РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 1308/2013 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 17 декември 2013 година
за установяване на обща организация на пазарите на селскостопански продукти и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 922/72, (ЕИО) № 234/79, (ЕО) № 1037/2001 и (ЕО) № 1234/2007
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 42, първа алинея и член 43, параграф 2 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Сметната палата (1),
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (3),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (4),
като имат предвид, че:
(1)
В съобщението на Комисията до Европейския парламент, Съвета, Европейския икономически и социален комитет и Комитета на регионите, озаглавено „Общата селскостопанска политика през 2020 г.: подготовка за бъдещите предизвикателства в областта на хранителното снабдяване, природните ресурси и териториалния баланс“, са очертани потенциални предизвикателства, цели и насоки за общата селскостопанска политика („ОСП“) след 2013 г. Като се отчита дебатът по посоченото съобщение, ОСП следва да бъде реформирана, с действие от 1 януари 2014 г. Тази реформа следва да обхване всички основни инструменти на ОСП, включително Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета (5). Предвид обхвата на реформата е целесъобразно този регламент да бъде отменен и да бъде заменен с нов регламент за общата организация на пазарите на селскостопански продукти. Реформата следва също така да хармонизира, рационализира и опрости разпоредбите, доколкото е възможно, особено онези, които обхващат повече от един селскостопански сектор, включително като осигури възможност несъществени елементи на мерките да се приемат от Комисията чрез делегирани актове.
(2)
Настоящият регламент следва да съдържа всички основни елементи на общата организация на пазарите на селскостопански продукти.
(3)
Настоящият регламент следва да се прилага за всички селскостопански продукти, изброени в приложение I към Договора за Европейския съюз („ДЕС“) и Договора за функционирането на Европейския съюз („ДФЕС“) (заедно - „Договорите“), за да се осигури съществуването на обща организация на пазара за всички тези продукти, както се изисква в член 40, параграф 1 от ДФЕС.
(4)
Следва да се уточни, че по отношение на предвидените в настоящия регламент мерки по принцип следва да се прилагат Регламент (ЕС) № 1306/2013 (6) на Европейския парламент и на Съвета и приетите в съответствие с него разпоредби. В Регламент (ЕС) № 1306/2013 се установяват по-специално разпоредби, с които се гарантира изпълнението на задълженията, предвидени в разпоредбите, отнасящи се до ОСП, включително проверки и прилагане на административни мерки и административни санкции в случай на неизпълнение, както и правила, свързани с предоставянето и освобождаването на гаранции и възстановяването на недължими плащания.
(5)
Съгласно член 43, параграф 3 от ДФЕС Съветът приема мерки за определяне на цените, налозите, помощите и количествените ограничения. За яснота, когато се прилага член 43, параграф 3 от ДФЕС, в настоящия регламент следва изрично да се посочва, че мерките ще се приемат от Съвета на посоченото правно основание.
(6)
С цел да се допълват или изменят някои несъществени елементи от настоящия регламент, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема актове в съответствие с член 290 от ДФЕС. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и на Съвета.
(7)
В настоящия регламент следва да се установят известен брой определения за някои определени сектори. С цел да се отчетат характерните особености на сектора на ориза, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с изменението на определенията, отнасящи се за сектора на ориза, в степента, необходима за актуализирането им съобразно пазарните промени.
(8)
Настоящият регламент се отнася до описанията на продукти и съдържа позовавания на позиции или подпозиции от Комбинираната номенклатура. Измененията в номенклатурата на Общата митническа тарифа може да наложат последващитехнически корекции в него. С цел да се отчетат тези изменения на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с внасянето на необходимите технически корекции. В интерес на яснотата и опростеността Регламент (ЕИО) № 234/79 на Съвета (7), в който понастоящем се предвижда такова правомощие, следва да бъде отменен и правомощието да бъде включено в настоящия регламент.
(9)
Следва да бъдат определени пазарни години за зърнени култури, ориз, захар, сух фураж, семена, вино, маслиново масло и трапезни маслини, лен и коноп, плодове и зеленчуци, преработени плодове и зеленчуци, банани, мляко и млечни продукти и копринени буби, които да бъдат адаптирани, доколкото е възможно, към биологичните производствени цикли на всеки от посочените продукти.
