ДИРЕКТИВА (ЕС) 2015/2193 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 25 ноември 2015 година
за ограничаване на емисиите във въздуха на определени замърсители, изпускани от средни горивни инсталации
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 192, параграф 1 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
В Решение № 1386/2013/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (4) (Програмата за действие) се отчита, че емисиите на замърсители във въздуха бяха значително намалени през последните десетилетия, но в същото време нивата на замърсяване на въздуха все още са обезпокоителни в много части на Европа, а гражданите на Съюза продължават да бъдат изложени на действието на замърсяващи въздуха вещества с потенциал да застрашат тяхното здраве и благополучие. Съгласно Програмата за действие екосистемите продължават да страдат от прекомерни азотни и серни отлагания, дължащи се на емисии от транспорта, неустойчиви земеделски практики и производството на електроенергия. Нивото на замърсяване на въздуха в много области на Съюза продължава да надхвърля установените от Съюза граници и стандартите за качество на въздуха на Съюза все още не отговарят на целевите показатели, определени от Световната здравна организация.
(2)
С цел да се гарантира здравословна околна среда за всички в Програмата за действие се призовава мерките на местно равнище да бъдат допълнени от адекватна политика както на национално, така и на съюзно равнище. Това налага по-специално да се увеличат усилията за осигуряване пълното спазване на законодателството на Съюза в областта на качеството на въздуха и да се определят стратегически цели и действия за периода след 2020 г.
(3)
Научни оценки показват, че замърсяването на въздуха причинява намаляване със средно осем месеца на продължителността на живота на гражданите на Съюза.
(4)
Емисиите на замърсители от изгарянето на гориво в средни горивни инсталации като цяло не са регулирани на равнището на Съюза, въпреки че все повече допринасят за замърсяването на въздуха - по-специално поради увеличеното използване на биомаса като гориво под влияние на политиката за климата и енергетиката.
(5)
Изгарянето на гориво в някои малки горивни инсталации и съоръжения е обхванато от мерки по прилагането, посочени в Директива 2009/125/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5). Необходими са допълнителни спешни мерки в рамките на Директива 2009/125/ЕО, за да се покрият оставащите регулаторни пропуски. Изгарянето на гориво в големи горивни инсталации попада в обхвата на Директива 2010/75/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (6), считано от 7 януари 2013 г., докато Директива 2001/80/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (7) продължава да се прилага до 31 декември 2015 г. спрямо големите горивни инсталации, посочени в член 30, параграф 2 от Директива 2010/75/ЕС.
(6)
В своя доклад до Европейския парламент и Съвета от 17 май 2013 г. относно прегледите, предприети съгласно член 30, параграф 9 и член 73 от Директива 2010/75/ЕС, относно емисиите от промишлеността, отнасящи се до емисиите от интензивното отглеждане на селскостопански животни и от горивни инсталации, Комисията стигна до заключението, че е доказано наличието на ясен потенциал за икономически ефективно намаляване на емисиите във въздуха от изгарянето на гориво в средни горивни инсталации.
(7)
Международните задължения на Съюза относно замърсяването на въздуха за намаляване на подкиселяването, еутрофикацията и тропосферния озон, както и на емисиите на прахови частици, са договорени в рамките на Протокола от Гьотеборг към Конвенцията за трансграничното замърсяване на въздуха на далечни разстояния, която беше изменена през 2012 г., за да се укрепят съществуващите ангажименти за намаляване на емисиите на серен диоксид, азотни оксиди, амоняк и летливи органични съединения, и да се въведат нови ангажименти за намаляване на фините прахови частици (PM 2.5), които трябва да бъдат изпълнени от 2020 г. нататък.
(8)
В съобщението на Комисията до Европейския парламент, Съвета, Европейския икономически и социален комитет, Комитета на регионите от 18 декември 2013 г., озаглавено „Програма за чист въздух за Европа“, се призовава за действия с цел ограничаване на емисиите на замърсяващи въздуха вещества, изпускани от средни горивни инсталации, като по този начин се завърши регулаторната рамка за сектора на горивните инсталации. Програмата за чист въздух допълва Програмата за намаляване на замърсяването за периода до 2020 г., предвидена в съобщението на Комисията до Съвета и Европейския парламент от 21 септември 2005 г., озаглавено „Тематична стратегия относно замърсяването на въздуха“, и определя цели за намаляване на въздействието за периода до 2030 г. За постигане на всички тези стратегически цели следва да се установи регулаторна програма, включително мерки за намаляване на емисиите от средни горивни инсталации.
(9)
Средните горивни инсталации следва да се разработват и експлоатират по начин, който да стимулира енергийната ефективност. Подобни съображения, както и съображенията от икономическо естество, техническите възможности и жизненият цикъл на съществуващите средни горивни инсталации следва по-специално да бъдат взети предвид при модернизирането на средни горивни инсталации и при вземане на решения във връзка със сериозни инвестиции.
(10)
За да се гарантира, че експлоатацията на дадена средна горивна инсталация не води до влошаване на качеството на въздуха, мерките, предприети за ограничаване на емисиите на серен диоксид, азотни оксиди и прах във въздуха, не следва да водят до увеличаване на емисиите на други замърсители, като например въглероден оксид.
(11)
Средните горивни инсталации, които вече са предмет на минимални изисквания, приложими в целия ЕС, като инсталации, за които се прилагат правила за обединяване съгласно глава III от Директива 2010/75/ЕС, или инсталации, които изгарят самостоятелно или съвместно твърди или течни отпадъци и следователно са обхванати от глава IV от посочената директива, следва да се изключат от обхвата на настоящата директива.
(12)
Някои други средни горивни инсталации също следва да бъдат изключени от обхвата на настоящата директива въз основа на техните технически характеристики или използването им в специални дейности.
(13)
Тъй като средните горивни инсталации, които изгарят рафинерийни горива самостоятелно или съвместно с други горива за производство на енергия в нефтени и газови рафинерии, и регенерационните котли в рамките на инсталации за производство на целулозна каша са предмет на свързаните с най-добрите налични техники (НДНТ) нива на емисии, посочени в заключенията за НДНТ, които вече са установени по силата на Директива 2010/75/ЕС, настоящата директива не следва да се прилага за подобни инсталации.
(14)
Настоящата директива следва да се прилага спрямо горивните инсталации, включително съвкупността от две или повече нови средни горивни инсталации, чиято обща номинална входяща топлинна мощност е равна на или по-голяма от 1 MW и по-малка от 50 MW. Отделни горивни инсталации с номинална входяща топлинна мощност, по-малка от 1 MW, не следва да се вземат предвид за целите на изчисляване на общата номинална входяща топлинна мощност на съвкупността от горивни инсталации. С цел да се избегнат регулаторни пропуски настоящата директива следва да се прилага и към съвкупността от нови средни горивни инсталации в случаите, в които общата номинална входяща топлинна мощност е равна на или по-голяма от 50 MW, без да се засяга глава III от Директива 2010/75/ЕС.
(15)
За да се осигури контрол върху емисиите на серен диоксид, азотни оксиди и прах във въздуха, всяка средна горивна инсталация следва да е в експлоатация само ако за нея е издадено разрешително или е регистрирана от компетентния орган въз основа на информация, подадена от оператора.
(16)
За целите на контрола върху емисиите във въздуха от средни горивни инсталации в настоящата директива следва да бъдат определени норми за допустимите емисии и изисквания за мониторинг.
(17)
Нормите за допустими емисии, определени в приложение II, следва да не се прилагат за средни горивни инсталации, разположени на Канарските острови, френските отвъдморски департаменти и архипелазите Азорски острови и Мадейра, поради технически и логистични проблеми, свързани с изолираното местоположение на тези инсталации. Засегнатите държави членки следва да определят нормите за допустими емисии за тези инсталации с цел намаляване на емисиите от тях във въздуха и на потенциалните рискове за човешкото здраве и околната среда.
(18)
За да се предостави достатъчно време за техническо адаптиране на съществуващите средни горивни инсталации към изискванията на настоящата директива, нормите за допустими емисии следва да започнат да се прилагат за тези инсталации след определен срок, считано от датата на прилагане на настоящата директива.
(19)
С оглед отчитането на някои конкретни обстоятелства, при които прилагането на норми за допустими емисии би довело да непропорционално високи разходи в сравнение с ползите за околната среда, държавите членки следва да бъдат в състояние да освободят средните горивни инсталации, използвани в неотложни ситуации и действащи в продължение на ограничен период от време, от задължението да спазват тези норми за допустими стойности, определени с настоящата директива.
(20)
Поради инфраструктурни ограничения, пред които са изправени съществуващите средни горивни инсталации, които са част от малки изолирани системи (МИС) или изолирани микросистеми (ИМС), и необходимостта да се улесни изграждането на междусистемни връзки между тях, на тези инсталации следва да бъде дадено повече време, за да се адаптират към нормите за допустими емисии, установени в настоящата директива.
(21)
Предвид общите ползи от централното отопление, що се отнася до приноса за намаляване на потреблението за битови цели на гориво, предизвикващо силно замърсяване на въздуха, и що се отнася до подобряването на енергийната ефективност и намаляването на емисиите от CO2, следва да бъде възможно за държавите членки да предоставят повече време на съществуващите средни горивни инсталации, които предоставят съществена част от своето производство на полезна топлина на обществената мрежа за централно отопление, за да се приведат към нормите за допустими емисии, установени в настоящата директива.
(22)
Предвид неотдавна извършените инвестиции в инсталации с биомаса, с които се цели увеличаване на използването на възобновяеми енергийни източници и които вече са довели до по-ниски емисии на замърсители, и с цел да се вземат предвид свързаните с това инвестиционни цикли, следва да бъде възможно за държавите членки да дадат повече време на тези инсталации, за да приведат своите емисии към нормите за допустими емисии, установени в настоящата директива.
(23)
Предвид съществената роля на компресорните газови станции за надеждността и безопасното функциониране на националните газопреносни мрежи, както и конкретните ограничения, свързани с тяхното осъвременяване, следва да бъде възможно за държавите членки да дадат повече време на средните горивни инсталации, като стимулират тези станции да се приведат към нормите за допустими емисии на азотни оксиди, установени в настоящата директива.
(24)
В съответствие с член 193 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) настоящата директива не е пречка за държавите членки да запазят в сила или да въведат по-строги защитни мерки. Такива мерки може да са необходими в зоните, в които не са спазени пределно допустимите стойности за качеството на въздуха. В тези случаи държавите членки следва да извършат оценка на необходимостта от прилагането на по-стриктни норми за допустими емисии, отколкото изискванията, посочени в настоящата директива като част от развитието на плановете за качество на въздуха, съгласно Директива 2008/50/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (8). Подобни оценки следва да вземат предвид резултата от обмена на информация относно най-доброто възможно постижение на намаляване на емисиите при използване на най-добрите налични и нововъзникващи технологии. Комисията следва да организира подобен обмен на информация с държавите членки, съответните промишлени отрасли, в това число операторите и доставчиците на технологии, и неправителствените организации, включително тези, които насърчават опазването на околната среда.
