ДИРЕКТИВА 2014/62/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 15 май 2014 година
относно защитата по наказателноправен ред на еврото и на другите парични знаци срещу подправяне и за замяна на Рамково решение 2000/383/ПВР на Съвета
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 83, параграф 1 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейската централна банка (1),
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
В качеството си на единна парична единица на държавите членки от еврозоната еврото се превърна във важен фактор в икономиката на Съюза и ежедневието на неговите граждани. Въпреки това от въвеждането му през 2002 г. подправянето на еврото доведе до имуществени вреди от най-малко 500 милиона евро, тъй като тези парични знаци са трайно обект на действия на групи на организираната престъпност, които се занимават с подправяне на пари. В интерес на Съюза като цяло е да се противопоставя и да наказва всяка дейност, която може да изложи на риск автентичността на еврото поради подправяне.
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Предмет
С настоящата директива се установяват минималните правила във връзка с определянето на престъпленията и наказанията в областта на подправянето на еврото и на други парични знаци. С нея също така се въвеждат общи разпоредби за засилване на борбата с тези престъпления и за подобряване на разследването им, както и за гарантиране на по-добро сътрудничество срещу подправянето.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
а)
„паричен знак“ означава банкноти и монети, чието обращение е разрешено със закон, включително евробанкноти и монети, чието обращение е разрешено съгласно Регламент (ЕО) № 974/98;
б)
„юридическо лице“ означава образувание, което има правосубектност съгласно приложимото право, с изключение на държави или публични органи, които упражняват държавна власт, и на публични международни организации.
Член 3
Престъпления
1. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че когато са извършени умишлено, следните деяния се наказват като престъпления:
а)
всяко изработване или преправяне на парични знаци с цел измама, независимо от използваните средства;
б)
пускане на подправени парични знаци в обращение с цел измама;
в)
внос, износ, пренасяне, приемане или придобиване на подправени парични знаци с цел пускането им в обращение и със знанието, че са подправени;
г)
изработване, приемане, придобиване или притежаване с цел измама на:
i)
инструменти, предмети, компютърни програми и данни, както и всякакви други средства, които са специално предназначени за изработването на неистински парични знаци или преправянето на парични знаци; или
ii)
защитни елементи, като холограми, водни знаци или други елементи на парични знаци, които служат за защитата им срещу подправяне.
2. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че деянията, посочени в параграф 1, букви а), б) и в), са наказуеми и в случая на банкноти или монети, за чието изготвяне се използват или са били използвани законни съоръжения или материали в нарушение на правата или на условията, в съответствие с които компетентните органи могат да емитират банкноти или монети.
3. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че деянията, посочени в параграфи 1 и 2, са наказуеми и в случая на банкноти и монети, които все още не са емитирани, но са предназначени за пускане в обращение като законно платежно средство.
Член 4
Подбудителство, помагачество и опит
1. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че подбудителството или помагачеството за извършване на престъпление, посочено в член 3, се наказва като престъпление.
2. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че опитът за извършване на престъпление, посочено в член 3, параграф 1, буква а), б) или в), член 3, параграф 2 или член 3, параграф 3 във връзка с деяния, посочени в член 3, параграф 1, букви а), б) и в), се наказва като престъпление.
Член 5
Наказания за физически лица
1. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че деянията, посочени в членове 3 и 4, се наказват с ефективни, пропорционални и възпиращи наказания.
2. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че престъпленията, посочени в член 3, параграф 1, буква г), престъпленията, посочени в член 3, параграф 2, и престъпленията, посочени в член 3, параграф 3, във връзка с деяния, посочени в член 3, параграф 1, буква г), се наказват с максимално наказание, което включва лишаване от свобода.
3. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че престъпленията, посочени в член 3, параграф 1, буква а) и в член 3, параграф 3 във връзка с деяния, посочени в член 3, параграф 1, буква а), се наказват с лишаване от свобода с максимален срок от най-малко от осем години.
4. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че престъпленията, посочени в член 3, параграф 1, букви б) и в) и в член 3, параграф 3 във връзка с деяния, посочени в член 3, параграф 1, букви б) и в), се наказват с лишаване от свобода с максимален срок от най-малко от пет години.
5. По отношение на престъплението, посочено в член 3, параграф 1, буква б), държавите членки могат да предвидят ефективни, пропорционални и възпиращи наказания, различни от посочените в параграф 4 от настоящия член, включително глоби и лишаване от свобода, ако подправените парични знаци са получени без знанието, че са подправени, но са предадени другиму със знанието за това.