(10)
С цел да се стабилизират пазарите и да се осигури добър жизнен стандарт на селскостопанската общност, е разработена диференцирана система за подпомагане на пазарите в различните сектори и са въведени схеми за директно подпомагане, като се вземат предвид, от една страна, различните потребности във всеки един от тези сектори и, от друга страна, взаимната зависимост между тях. Посочените мерки са под формата на публична интервенция или изплащане на помощ за частно складиране. Продължава да е необходимо запазването на мерките за подпомагане на пазарите, едновременно с тяхното рационализиране и опростяване.
(11)
Следва да бъдат установени скали на Съюза за класификация, идентифициране и представяне на кланични трупове в секторите на говеждото и телешкото месо, свинското месо и овчето и козето месо, с цел да се регистрират цените и да се прилагат интервенционните правила в тези сектори. Освен това с тези скали на Съюза се цели повишаване на прозрачността на пазара.
(12)
За по-голяма яснота и прозрачност разпоредбите за публичната интервенция следва да бъдат подчинени на обща структура, като същевременно се запази политиката, следвана във всеки отделен сектор. За тази цел е уместно да се направи разграничение между референтните прагове и интервенционните цени и да се даде определение на последните. Правейки това е от особена важност да се уточни, че само интервенционните цени за публична интервенция отговарят на прилаганите администрирани цени, посочени в първото изречение на точка 8 от приложение 3 към Споразумението на СТО за селското стопанство (т.е. подкрепа за пазарните цени). В това отношение следва да се разбира, че интервенцията на пазара може да бъде под формата на публична интервенция, както и на други видове интервенция, при които не се използват предварително установени ценови показатели.
(13)
Според целесъобразността за всеки от засегнатите сектори с оглед на практиката и опита в рамките на предишната обща организация на пазара ("ООП"), системата за публична интервенция следва да бъде на разположение през определени периоди от годината, като през тези периоди следва да бъде открита постоянно или да се открива в зависимост от пазарните цени.
(14)
Публичната интервенционна цена следва да включва фиксирана цена за определени количества от дадени продукти, а в други случаи следва да зависи от тръжна процедура, като отразява практиката и опита в рамките на предишните ООП.
(15)
В настоящия регламент следва да бъде предвидена възможността за пласиране на продукти, закупени при публична интервенция. Такива мерки следва да бъдат взети по начин, при който се избягват смущения на пазара и се осигурява равен достъп до стоките и равнопоставеност на купувачите.
(16)
Съществуващата схема за разпределяне на храна на най-нуждаещите се лица в Съюза, приета в рамките на ОСП, следва да бъде предмет на отделен регламент, приет за отразяване на целите в областта на социалното сближаване на тази схема. Независимо от това в настоящия регламент следва да се предвиди разпоредба, даваща възможност за пласирането на продуктите, държани в складове за публична интервенция, чрез предоставянето им за използване от тази схема.
(17)
За да се изпълни целта за постигане на равновесие на пазара и стабилизиране на пазарните цени, може да е необходимо да се предостави помощ за частно складиране на определени селскостопански продукти. С цел да се осигури прозрачност на пазара, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с определянето на условията, при които тя може да реши да предостави помощ за частно складиране, като се отчита ситуацията на пазара.
(18)
За да се направи необходимото продуктите, изкупени при публична интервенция или подлежащи на помощ за частно складиране, да са подходящи за дългосрочно складиране и да са в добро състояние, здрави и с подходящо пазарно качество и за да се вземат предвид характерните особености на различните сектори, с цел осигуряване на икономически ефективно извършване на публичната интервенция и частното складиране, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с определянето на изискванията и условията, на които трябва да отговарят тези продукти по отношение на тяхното качество и допустимост, в допълнение към изискванията, определени в настоящия регламент.
(19)
За да се вземат предвид характерните особености на секторите на зърнените култури и на неолющения ориз, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с определянето на критериите за качество по отношение на изкупуването и продажбите на тези продукти.
