РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 27 октомври 2014 година
за определяне, съгласно Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, на списък с отрасли и подотрасли, за които се смята, че са изложени на съществен риск от изместване на въглеродни емисии, за периода 2015-2019 година
(нотифицирано под номер С(2014) 7809)
(текст от значение за ЕИП)
(2014/746/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 г. за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61/ЕО (1) на Съвета, и по-специално член 10а, параграф 13 от нея,
като има предвид, че:
(1)
С Директива 2003/87/ЕО се предвижда провеждането на търг да бъде основният принцип при разпределянето на квоти за емисии на парникови газове на операторите на инсталации в обхвата на системата за търговия с емисии на ЕС (СТЕ на ЕС) от 2013 г. нататък. Допустимите оператори обаче продължат да получават безплатни квоти между 2013 и 2020 г. в съответствие с правилата, определени в Директива 2003/87/ЕО и Решение 2011/278/ЕС на Комисията (2).
(2)
Липсата на амбициозно международно споразумение за изменението на климата, имащо за цел да ограничи покачването на температурите в световен мащаб до 2 °C, би могла да подкопае ползата от предприеманите от Съюза действия. Липсата на обвързващи действия на международно равнище би могла да доведе до повишаване на емисиите на парникови газове в трети държави, в които промишлеността не е предмет на съизмерими ограничения по отношение на емисиите на въглерод („изместване на въглеродни емисии“). За справяне с риска от изместване на въглеродни емисии Директива 2003/87/ЕО предвижда, че в зависимост от резултата от международните преговори Комисията трябва да определи списък с отрасли и подотрасли, за които се смята, че са изложени на значителен риск от изместване на въглеродни емисии („списък на отрасли и подотрасли“). Тези отрасли и подотрасли, следва да получават безплатни квоти в размер на 100 % от количеството, определено в съответствие с Директива 2003/87/ЕО и Решение 2011/278/ЕС на Комисията, които подлежат на корекция с междуотрасловия корекционен коефициент, посочен в член 10а, параграф 5 на Директива 2003/87/ЕО и определен в приложение II към Решение 2013/448/ЕС на Комисията. (3)
(3)
В това отношение Комисията анализира до каква степен трети държави, имащи решаващ дял в световното производство на продукти в отрасли и подотрасли от списъка за изместване на въглеродни емисии, се ангажират с намаляването на емисиите на парникови газове в съответните отрасли, и дали техните ангажименти са сравними с тези на Съюза и се изпълняват в същата времева рамка. Освен това беше разгледана степента на съпоставимост на ефективността на инсталациите, разположени в тези държави, с ефективността инсталациите, разположени на територията на Съюза. Комисията заключи, че не може да се установи достатъчна съпоставимост на ангажимента за намаляване на емисиите на парникови газове, и поради това съпоставките на въглеродната ефективност, не са от значение.
(4)
Първият списък с отрасли и подотрасли, за които се смята, че са изложени на значителен риск от изместване на въглеродни емисии, беше изготвен за 2013 и 2014 г. с Решение № 2010/2/ЕС (4) на Комисията през 2009 г.
(5)
Оценката трябва да се основава на редица количествени и качествени критерии и на данни от последните три години. В това отношение Комисията използва данни от годините 2009, 2010 и 2011, тъй като данните от 2012 г. са налични само за някои от параметрите.
(6)
С цел да установи списъка на отрасли и подотрасли, Комисията направи оценка на риска от изместване на въглеродни емисии от отрасли и подотрасли за ниво NACE-4 на статистическата класификация на икономическите дейности в рамките на Съюза в съответствие с Регламент (ЕО) № 1893/2006 на Европейския парламент и на Съвета (5). Ниво NACE-4 е ниво с оптимална наличност на данни, определящо прецизно отраслите. Отраслите се обозначават с 4-цифрен код от класификацията NACE, а подотраслите се обозначават с код на ниво КПД (6 цифри) или Продком (8 цифри), което означава, че класирането на стоки, използвани за статистически данни за промишленото производство в Съюза, следва пряко от класификацията NACE.
(7)
Отраслите бяха оценени първо въз основа на количествените критерии, определени в член 10а, параграфи 15 и 16 от Директива 2003/87/ЕО. За да приложи тези количествени критерии, Комисията трябваше да определи сбора от преките и непреките допълнителни разходи, произтичащи от изпълнението на Директива 2003/87/ЕО.