(25)
Държавите членки следва да гарантират, че операторът на дадена средна горивна инсталация взема необходимите мерки в случай на несъответствие с разпоредбите на настоящата директива. Държавите членки следва да изградят система за проверка на съответствието на средните горивни инсталации с изискванията на настоящата директива.
(26)
За да се гарантира ефективното прилагане и изпълнение на настоящата директива, инспекциите следва, когато това е възможно, да бъдат координирани с тези, които се изискват съгласно законодателството на Съюза, според случая.
(27)
Разпоредбите на настоящата директива относно достъпа до информацията, свързана с нейното изпълнение, следва да се прилагат така, че да гарантират оптимален ефект на Директива 2003/4/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (9).
(28)
За да се ограничи тежестта за малките и средните предприятия, които експлоатират средни горивни инсталации, административните задължения на операторите относно предоставяне на информация, мониторинг и докладване следва да бъдат пропорционални и да избягват дублиране, като същевременно позволяват ефективна проверка на съответствието от страна на компетентния орган.
(29)
С цел да се осигурят последователността и съгласуваността на информацията, предоставена от държавите членки относно изпълнението на настоящата директива, и да се насърчи обменът на информация между държавите членки и Комисията, Комисията, подпомагана от Европейската агенция за околната среда, следва да разработи инструмент за докладване по електронен път, който да е също на разположение за вътрешно ползване от държавите членки за целите на докладването и управлението на данните в национален мащаб.
(30)
Комисията следва да извърши оценка на необходимостта от изменение на определените в приложение II норми за допустими емисии за нови средни горивни инсталации въз основа на технологиите от последно поколение. В тази връзка Комисията следва също така да разгледа необходимостта за определяне на конкретни норми за допустими емисии на други замърсители, като например въглероден оксид и евентуално на минимални стандарти за енергийна ефективност.
(31)
С цел адаптирането към научния и техническия прогрес на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема актове в съответствие с член 290 от ДФЕС за адаптиране на разпоредбите относно оценката на съответствието, посочени в приложение III, част 2, точка 2. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и на Съвета.
(32)
За да се гарантират еднакви условия за прилагането на настоящата директива и да се опростят и рационализират задълженията за докладване на държавите членки, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия във връзка с уточняването на техническия формат на докладването. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с разпоредбите на Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (10).
(33)
Доколкото целите на настоящата директива, а именно подобряването на качеството на околната среда и на здравето на човека, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки, а поради техния мащаб и последици могат да бъдат по-добре постигнати на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигане на тези цели.
(34)
Настоящата директива зачита основните права и съблюдава принципите, признати по-специално в Хартата на основните права на Европейския съюз („Хартата“). По-специално настоящата директива е насочена към гарантиране на прилагането на член 37 от Хартата, отнасящ се за опазването на околната среда.
(35)
Съгласно Съвместната политическа декларация на държавите членки и на Комисията от 28 септември 2011 г. относно обяснителните документи (11) държавите членки са поели ангажимент в обосновани случаи да прилагат към съобщението за своите мерки за транспониране един или повече документи, обясняващи връзката между елементите на дадена директива и съответстващите им части от националните инструменти за транспониране. По отношение на настоящата директива законодателят смята, че предоставянето на тези документи е обосновано,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Предмет
С настоящата директива се установяват правила за контрол на емисиите на серен диоксид (SO2), азотни оксиди (NOx) и прах, изпускани във въздуха от средни горивни инсталации, като по този начин се цели да се намалят емисиите във въздуха и възможните рискове за здравето на човека и околната среда от такива емисии.
С настоящата директива се установяват и правила за мониторинг на емисиите на въглероден оксид (CO).
Член 2
Обхват
1. Настоящата директива се прилага спрямо горивните инсталации, чиято номинална входяща топлинна мощност е равна на или по-голяма от 1 MW и по-малка от 50 MW („средни горивни инсталации“), независимо от използвания вид гориво.
2. Настоящата директива се прилага и към съвкупността от нови средни горивни инсталации съгласно член 4, включително съвкупности, в които номиналната входяща топлинна мощност е равна на или по-голяма от 50 MW, освен ако тази съвкупност не е горивна инсталация, попадаща в обхвата на глава III от Директива 2010/75/ЕС.
3. Настоящата директива не се прилага спрямо:
a)
горивни инсталации, които попадат в обхвата на глава III или глава IV от Директива 2010/75/ЕС;
б)
горивни инсталации, които попадат в обхвата на Директива 97/68/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (12);
в)
горивни инсталации, разположени в селски стопанства, с номинална входяща топлинна мощност, по-малка или равна на 5 MW, които използват като гориво само непреработен оборски тор от домашни птици, както е посочено в член 9, буква а) от Регламент (ЕО) № 1069/2009 на Европейския парламент и на Съвета (13);
г)
горивни инсталации, в които газообразните продукти на горенето се използват за пряко нагряване, сушене или друг вид обработка на предмети или материали;
д)
горивни инсталации, в които газообразните продукти на горенето се използват за пряко газово отопление, използвано за вътрешни пространства с цел подобряване на условията на работното място;
е)
инсталации за доизгаряне, които са предназначени за очистването на отпадъчните газове от промишлени процеси чрез горене и които не се експлоатират като самостоятелни горивни инсталации;
ж)
технически съоръжения, използвани в задвижването на превозно средство, кораб или въздухоплавателно средство;
з)
газовите турбини и газовите и дизеловите двигатели, използвани на офшорните платформи;
и)
съоръжения за регенерация на катализатори за каталитичен крекинг;
й)
съоръжения за превръщане на сероводород в сяра;
к)
реактори, използвани в химическата промишленост;
л)
коксови пещи;
м)
каупери;
н)
крематориуми;
о)
горивни инсталации, които изгарят рафинерийни горива самостоятелно или съвместно с други горива за производство на енергия на територията на нефтени и газови рафинерии;
п)
регенерационни котли в рамките на инсталации за производство на целулозна каша.
4. Настоящата директива не се прилага за научноизследователски и развойни дейности или за дейности, свързани с изпитване на средни горивни инсталации. Държавите членки могат да определят специфични условия за прилагането на настоящия параграф.
Член 3
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1)
„емисия“ е изпускането от горивната инсталация на вещества във въздуха;
2)
„норма за допустими емисии“ е допустимото количество на дадено вещество, съдържащо се в отпадъчните газове от горивна инсталация, които могат да бъдат изпуснати във въздуха за определен период;
3)
„азотни оксиди“ (NOx) са азотен оксид и азотен диоксид, изразени като азотен диоксид (NO2);
4)
„прах“ означава частици с всякаква форма, структура или плътност, диспергирани в газовата фаза при условията на мястото на вземането на пробата, които могат да бъдат събрани посредством филтриране при определени условия след вземане на представителни проби от подлежащия на анализ газ и които остават преди филтъра и върху филтъра след изсушаване при определени условия;
5)
„горивна инсталация“ е всяко техническо съоръжение, в което се извършва окисление на горива с цел да се използва получената по този начин топлина;
6)
„съществуваща горивна инсталация“ е горивна инсталация, въведена в експлоатация преди 20 декември 2018 г. или за която е издадено разрешително преди 19 декември 2017 г. в съответствие с националното законодателство, при условие че инсталацията е въведена в експлоатация не по-късно от 20 декември 2018 г.;
7)
„нова горивна инсталация“ е горивна инсталация, различна от съществуваща горивна инсталация;
8)
„двигател“ е газов двигател, дизелов двигател или двигател, работещ с два вида гориво;
9)
„газов двигател“ е двигател с вътрешно горене, който работи в съответствие с цикъла на Ото и използва искрово запалване, за да изгаря горивото;
10)
„дизелов двигател“ е двигател с вътрешно горене, който работи в съответствие с цикъла на Дизел и използва запалване чрез сгъстяване, за да изгаря горивото;
11)
„двигател, работещ с два вида гориво“ е двигател с вътрешно горене, който използва запалване чрез сгъстяване и работи в съответствие с цикъла на Дизел, когато изгаря течни горива, и в съответствие с цикъла на Ото, когато изгаря газообразни горива;
12)
„газова турбина“ е всяка ротационна машина, която превръща термичната енергия в механична работа и се състои главно от компресор, термичен агрегат, в който се окислява горивото, така че да се подгрява работният флуид, и турбина; тук се включват газови турбини с отворен цикъл и с комбиниран цикъл, както и газови турбини, работещи в когенерационен режим, като всички те са със или без допълнително горене;
13)
„малка изолирана система“ (МИС) означава малка изолирана система по смисъла на член 2, точка 26 от Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (14);
14)
„изолирана микросистема“ (ИМС) означава „изолирана микросистема“ по смисъла на член 2, точка 27 от Директива 2009/72/ЕО;
15)
„гориво“ е всяко твърдо, течно или газообразно горивно вещество;
16)
„рафинерийно гориво“ е всяко твърдо, течно или газообразно горивно вещество от етапите на дестилация или конверсия при рафинирането на суров нефт, включително нефтозаводски газ, синтетичен газ, нефтозаводското течно гориво и нефтен кокс;
17)
„отпадъци“ означава отпадъци съгласно определението в член 3, точка 1 от Директива 2008/98/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (15);
18)
„биомаса“ е който и да е от следните продукти или отпадъци:
a)
продуктите, състоящи се от растителни материали от селското и горското стопанство, които могат да бъдат използвани като гориво с цел да се оползотвори тяхното енергийно съдържание;
б)
следните отпадъци:
i)
селскостопански или горски растителни отпадъци;
ii)
растителни отпадъци от хранителната промишленост, при условие че получената топлина се оползотворява;
iii)
влакнести растителни отпадъци от производството на първична целулозна каша и от производството на хартия от целулоза, при условие че се изгарят съвместно на мястото на производството им и получената топлина се оползотворява;
iv)
коркови отпадъци;
v)
дървесни отпадъци с изключение на тези, които вследствие обработката им с консерванти за дървесина или нанасянето на покрития могат да съдържат халогенирани органични съединения или тежки метали, включително по-специално дървесни отпадъци, произхождащи от строителство и събаряне;
19)
„газьол“ е:
а)
всякакво течно гориво, получено от нефт, с кодове по КН 2710 19 25, 2710 19 29, 2710 19 47, 2710 19 48, 2710 20 17 или 2710 20 19; или
б)
всякакво течно гориво, получено от нефт, от което по-малко от 65 % об. (включително загубите) дестилират при температура 250 °С и поне 85 % об. (включително загубите) дестилират при температура 350 °С по метода ASTM D86;
20)
„природен газ“ е естествено образувал се метан, който има максимално съдържание на инертни и други елементи от 20 % об.;
21)
„тежко гориво“ е:
а)
всякакво течно гориво, получено от нефт, с код по КН 2710 19 51 до 2710 19 68, 2710 20 31, 2710 20 35 или 2710 20 39; или
б)
всякакво течно гориво, получено от нефт и различно от газьола, определен в точка 19, което поради максималните допустими стойности за неговата дестилация попада в категорията на тежките течни горива, предназначени за употреба като гориво, и от което по-малко от 65 % об.(включително загубите) дестилират при температура 250 °С по метода ASTM D86. Ако дестилацията не може да бъде определена съгласно метода ASTM D86, нефтопродуктът също се категоризира като тежко течно гориво;
22)
„експлоатационни часове“е времето, изразено в часове, през което дадена горивна инсталация функционира и изпуска емисии във въздуха, с изключение на периодите на пускане и спиране;
23)
„оператор“ е всяко физическо или юридическо лице, което експлоатира или контролира горивната инсталация, или, ако това е предвидено в националното право, всяко лице, на което са били делегирани икономически правомощия от определящо значение за техническото функциониране на инсталацията;
24)
„зона“ е част от територията на държава членка, обособена от последната за целите на оценката и управлението на качеството на въздуха, както е определена в Директива 2008/50/ЕО.