(20)
За да се осигури подходящ капацитет за складиране, както и ефективност на системата за публична интервенция от гледна точка на рентабилност, разпределение и достъп на операторите, и за да се поддържа качеството на изкупените на базата на публична интервенция продукти до тяхното пласиране в края на периода на складиране, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с изискванията, на които трябва да отговарят местата за складиране на всички продукти, които могат да бъдат предмет на публична интервенция, правилата относно складирането на продукти във и извън държавата членка, която отговаря за тях и тяхната обработка, по отношение на митата и всички други суми, предоставяни или налагани в рамките на ОСП.
(21)
С цел да се направи необходимото частното складиране да оказва желаното въздействие върху пазара, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с приложимите правила и условия, когато складираното количество е по-малко от договореното количество, условията за предоставяне на авансово плащане и условията, които се прилагат за повторно предлагане на пазара и пласиране на продуктите, включени в договори за частно складиране.
(22)
С цел да се осигури правилно функциониране на системите за публична интервенция и частно складиране, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с предвиждането на използване на тръжни процедури и определянето на допълнителни условията, на които да отговарят операторите и на задължение за тях да предоставят обезпечения.
(23)
С цел да се вземат предвид техническите промени и потребностите на секторите на говеждото и телешкото месо, свинското месо и овчето и козето месо, както и необходимостта да се стандартизира представянето на различните продукти с цел повишаване на прозрачността на пазара, регистриране на цените и прилагане на мерките за пазарна интервенция, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с адаптирането и актуализирането на скалите на Съюза за класификация на кланичните трупове в тези сектори, както и във връзка с установяването на някои допълнителни разпоредби и дерогации, свързани с това.
(24)
Следва да се насърчава консумацията на плодове и зеленчуци, както и на мляко и млечни продукти сред учениците, с цел трайно увеличаване на дела на тези продукти в хранителния режим на децата на етапа, когато се формират техните хранителни навици, като по този начин се допринася за постигане на целите на ОСП, по-специално за стабилизиране на пазарите и гарантиране на доставките, както в настоящия момент, така и в бъдеще. Следователно следва да се стимулира помощта от Съюза за финансиране или съфинансиране на предоставянето на такива продукти на децата в учебните заведения.
(25)
С цел да се осигури добро бюджетно управление на схемата на Съюза за предлагане на плодове и зеленчуци, и схемата за предлагане на мляко в училищата следва да се установят подходящи разпоредби за всяка от тях. Помощта от Съюза не следва да се използва за заместване на финансирането по съществуващи национални схеми за предлагане на плодове и зеленчуци в училищата и схеми за предлагане на мляко в училищата. В контекста на бюджетните ограничения държавите членки следва все пак да могат да заменят своето финансово участие в тези схеми с участие от частния сектор. С оглед на ефективността на схемите за предлагане на плодове и зеленчуци в училищата може да са необходими съпътстващи мерки, за които държавите членки следва да имат право да отпускат национална помощ. Държавите членки, участващи в схемите, следва да популяризират субсидиращата роля на помощта от Съюза.
(26)
С цел да се насърчи изграждането на здравословни хранителни навици у децата и да се осигури насочването на помощта към деца, които редовно посещават учебни заведения, управлявани или признати от държавите членки, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка със схемата за предлагане на плодове и зеленчуци в училищата относно допълнителните критерии, свързани с насочването на помощта, одобрението и подбора на кандидатите за помощ и изготвянето на националните или регионалните стратегии и относно съпътстващите мерки.
(27)
С цел да се осигури ефективното и целенасочено използване на фондовете на Съюза, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка със схемата за предлагане на плодове и зеленячуци в училищата относно метода за преразпределяне на помощта между държавите членки въз основа на получените заявления за помощ, разходите, които отговарят на условията за помощ от Съюза, включително възможността за определяне на общ таван за такива разходи, както и задължението на държавите членки да наблюдават и оценяват ефективността на схемите си за предлагане на плодове и зеленчуци в училищата.
(28)
С цел да се повиши осведомеността за схемата за предлагане на плодове и зеленчуци в училищата, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с изискването участващите държави членки, които прилагат схема за предлагане на плодове и зеленчуци в училищата, да популяризират субсидиращата роля на помощта на Съюза.