Член 6
Отговорност на юридическите лица
1. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че юридическите лица могат да бъдат подведени под отговорност за посочените в членове 3 и 4 престъпления, извършени в тяхна полза от лице, което действа самостоятелно или в качеството си на член на орган на юридическото лице и което заема ръководна длъжност в това юридическо лице въз основа на:
а)
пълномощие да представлява юридическото лице;
б)
право да взема решения от името на юридическото лице; или
в)
право да упражнява контрол в рамките на юридическото лице.
2. Държавите членки гарантират, че юридическо лице може да бъде подведено под отговорност, когато липсата на надзор или контрол от страна на лице, посочено в параграф 1 от настоящия член, е позволила извършването от негов подчинен на някое от престъпленията, посочени в членове 3 и 4, в полза на това юридическо лице.
3. Отговорността на юридическото лице по параграфи 1 и 2 от настоящия член не изключва образуването на наказателно производство срещу физическите лица, които са извършители, подбудители или помагачи в престъпленията, посочени в членове 3 и 4.
Член 7
Санкции за юридическите лица
Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че всяко юридическо лице, подведено под отговорност съгласно член 6, подлежи на ефективни, пропорционални и възпиращи санкции, които включват глоби от наказателен характер или друг вид глоби и могат да включват други санкции, като:
а)
лишаване от правото да се ползва от публични облаги или помощи;
б)
временно или постоянно лишаване от правото да извършва търговска дейност;
в)
поставяне под съдебен надзор;
г)
съдебна ликвидация;
д)
временно или постоянно закриване на предприятия, използвани за извършване на престъплението.
Член 8
Компетентност
1. Всяка държава членка предприема необходимите мерки за установяване на своята компетентност по отношение на престъпленията, посочени в членове 3 и 4, когато:
а)
престъплението е извършено изцяло или отчасти на нейна територия; или
б)
извършителят на престъплението е неин гражданин.
2. Всяка държава членка, чиято парична единица е еврото, предприема необходимите мерки за установяване на своята компетентност по отношение на престъпленията, посочени в членове 3 и 4, извършени извън нейната територия, най-малкото когато тези престъпления са свързани с еврото и когато:
а)
извършителят на престъплението се намира на територията на тази държава членка и не е екстрадиран; или
б)
подправени евробанкноти или монети, свързани с престъплението, са открити на територията на тази държава членка.
За наказателното преследване на престъпленията, посочени в член 3, параграф 1, буква а) и в член 3, параграфи 2 и 3, когато те са свързани с член 3, параграф 1, буква а), както и в случай на подбудителство, помагачество и опит за извършване на тези престъпления, всяка държава членка предприема необходимите мерки, за да гарантира, че нейната компетентност не зависи от условието деянията да съставляват престъпление на мястото на извършването им.
Член 9
Способи за разследване
Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че лицата, звената или службите, отговарящи за разследването или наказателното преследване на престъпленията, посочени в членове 3 и 4, разполагат с ефективни способи за разследване, като например използваните в случаи, свързани с организираната престъпност или с други тежки престъпления.
Член 10
Задължение за предаване на подправени евробанкноти и монети с цел анализ и откриване на подправени парични знаци
Държавите членки гарантират, че по време на наказателни производства на националните центрове за анализ и националните центрове за анализ на монети без забавяне се разрешава да проверяват евробанкноти и монети, за които съществува съмнение, че са подправени, за целите на анализа, идентификацията и откриването на други подправени парични знаци. Компетентните органи предават необходимите образци незабавно и най-късно след като бъде постановено окончателно решение във връзка с наказателното производство.
Член 11
Статистика
Най-малко на всеки две години държавите членки предават на Комисията данни за броя на престъпленията, предвидени членове 3 и 4, както и за броя на лицата, срещу които е възбудено наказателно преследване и които са осъдени за престъпленията, предвидени в членове 3 и 4.
Член 12
Представяне на доклад от Комисията и преглед
До 23 май 2019 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад за прилагането на настоящата директива. В доклада се прави оценка на степента, в която държавите членки са предприели необходимите мерки, за да се съобразят с настоящата директива. Ако е необходимо, докладът се придружава от законодателно предложение.