Член 4
Обединяване
Съвкупност от две или повече нови средни горивни инсталации се счита за една-единствена средна горивна инсталация за целите на настоящата директива и тяхната номинална входяща топлинна мощност се сумира за целите на изчисляване на общата номинална входяща топлинна мощност на инсталацията, когато:
-
отпадъчните газове от такива средни горивни инсталации се изпускат през общ комин, или
-
като се отчитат техническите и икономическите фактори, отпадъчните газове от такива средни горивни инсталации биха могли, по преценка на компетентния орган, да се изпускат през един общ комин.
Член 5
Разрешителни и регистрация
1. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че няма нови средни горивни инсталации, които да се експлоатират без съответното разрешително или регистрация.
2. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да се гарантира, че считано от 1 януари 2024 г. никоя съществуваща средна горивна инсталация с номинална входяща мощност, по-голяма от 5 MW, не се експлоатира без съответното разрешително или регистрация.
Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да се гарантира, че считано от 1 януари 2029 г. никоя съществуваща средна горивна инсталация с номинална входяща мощност, по-малка или равна на 5 MW, не се експлоатира без съответното разрешително или регистрация.
3. Държавите членки определят процедурата по издаване на разрешително или регистрация за средни горивни инсталации. Тези процедури включват най-малко задължение операторът да информира компетентния орган за това, че експлоатира или възнамерява да експлоатира средна горивна инсталация, и да предостави най-малкото информацията, посочена в приложение I.
4. Компетентният орган регистрира или започва процедура за издаване на разрешително на средната горивна инсталация в срок от един месец след подаване на информацията, посочена в параграф 3, от оператора. Компетентният орган информира оператора за регистрацията и започването на процедурата за издаване на разрешително.
5. Компетентният орган поддържа регистър с информация за всяка средна горивна инсталация, който да включва информацията, посочена в приложение I, и информацията, получена съгласно член 9. Съществуващите средни горивни инсталации се включват в регистъра от датата на регистрация или от датата, на която е издадено разрешителното, в съответствие с настоящата директива. Компетентните органи предоставят на обществеността достъп до информацията, съдържаща се в регистъра, в съответствие с Директива 2003/4/ЕО, включително по интернет.
6. Без да се засяга задължението за притежаване на разрешително или регистрация, държавите членки могат да включват изисквания за определени категории средни горивни инсталации в общи правила със задължителен характер. В случай че са приети общи правила със задължителна сила, в разрешителното или регистрацията може само да се направи позоваване на тези правила.
7. За средни горивни инсталации, които са част от инсталация, попадаща в обхвата на глава II от Директива 2010/75/ЕС, изискванията по настоящия член се считат за изпълнени посредством съответствие с посочената директива.
8. Всяко издадено разрешително или извършена регистрация съгласно друго национално законодателство или законодателство на Съюза може да бъде комбинирано(а) с разрешителното или регистрацията, изисквано(а) съгласно параграф 1, за да се получи единно разрешително или единна регистрация, при условие че то/тя съдържа информацията, която се изисква по настоящия член.
Член 6
Норми за допустими емисии
1. Без да се засяга глава II от Директива 2010/75/ЕС, когато е приложимо, нормите за допустими емисии, определени в приложение II към настоящата директива, се прилагат за средни горивни инсталации.
Нормите за допустими емисии, определени в приложение II, не се прилагат за средни горивни инсталации, разположени на Канарските острови, френските отвъдморски департаменти и Азорските острови и Мадейра. Съответните държави членки определят нормите за допустими емисии за тези инсталации с цел намаляване на емисиите от тях във въздуха и на потенциалните рискове за човешкото здраве и околната среда.
2. От 1 януари 2025 г. емисиите във въздуха на SO2, NOx и прах от съществуващи средни горивни инсталации с номинална входяща топлинна мощност, по-голяма от 5 MW, не трябва да превишават нормите за допустими емисии, определени в част 1, таблици 2 и 3 от приложение II.
От 1 януари 2030 г. емисиите във въздуха на SO2, NOx и прах от съществуващи средни горивни инсталации с номинална входяща топлинна мощност, равна на или по-малка от 5 MW, не трябва да превишават нормите за допустими емисии, определени в част 1, таблици 1 и 3 от приложение II.
3. Държавите членки могат да освободят съществуващи средни горивни инсталации, които работят не повече от 500 експлоатационни часа годишно, определени като плаваща средна стойност, изчислена за период от пет години, от задължението за спазване на нормите за допустими емисии, определени в част 1, таблици 1, 2 и 3 от приложение II.
Държавите членки могат да увеличат посочения в първа алинея лимит на 1 000 експлоатационни часа в следните спешни случаи или при следните извънредни обстоятелства:
-
за подпомагане на производството на електроенергия в свързани острови, в случай на прекъсване на основната доставка на електроенергия към даден остров,
-
средни горивни инсталации, използвани за производство на топлоенергия, в случай на изключително студени метеорологични условия.
Във всички случаи, посочени в настоящия параграф, за инсталациите, използващи твърди горива, се прилага норма за допустимите емисии на прах от 200 mg/Nm3.
4. Съществуващите средни горивни инсталации, които са част от МИС и ИМС, спазват нормите за допустими емисии, определени в част 1, таблици 1, 2 и 3 от приложение II, считано от 1 януари 2030 г.
5. До 1 януари 2030 г. държавите членки могат да освобождават съществуващите средни горивни инсталации с номинална входяща топлинна мощност, по-голяма от 5 MW, от задължението за спазване на нормите за допустими емисии, посочени в приложение II, при условие че най-малко 50 % от производството на полезна топлоенергия на инсталацията, определено като плаваща средна стойност за период от пет години, се предоставя под формата на пара или топла вода на обществена мрежа за централно отопление. В случай на такова освобождаване нормите за допустими емисии, определени от компетентните органи, не могат да надвишават 1 100 mg/Nm3 за SO2 и 150 mg/Nm3 за прах.
До 1 януари 2030 г. държавите членки могат да освобождават от задължението за спазване на нормите за допустими емисии на прах, посочени в приложение II към настоящата директива, средни горивни инсталации, работещи с твърда биомаса като основно гориво и намиращи се в зони, в които съгласно оценките, извършени в съответствие с Директива 2008/50/ЕО, е осигурено съответствието с нормите за допустими емисии от същата директива. В случай на такова освобождаване нормите за допустими емисии, определени от компетентните органи, не трябва да надвишават 150 mg/Nm3 за прах.
Компетентният орган във всички случаи гарантира, че не се причинява значително замърсяване и че се постига висока степен на опазване на околната среда като цяло.
6. До 1 януари 2030 г. държавите членки могат да освободят съществуващите средни горивни инсталации с номинална входяща топлинна мощност, по-голяма от 5 MW, които се използват за задвижване на компресорни газови станции, за да гарантират безопасността и сигурността на националната газоразпределителна система, от задължението за спазване на нормите за допустими емисии на NOx, определени в част 1, таблица 3 от приложение II.
7. От 20 декември 2018 г. емисиите във въздуха на SO2, NOx и прах от нови средни горивни инсталации не трябва да превишават нормите за допустими емисии, определени в част 2 от приложение II.
8. Държавите членки могат да освободят нови средни горивни инсталации, които работят не повече от 500 експлоатационни часа годишно като плаваща средна стойност, изчислена за период от три години, от задължението за спазване на нормите за допустими емисии, определени в част 2 от приложение II. В случай на такова освобождаване за инсталациите, използващи твърди горива, се прилага норма за допустимите емисии на прах от 100 mg/Nm3.
9. В зоните или в части от зоните, в които не са спазени пределно допустимите стойности за качество на въздуха, определени в Директива 2008/50/ЕО, държавите членки оценяват необходимостта от прилагането спрямо отделни средни горивни инсталации в тези зони или части от зони на по-строги норми за допустими емисии, отколкото тези, посочени в настоящата директива, като част от изготвянето на плановете за качество на въздуха, посочени в член 23 от Директива 2008/50/ЕО, като се отчитат резултатите от обмена на информация, посочен в параграф 10 от настоящия член, при условие че прилагането на такива норми за допустими емисии ще допринесе ефективно за значителното подобрение на качеството на въздуха.
10. Комисията организира обмен на информация с държавите членки, съответните промишлени отрасли и неправителствени организации относно нивата на емисии, които биха били постижими при използването на най-добрите налични и нововъзникващи технологии и свързаните с тях разходи.
Комисията публикува резултатите от обмена на информация.
11. Компетентният орган може да предостави дерогация за максимален срок от шест месеца от задължението за спазване на нормите за допустими емисии, предвидено в параграфи 2 и 7, за SO2 по отношение на средни горивни инсталации, които обикновено използват гориво с ниско съдържание на сяра, когато операторът не е в състояние да спазва тези норми за допустими емисии поради прекъсване на снабдяването с гориво с ниско съдържание на сяра в резултат на сериозен недостиг.
В едномесечен срок държавите членки информират Комисията за всяка дерогация, предоставена съгласно първа алинея.
12. Компетентният орган може да предостави дерогация от задължението за спазване на нормите за допустими емисии, предвидено в параграфи 2 и 7, когато дадена средна горивна инсталация, използваща само газообразно гориво, по изключение трябва да използва други горива вследствие на внезапно прекъсване на снабдяването с газ и поради тази причина би трябвало да бъде оборудвана с вторично пречиствателно съоръжение. Срокът, за който се предоставя тази дерогация, не може да надхвърля десет дни, освен ако операторът докаже пред компетентния орган необходимостта от по-дълъг срок.
В едномесечен срок държавите членки информират Комисията за всяка дерогация, предоставена съгласно първа алинея.
13. Когато дадена средна горивна инсталация използва едновременно два или повече вида гориво, нормата за допустими емисии за всеки замърсител се изчислява по следния начин:
a)
от приложение II се взема нормата за допустими емисии, отнасяща се за всеки вид гориво;
б)
изчислява се среднопретеглената норма за допустими емисии за всеки вид гориво: тази норма се получава, като се умножи индивидуалната норма за допустими емисии, посочена в буква а), по входящата топлинна мощност, отдавана от съответното гориво, и резултатът от умножението се раздели на сумата от входящите топлинни мощности, отдавани от всички горива; и
в)
сумират се среднопретеглените по видове гориво норми за допустими емисии.
Член 7
Задължения на оператора
1. Държавите членки гарантират, че операторите осъществяват мониторинг на емисиите най-малко в съответствие с част 1 от приложение III.