(29)
С цел да се вземат предвид развитието в моделите на консумация на млечни продукти, нововъведенията и промените на пазара на млечни продукти, наличността на продуктите на различните пазари на Съюза и хранителните аспекти, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка със схемата за предлагане на мляко в училищата относно: продуктите, които са допустими за схемата, националните или регионалните стратегии на държавите членки, включително съпътстващите мерки, където е приложимо, и наблюдението и оценката на схемата.
(30)
С цел да се гарантира, че помощта от Съюза се предоставя на подходящи бенефициери и заявители, и че се използва ефикасно и ефективно, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с: правилата за бенефициерите и заявителите, които отговарят на условията за помощта, изискването заявителите да се одобряват от държавите членки и използването на млечни продукти при приготвяне на храна в учебните заведения.
(31)
С цел да се гарантира, че заявителите за помощ спазват задълженията си, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с изискването за предоставяне на обезпечение, когато се извършва авансово плащане на помощта.
(32)
С цел да се насърчава популяризирането на схемата за предлагане на мляко в училищата, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с условията, които държавите членки трябва да спазват при популяризирането на участието си в тази схема и на факта, че тя се субсидира от Съюза.
(33)
С цел да се гарантира, че помощта е отразена в цената на продуктите, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с установяването на наблюдение на цените по схемата за предлагане на мляко в училищата.
(34)
Необходимо е финансиране от Съюза, за да бъдат насърчени признатите организации на производители, асоциации на организации на производители или междубраншови организации да изготвят работни програми с цел подобряване на производството и предлагането на маслиново масло и трапезни маслини. Във връзка с това настоящият регламент следва да предвиди разпределянето на подпомагането от Съюза в съответствие с приоритетите, отдадени на дейностите, които са предприети в рамките на съответните работни програми. Следва обаче да се намали съфинансирането, за да се подобри ефикасността на тези програми.
(35)
С цел да се осигури ефикасното и ефективно използване на помощта от Съюза, предоставяна на организациите на производители, асоциациите на организации на производители или междубраншовите организации в сектора на маслиновото масло и трапезните маслини и с цел подобряване на качеството на производството на маслиново масло и трапезни маслини, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка със специфичните мерки, които могат да бъдат финансирани с помощта от Съюза, и дейностите и разходите, които не могат да бъдат финасирани по този начин; с минималното разпределение на финансирането от Съюза за специфични области; с изискването за внасяне на обезпечение; и с критериите, които да бъдат взети предвид от държавите членки при подбора и одобряването на работните програми.
(36)
В настоящия регламент следва да се прави разграничение между плодове и зеленчуци, от една страна, които включват плодове и зеленчуци за пряка консумация и плодове и зеленчуци, предназначени за преработка, и преработените плодове и зеленчуци, от друга страна. Правилата относно оперативните фондове, оперативните програми и финансовата помощ от Съюза следва да се прилагатсамо за първата категория, като двата вида плодове и зеленчуци в тази категория следва да се разглеждат по подобен начин.
(37)
Производството на плодове и зеленчуци е непредвидимо, а продуктите са малотрайни. Дори ограничени излишъци могат да предизвикат значителни смущения на пазара. По тази причина следва да бъдат въведени мерки за управление на кризи и посочените мерки следва да продължат да бъдат включвани в оперативните програми.
(38)
Производството и предлагането на пазара на плодове и зеленчуци следва да бъдат изцяло съобразени с екологичните изисквания, включително техники на обработване, управление на отпадъчни материали и изхвърляне на продукти, изтеглени от пазара, особено по отношение опазване на качеството на водите, запазване на биологичното разнообразие и опазване на селските райони.
(39)
Подпомагането за учредяване на групи производители следва да се предоставя за всички сектори във всички държави членки в рамките на политиката за развитие на селските райони. Ето защо специфичното подпомагане в сектора на плодовете и зеленчуците следва да бъде прекратено.
(40)
С цел да се предостави по-голяма отговорност на организациите на производители и техните асоциации в сектора на плодовете и зеленчуците по отношение на собствените им финансови решения и да се насочат обществените средства, които са им предоставени, към изпълнение на бъдещи изисквания, е необходимо да се определят условията за използването на тези средства. Подходящо решение е съвместното финансиране на оперативни фондове, създадени от организации на производители и техните асоциации. В някои специални случаи следва да бъде разрешена допълнителна възможност за финансиране. Оперативните фондове следва да се използват единствено за финансиране на оперативни програми в сектора на плодовете и зеленчуците. С цел да се осигури контрол върху разходите на Съюза, следва да се определи горна граница на помощта, отпускана на организации на производители и техни асоциации, които създават оперативни фондове.