Член 13
Замяна на Рамково решение 2000/383/ПВР
Настоящата директива заменя Рамково решение 2000/383/ПВР по отношение на държавите членки, обвързани от настоящата директива, без да се засягат задълженията на тези държави членки по отношение на сроковете за транспониране на Рамково решение 2000/383/ПВР в националното право.
За държавите членки, обвързани от настоящата директива, позоваванията на Рамково решение 2000/383/ПВР се считат за позовавания на настоящата директива.
Член 14
Транспониране
1. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, до 23 май 2016 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните мерки от националното право, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 15
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила в деня след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 16
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки в съответствие с Договорите.
Съставено в Брюксел на 15 май 2014 година.
DIRETIVA 2014/62/UE DO PARLAMENTO EUROPEU E DO CONSELHO
de 15 de maio de 2014
relativa à proteção penal do euro e de outras moedas contra a contrafação e que substitui a Decisão-Quadro 2000/383/JAI do Conselho
O PARLAMENTO EUROPEU E O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia, nomeadamente o artigo 83.o, n.o 1,
Tendo em conta a proposta da Comissão Europeia,
Após transmissão do projeto de ato legislativo aos parlamentos nacionais,
Tendo em conta o parecer do Banco Central Europeu (1),
Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social Europeu (2),
Deliberando de acordo com o processo legislativo ordinário (3),
Considerando o seguinte:
(1)
Enquanto moeda única partilhada pelos Estados-Membros que fazem parte da área do euro, esta moeda tornou-se um fator importante na economia da União e na vida quotidiana dos seus cidadãos. No entanto, desde a sua introdução, em 2002, por ser uma moeda constantemente alvo de grupos da criminalidade organizada que se dedicam à contrafação de moeda, a sua contrafação provocou um prejuízo financeiro de, pelo menos, 500 milhões de EUR. É do interesse da União, no seu conjunto, combater e sancionar atividades suscetíveis de pôr em causa a autenticidade do euro através de contrafação.
ADOTARAM A PRESENTE DIRETIVA:
Artigo 1.o
Objeto
A presente diretiva estabelece regras mínimas relativas à definição das infrações penais e das sanções no domínio da contrafação do euro e de outras moedas. Introduz igualmente disposições comuns para reforçar o combate a essas infrações, para melhorar a investigação dessas infrações e para assegurar uma melhor cooperação no combate à contrafação.
Artigo 2.o
Definições
Para efeitos da presente diretiva, entende-se por:
a)
«Moeda», as notas e moedas que tenham curso legal, incluindo notas e moedas de euro cuja circulação está legalmente autorizada nos termos do Regulamento (CE) n.o 974/98;
b)
«Pessoa coletiva», uma entidade que goza de personalidade jurídica nos termos do direito aplicável, com exceção dos Estados ou de entidades de direito público no exercício de prerrogativas de autoridade pública e das organizações internacionais de direito público.
Artigo 3.o
Infrações penais
1. Os Estados-Membros devem tomar as medidas necessárias para assegurar que os seguintes atos sejam puníveis como infrações penais, quando cometidos intencionalmente:
a)
O fabrico ou alteração fraudulentos de moeda, independentemente dos meios utilizados;
b)
A colocação fraudulenta em circulação de moeda contrafeita;
c)
A importação, a exportação, o transporte, a receção ou a obtenção de moeda contrafeita a fim de a pôr em circulação com conhecimento de que a mesma é contrafeita;
d)
O fabrico, a receção, a obtenção ou a posse fraudulentos de:
i)
instrumentos, objetos, programas e dados informáticos, bem como de quaisquer outros meios que se prestem, pela sua natureza, à contrafação ou alteração de moeda, ou
ii)
elementos de segurança, como hologramas, marcas de água ou outros elementos da moeda que sirvam de proteção contra a contrafação.
2. Os Estados-Membros devem tomar as medidas necessárias para garantir que os atos referidos no n.o 1, alíneas a), b) e c), também sejam puníveis no caso de terem por objeto notas ou moedas que estejam a ser fabricadas, ou que o tenham sido, através da utilização de instalações ou de materiais legais em violação dos direitos ou das condições em que as autoridades competentes podem emitir notas ou moedas.
3. Os Estados-Membros devem tomar as medidas necessárias para garantir que os atos referidos nos n.os 1 e 2 também sejam puníveis no caso de terem por objeto notas e moedas ainda não emitidas, mas que se destinam a entrar em circulação com curso legal.