2. За средни горивни инсталации, които използват няколко вида гориво, мониторингът на емисиите се осъществява при изгарянето на гориво или на горивен микс, което вероятно би довело до най-високото равнище на емисии, в продължение на представителен период при нормални експлоатационни условия.
3. Операторът съхранява и обработва всички резултати от мониторинга по такъв начин, че да се даде възможност за извършване на проверка на спазването на нормите за допустими емисии в съответствие с правилата, определени в приложение III, част 2.
4. По отношение на средните горивни инсталации, използващи вторично пречиствателно съоръжение с цел спазване на нормите за допустими емисии, операторът съхранява данните или информацията, доказваща ефективното и непрекъснато функциониране на това съоръжение.
5. Операторът на дадена средна горивна инсталация съхранява следните данни:
a)
разрешителното или доказателството за регистрация от компетентния орган и, ако е необходимо, актуализираната му версия и свързаната с това информация;
б)
резултатите от мониторинга и информацията, посочена в параграфи 3 и 4;
в)
където е приложимо, данни за експлоатационните часове, посочени в член 6, параграфи 3 и 8;
г)
данни за вида и количеството на горивата, използвани в инсталацията, както и за всякакви неизправности или повреди на вторичното пречиствателно съоръжение;
д)
данни за случаите на несъответствие и предприетите мерки, както е посочено в параграф 7.
Данните и информацията, посочени в първа алинея, букви б)-д), се съхраняват за срок от най-малко шест години.
6. При поискване операторът предоставя незабавно на компетентния орган данните и информацията, посочени в параграф 5. Компетентният орган може да отправи такова искане с оглед извършване на проверка на съответствието с изискванията на настоящата директива. Компетентният орган отправя такова искане, ако представител на обществеността направи искане за достъп до данните или информацията, посочени(а) в параграф 5.
7. В случай на неспазване на нормите за допустими емисии, определени в приложение II, операторът предприема необходимите мерки, за да се гарантира възстановяване на спазването им в най-кратък срок, без да се засягат мерките, изисквани съгласно член 8. Държавите членки определят правила относно вида, честотата и формата на съобщаване от страна на операторите до компетентните органи на информация относно случаите на несъответствие.
8. Операторите оказват на компетентния орган цялото необходимо съдействие за провеждането на всякакви проверки и посещения на място, вземане на проби и събиране на информация, необходима за изпълнението на задълженията му за целите на настоящата директива.
9. Операторите трябва да осигурят възможно най-кратки периоди за пускане и спиране на средните горивни инсталации.
Член 8
Проверка за съответствие
1. Държавите членки гарантират, че валидните стойности на емисиите, които са обект на мониторинг в съответствие с приложение III, не превишават нормите за допустими емисии, посочени в приложение II.
2. Държавите членки изграждат ефективна система, която се основава на екологични проверки или на други мерки, за проверка на съответствието с изискванията на настоящата директива.
3. В случай на несъответствие, в допълнение към мерките, предприети от оператора съгласно член 7 параграф 7, държавите членки гарантират, че компетентният орган изисква от оператора да предприеме всички мерки, необходими за осигуряване на незабавното възстановяване на съответствието.
Когато несъответствието причинява значително влошаване на качеството на въздуха на съответното място, експлоатацията на средната горивна инсталация се спира- до възстановяване на съответствието.
Член 9
Промяна в средни горивни инсталации
Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да се гарантира, че операторът уведомява незабавно компетентния орган за всяка планирана промяна в средната горивна инсталация, която би довела до промяна в приложимите норми за допустими емисии.
Компетентният орган съответно актуализира разрешителното или регистрацията, според случая.
Член 10
Компетентни органи
Държавите членки определят компетентните органи, отговорни за изпълнението на задълженията, произтичащи от настоящата директива.
Член 11
Докладване
1. До 1 октомври 2026 г. и до 1 октомври 2031 г. държавите членки представят на Комисията доклад с качествена и количествена информация относно изпълнението на настоящата директива, относно всяко действие, предприето за извършване на проверка на съответствието на средните горивни инсталации с разпоредбите на настоящата директива, и относно всяко действие за изпълнение на целите, посочени в нея.
Първият доклад, посочен в първа алинея, включва приблизителна оценка на общите годишни емисии на SO2, NOx и прах от средните горивни инсталации, групирани по вид инсталация, вид гориво и капацитет.
2. До 1 януари 2021 г. държавите членки докладват също така на Комисията каква е приблизителната оценка на общите годишни емисии на СО, както и наличната информация относно концентрацията на емисии на СО от средните горивни инсталации, групирани по вид гориво и по капацитет.
3. За целите на докладването, посочено в параграфи 1 и 2, Комисията предоставя на разположение на държавите членки инструмент за докладване по електронен път.
Чрез актове за изпълнение Комисията определя техническите формати за докладване с оглед на опростяване и оптимизиране на задълженията за докладване на държавите членки във връзка с информацията,посочена в параграфи 1 и 2 от настоящия член. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 15.
4. В срок от дванадесет месеца след получаването на докладите на държавите членки в съответствие с параграф 1 от настоящия член и като взема предвид информацията, предоставена на разположение в съответствие с член 6, параграфи 11 и 12, Комисията представя обобщен доклад до Европейския парламент и до Съвета.
5. При изпълнението на своите задължения съгласно параграфи 3 и 4 Комисията се подпомага от Европейската агенция за околната среда.
Член 12
Преразглеждане
1. До 1 януари 2020 г. Комисията преразглежда постигнатия напредък по отношение на енергийната ефективност на средните горивни инсталации и оценява какви са ползите от определянето на минимални стандарти за енергийна ефективност, в съответствие с най-добрите налични техники.
2. До 1 януари 2023 г. Комисията оценява необходимостта от преразглеждане на разпоредбите по отношение на инсталации, които са част от МИС или ИМС, както и част 2 от приложение II, въз основа на най-новите технологии.
Като част от това преразглеждане Комисията оценява също така дали за някои или всички видове средни горивни инсталации е необходимо да се регулират емисиите на СО.
След това се извършва преразглеждане на всеки десет години, като то включва оценка на това, дали е уместно да се определят по-строги норми за допустими емисии, по-специално за новите средни горивни инсталации.
3. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно резултатите от преразглеждането, посочено в параграфи 1 и 2, като по целесъобразност докладът се придружава от законодателно предложение.
Член 13
Изменение на приложенията
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 14, за да адаптира приложение III, част 2, точка 2 към техническия и научния прогрес.
Член 14
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегираните актове, посочено в член 13, се предоставя на Комисията за срок от пет години, считано от 18 декември 2015 г. Комисията изготвя доклад относно делегирането на правомощия не по-късно от девет месеца преди изтичането на петгодишния срок. Делегирането на правомощия се продължава мълчаливо за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не възразят срещу подобно продължаване не по-късно от три месеца преди изтичането на всеки срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 13, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и на Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно член 13, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът са представили възражения в срок от два месеца след нотифицирането на акта на Европейския парламент и Съвета, или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 15
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от комитета, създаден по член 75, параграф 1 от Директива 2010/75/ЕС. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
3. Когато комитетът не даде становище, Комисията не приема проекта за акт за изпълнение и се прилага член 5, параграф 4, трета алинея от Регламент (ЕС) № 182/2011.
Член 16
Санкции
Държавите членки определят правилата относно санкциите, приложими в случай на нарушаване на националните разпоредби, приети съгласно настоящата директива, и вземат всички необходими мерки за осигуряване на тяхното изпълнение. Предвидените санкции са ефективни, пропорционални и възпиращи. Държавите членки уведомяват Комисията за тези правила и мерки най-късно до 19 декември 2017 г., като я уведомяват във възможно най-кратък срок за всяко последващо изменение, което ги засяга.
Член 17
Транспониране
1. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, до 19 декември 2017 г. Те незабавно съобщават на Комисията текста на тези разпоредби.
Когато държавите членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 18
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 19
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Страсбург на 25 ноември 2015 година.
DIRETIVA (UE) 2015/2193 DO PARLAMENTO EUROPEU E DO CONSELHO
de 25 de novembro de 2015
relativa à limitação das emissões para a atmosfera de certos poluentes provenientes de médias instalações de combustão
(Texto relevante para efeitos do EEE)
O PARLAMENTO EUROPEU E O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia, nomeadamente o artigo 192.o, n.o 1,
Tendo em conta a proposta da Comissão Europeia,
Após transmissão do projeto de ato legislativo aos parlamentos nacionais,
Tendo em conta o parecer do Comité Económico e Social Europeu (1),
Tendo em conta o parecer do Comité das Regiões (2),
Deliberando de acordo com o processo legislativo ordinário (3),
Considerando o seguinte:
(1)
A Decisão n.o 1386/2013/UE do Parlamento Europeu e do Conselho (4) (a seguir designada «Programa de Ação») reconhece que as emissões de poluentes para a atmosfera foram significativamente reduzidas no decorrer das últimas décadas, mas que, ao mesmo tempo, os níveis de poluição atmosférica ainda são problemáticos em muitas partes da Europa, e que os cidadãos da União continuam a estar expostos a substâncias poluentes atmosféricas, que comprometem potencialmente a sua saúde e bem-estar. De acordo com o Programa de Ação, os ecossistemas continuam a sofrer com o excesso de deposição de azoto e enxofre associado às emissões dos transportes, das práticas agrícolas insustentáveis e da produção de energia. Em muitas zonas da União, os valores respeitantes à poluição do ar continuam acima dos limites fixados pela própria União e a não respeitar os objetivos de qualidade do ar definidos pela Organização Mundial de Saúde.
(2)
A fim de assegurar um ambiente saudável para todos, o Programa de Ação faz um apelo para que as medidas locais sejam complementadas com políticas adequadas a nível nacional e da União. Exige, nomeadamente, mais esforços para conseguir o cumprimento total da legislação da União em matéria de qualidade do ar e a definição de metas e ações estratégicas para além de 2020.
(3)
As avaliações científicas demonstram que a redução média do tempo de vida dos cidadãos da União devido à poluição atmosférica é de oito meses.
(4)
As emissões de poluentes provenientes da queima de combustíveis em médias instalações de combustão não são, regra geral, regulamentadas a nível da União, embora contribuam cada vez mais para a poluição atmosférica, devido, nomeadamente, a um aumento da utilização de biomassa como combustível, impulsionado por políticas energéticas e climáticas.
(5)
A queima de combustível em certas pequenas instalações e aparelhos de combustão é abrangida pelas medidas de execução a que se refere a Diretiva 2009/125/CE do Parlamento Europeu e do Conselho (5). É urgente e necessário adotar outras medidas ao abrigo da Diretiva 2009/125/CE, a fim de colmatar o vazio legal que ainda subsiste. A queima de combustível em grandes instalações de combustão é abrangida pela Diretiva 2010/75/UE do Parlamento Europeu e do Conselho (6) desde 7 de janeiro de 2013, enquanto a Diretiva 2001/80/CE do Parlamento Europeu e do Conselho (7) continua a ser aplicável às grandes instalações de combustão abrangidas pelo artigo 30.o, n.o 2, da Diretiva 2010/75/UE até 31 de dezembro de 2015.