(41)
В региони, в които организацията на производството в сектора на плодовете и зеленчуците е слаба, следва да се разреши отпускането на допълнителни национални финансови помощи. За държави членки, които са особено изостанали по отношение на структурите, тези допълнителни помощи следва да се възстановяват от Съюза.
(42)
С цел да се осигури ефикасно, целенасочено и устойчиво подпомагане на организациите на производители и техните асоциации в сектора на плодовете и зеленчуците, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с оперативните фондове и оперативните програми, националната рамка и националната стратегия за оперативните програми по отношение на задължението да се наблюдава и оценява ефективността на националната рамка и националните стратегии; финансовата помощ от Съюза; мерките за предотвратяване и управление на кризи; и националната финансова помощ.
(43)
Важно е да се предвидят мерки за подпомагане в лозаро-винарския сектор, които да укрепят конкурентните структури. Въпреки че тези мерки следва да бъдат определени и финансирани от Съюза, на държавите членки следва да се предостави свободата да изберат подходящия набор от мерки, за да отговорят на нуждите на своите регионалниоргани, като при необходимост отчитат техните особености и ги включват в национални програми за подпомагане. Държавите членки следва да отговарят за изпълнението на тези програми.
(44)
Една от основните мерки, допустими по националните програми за подпомагане, следва да бъде популяризирането и предлагането на пазара на вината от Съюза. Подкрепата за иновациите може да увеличи пазарната реализация и конкурентоспособността на лозаро-винарските продукти на Съюза. Следва да продължи подпомагането за дейностите по преструктуриране и конверсия предвид тяхното благоприятно структурно въздействие върху лозаро-винарския сектор. Също така следва да се предостави помощ за инвестиции в лозаро-винарския сектор, насочени към подобряване на икономическите показатели на предприятията. Подпомагането на дестилацията на вторичните продукти следва да е достъпна мярка за онези държави членки, които желаят да използват подобен инструмент, за да осигурят качеството на виното, като същевременно опазват околната среда.
(45)
Предпазни инструменти като застраховане на реколтата, взаимоспомагателни фондове и събиране на реколтата на зелено, следва да бъдат допустими за подпомагане по линия на програмите за подпомагане на лозаро-винарския сектор с цел да се насърчи възприемането на отговорен подход към кризисните ситуации.
(46)
Разпоредбите относно подпомагането на лозарите чрез разпределяне на права на плащане, за които е взето решение от държавите членки, станаха окончателни, от финансовата 2015 г., съгласно член 103н от Регламент (ЕО) № 1234/2007 и при условията, съдържащи се в тази разпоредба.
(47)
С целосигуряване на изпълнението на целите на програмите за подпомагане на лозаро-винарския сектор на държавите членки и ефикасното и ефективно използване на фондове на Съюза, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с: правилата относно отговорността за разходите между датата, на която Комисията е получила програмите за подпомагане и измененията на програмите за подпомагане и датата, от която те се прилагат; правилата относно съдържанието на програмите за подпомагане и разходите, административните разходи и разходите за персонал и операциите, които могат да бъдат включени в програмите на държавите членки за подпомагане, както и възможността и условията за извършване на плащания чрез посредници в случаите на подпомагане за застраховане на реколтата; правилата относно изискването за предоставяне на обезпечение, когато се извършва авансово плащане; правилата при използването на определени понятия; правилата относно фиксирането на таван за разходи по презасаждането на лозя поради съображения, свързани със здравето на човека или растенията; правилата относно избягването на двойно финансиране на проекти; правилата относно изтегляне от производителите на вторичните продукти от винопроизводството, както и изключенията от това задължение, за да се избегне допълнителната административна тежест, и правилата за доброволно сертифициране на дестилерии; и правилата, които дават възможност на държавите членки да определят условия за правилното функциониране на мерките за подкрепа.