Artigo 4.o
Instigação, cumplicidade e tentativa
1. Os Estados-Membros devem tomar as medidas necessárias para que o facto de instigar ou ajudar a cometer uma infração referida no artigo 3.o seja punível como infração penal.
2. Os Estados-Membros devem tomar as medidas necessárias para assegurar que a tentativa de cometer qualquer das infrações penais referidas no artigo 3.o, n.o 1, alíneas a), b) ou c), ou no artigo 3.o, n.os 2 ou 3, que estejam relacionadas com os atos referidos no artigo 3.o, n.o 1, alíneas a), b) ou c), seja punível como infração penal.
Artigo 5.o
Sanções aplicáveis às pessoas singulares
1. Os Estados-Membros devem tomar as medidas necessárias para assegurar que os atos referidos nos artigos 3.o e 4.o sejam puníveis com sanções penais efetivas, proporcionadas e dissuasivas.
2. Os Estados-Membros devem tomar as medidas necessárias para garantir que as infrações referidas no artigo 3.o, n.o 1, alínea d), as infrações referidas no artigo 3.o, n.o 2, e as infrações referidas no artigo 3.o, n.o 3, que estejam relacionadas com os atos referidos no artigo 3.o, n.o 1, alínea d), sejam puníveis com uma sanção máxima que implique a prisão.
3. Os Estados-Membros devem tomar as medidas necessárias para garantir que as infrações referidas no artigo 3.o, n.o 1, alínea a), e no artigo 3.o, n.o 3, que estejam relacionadas com os atos referidos no artigo 3.o, n.o 1, alínea a), sejam puníveis com uma pena de prisão cujo limite máximo seja de, pelo menos, oito anos.
4. Os Estados-Membros devem tomar as medidas necessárias para garantir que as infrações referidas no artigo 3.o, n.o 1, alíneas b) e c), e no artigo 3.o, n.o 3, que estejam relacionadas com os atos referidos no artigo 3.o, n.o 1, alíneas b) e c), sejam puníveis com uma pena de prisão cujo limite máximo seja de, pelo menos, cinco anos.
5. No que respeita à infração referida no artigo 3.o, n.o 1, alínea b), os Estados-Membros podem prever sanções penais efetivas, proporcionadas e dissuasivas diferentes da referida no n.o 4 do presente artigo, incluindo multas e penas de prisão, se as notas ou moedas contrafeitas tiverem sido recebidas sem conhecimento de que são contrafeitas, mas passadas com conhecimento da contrafação.
Artigo 6.o
Responsabilidade das pessoas coletivas
1. Os Estados-Membros devem tomar as medidas necessárias para garantir que as pessoas coletivas possam ser consideradas responsáveis pelas infrações referidas nos artigos 3.o e 4.o, cometidas em seu benefício por qualquer pessoa, agindo a título individual ou na qualidade de membro de um órgão da pessoa coletiva, que nela exerça um cargo de direção, com base nos seguintes elementos:
a)
Poder de representação da pessoa coletiva;
b)
Autoridade para tomar decisões em nome da pessoa coletiva; ou
c)
Autoridade para exercer o controlo nessa pessoa coletiva.
2. Os Estados-Membros devem garantir que uma pessoa coletiva possa ser responsabilizada sempre que a falta de vigilância ou de controlo pela pessoa a que se refere o n.o 1 do presente artigo tenha possibilitado a prática de uma infração referida nos artigos 3.o e 4.o em benefício dessa pessoa coletiva, por uma pessoa sob a sua autoridade.
3. A responsabilidade de uma pessoa coletiva nos termos dos n.os 1 e 2 do presente artigo não exclui o procedimento penal contra as pessoas singulares autoras, instigadoras ou cúmplices de uma infração referida nos artigos 3.o e 4.o.
Artigo 7.o
Sanções aplicáveis a pessoas coletivas
Os Estados-Membros devem tomar as medidas necessárias para assegurar que uma pessoa coletiva declarada responsável por força do artigo 6.o seja punível com sanções efetivas, proporcionadas e dissuasivas que incluam multas ou coimas e, eventualmente, outras sanções, nomeadamente:
a)
Exclusão do benefício de vantagens ou ajudas públicas;
b)
Proibição temporária ou permanente de exercício de atividades comerciais;
c)
Sujeição a controlo judiciário;
d)
Medida judiciária de liquidação;
e)
Encerramento temporário ou permanente dos estabelecimentos utilizados para cometer a infração.