(8)
Преките допълнителни разходи, предизвикани от количеството квоти, които даден отрасъл би трябвало да закупи, ако бъде преценено, че той не е изложен на съществен риск от изместване на въглеродни емисии, са изчислени въз основа на данните за преките емисии на CO2 на отраслово равнище. Данните в Дневника на Европейския съюз за трансакциите („ДЕСТ“) се считат за най-точния и прозрачен източник на данни за емисии на CO2 на ниво инсталации и поради това са използвани за изчисляване на преките разходи за отрасъла. За отрасли и парникови газове, обхванати от СТЕ на ЕС от 1 януари 2013 г., няма данни за емисиите на разположение в ДЕСТ. Затова в тези случаи Комисията използва данните относно преките емисии на CO2, предоставени от държавите членки в националните мерки за изпълнение (НМИ) съгласно Решение № 2011/278/ЕС.
(9)
С цел определяне на непреките допълнителни разходи Комисията събра данни за потреблението на електроенергия на равнище отрасъл от държавите членки, за да се гарантира, че няма двойно отчитане на потребената електроенергия в различни кодове по NACE. За определяне на емисиите, свързани с производството на електроенергия, потребена в различните отрасли, по отношение на списъка на отраслите и подотраслите, в Решение № 2010/2/ЕС, Комисията използва средния емисионен коефициент, получен въз основа на общия горивен микс, използван за производство на електроенергия, тъй като се счита, че той се основава на най-точни данни. Същият среден емисионен коефициент е използван за оценките, които са в основата на настоящото решение.
(10)
Освен това, за да определи преките и непреките допълнителни разходи, Комисията трябваше да направи оценка на средната цена на въглеродните емисии. При установяването на първия списък на отраслите и подотраслите за оценките е използвана предполагаема цена на въглеродните емисии от 30 EUR на тон на CO2-еквивалент. В периода на изпълнението на Решение № 2010/2/ЕС се наблюдава съществена разлика между цената на въглеродните емисии, предвидена за оценките и реалната цена, която е значително по-ниска. Въпреки това, в своето съобщение, озаглавено „Рамка за политика в областта на климата и енергетиката в периода от 2020 до 2030 г.“ (6) Комисията предложи безусловно намаление с 40 % на емисиите на парникови газове до 2030 г. в сравнение с 1990 г., както и съответна цел по отношение на възобновяемите енергийни източници. Комисията предложи също да се установи резерв за стабилност на пазара в СТЕ на ЕС. При тези обстоятелства се очаква, че в бъдеще цената на въглеродните емисии ще зависи по-силно от средносрочното и дългосрочното намаляване на емисиите. Поради това се счита за оправдано да продължи да се използва приетата цена на въглеродните емисии в размер на 30 EUR на тон CO2-еквивалент за оценките, които са в основата на настоящото решение.
(11)
Преките и непреките допълнителни разходи следва да се изчисляват като дял от брутната добавена стойност. За определянето на брутната добавена стойност на отраслово равнище са използвани данни от Структурната стопанска статистика на Евростат.
(12)
Освен това Комисията оцени интензивността на търговията за всеки отрасъл и подотрасъл въз основа на данни, получени от базата данни Comext на Евростат.
(13)
Общо Комисията оцени 245 промишлени отрасъла и 24 подотрасъла, класифицирани в разделите „Добивна промишленост“ и „Преработваща промишленост“ на класификацията NACE. Отраслите и подотраслите, изброени в точка 1 от приложението към настоящото решение, отговарят на критериите, изложени в член 10а, параграфи 15 и 16 от Директива 2003/87/ЕО и следва да се считат за изложени на значителен риск от изместване на въглеродни емисии.
(14)
Оценки въз основа на качествените критерии, заложени в член 10а, параграф 17 от Директива 2003/87/ЕО, са проведени в редица отрасли, за които не се смята, че са изложени на риск от изместване на въглеродни емисии въз основа на количествените критерии, заложени в член 10а, параграфи 15 и 16. Качествената оценка беше извършена в случаи, които отговарят на качествените критерии в контекста на определянето на предишния списък, в случаите на отраслите, смятани за гранични, и при поискване от представители на промишлеността.
(15)
В случая на отраслите „Облагородяване на прежди, платове и облекло“ (код по NACE 1330), „Производство на тухли, керемиди и други изделия от печена глина, за строителството“ (код 2332 по NACE), „Производство на изделия от гипс за строителството“ (код по NACE 2362), „Леене на чугун“ (код по NACE 2451) и „Леене на леки метали“ (2453), качествените оценки, извършени в контекста на определянето на предишния списък с отрасли и подотрасли, валиден за 2013 и 2014 г., бяха актуализирани. Беше направено заключението, че обстоятелствата, налагащи добавянето на тези отрасли към списъка на отраслите и подотраслите, все още са налице. Следователно тези отрасли следва да се смятат за изложени на съществен риск от изместване на въглеродни емисии и в периода 2015-2019 г.