(6)
A Comissão concluiu, no seu relatório ao Parlamento Europeu e ao Conselho, de 17 de maio de 2013, sobre as revisões realizadas nos termos do artigo 30.o, n.o 9, e do artigo 73.o da Diretiva 2010/75/UE, relativa às emissões industriais incidindo sobre as emissões provenientes da exploração pecuária intensiva e das instalações de combustão, que, no que diz respeito à queima de combustíveis em médias instalações de combustão, ficou demonstrado um claro potencial de redução eficaz em termos de custos das emissões atmosféricas.
(7)
As obrigações internacionais da União relativas à poluição atmosférica e que se destinam a reduzir a acidificação, a eutrofização, o ozono troposférico e as emissões de partículas constam do Protocolo de Gotemburgo à Convenção sobre a Poluição Atmosférica Transfronteiriça a Longa Distância, que foi alterada em 2012 para reforçar os compromissos de redução existentes para o dióxido de enxofre, os óxidos de azoto, o amoníaco e os compostos orgânicos voláteis e para introduzir novos compromissos de redução para partículas finas (PM 2,5), a atingir a partir de 2020.
(8)
A Comunicação da Comissão ao Parlamento Europeu, ao Conselho, ao Conselho Económico e Social Europeu e ao Comité das Regiões, de 18 de dezembro de 2013, intitulada «Um programa ar limpo para a Europa», apela à ação para controlar as emissões para a atmosfera de substâncias poluentes provenientes de médias instalações de combustão, por forma a completar o regime jurídico aplicável ao sector da combustão. O Programa ar limpo completa o programa de redução da poluição para 2020 definido na Comunicação da Comissão ao Conselho e ao Parlamento Europeu, de 21 de setembro de 2005, intitulada «Estratégia temática sobre a poluição atmosférica», e desenvolve objetivos de redução de impactos para o período até 2030. Para atingir esses objetivos estratégicos, deverá estabelecer-se um calendário de execução, incluindo medidas para controlar as emissões das médias instalações de combustão.
(9)
As médias instalações de combustão deverão ser concebidas e postas a funcionar de forma a promover a eficiência energética. Esse aspeto, bem como as considerações de ordem económica, as possibilidades técnicas e o ciclo de vida das médias instalações de combustão existentes deverão particularmente ser tidos em conta ao proceder ao reequipamento de médias instalações de combustão ou ao decidir sobre investimentos importantes.
(10)
A fim de assegurar que o funcionamento das médias instalações de combustão não provoque a deterioração da qualidade do ar, as medidas tomadas para limitar as emissões de dióxido de enxofre, de óxidos de azoto e de poeiras para a atmosfera não deverão acarretar um aumento de emissões de outros poluentes, como o monóxido de carbono.
(11)
As médias instalações de combustão que já estão sujeitas a requisitos mínimos a nível da União, tais como as instalações a que é aplicável uma regra de cumulação nos termos do capítulo III da Diretiva 2010/75/UE, ou as instalações que incineram ou co-incineram resíduos sólidos ou líquidos e que estão, por conseguinte, abrangidas pelo capítulo IV da referida diretiva, deverão ser excluídas do âmbito de aplicação da presente diretiva.
(12)
Algumas outras médias instalações de combustão também deverão ser excluídas do âmbito de aplicação da presente diretiva, com base nas suas características técnicas ou na sua utilização em atividades específicas.
(13)
Uma vez que as médias instalações de combustão, que queimam combustíveis de refinaria exclusivamente ou juntamente com outros combustíveis para a produção de energia no interior de refinarias de petróleo e de gás, e em caldeiras de recuperação que funcionam em instalações de produção de pasta de papel, estão sujeitas a níveis de emissões associados às melhores técnicas disponíveis (MTD), estabelecidos nas conclusões sobre as MTD definidas nos termos da Diretiva 2010/75/UE, a presente diretiva não deverá aplicar-se a estas instalações.
(14)
A presente diretiva deverá aplicar-se às instalações de combustão, incluindo os complexos constituídos por duas ou mais médias instalações de combustão novas, com uma potência térmica nominal total igual ou superior a 1 MW e inferior a 50 MW. As instalações de combustão individuais com uma potência térmica nominal inferior a 1 MW não deverão entrar em linha de conta para efeitos do cálculo da potência térmica nominal total de um complexo de instalações de combustão. A fim de evitar um vazio legal, a presente diretiva deverá igualmente aplicar-se a complexos constituídos por médias instalações de combustão novas com uma potência térmica total igual ou superior a 50 MW, sem prejuízo do disposto no capítulo III da Diretiva 2010/75/UE.
(15)
A fim de garantir o controlo das emissões de dióxido de enxofre, óxidos de azoto e poeiras para a atmosfera, cada média instalação de combustão deverá funcionar apenas se lhe tiver sido concedida uma licença ou se estiver registada por uma autoridade competente, com base em informações transmitidas pelo operador.
(16)
Para efeitos do controlo das emissões atmosféricas provenientes de médias instalações de combustão, deverão definir-se na presente diretiva valores-limite de emissão e requisitos para a sua monitorização.
(17)
Os valores-limite de emissão estabelecidos no anexo II não deverão aplicar-se às médias instalações de combustão situadas nas Ilhas Canárias, nos departamentos franceses ultramarinos e nos arquipélagos dos Açores e da Madeira, devido às questões técnicas e logísticas associadas à situação de isolamento de tais instalações. A fim de reduzir as emissões para a atmosfera e os potenciais riscos para a saúde humana e o ambiente, os Estados-Membros em causa deverão definir os valores-limite de emissão para essas instalações.
(18)
A fim de conceder às médias instalações de combustão existentes tempo suficiente para se adaptarem tecnicamente aos requisitos da presente diretiva, os valores-limite de emissão deverão ser aplicáveis a essas instalações após um prazo fixado a contar da data de aplicação da presente diretiva.
(19)
A fim de tomar em consideração certas circunstâncias específicas em que a aplicação de valores-limite de emissão implicaria custos desproporcionadamente elevados relativamente aos benefícios ambientais obtidos, os Estados-Membros deverão poder isentar as médias instalações de combustão, utilizadas em caso de emergência e postas em funcionamento durante períodos de tempo limitados, da obrigação de respeitar os valores-limite de emissão estabelecidos na presente diretiva.
(20)
Devido às limitações infraestruturais com que se deparam as médias instalações de combustão existentes que fazem parte de pequenas redes isoladas ou de microrredes isoladas, e à necessidade de facilitar a sua interconexão, essas instalações deverão dispor de mais tempo para se adaptar aos valores-limite de emissão estabelecidos na presente diretiva.
(21)
Tendo em conta os benefícios globais das instalações de aquecimento locais em termos de contributo para a redução da utilização doméstica de combustíveis que causam elevados níveis de poluição atmosférica, e em termos de melhoria da eficiência energética e de redução das emissões de CO2, os Estados Membros deverão poder conceder mais tempo às médias instalações de combustão existentes, que forneçam uma quantidade significativa da sua produção útil de calor a uma rede pública para o aquecimento urbano, para se adaptarem aos valores-limite de emissão estabelecidos na presente diretiva.
(22)
Considerando os recentes investimentos em centrais de biomassa destinados a aumentar a utilização de fontes de energia renováveis e que já levaram à redução da emissão de poluentes, e a fim de ter em conta os ciclos de investimento conexos, os Estados Membros deverão poder conceder a estas instalações mais tempo para se adaptarem aos valores-limite de emissão estabelecidos na presente diretiva.
(23)
Dado o papel essencial das estações de compressão de gás para a fiabilidade e segurança do funcionamento das redes nacionais de transporte de gás e os condicionalismos específicos relacionados com a sua modernização, os Estados-Membros deverão poder ser conceder mais tempo às médias instalações de combustão que controlam o funcionamento das referidas estações para se adaptarem aos valores-limite de emissão de óxidos de azoto estabelecidos na presente diretiva.
(24)
Nos termos do artigo 193.o do Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia (TFUE), a presente diretiva não afeta a possibilidade de os Estados-Membros manterem ou adotarem medidas de proteção mais rigorosas. Tais medidas poderão ser necessárias, nomeadamente, nas zonas que não cumpram os valores-limite de qualidade do ar. Nesses casos, os Estados-Membros deverão avaliar a necessidade de aplicar valores-limite de emissão mais rigorosos do que os previstos na presente diretiva como parte do desenvolvimento de planos de qualidade do ar nos termos da Diretiva 2008/50/CE do Parlamento Europeu e do Conselho (8). Tal avaliação deverá ter em conta os resultados de uma troca de informações sobre o melhor desempenho em termos de redução de emissões que possa ser alcançado com as melhores tecnologias disponíveis e emergentes. A Comissão deverá organizar o intercâmbio de informações com os Estados-Membros, as indústrias em causa, incluindo os operadores e fornecedores de tecnologia, e as organizações não governamentais, incluindo as ligadas à promoção da proteção do ambiente.
(25)
Os Estados-Membros deverão assegurar que o operador de uma média instalação de combustão toma as medidas necessárias em caso de incumprimento da presente diretiva. Os Estados-Membros deverão criar um sistema para verificar o cumprimento dos requisitos da presente diretiva pelas médias instalações de combustão.
(26)
A fim de garantir a aplicação e o cumprimento efetivos da presente diretiva, as inspeções deverão, sempre que possível e quando necessário, ser coordenadas com as efetuadas por força de outra legislação da União.
(27)
As disposições da presente diretiva em matéria de acesso à informações relativas à sua aplicação deverão ser executadas de forma a assegurar o pleno efeito da Diretiva 2003/4/CE do Parlamento Europeu e do Conselho (9).
(28)
A fim de limitar os encargos administrativos para as pequenas e médias empresas que exploram médias instalações de combustão, as obrigações administrativas impostas aos operadores relativas à prestação de informações, à monitorização e à apresentação de relatórios deverão ser proporcionadas e evitar duplicações, continuando a permitir, ao mesmo tempo, uma verificação eficaz, pelas autoridades competentes, do cumprimento dos valores-limite.
(29)
Para assegurar a consistência e a coerência das informações prestadas pelos Estados-Membros no que diz respeito à aplicação da presente diretiva e para promover o intercâmbio de informações entre os Estados-Membros e a Comissão, a Comissão, assistida pela Agência Europeia do Ambiente, deverá criar uma ferramenta eletrónica para a elaboração de relatórios, também disponível para utilização interna pelos Estados-Membros para efeitos de apresentação de relatórios a nível nacional e para efeitos de gestão de dados.
(30)
A Comissão deverá avaliar a necessidade de alterar os valores-limite estabelecidos no anexo II para as instalações de combustão novas de acordo com a mais recente evolução da tecnologia. Neste contexto, a Comissão deverá analisar a necessidade de estabelecer valores-limite de emissão para outros poluentes, como o monóxido de carbono e as normas mínimas de eficiência energética possíveis.
(31)
Para fins de adaptação ao progresso técnico e científico, deverá ser delegado na Comissão o poder de adotar atos nos termos do artigo 290.o do TFUE para adaptar as disposições relativas à verificação do cumprimento dos valores-limite estabelecidas no anexo III, parte 2, ponto 2. É especialmente importante que a Comissão efetue consultas adequadas durante os trabalhos preparatórios, nomeadamente a nível de peritos. Ao preparar e redigir atos delegados, a Comissão deverá garantir a transmissão simultânea, atempada e adequada dos documentos relevantes ao Parlamento Europeu e ao Conselho.