(48)
Пчеларството се характеризира с разнообразие на производствените условия и добив, с разпръснатост и разнообразие на икономическите оператори както на етап производство, така и на етап предлагане на пазара. Освен това, предвид все по-голямото въздействие върху здравето на пчелите на определени агресори срещу кошерите, и по-специално разпространението на вароатозата в няколко държави членки през последните години и проблемите, които тази болест предизвиква при производството на пчелен мед, все още са необходими действия от страна на Съюза, тъй като вароатозата не може да бъде напълно премахната и трябва да се лекува с одобрени продукти. Предвид тези обстоятелства и с цел да се подобри производството и предлагането на пазара на пчелни продукти в Съюза, на всеки три години следва да бъдат изготвяни национални програми за този сектор с оглед подобряването на общите условия за производство и предлагане на пазара на пчелни продукти. Тези национални програми следва да бъдат частично финансирани от Съюза.
(49)
Следва да се посочат мерките, които могат да бъдат включени в програмите по пчеларство. С цел да се направи необходимото схемата за помощ от Съюза да се адаптира към последните развития и съответните мерки да са ефективни с оглед на подобряванетона общите условия за производство и предлагане на пазара на пчелни продукти, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с актуализирането на списъка с мерки чрез адаптиране на съществуващите мерки или добавяне на нови.
(50)
С цел да се осигури ефикасното и ефективно използване на фондовете на Съюза за пчеларство на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с избягването на двойно финансиране по линия на програмите на държавите членки по пчеларство и за развитие на селските райони и основата за разпределяне на финансовия принос на Съюза за всяка участваща държава членка.
(51)
В съответствие с Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета (8) плащането на площ за хмел беше отделено от производството от 1 януари 2010 г. С цел да се даде възможност на организациите на производители на хмел да продължат своята дейност както преди, следва да се предвиди специална разпоредба за използване на равностойни суми в съответните държави членки за същите дейности. С цел да се гарантира, че помощите финансират целите на организациите на производителите, определени в настоящия регламент, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка със заявленията за помощи, правилата за допустимите площи с хмел и изчисляването на помощите.
(52)
Помощта от Съюза за отглеждане на копринени буби следва да бъде отделена от производството и интегрирана в системата на директните плащания съгласно подхода, възприет по отношение на помощите в другите сектори.
(53)
Помощта за обезмаслено мляко и обезмаслено мляко на прах, произведени в Съюза и предназначени за влагане във фуражи и за преработка в казеин и казеинати, се оказва неефективна като подкрепа на пазара и затова следва да бъде прекратена, заедно с правилата относно използването на казеин и казеинати при производството на сирене.
(54)
Решението за отмяна на преходната забрана за засаждане на лозя на равнището на Съюза се обосновава с постигането на основните цели на реформата от 2008 г. на организацията на пазара на вино в ЕС, и по-конкретно с премахването на трайните структурни излишъци при производството на вино и постепенното подобряване на конкурентоспособността и пазарната ориентация на лозаро-винарския сектор в Съюза. Тези положителни резултати са постигнати благодарение на същественото намаляване на засадените с лозя площи в целия Съюз, оттеглянето на по-малко конкурентоспособните производители и постепенното преустановяване на определени мерки за подпомагане на пазара, с което изчезнаха стимулите за инвестиции, които не са икономически рентабилни. Намаляването на капацитета за предлагане и подкрепата за структурните мерки и за стимулирането на износа на вино дават възможност за по-добра адаптация към намаляващото търсене на равнището на Съюза, породено от постепенния спад на консумацията в държавите членки, които са традиционни производители на вино.
(55)
Перспективите за постепенно нарастване на търсенето на световния пазар обаче са стимул за увеличаване на капацитета за предлагане, а следователно и за засаждане на нови лозя през следващото десетилетие. Въпреки че следва да се положат усилия за постигане на основната цел - увеличаване на конкурентоспособността на лозаро-винарския сектор в Съюза, за да не се губят позициите на световния пазар, прекалено рязкото увеличаване на новите лозови насаждения в отговор на прогнозираното нарастване на търсенето в световен мащаб може да доведе отново до ситуация на прекомерен капацитет за предлагане в средносрочен план с евентуални социални и екологични последици в определени райони за производство на вино. За да се осигури организирано нарастване на броя на лозовите насаждения в периода 2016-2030 г., на равнището на Съюза следва да се създаде нова система за управление на лозовите насаждения, под формата на схема за разрешаване на лозови насаждения.