(16)
Качествена оценка беше извършена за отрасъла „Производство на малц“ (код по NACE 1106), тъй като този отрасъл представлява граничен случай, във връзка с член 10а, параграф 16, буква б) от Директива 2003/87/ЕО. Като се вземат предвид нарастващите разходи, произтичащи от прилагането на Директива 2003/87/ЕО, оценката показа висока интензивност на търговията и значителен спад в рентабилността на отрасъла в Съюза. Ниската печалба ограничава възможностите на инсталациите да инвестират и да намаляват емисиите. Въз основа на комбинираното въздействие на тези фактори отрасълът следва да се счита за изложен на съществен риск от изместване на въглеродни емисии.
(17)
Отраслите, изброени в точка 2 от приложението, следва да се считат за изложени на съществен риск от изместване на въглеродни емисии въз основа на критериите за качество.
(18)
Тъй като списъкът на отраслите и подотраслите, за които се счита, че са изложени на съществен риск от изместване на въглеродни емисии, който ще бъде определен в приложението, ще бъде валиден за периода от 2015 до 2019 г., настоящото решение следва да се прилага от 1 януари 2015 г.
(19)
От съображения за правна сигурност и яснота Решение 2010/2/ЕО следва да бъде отменено, считано от 1 януари 2015 г.
(20)
Мерките, предвидени в настоящото решение, са в съответствие със становището на Комитета по изменение на климата,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Отраслите и подотраслите, изброени в приложението, се считат за изложени на съществен риск от изместване на въглеродни емисии.
Член 2
Решение № 2010/2/ЕС се отменя, считано от 1 януари 2015 г.
Член 3
Настоящото решение се прилага от 1 януари 2015 г.
Член 4
Адресати на настоящото решение са държавите членки.
Съставено в Брюксел на 27 октомври 2014 година.
DECISÃO DA COMISSÃO
de 27 de outubro de 2014
que estabelece, nos termos da Diretiva 2003/87/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, uma lista dos setores e subsetores considerados expostos a um risco significativo de fuga de carbono, para o período 2015-2019
[notificada com o número C(2014) 7809]
(Texto relevante para efeitos do EEE)
(2014/746/UE)
A COMISSÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia,
Tendo em conta a Diretiva 2003/87/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 13 de outubro de 2003, relativa à criação de um regime de comércio de licenças de emissão de gases com efeito de estufa na Comunidade e que altera a Diretiva 96/61/CE do Conselho (1), nomeadamente o artigo 10.o-A, n.o 13,
Considerando o seguinte:
(1)
A Diretiva 2003/87/CE determina que a venda em leilão constitui o princípio fundamental para a atribuição de licenças de emissão de gases com efeito de estufa aos operadores de instalações abrangidas pelo regime de comércio de licenças de emissão da União («RCLE da UE») a partir de 2013. No entanto, os operadores elegíveis continuam a receber a título gratuito licenças de emissão entre 2013 e 2020, em conformidade com o disposto na Diretiva 2003/87/CE e na Decisão 2011/278/UE da Comissão (2).
(2)
A ausência de um acordo internacional ambicioso sobre as alterações climáticas que vise limitar a 2 °C o aumento da temperatura à escala mundial poderia comprometer os benefícios das ações levadas a cabo pela União. A ausência de medidas vinculativas a nível internacional poderia conduzir a um aumento das emissões de gases com efeito de estufa em países terceiros cuja indústria não esteja sujeita a condicionalismos equivalentes no respeitante ao carbono («fuga de carbono»). Para fazer face ao risco de fuga de carbono, a Diretiva 2003/87/CE estabelece que, sob reserva do resultado das negociações internacionais, a Comissão deve estabelecer uma lista de setores e subsetores considerados expostos a um risco significativo de fuga de carbono («lista de setores e subsetores»). Esses setores e subsetores devem receber licenças de emissão a título gratuito para 100 % da quantidade determinada com base na Diretiva 2003/87/CE e na Decisão 2011/278/UE, sem prejuízo da aplicação do fator de correção transetorial referido no artigo 10.o-A, n.o 5, da Diretiva 2003/87/CE e estabelecido no anexo II da Decisão 2013/448/UE da Comissão (3).