(32)
A fim de assegurar condições uniformes para a execução da presente diretiva e a fim de simplificar e racionalizar as obrigações dos Estados-Membros em matéria de apresentação de relatórios, deverão ser atribuídas competências de execução à Comissão no que diz respeito à especificação de formatos técnicos para a apresentação de relatórios. Essas competências deverão ser exercidas nos termos do Regulamento (UE) n.o 182/2011 do Parlamento Europeu e do Conselho (10).
(33)
Atendendo a que os objetivos da presente diretiva, nomeadamente a melhoria da qualidade ambiental e da saúde humana, não podem ser suficientemente alcançados pelos Estados-Membros, mas podem, devido à sua dimensão e aos seus efeitos, ser mais bem alcançados ao nível da União, a União pode tomar medidas em conformidade com o princípio da subsidiariedade consagrado no artigo 5.o do Tratado da União Europeia. Em conformidade com o princípio da proporcionalidade consagrado no mesmo artigo, a presente diretiva não excede o necessário para alcançar esses objetivos.
(34)
A presente diretiva respeita os direitos fundamentais e observa os princípios reconhecidos, em especial, na Carta dos Direitos Fundamentais da União Europeia (a seguir designada «Carta»). A presente diretiva procura, em particular, assegurar a aplicação do artigo 37.o da Carta, relativo à proteção do ambiente.
(35)
De acordo com a Declaração Política Conjunta, de 28 de setembro de 2011, dos Estados-Membros e da Comissão sobre os documentos explicativos (11), os Estados-Membros assumiram o compromisso de, nos casos em que tal se justifique, fazer acompanhar a notificação das medidas de transposição de um ou mais documentos que expliquem a relação entre os elementos da diretiva em causa e as partes correspondentes dos instrumentos nacionais de transposição. Em relação à presente diretiva, o legislador considera que se justifica a transmissão desses documentos,
ADOTARAM A PRESENTE DIRETIVA:
Artigo 1.o
Objeto
A presente diretiva estabelece regras de controlo das emissões para a atmosfera de dióxido de enxofre (SO2), de óxidos de azoto (NOx) e de poeiras provenientes de médias instalações de combustão, reduzindo, por conseguinte, as emissões para a atmosfera e os potenciais riscos para a saúde humana e o ambiente decorrentes de tais emissões.
A presente diretiva estabelece igualmente regras de monitorização das emissões de monóxido de carbono (CO).
Artigo 2.o
Âmbito de aplicação
1. A presente diretiva é aplicável a instalações de combustão com uma potência térmica nominal igual ou superior a 1 MW e inferior a 50 MW (a seguir designadas «médias instalações de combustão»), independentemente do tipo de combustível utilizado.
2. A presente diretiva é igualmente aplicável aos complexos constituídos por médias instalações de combustão novas nos termos do artigo 4.o, inclusive um complexo em que a potência térmica nominal total seja igual ou superior a 50 MW, a menos que o complexo constitua uma instalação de combustão abrangida pelo capítulo III da Diretiva 2010/75/UE.
3. A presente diretiva não se aplica a:
a)
Instalações de combustão abrangidas pelo capítulo III ou IV da Diretiva 2010/75/UE;
b)
Instalações de combustão abrangidas pela Diretiva 97/68/CE do Parlamento Europeu e do Conselho (12);
c)
Instalações de combustão em explorações com uma potência térmica nominal total não superior a 5 MW que utilizem exclusivamente como combustível o chorume de aves de capoeira, na aceção do artigo 9.o, alínea a), do Regulamento (CE) n.o 1069/2009 do Parlamento Europeu e do Conselho (13);
d)
Instalações de combustão em que os produtos gasosos da combustão sejam utilizados para o aquecimento direto, a secagem ou qualquer outro tratamento de objetos ou materiais;
e)
Instalações de combustão em que os produtos gasosos da combustão sejam utilizados para aquecimento direto a gás utilizado para aquecer espaços interiores com vista à melhoria das condições no local de trabalho;
f)
Instalações de pós-combustão que tenham por objetivo a depuração dos gases residuais de processos industriais por combustão e que não sejam exploradas como instalações de combustão autónomas;
g)
Equipamentos técnicos utilizados para a propulsão de veículos, embarcações ou aeronaves;
h)
Turbinas a gás, motores a gás e motores diesel utilizados em plataformas off-shore;
i)
Instalações para a regeneração dos catalisadores do fracionamento catalítico;
j)
Instalações para a conversão dos sulfuretos de hidrogénio em enxofre;
k)
Reatores utilizados na indústria química;
l)
Fornos acionados a coque;
m)
Aquecedores de ar de altos-fornos;
n)
Crematórios;
o)
Instalações de combustão que queimem combustíveis de refinaria isoladamente ou juntamente com outros combustíveis para a produção de energia no interior de refinarias de petróleo e de gás;
p)
Caldeiras de recuperação existentes em instalações de produção de pasta de papel.
4. A presente diretiva não se aplica às atividades de investigação, de desenvolvimento ou de ensaio relacionadas com médias instalações de combustão. Os Estados-Membros podem estabelecer condições específicas para a aplicação do presente número.
Artigo 3.o
Definições
Para efeitos da presente diretiva, entende-se por:
1)
«Emissão», a descarga na atmosfera de substâncias provenientes de uma instalação de combustão.
2)
«Valor-limite de emissão», a quantidade admissível de uma substância contida nos gases residuais proveniente de uma instalação de combustão que pode ser emitida para a atmosfera durante um dado período.
3)
«Óxidos de azoto» (NOx), o óxido nítrico e o dióxido de azoto, expressos em dióxido de azoto (NO2).
4)
«Poeiras», partículas, de qualquer formato, estrutura ou densidade, dispersas na fase gasosa nas condições dos pontos de amostragem, que possam ser recolhidas por filtração em condições específicas após uma amostragem representativa do gás a analisar, e que permaneçam a montante do filtro e no filtro depois de secarem em condições específicas.
5)
«Instalação de combustão», um equipamento técnico em que sejam oxidados produtos combustíveis a fim de utilizar o calor assim produzido.
6)
«Instalação de combustão existente», uma instalação de combustão colocada em funcionamento antes de 20 de dezembro de 2018 ou para a qual tenha sido concedida uma licença antes de 19 de dezembro de 2017 ao abrigo da legislação nacional, desde que a instalação entre em funcionamento até 20 de dezembro de 2018.
7)
«Instalação de combustão nova», uma instalação de combustão que não seja uma instalação de combustão existente.
8)
«Motor», um motor a gás, um motor diesel ou um motor de combustível duplo.
9)
«Motor a gás», um motor de combustão interna que funciona segundo o ciclo de Otto e que utiliza ignição por faísca para queimar combustível.
10)
«Motor diesel», um motor de combustão interna que funciona segundo o ciclo de Diesel e que utiliza ignição por compressão para queimar combustível.
11)
«Motor de combustível duplo», um motor de combustão interna que utiliza ignição por combustão e funciona segundo o ciclo de Diesel para queimar combustíveis líquidos e segundo o ciclo de Otto para queimar combustíveis gasosos.
12)
«Turbina a gás» uma máquina rotativa que converta energia térmica em trabalho mecânico, constituída fundamentalmente por um compressor, por um dispositivo térmico que permite oxidar o combustível a fim de aquecer o líquido de transmissão, e por uma turbina; inclui turbinas a gás de ciclo aberto e de ciclo combinado e turbinas a gás em modo de cogeração, todas com ou sem queima suplementar.
13)
«Pequena rede isolada», uma pequena rede isolada, na aceção do artigo 2.o, ponto 26, da Diretiva 2009/72/CE do Parlamento Europeu e do Conselho (14).
14)
«Microrrede isolada», uma microrrede isolada, na aceção do artigo 2.o, ponto 27, da Diretiva 2009/72/CE.
15)
«Combustível», uma matéria combustível sólida, líquida ou gasosa.
16)
«Combustível de refinaria», matéria combustível sólida, líquida ou gasosa originada durante as etapas de destilação e conversão do processo de refinação de petróleo bruto, incluindo gás de refinaria, gás de síntese, fuelóleo e coque de petróleo.
17)
«Resíduos», os resíduos, na aceção do artigo 3.o, ponto 1, da Diretiva 2008/98/CE do Parlamento Europeu e do Conselho (15).
18)
«Biomassa», um dos seguintes produtos:
a)
Produtos compostos por uma matéria vegetal agrícola ou silvícola suscetível de ser utilizada como combustível para efeitos de recuperação do seu teor energético;
b)
Os seguintes tipos de resíduos:
i)
resíduos vegetais provenientes da agricultura e da silvicultura,
ii)
resíduos vegetais provenientes da indústria de transformação de produtos alimentares, se o calor gerado em resultado da sua utilização for recuperado,
iii)
resíduos vegetais fibrosos provenientes da produção de pasta virgem de papel e da produção de papel a partir de pasta, se forem coincinerados no local de produção e o calor gerado for recuperado,
iv)
resíduos de cortiça,
v)
resíduos de madeira, com exceção dos resíduos de madeira que possam conter compostos orgânicos halogenados ou metais pesados resultantes de tratamento com conservantes de madeira ou com revestimento, incluindo, nomeadamente, os resíduos de madeira deste tipo provenientes de resíduos de construção e demolição.
19)
«Gasóleo»:
a)
Um combustível líquido derivado do petróleo abrangido pelos códigos NC 2710 19 25, 2710 19 29, 2710 19 47, 2710 19 48, 2710 20 17 ou 2710 20 19; ou
b)
Um combustível líquido derivado do petróleo do qual menos de 65 % em volume (incluindo perdas) destile a 250 °C e pelo menos 85 % em volume (incluindo perdas) destile a 350 °C pelo método ASTM D86.
20)
«Gás natural», metano em estado livre com um teor de gases inertes e outros constituintes não superior a 20 % (em volume).
21)
«Fuelóleo pesado»:
a)
Um combustível líquido derivado do petróleo abrangido pelos códigos NC 2710 19 51 a 2710 19 68, 2710 20 31, 2710 20 35 ou 2710 20 39; ou
b)
Um combustível líquido derivado do petróleo (à exceção do gasóleo, tal como definido no ponto 19 que, dado o seu intervalo de destilação, fique abrangido na categoria de óleo pesado destinado a ser utilizado como combustível e do qual menos de 65 % em volume (incluindo perdas) destile a 250 °C pelo método ASTM D86. Se as condições de destilação não puderem ser determinadas pelo método ASTM D86, o produto petrolífero é igualmente classificado como fuelóleo pesado.
22)
«Horas de funcionamento», o tempo, expresso em horas, durante o qual a instalação de combustão funciona e liberta emissões para a atmosfera, excluindo os períodos de arranque e de paragem.
23)
«Operador», uma pessoa singular ou coletiva que explora ou controla a instalação de combustão ou, se previsto no direito nacional, na qual tenha sido delegado o poder económico de decisão sobre o funcionamento técnico da instalação.