(56)
В рамките на тази нова система разрешенията за лозови насаждения могат да се издават безплатно на производителите и ако не бъдат използвани в срок от три години, следва да изтичат. Това би допринесло за бързото и пряко използване на разрешенията от страна на винопроизводителите, на които са предоставени, така че да се избегне спекулацията.
(57)
Нарастването на броя на новите лозови насаждения следва да се ограничи от предпазен механизъм на равнището на Съюза, основан на задължение за държавите членки да предоставят ежегодно разрешения за нови насаждения в размер на 1 % от засадените с лозя площи, като същевременно се дава възможност за известна гъвкавост, така че да се отчетат специфичните обстоятелства в отделните държави членки. Държавите членки следва да са в състояние да решават дали да предоставят разрешения за по-малки по размер площи на национално или регионално равнище, включително на равнището, отнасящо се за площи, които отговарят на изискванията за конкретно защитено наименование за произход и защитено географско указание, въз основа на обективни и недискриминационни основания, като същевременно гарантират, че наложените ограничения са над 0 % и не са прекалено строги с оглед на преследваните цели.
(58)
За да се гарантира издаването на разрешенията по недискриминационен начин, следва да се предвидят определени критерии,и по-конкретно в случаите, когато общият брой на хектарите, предоставени чрез разрешенията, предложени от държавите членки е надхвърлен от общия брой на хектарите, поискани в заявленията, подадени от производителите.
(59)
Издаването на разрешения на производители, които изкореняват съществуващи лозови насаждения, следва да се прави автоматично при представяне на заявление и независимо от предпазния механизъм за нови насаждения, тъй като с това не се допринася за увеличаването на общия размер на засадените с лозя площи. В определени райони, които отговарят на условията за производство на вина с защитени наименования за произход или защитени географски указания, държавите членки следва да разполагат с възможността да ограничават предоставянето на подобни разрешения за презасаждане въз основа на препоръки от признати и представителни професионални организации.
(60)
Тази нова схема за разрешаване на лозови насаждения следва да не се прилага за онези държави членки, които не прилагат преходния режим на Съюза за правата на засаждане, и следва да не е задължителна за държавите членки, в които, макар и правата на засаждане да се прилагат, засадените с лозя площи са под определен праг.
(61)
Следва да се установят преходни разпоредби, за да се осигури плавен преход от предходния режим за правата на засаждане към новата схема, по-специално за да се избегне прекомерното засаждане преди стартирането на новата схема. Държавите членки следва да разполагат с известна гъвкавост при определянето на крайния срок от 31 декември 2015 г. до 31 декември 2020 г. за представяне на искания за превръщане на права за засаждане в разрешения.
(62)
С цел да се осигури хармонизираното и ефективно прилагане на новата схема за разрешаване на лозови насаждения, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с условията за освобождаване на определени лозови насаждения от прилагането на схемата, правилата относно критериите за допустимост и приоритет, добавянето на критерии за допустимост и приоритет, съвместното съществуване на лозови насаждения, на които предстои изкореняване, и новозасадени лозя, както и основанията, на които държавите членки могат да ограничават издаването на разрешения за презасаждане.
(63)
Следва да се осъществява ефективен контрол по отношение на неразрешени насаждения, за да се гарантира спазването на правилата на новата схема.
(64)
Прилагането на стандартите за предлагане на пазара на селскостопански продукти може да допринесе за подобряване на икономическите условия за производство и предлагане на пазара и на качеството на тези продукти. Затова прилагането на тези стандарти е в интерес на производителите, търговците и потребителите.
(65)
В резултат на Съобщението на Комисията относно политиката за качество на селскостопанските продукти и последвалите дебати е целесъобразно да се запазят секторните или продуктовите пазарни стандарти, за да се вземат под внимание очакванията на потребителите и да се допринесе за подобряване на икономическите условия за производство и предлагане на селскостопански продукти на пазара и на тяхното качество.