Artigo 8.o
Competência
1. Cada Estado-Membro deve tomar as medidas necessárias para estabelecer a sua competência em relação às infrações referidas nos artigos 3.o e 4.o, caso:
a)
A infração tenha sido cometida, no todo ou em parte, no seu território; ou
b)
O autor da infração seja um seu nacional.
2. Cada Estado-Membro cuja moeda é o euro deve tomar as medidas necessárias para estabelecer a sua competência em relação às infrações referidas nos artigos 3.o e 4.o cometidas fora do seu território, pelo menos nos casos em que essas infrações digam respeito ao euro e caso:
a)
O autor da infração se encontre no território desse Estado-Membro e não seja extraditado; ou
b)
As notas ou moedas de euro contrafeitas objeto da infração tenham sido detetadas no território desse Estado-Membro.
Para a instauração de um processo penal pelas infrações referidas no artigo 3.o, n.o 1, alínea a), no artigo 3.o, n.os 2 e 3, quando relacionadas com o artigo 3.o, n.o 1, alínea a), bem como pela instigação à sua prática, pela cumplicidade na sua prática e pela tentativa de cometer uma dessas infrações, cada Estado-Membro deve tomar as medidas necessárias para garantir que a sua competência não esteja subordinada à condição de tais atos constituírem uma infração penal no local em que foram cometidos.
Artigo 9.o
Instrumentos de investigação
Os Estados-Membros devem tomar as medidas necessárias para garantir que estejam à disposição das pessoas, das unidades ou dos serviços responsáveis por investigar ou por instaurar ações penais relativas às infrações penais referidas nos artigos 3.o e 4.o instrumentos de investigação eficazes, tais como os utilizados nos casos de criminalidade organizada ou de outros crimes graves.
Artigo 10.o
Obrigação de transmissão das notas e moedas de euro contrafeitas para efeitos de análise e deteção de contrafações
Os Estados-Membros devem garantir que, durante o processo penal, o centro nacional de análise e o centro nacional de análise de moeda sejam autorizados a examinar sem demora as notas e moedas de euro que se suspeite serem contrafeitas para efeitos de análise, identificação e deteção de outras contrafações. As autoridades competentes devem transmitir sem demora as amostras necessárias, e o mais tardar logo que seja proferida uma decisão final no processo penal.
Artigo 11.o
Estatísticas
Os Estados-Membros devem transmitir à Comissão, pelo menos de dois em dois anos, dados sobre o número de infrações previstas nos artigos 3.o e 4.o e o número de pessoas objeto de ação penal e condenadas por essas infrações.
Artigo 12.o
Relatórios da Comissão e revisão
Até 23 de maio de 2019, a Comissão apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho um relatório sobre a aplicação da presente diretiva. O relatório avalia em que medida os Estados-Membros tomaram as medidas necessárias para dar cumprimento à presente diretiva. O relatório é acompanhado, se necessário, de uma proposta legislativa.
Artigo 13.o
Substituição da Decisão-Quadro 2000/383/JAI
A Decisão-Quadro 2000/383/JAI é substituída no que diz respeito aos Estados-Membros vinculados pela presente diretiva, sem prejuízo das obrigações desses Estados-Membros relativas ao prazo de transposição da Decisão-Quadro 2000/383/JAI para o seu ordenamento jurídico nacional.
No que diz respeito aos Estados-Membros vinculados pela presente diretiva, as referências à Decisão-Quadro 2000/383/JAI são entendidas como referências à presente diretiva.
Artigo 14.o
Transposição
1. Os Estados-Membros põem em vigor até 23 de maio de 2016 as disposições legislativas, regulamentares e administrativas necessárias para dar cumprimento à presente diretiva. Do facto informam imediatamente a Comissão.
As disposições adotadas pelos Estados-Membros incluem uma referência à presente diretiva ou são acompanhadas dessa referência aquando da sua publicação oficial. As modalidades dessa referência são estabelecidas pelos Estados-Membros.
2. Os Estados-Membros comunicam à Comissão o texto das principais disposições de direito nacional tiverem aprovado nas matérias reguladas pela presente diretiva.
Artigo 15.o
Entrada em vigor
A presente diretiva entra em vigor no dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia.
Artigo 16.o
Destinatários
Os destinatários da presente diretiva são os Estados-Membros, nos termos dos Tratados.
Feito em Bruxelas, em 15 de maio de 2014.