24)
«Zona», uma parte do território de um Estado-Membro delimitada por esse Estado-Membro para fins de avaliação e gestão da qualidade do ar, na aceção da Diretiva 2008/50/CE.
Artigo 4.o
Agregação
Para efeitos da presente diretiva, o complexo constituído por duas ou mais médias instalações de combustão novas deve ser considerado como uma única média instalação de combustão, e a respetiva potência térmica nominal deve ser somada com vista a calcular a potência térmica nominal total da instalação, nos casos em que:
-
os gases residuais dessas médias instalações de combustão sejam expelidos por uma chaminé comum, ou
-
tendo em conta fatores técnicos e económicos, os gases residuais dessas médias instalações de combustão possam, no entender da autoridade competente, ser expelidos por uma chaminé comum.
Artigo 5.o
Licenciamento e registo
1. Os Estados-Membros adotam as medidas necessárias para assegurar que nenhuma média instalação de combustão nova seja explorada sem ter obtido uma licença ou sem ter sido registada.
2. Os Estados-Membros adotam as medidas necessárias para assegurar que, a partir de 1 de janeiro de 2024, nenhuma média instalação de combustão existente com uma potência térmica nominal superior a 5 MW seja explorada sem ter obtido uma licença ou sem ter sido registada.
Os Estados-Membros adotam as medidas necessárias para assegurar que, a partir de 1 de janeiro de 2029, nenhuma média instalação de combustão existente com uma potência térmica nominal igual ou inferior a 5 MW seja explorada sem ter obtido uma licença ou sem ter sido registada.
3. Os Estados-Membros especificam o procedimento para a concessão de licenças ou para o registo em relação às médias instalações de combustão. Esse procedimento inclui, pelo menos, a obrigação do operador de informar a autoridade competente da exploração, ou da intenção de explorar, uma média instalação de combustão, fornecendo no mínimo as informações enumeradas no anexo I.
4. A autoridade competente regista a média instalação de combustão, ou inicia o procedimento para a concessão de uma licença à referida instalação, no prazo de um mês após a transmissão das informações a que se refere o n.o 3 pelo operador. A autoridade competente informa o operador desse registo ou do início do procedimento para a concessão de uma licença.
5. A autoridade competente mantém um registo com informações sobre cada média instalação de combustão, que inclui as informações constantes do anexo I e as informações obtidas por força do artigo 9.o. As médias instalações de combustão existentes são inscritas no registo a partir da data do registo ou da data de concessão de uma licença, nos termos da presente diretiva. A autoridade competente disponibiliza ao público as informações constantes do registo, inclusive através da Internet, nos termos da Diretiva 2003/4/CE.
6. Sem prejuízo da obrigação das médias instalações de combustão serem titulares de uma licença ou de estarem registadas, os Estados-Membros podem incluir nas regras vinculativas gerais requisitos para determinadas categorias de médias instalações de combustão. Caso sejam adotadas regras vinculativas gerais, a licença ou o registo pode incluir simplesmente uma referência a essas mesmas regras.
7. No que diz respeito a médias instalações de combustão que façam parte de uma instalação abrangida pelo capítulo II da Diretiva 2010/75/UE, os requisitos do presente artigo consideram-se preenchidos mediante o cumprimento da referida diretiva.
8. A licença concedida ou o registo efetuado nos termos de outras disposições do direito nacional ou da União podem ser combinados com a licença ou o registo impostos por força do n.o 1 por forma a constituir uma licença ou um registo únicos, desde que essa licença única ou esse registo único contenham as informações previstas no presente artigo.
Artigo 6.o
Valores-limite de emissão
1. Sem prejuízo do disposto no capítulo II da Diretiva 2010/75/UE, se aplicável, os valores-limite de emissão estabelecidos no anexo II da presente diretiva são aplicáveis às médias instalações de combustão.
Os valores-limite de emissão estabelecidos no anexo II não se aplicam às médias instalações de combustão situadas nas Ilhas Canárias, nos departamentos franceses ultramarinos e nos arquipélagos dos Açores e da Madeira. Os Estados-Membros em causa estabelecem os valores-limite de emissão para essas instalações, a fim de reduzir as emissões para a atmosfera e os potenciais riscos para a saúde humana e o ambiente.
2. A partir de 1 de janeiro de 2025, as emissões para a atmosfera de SO2, NOx e poeiras provenientes de uma média instalação de combustão existente com uma potência térmica nominal superior a 5 MW não podem exceder os valores-limite de emissão estabelecidos no anexo II, parte 1, quadros 2 e 3.
A partir de 1 de janeiro de 2030, as emissões para a atmosfera de SO2, NOx e de poeiras provenientes de uma média instalação de combustão existente com uma potência térmica nominal igual ou inferior a 5 MW não podem exceder os valores-limite de emissão estabelecidos no anexo II, parte 1, quadros 1 e 3.
3. Os Estados-Membros podem isentar da obrigação de cumprimento dos valores-limite de emissão estabelecidos no anexo II, parte 1, quadros 1, 2 e 3, as médias instalações de combustão existentes que não funcionem mais do que 500 horas de funcionamento por ano, em média móvel estabelecida ao longo de um período de cinco anos.
Os Estados-Membros podem aumentar o limite referido no primeiro parágrafo para 1 000 horas nas seguintes situações de emergência ou na ocorrência de circunstâncias extraordinárias:
-
para a produção de energia de reserva em ilhas ligadas em caso de uma interrupção da alimentação elétrica principal da ilha,
-
médias instalações de combustão usadas para a produção de calor em caso de fenómenos meteorológicos de frio excecional.
Em todos os casos indicados neste número, é aplicável às instalações que queimam combustíveis sólidos um valor-limite de emissão para poeiras de 200 mg/Nm3.
4. As médias instalações de combustão existentes que fazem parte de pequenas redes isoladas ou de microrredes isoladas cumprem os valores-limite de emissão estabelecidos no anexo II, parte 1, quadros 1, 2 e 3, a partir de 1 de janeiro de 2030.
5. Até 1 de janeiro de 2030, os Estados-Membros podem isentar as médias instalações de combustão existentes com uma potência térmica nominal superior a 5 MW da obrigação de cumprimento dos valores-limite de emissão estabelecidos no anexo II, desde que pelo menos 50 % da produção útil de calor da instalação, em média móvel estabelecida ao longo de um período de cinco anos, seja fornecida sob a forma de vapor ou de água quente a uma rede pública para o aquecimento urbano. Em caso de tal isenção, os valores-limite de emissão estabelecidos pela autoridade competente não podem exceder 1 100 mg/Nm3 para o SO2 e 150 mg/Nm3 para as poeiras.
Até 1 de janeiro de 2030, os Estados-Membros podem isentar da obrigação de cumprimento dos valores-limite de emissão para as poeiras, estabelecidos no anexo II da presente diretiva, as médias instalações de combustão que queimem biomassa sólida como principal combustível, situadas nas zonas em que, de acordo com avaliações efetuadas ao abrigo da Diretiva 2008/50/CE, é garantido o cumprimento dos valores-limite da referida diretiva. Em caso de tal isenção, os valores-limite de emissão fixados pelas autoridades competentes não podem exceder 150 mg/Nm3 para as poeiras.
A autoridade competente assegura, em todo o caso, que não seja gerada uma poluição significativa e que seja atingido um nível elevado de proteção global do ambiente.
6. Até 1 de janeiro de 2030, os Estados-Membros podem isentar da obrigação de cumprimento dos valores-limite de emissão de NOx, estabelecidos no anexo II, parte 1, quadro 3, as médias instalações de combustão existentes com uma potência térmica nominal superior a 5 MW, que sejam utilizadas para o funcionamento de estações de compressão de gás necessárias para garantir a proteção e a segurança de um sistema nacional de transporte de gás.
7. A partir de 20 de dezembro de 2018, as emissões para a atmosfera de SO2, NOx e de poeiras provenientes de médias instalações de combustão novas não podem exceder os valores-limite estabelecidos no anexo II, parte 2.
8. Os Estados-Membros podem isentar da obrigação de cumprimento dos valores-limite de emissão estabelecidos no anexo II, parte 2, as médias instalações de combustão novas que não funcionem durante mais de 500 horas de funcionamento por ano, em média móvel estabelecida ao longo de um período de três anos. Em caso de tal isenção, é aplicável às instalações que queimam combustíveis sólidos um valor-limite de emissão para poeiras de 100 mg/Nm3.
9. Nas zonas ou partes de zonas que não cumprem os valores-limite relativos à qualidade do ar definidos na Diretiva 2008/50/CE, os Estados-Membros avaliam a necessidade de aplicar, às médias instalações de combustão individuais nessas zonas ou partes dessas zonas, valores-limite de emissão mais rigorosos do que os estabelecidos na presente diretiva, enquanto parte do desenvolvimento de planos de qualidade do ar a que se refere o artigo 23.o da Diretiva 2008/50/CE, tendo em conta os resultados do intercâmbio de informações referido no n.o 10 do presente artigo, desde que a aplicação de tais valores-limite de emissão possam contribuir de forma eficaz para uma melhoria considerável da qualidade do ar.
10. A Comissão organiza o intercâmbio de informações com os Estados-Membros, as indústrias interessadas e as organizações não governamentais sobre os níveis de emissão suscetíveis de ser obtidos com as melhores tecnologias disponíveis e emergentes e os custos conexos.
A Comissão publica os resultados desse intercâmbio de informações.
11. A autoridade competente pode conceder uma derrogação, por um prazo máximo de seis meses, da obrigação de cumprir os valores-limite de emissão fixados nos n.os 2 e 7 para o SO2 nas médias instalações de combustão que utilizem normalmente um combustível com baixo teor de enxofre, caso o operador não esteja em condições de cumprir esses valores-limite de emissão devido a uma interrupção no abastecimento de combustível com baixo teor de enxofre em resultado de uma situação de escassez grave.
Os Estados-Membros informam a Comissão das derrogações concedidas ao abrigo do primeiro parágrafo no prazo de um mês a contar da sua concessão.
12. A autoridade competente pode conceder uma derrogação à obrigação de cumprir os valores-limite de emissão estabelecidos nos n.os 2 e 7 nos casos em que uma média instalação de combustão que só utiliza combustível gasoso tenha, excecionalmente, de utilizar outros combustíveis devido a uma interrupção brusca do fornecimento de gás, o que seria normalmente motivo para uma obrigação de equipar a instalação com um equipamento secundário de redução das emissões. O prazo de vigência da derrogação não pode ser superior a dez dias, salvo se o operador demonstrar à autoridade competente que se justifica um prazo mais alargado.
Os Estados-Membros informam a Comissão das derrogações concedidas ao abrigo do primeiro parágrafo no prazo de um mês a contar da sua concessão.
13. Nos casos em que as médias instalações de combustão utilizem simultaneamente dois ou mais combustíveis, o valor-limite de emissão para cada poluente é calculado do seguinte modo:
a)
Considerando o valor-limite de emissão para cada combustível, tal como estabelecido no anexo II;
b)
Determinando o valor-limite de emissão ponderado por combustível, que se obtém multiplicando o valor-limite de emissão referido na alínea a) pela potência térmica fornecida por cada combustível e dividindo o produto dessa multiplicação pela soma das potências térmicas fornecidas por todos os combustíveis; e
c)
Adicionando os valores-limite de emissão ponderados por combustível.
