ou outras entidades.
Artigo 48.o
Procedimento aplicável ao apoio ao transporte no âmbito do Mecanismo da União
1. Sempre que seja apresentado um pedido de apoio ao transporte, são aplicáveis os procedimentos previstos nos artigos 49.o e 50.o.
2. Os pedidos devem ser apresentados pela autoridade competente referida no artigo 56.o e enviados à Comissão por escrito, devendo conter as informações previstas na parte A do anexo VIII.
3. No caso de mutualização de capacidades de transporte, um Estado-Membro pode tomar a iniciativa de solicitar apoio financeiro da União para toda a operação.
4. Todos os pedidos de apoio ao transporte ao abrigo da presente decisão e as respostas e trocas de informações conexas entre os Estados-Membros e a Comissão serão transmitidos e tratados pelo CCRE.
5. Os pedidos devem ser transmitidos através do CECIS, ou por correio eletrónico. A transmissão através do sistema CECIS, por fax ou por correio eletrónico, de pedidos que envolvam financiamento da União será aceite desde que os documentos originais, assinados pela autoridade competente, sejam enviados à Comissão imediatamente a seguir.
6. No entanto, a Comissão pode aplicar um sistema de intercâmbio eletrónico de dados para todos os intercâmbios com os beneficiários, nomeadamente a celebração de convenções de subvenção, a notificação das decisões de subvenção e quaisquer alterações introduzidas, em conformidade com o artigo 179.o do Regulamento Delegado (UE) n.o 1268/2012 da Comissão (5).
Artigo 49.o
Pedidos de apoio ao transporte
1. Quando receber um pedido de apoio, a Comissão deve notificar imediatamente desse facto os pontos de contacto designados pelos Estados-Membros em conformidade com o artigo 9.o, n.o 7, da Decisão 1313/2013/UE.
2. Na notificação, a Comissão pode, se for caso disso, solicitar aos Estados-Membros que lhe facultem informações pormenorizadas sobre os recursos de transporte que podem colocar à disposição do Estado-Membro que requer apoio ou que lhe proponham uma solução alternativa para dar resposta às necessidades do país afetado. A Comissão pode indicar um período de tempo máximo para a transmissão dessas informações.
3. Após notificação pela Comissão dos pontos de contacto, em conformidade com o n.o 1, o pedido de apoio ao transporte passa a ser elegível para cofinanciamento pela União, sem prejuízo do disposto no artigo 53.o.
Artigo 50.o
Respostas aos pedidos de apoio ao transporte
1. Os Estados-Membros que podem prestar apoio ao transporte devem informar a Comissão, o mais rapidamente possível e o mais tardar no prazo de 24 horas a contar da receção da notificação referida no artigo 49.o, salvo especificação em contrário na notificação, dos recursos de transporte que podem disponibilizar voluntariamente em resposta ao pedido de apoio para a mutualização ou a identificação de recursos de transporte. Essa informação deve conter os elementos previstos na parte B do anexo VIII e incluir informações sobre as condições financeiras ou outras restrições, se for caso disso.
2. A Comissão deve, logo que possível, coligir as informações sobre os recursos de transporte disponíveis e transmiti-las ao Estado-Membro que apresentou o pedido.
3. Para além das informações referidas no n.o 2, a Comissão deve transmitir aos Estados-Membros quaisquer outras informações de que disponha sobre os recursos de transporte disponíveis de outras fontes, incluindo o mercado comercial, e facilitar o acesso dos Estados-Membros a esses recursos suplementares.
4. O Estado-Membro que requer apoio informa a Comissão das soluções de transporte que selecionou e contacta os Estados-Membros que prestam essa assistência ou o operador identificado pela Comissão.
5. A Comissão informa todos os Estados-Membros da seleção feita pelo Estado-Membro que apresentou o pedido. Esse Estado-Membro mantém a Comissão regularmente informada da evolução da prestação da sua assistência de proteção civil.
Artigo 51.o
Pedido de subvenção
1. Quando um Estado-Membro tiver identificado uma solução de transporte possível mas for necessário financiamento da União para permitir o transporte de assistência de proteção civil, esse Estado-Membro pode solicitar uma subvenção da União.
2. O Estado-Membro deve indicar no seu pedido a percentagem de cofinanciamento da União solicitada, que não deve exceder 55 % dos custos elegíveis para ações de transporte em conformidade com o artigo 23.o, n.o 2, da Decisão 1313/2013/UE, nem um máximo de 85 % das despesas elegíveis para as ações de transporte em conformidade com o artigo 23.o, n.o 3, alíneas a) e b), da Decisão 1313/2013/UE. A Comissão informa imediatamente todos os Estados-Membros do pedido.
3. A Comissão pode criar parcerias-quadro com as autoridades competentes dos Estados-Membros, tal como referido no artigo 178.o do Regulamento Delegado (UE) n.o 1268/2012.
Artigo 52.o
Pedido de serviço de transporte
1. Caso o Estado-Membro que requer apoio ao transporte não tiver identificado uma solução de transporte possível, pode solicitar à Comissão que celebre um contrato de prestação de serviços de transporte com entidades privadas ou outras entidades a fim de transportar a sua assistência de proteção civil para o país afetado.
2. Ao receber um pedido nos termos do n.o 1, a Comissão informa imediatamente todos os Estados-Membros desse pedido e informa o Estado-Membro que requer o serviço de transporte sobre as eventuais soluções de transporte disponíveis e respetivos custos.