(3)
A este respeito, a Comissão determinou em que medida os países terceiros que representam uma parte decisiva da produção mundial de produtos nos setores e subsetores constantes da lista das fugas de carbono se comprometem firmemente a reduzir as emissões de gases com efeito de estufa nesses setores e se tais compromissos são comparáveis aos assumidos pela União e têm um calendário idêntico. Além disso, verificou-se em que medida a eficiência das instalações situadas nesses países é comparável à das instalações situadas na União. A Comissão concluiu que não pode ser determinada uma comparabilidade suficiente no compromisso de reduzir as emissões de gases com efeito de estufa, pelo que a comparabilidade da eficiência em termos de carbono não é pertinente.
(4)
A primeira lista de setores e subsetores considerados expostos a um risco significativo de fuga de carbono foi estabelecida para 2013 e 2014 pela Decisão 2010/2/UE da Comissão (4), em 2009.
(5)
A avaliação deve basear-se numa série de critérios quantitativos e qualitativos e em dados dos últimos três anos. Para este efeito, a Comissão utilizou dados relativos aos anos de 2009, 2010 e 2011, uma vez que os dados disponíveis de 2012 diziam respeito apenas a alguns dos parâmetros.
(6)
Para estabelecer a lista de setores e subsetores, a Comissão avaliou o risco de fuga de carbono dos setores e subsetores ao nível NACE-4 da nomenclatura estatística das atividades económicas na União, em conformidade com o Regulamento (CE) n.o 1893/2006 do Parlamento Europeu e do Conselho (5). O NACE-4 é o nível em que a disponibilidade de dados é ótima, definindo os setores com precisão. Um setor é designado ao nível de 4 dígitos na nomenclatura NACE e um subsetor é designado ao nível CPA (6 dígitos) ou Prodcom (8 dígitos), ou seja, a nomenclatura das mercadorias utilizada nas estatísticas sobre a produção industrial na União, que deriva diretamente da nomenclatura NACE.
(7)
Primeiramente, os setores foram avaliados com base nos critérios quantitativos estabelecidos no artigo 10.o-A, n.os 15 e 16, da Diretiva 2003/87/CE. Para aplicar esses critérios quantitativos, a Comissão teve de determinar o total dos custos adicionais, diretos e indiretos, decorrentes da aplicação da Diretiva 2003/87/CE.
(8)
Os custos adicionais diretos, resultantes da quantidade de licenças que um setor teria de comprar caso não fosse considerado exposto a um risco significativo de fuga de carbono, foram calculados com base nos dados sobre emissões diretas de CO2 a nível setorial. Os dados constantes do diário de operações da União Europeia (DOUE) são considerados a fonte mais precisa e transparente de dados sobre as emissões de CO2 a nível das instalações, pelo que foram utilizados para calcular o custo direto para os diversos setores. Para os setores e os gases com efeito de estufa abrangidos pelo RCLE da UE apenas a partir de 1 de janeiro de 2013, não existem no DOUE dados relativos às emissões. Consequentemente, nesses casos, a Comissão utilizou os dados sobre as emissões diretas de CO2 fornecidos pelos Estados-Membros no contexto das medidas nacionais de execução, em conformidade com a Decisão 2011/278/UE.
(9)
Para determinar os custos adicionais indiretos, a Comissão recolheu os dados sobre o consumo de eletricidade a nível setorial provenientes dos Estados-Membros, tendo o cuidado de evitar duplicações entre os diferentes códigos NACE na contagem da eletricidade consumida. Para determinar as emissões relacionadas com a produção da eletricidade consumida pelos diferentes setores, com vista à elaboração da lista de setores e subsetores constante da Decisão 2010/2/UE, a Comissão utilizou o fator de emissão média derivado do cabaz dos combustíveis utilizados para a produção de eletricidade, por se considerar que esse fator se baseia nos dados mais precisos. Para as avaliações no âmbito da presente decisão, foi utilizado o mesmo fator de emissão média.
(10)
Além disso, para determinar os custos adicionais, diretos e indiretos, a Comissão teve de calcular o preço médio do carbono. Para o estabelecimento da primeira lista de setores e subsetores, utilizou-se, nas avaliações, o preço de 30 EUR por tonelada equivalente de CO2. Durante o período de aplicação da Decisão 2010/2/UE, registou-se uma diferença substancial entre o preço do carbono utilizado nas avaliações e o preço real, sendo este significativamente mais baixo. No entanto, a Comissão, na sua comunicação «Um quadro político para o clima e a energia no período de 2020 a 2030» (6), propôs uma meta incondicional de redução de 40 % das emissões de gases com efeito de estufa até 2030, em comparação com os níveis de 1990, e uma meta correspondente para as fontes de energia renováveis. A Comissão propôs igualmente a criação de uma reserva de estabilidade do mercado no âmbito do RCLE da UE. Nestas circunstâncias, espera-se que, no futuro, o preço do carbono seja mais fortemente influenciado pela redução das emissões a médio e longo prazo. Por conseguinte, considera-se justificado continuar a utilizar como preço do carbono 30 EUR por tonelada equivalente de CO2 para as avaliações no âmbito da presente decisão.