Artigo 7.o
Obrigações do operador
1. Os Estados-Membros asseguram que os operadores realizem, pelo menos, a monitorização das emissões nos termos do anexo III, parte 1.
2. No respeitante a médias instalações de combustão que utilizem vários combustíveis, a monitorização de emissões é efetuada aquando da queima de um combustível ou de uma mistura de combustíveis suscetível de resultar no nível mais elevado de emissões e durante um período que represente as condições normais de funcionamento.
3. O operador mantém um registo e processa todos os resultados da monitorização de modo a permitir a verificação do cumprimento dos valores-limite de emissão, nos termos das regras estabelecidas no anexo III, parte 2.
4. No que diz respeito a médias instalações de combustão que apliquem um equipamento secundário de redução das emissões a fim de cumprir os valores-limite de emissões, o operador mantém um registo ou dispõe de informações que comprovem o funcionamento contínuo e eficaz do sistema.
5. O operador de uma média instalação de combustão conserva os seguintes elementos:
a)
A licença ou o comprovativo do registo emitidos pela autoridade competente e, se necessário, a sua versão atualizada e as informações conexas;
b)
Os resultados da monitorização e as informações a que se referem os n.os 3 e 4;
c)
Se aplicável, um registo das horas de funcionamento a que se refere o artigo 6.o, n.os 3 e 8;
d)
Um registo do tipo e das quantidades dos combustíveis utilizados na instalação e de qualquer mau funcionamento ou avaria do equipamento secundário de redução das emissões;
e)
Um registo dos casos de incumprimento e das medidas tomadas a que se refere o n.o 7.
Os dados e as informações a que se referem as alíneas b) a e) do primeiro parágrafo são conservados pelo menos durante seis anos.
6. O operador disponibiliza, sem atrasos injustificados, os dados e as informações enumeradas no n.o 5 à autoridade competente, a pedido desta. A autoridade competente pode efetuar esse pedido de forma a permitir a verificação do cumprimento dos requisitos da presente diretiva. A autoridade competente efetua esse pedido sempre que um cidadão solicite o acesso aos dados ou informações enumerados no n.o 5.
7. Em caso de incumprimento dos valores-limite de emissão estabelecidos no anexo II, o operador toma as medidas necessárias para restabelecer o cumprimento num prazo tão breve quanto possível, sem prejuízo das medidas necessárias nos termos do artigo 8.o. Os Estados-Membros definem as regras relativas ao tipo, à frequência e ao formato das informações relativas aos casos de incumprimento a prestar à autoridade competente pelos operadores.
8. O operador presta à autoridade competente toda a assistência necessária para lhe permitir a realização das inspeções e das visitas à instalação, à colheita de amostras e à recolha das informações necessárias ao desempenho das suas funções para os efeitos da presente diretiva.
9. O operador assegura que os períodos de arranque e de paragem das médias instalações de combustão sejam o mais curtos possível.
Artigo 8.o
Verificação do cumprimento dos valores-limite
1. Os Estados-Membros asseguram que os valores de emissões válidos monitorizados nos termos do anexo III não excedam os valores-limite de emissão estabelecidos no anexo II.
2. Os Estados-Membros criam um sistema eficaz para verificar o cumprimento dos requisitos da presente diretiva, baseado em inspeções ambientais ou noutras medidas.
3. Em caso de incumprimento, para além das medidas tomadas pelo operador nos termos do artigo 7.o, n.o 7, os Estados-Membros garantem que a autoridade competente exija que o operador tome, sem atrasos injustificados, as medidas que a autoridade considere necessárias para restabelecer o cumprimento da presente diretiva.
Se o incumprimento provocar uma degradação significativa da qualidade do ar local, o funcionamento da média instalação de combustão é suspenso até que se restabeleça o cumprimento da presente diretiva.
Artigo 9.o
Alterações de médias instalações de combustão
Os Estados-Membros tomam as medidas necessárias para assegurar que o operador informe a autoridade competente, sem atraso injustificado, das alterações programadas da média instalação de combustão que possam afetar os valores-limite de emissão aplicáveis.
A autoridade competente atualiza a licença ou o registo conforme adequado.
Artigo 10.o
Autoridades competentes
Os Estados-Membros designam as autoridades competentes responsáveis pelo cumprimento das obrigações decorrentes da presente diretiva.
Artigo 11.o
Relatórios
1. Os Estados-Membros apresentam um relatório à Comissão, até 1 de outubro de 2026 e até 1 de outubro de 2031, com as informações qualitativas e quantitativas sobre a aplicação da presente diretiva, sobre todas as medidas tomadas para verificar a conformidade do funcionamento das médias instalações de combustão com a presente diretiva e sobre todas as medidas de execução tomadas para o efeito.
O primeiro relatório a que se refere o primeiro parágrafo inclui uma estimativa das emissões anuais totais de SO2, NOx e de poeiras de médias instalações de combustão, agrupadas por tipo de instalação, tipo de combustível e categoria de capacidade.
2. Os Estados-Membros apresentam igualmente um relatório à Comissão, até 1 de janeiro de 2021, com uma estimativa das emissões anuais totais de CO e todas as informações disponíveis sobre a concentração de emissões de CO provenientes de médias instalações de combustão, agrupadas por tipo de combustível e categoria de capacidade.
3. Para efeitos da apresentação de relatórios a que se referem os n.os 1 e 2, a Comissão faculta aos Estados-Membros uma ferramenta eletrónica para elaboração de relatórios.
A Comissão especifica, por meio de atos de execução, os formatos técnicos dos relatórios para simplificar e racionalizar a sua apresentação obrigatória por parte dos Estados-Membros no que diz respeito às informações a que se referem os n.os 1 e 2 do presente artigo. Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 15.o.
4. A Comissão, no prazo de doze meses após a receção dos relatórios dos Estados-Membros nos termos do n.o 1 do presente artigo, e tendo em conta as informações disponibilizadas nos termos do artigo 6.o, n.os 11 e 12, apresenta um relatório de síntese ao Parlamento Europeu e ao Conselho.
5. No exercício das competências previstas nos n.os 3 e 4, a Comissão é assistida pela Agência Europeia do Ambiente.
Artigo 12.o
Reexame
1. Até 1 de janeiro de 2020, a Comissão revê os progressos obtidos em matéria de eficiência energética das médias instalações de combustão e avalia os benefícios do estabelecimento de normas mínimas de eficiência energética de acordo com as melhores técnicas disponíveis.
2. Até 1 de janeiro de 2023, a Comissão avalia a necessidade de rever as disposições relativas às instalações que fazem parte de pequenas redes isoladas ou de microrredes isoladas, e o anexo II, parte 2, de acordo com a mais recente evolução da tecnologia.
No âmbito desta revisão, a Comissão avalia também, relativamente a certos tipos ou a todas as médias instalações de combustão, em que medida há necessidade de regular as emissões de CO.
Posteriormente, é efetuado um reexame de dez em dez anos, que inclui uma avaliação da conveniência de estabelecer valores-limite mais rigorosos, em especial para as médias instalações de combustão novas.
3. A Comissão apresenta um relatório sobre os resultados das avaliações referidas nos n.os 1 e 2 ao Parlamento Europeu e ao Conselho, acompanhado, se necessário, de uma proposta legislativa.
Artigo 13.o
Alteração dos anexos
A Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 14.o, para efeitos de adaptação do anexo III, parte 2, ponto 2, ao progresso técnico e científico.
Artigo 14.o
Exercício da delegação
1. O poder de adotar atos delegados é conferido à Comissão nas condições estabelecidas no presente artigo.
2. O poder de adoptar os atos delegados referidos no artigo 13.o é conferido à Comissão por um prazo de cinco anos a contar de 18 de dezembro de 2015. A Comissão elabora um relatório relativo à delegação de poderes pelo menos nove meses antes do final do prazo de cinco anos. A delegação de poderes é tacitamente prorrogada por períodos de igual duração, salvo se o Parlamento Europeu ou o Conselho a tal se opuserem pelo menos três meses antes do final de cada prazo.
3. A delegação de poderes referida no artigo 13.o pode ser revogada em qualquer momento pelo Parlamento Europeu ou pelo Conselho. A decisão de revogação põe termo à delegação dos poderes nela especificados. A decisão de revogação produz efeitos a partir do dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia ou de uma data posterior nela especificada. A decisão de revogação não afeta os atos delegados já em vigor.
4. Assim que adoptar um ato delegado, a Comissão notifica-o simultaneamente ao Parlamento Europeu e ao Conselho.
5. Os atos delegados adotados nos termos do artigo 13.o só entram em vigor se não tiverem sido formuladas objeções pelo Parlamento Europeu ou pelo Conselho no prazo de dois meses a contar da notificação desse ato ao Parlamento Europeu e ao Conselho, ou se, antes do termo desse prazo, o Parlamento Europeu e o Conselho tiverem informado a Comissão de que não têm objeções a formular. O referido prazo é prorrogado por dois meses por iniciativa do Parlamento Europeu ou do Conselho.
Artigo 15.o
Procedimento de comité
1. A Comissão é assistida pelo comité criado pelo artigo 75.o, n.o 1, da Diretiva 2010/75/UE. Este comité é um comité na aceção do Regulamento (UE) n.o 182/2011.
2. Caso se faça referência ao presente número, aplica-se o artigo 5.o do Regulamento (UE) n.o 182/2011.
3. Na falta de parecer do Comité, a Comissão não pode adotar o projeto de ato de execução, aplicando-se o artigo 5.o, n.o 4, terceiro parágrafo, do Regulamento (UE) n.o 182/2011.
Artigo 16.o
Sanções
Os Estados-Membros estabelecem as regras relativas às sanções aplicáveis em caso de infrações às disposições nacionais aprovadas nos termos da presente diretiva e tomam todas as medidas necessárias para garantir a sua aplicação. As sanções previstas devem ser efetivas, proporcionadas e dissuasivas. Os Estados-Membros notificam essas disposições à Comissão até 19 de dezembro de 2017, e notificam-na sem demora de quaisquer alterações subsequentes que as afetem.
Artigo 17.o
Transposição
1. Os Estados-Membros põem em vigor as disposições legislativas, regulamentares e administrativas necessárias para dar cumprimento à presente diretiva até 19 de dezembro de 2017. Do facto informam imediatamente a Comissão.
Quando os Estados-Membros adotarem essas disposições, estas incluem uma referência à presente diretiva ou são acompanhadas dessa referência aquando da sua publicação oficial. As modalidades dessa referência são estabelecidas pelos Estados-Membros.
2. Os Estados-Membros comunicam à Comissão o texto das principais disposições de direito interno que adotarem nas matérias reguladas pela presente diretiva.
Artigo 18.o
Entrada em vigor
A presente diretiva entra em vigor no vigésimo dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia.
Artigo 19.o
Destinatários
Os destinatários da presente diretiva são os Estados Membros.
Feito em Estrasburgo, em 25 de novembro de 2015.