3. Com base no intercâmbio de informações referido nos n.os 1 e 2, o Estado-Membro confirma por escrito o seu pedido de serviço de transporte e o seu compromisso de reembolsar a Comissão em conformidade com o artigo 54.o. O Estado-Membro indica a percentagem dos custos que reembolsará. Essa percentagem não deve ser inferior a 45 % para ações de transporte em conformidade com o artigo 23.o, n.o 2, da Decisão 1313/2013/UE e a 15 % para ações de transporte em conformidade com o artigo 23.o, n.o 3, alíneas a) e b), da Decisão 1313/2013/UE.
4. O Estado-Membro notifica imediatamente a Comissão de eventuais alterações ao pedido de serviço de transporte.
Artigo 53.o
Decisão de financiamento da União para apoio ao transporte
1. Para determinar se são cumpridos os critérios estabelecidos no artigo 23.o, n.o 1, alínea d), da Decisão 1313/2013/UE, bem como os princípios da economia, da eficiência e da eficácia do Regulamento (UE, Euratom) n.o 966/2012 do Parlamento Europeu e do Conselho (6), devem ser tomados em consideração os seguintes aspetos:
a)
As informações contidas no pedido de financiamento da União apresentado pelo Estado-Membro em conformidade com o artigo 48.o, n.o 2;
b)
As necessidades expressas pelo país afetado;
c)
As eventuais avaliações das necessidades efetuadas pelos peritos que informam a Comissão durante a catástrofe;
d)
Outras informações relevantes e fiáveis de que disponha a Comissão no momento da decisão fornecidas pelos Estados-Membros e por organizações internacionais;
e)
A eficiência e a eficácia das soluções de transporte destinadas a assegurar o fornecimento atempado da assistência de proteção civil;
f)
As possibilidades de obtenção do serviço no mercado local;
g)
Outras ações realizadas pela Comissão.
2. Os Estados-Membros devem apresentar todas as informações complementares necessárias para avaliar o cumprimento dos critérios definidos no artigo 23.o, n.o 1, alínea d), da Decisão 1313/2013/UE. Quando recebem um pedido de informação da Comissão, os Estados-Membros devem responder o mais rapidamente possível.
3. A Comissão indicará o pré-financiamento a pagar, que poderá atingir 85 % da contribuição financeira da União solicitada, em função das disponibilidades orçamentais. Não será concedido qualquer pré-financiamento de subvenções abaixo do limiar fixado para as subvenções de valor reduzido, tal como definido no artigo 185.o do Regulamento Delegado (UE) n.o 1268/2012, a menos que o Estado-Membro que solicita apoio financeiro possa demonstrar que a ausência de pré-financiamento é passível de comprometer a execução da ação.
4. A decisão sobre o apoio financeiro é imediatamente comunicada ao Estado-Membro que o solicitou e a todos os outros Estados-Membros.
5. Os pedidos individuais de subvenção para transporte relativos a uma contribuição financeira da União inferior a 2 500 euros não são elegíveis para cofinanciamento da União, exceto se estiverem abrangidos pelas parcerias-quadro referidas no artigo 51.o, n.o 3.
Artigo 54.o
Reembolso do financiamento da União para apoio ao transporte
No que respeita aos custos incorridos pela Comissão no âmbito do procedimento previsto no artigo 52.o, a Comissão emite, no prazo de 90 dias depois de concluída a operação de transporte para a qual foi concedido apoio financeiro da União, uma nota de débito aos Estados-Membros que beneficiaram do financiamento da União, num montante correspondente ao que figura na decisão adotada pela Comissão sobre o pedido de serviço de transporte e que representa pelo menos 15 % dos custos de transporte para ações de transporte em conformidade com o artigo 23.o, n.o 3, da Decisão 1313/2013/UE e 45 % para ações de transporte em conformidade com o artigo 23.o, n.o 2, da Decisão 1313/2013/UE.
Artigo 55.o
Indemnizações
O Estado-Membro que requer apoio ao transporte renunciará à apresentação de qualquer pedido de indemnização da União por prejuízos causados aos seus próprios bens ou ao seu pessoal de serviço, desde que tais prejuízos sejam consequência do apoio ao transporte prestado em conformidade com a presente decisão, salvo em caso de fraude devidamente comprovada ou falta grave.
Artigo 56.o
Designação das autoridades competentes
Os Estados-Membros designarão as autoridades competentes autorizadas a requerer e a receber apoio financeiro da Comissão em aplicação da presente decisão e informarão desse facto a Comissão no prazo de 60 dias após a notificação da presente decisão. Quaisquer alterações a essa informação serão imediatamente notificadas à Comissão.
Todavia, as notificações das autoridades competentes efetuadas pelos Estados-Membros, em conformidade com o artigo 12.o da Decisão 2007/606/CE, Euratom, permanecem válidas até indicação em contrário do Estado-Membro em causa.
CAPÍTULO 14
DISPOSIÇÕES FINAIS
Artigo 57.o
Revogação
A Decisão 2004/277/CE, Euratom e a Decisão 2007/606/CE, Euratom são revogadas. As remissões feitas para as decisões revogadas devem entender-se como feitas para a presente decisão e ser lidas de acordo com o quadro de correspondência que consta do anexo IX.
Artigo 58.o
Destinatários
Os destinatários da presente decisão são os Estados-Membros.
Feito em Bruxelas, em 16 de outubro de 2014.