(11)
Os custos adicionais, diretos e indiretos, devem ser calculados em percentagem do valor acrescentado bruto. Para a estimativa do valor acrescentado bruto a nível setorial, foram utilizados os dados das estatísticas estruturais das empresas, do Eurostat.
(12)
A Comissão avaliou ainda a intensidade do comércio em cada setor e subsetor, com base nos dados da base de dados Comext do Eurostat.
(13)
No total, a Comissão avaliou 245 setores industriais e 24 subsetores incluídos nas divisões «Indústrias extrativas» e «Indústrias transformadoras» da nomenclatura NACE. Os setores e subsetores enumerados no ponto 1 do anexo da presente decisão satisfazem os critérios estabelecidos no artigo 10.o-A, n.os 15 e 16, da Diretiva 2003/87/CE, pelo que devem ser considerados setores expostos a um risco significativo de fuga de carbono.
(14)
Foram efetuadas avaliações em função dos critérios qualitativos previstos no artigo 10.o-A, n.o 17, da Diretiva 2003/87/CE em alguns setores não considerados expostos a risco de fuga de carbono com base nos critérios quantitativos previstos no artigo 10.o-A, n.os 15 e 16. A avaliação qualitativa foi efetuada nos casos em que estavam satisfeitos os critérios qualitativos no contexto da elaboração da lista anterior, no caso dos setores considerados na linha de fronteira e ainda a pedido dos representantes das empresas.
(15)
No caso dos setores «Acabamento de têxteis» (código NACE 1330), «Fabricação de tijolos, telhas e outros produtos cerâmicos para a construção» (código NACE 2332), «Fabricação de produtos de gesso para a construção» (código NACE 2362), «Fundição de ferro fundido» (código NACE 2451) e «Fundição de metais leves» (2453), foram atualizadas as avaliações qualitativas efetuadas no contexto da elaboração da lista anterior de setores e subsetores, válida para 2013 e 2014. Concluiu-se que se mantêm as circunstâncias que justificam a inclusão daqueles setores na lista dos setores e subsetores. Por conseguinte, tais setores devem também ser considerados expostos a um risco significativo de fuga de carbono no período de 2015 a 2019.
(16)
Foi efetuada uma avaliação qualitativa do setor «Fabricação de malte» (código NACE 1106), dado que este setor se situava na linha de fronteira relativamente ao artigo 10.o-A, n.o 16, alínea b), da Diretiva 2003/87/CE. Tendo em conta o aumento de custos resultante da aplicação da Diretiva 2003/87/CE, a avaliação revelou uma forte intensidade do comércio e uma queda significativa da rendibilidade do setor na União. As baixas margens de lucro limitam a capacidade de investimento e de redução das emissões nas instalações. Atendendo ao impacto combinado destes fatores, o setor deve ser considerado exposto a um risco significativo de fuga de carbono.
(17)
Com base nos critérios qualitativos, os setores enumerados no ponto 2 do anexo devem ser considerados expostos a um risco significativo de fuga de carbono.
(18)
Atendendo a que a lista dos setores e subsetores considerados expostos a um risco significativo de fuga de carbono, a incluir no anexo, deve ser válida para o período de 2015 a 2019, a presente decisão deve ser aplicável a partir de 1 de janeiro de 2015.
(19)
Por motivos de segurança jurídica e de clareza, a Decisão 2010/2/UE deve ser revogada com efeitos a partir de 1 de janeiro de 2015.
(20)
As medidas previstas na presente decisão estão em conformidade com o parecer do Comité das Alterações Climáticas,
ADOTOU A PRESENTE DECISÃO:
Artigo 1.o
Os setores e subsetores enumerados no anexo são considerados expostos a um risco significativo de fuga de carbono.
Artigo 2.o
É revogada a Decisão 2010/2/UE, com efeitos a partir de 1 de janeiro de 2015.
Artigo 3.o
A presente decisão é aplicável a partir de 1 de janeiro de 2015.
Artigo 4.o
Os destinatários da presente decisão são os Estados-Membros.
Feito em Bruxelas, em 27 de outubro de 2014.