(66)
Следва да бъдат установени хоризонтални разпоредби за пазарните стандарти.
(67)
Пазарните стандарти следва да се разделят на задължителни правила за конкретни сектори или продукти и незадължителни запазени наименования, които ще се определят на секторна или продуктова основа.
(68)
По принцип за всички обхванати селскостопански продукти, които се предлагат на пазара в Съюза, следва да се прилагат пазарни стандарти.
(69)
Секторите и продуктите, за които могат да се прилагат пазарни стандарти, следва да бъдат изброени в настоящия регламент. Същевременно, с цел да се вземат предвид очакванията на потребителите и необходимостта от подобряване на качеството на селскостопанските продукти и на икономическите условия за тяхното производство и предлагане на пазара, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с внасянето на изменения в този списък при строго определени условия.
(70)
С цел да се вземат предвид очакванията на потребителите и да се подобрят икономическите условия за производство и предлагане на пазара, както и качеството на определени селскостопански продукти, както и с цел адаптация към постоянно променящите се пазарни условия, развиващите се изисквания на потребителите и промените в съответните международни стандарти, както и с цел да се избегне създаването на пречки пред продуктовите иновации, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с приемането на секторни или продуктови пазарни стандарти на всички етапи от предлагането на пазара, както и на дерогации и освобождавания от такива стандарти. Пазарните стандарти следва да отчитат, наред с другото, естествените и съществени характеристики на въпросните продукти, като по този начин се избягва внасянето на сериозни промени в обичайния състав на съответния продукт. Освен това при пазарните стандарти следва да се отчитат възможните рискове от въвеждане в заблуда на потребителите в резултат на очакванията и възприятията им. Евентуалните дерогации или освобождавания от стандартите следва да не водят до допълнителни разходи, които да се поемат единствено от земеделските стопани.
(71)
Следва да се прилагат пазарни стандарти, за да може пазарът да бъде лесно снабдяван с продукти със стандартизирано и задоволително качество, като тези стандарти следва по-специално да се отнасят до техническите определения, класификацията, представянето, маркирането и етикетирането, опаковката, производствения метод, съхраняването, складирането, транспорта, съответните административни документи, сертифицирането и сроковете, ограниченията върху употребата и пласирането.
(72)
Като се отчитат интересът на производителите да указват характеристиките на своите продукти и тяхното отглеждане, както и интересът на потребителите да получават подходяща и прозрачна информация за продуктите, следва да е възможно определянето на мястото на отглеждане и /или мястото на произход, за всеки случай поотделно на подходящото географско равнище, като същевременно се отчита спецификата на някои сектори, по-специално по отношение на преработените селскостопански продукти.
(73)
Следва да се предвидят специални правила за продуктите, внасяни от трети държави, при положение, че националните разпоредби, действащи в третите държави, оправдават дерогации от пазарните стандарти, при условие че се гарантира, че те са равностойни на стандартите, установени в законодателството на Съюза. Целесъобразно е също така да се установят правилата, свързани с прилагането на пазарните стандарти по отношение на продуктите, които се изнасят от Съюза.
(74)
Продуктите от сектора на плодовете и зеленчуците, които са предназначени за продажба на потребителите в прясно състояние, следва да бъдат предлагани на пазара единствено при положение, че са здрави, в добро състояние, с подходящо пазарно качество и е отбелязана държавата на произход. С цел да се гарантира правилното прилагане на това изискване и да се отчетат определени специфични ситуации, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка със специфичните дерогации от това изискване.
(75)
На цялата територия на Съюза следва да се прилага политика на качество, като се използва процедура за сертифициране на продуктите от сектора на хмела и се забранява предлагането на пазара на такива продукти, за които не е издаден сертификат. С цел да се гарантира правилното прилагане на това изискване и да се отчетат определени специфични ситуации, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с мерките за дерогация от това изискване, за да се спазят търговските изисквания на определени трети държави или за продукти, предназначени за специална употреба.
(76)
За определени сектори и продукти определенията, наименованията и търговските наименования са важни елементи за определяне на условията на конкуренция. Следователно е целесъобразно да се установят определения, наименования и търговски наименования за посочените сектори и/или продукти, които да се използват за предлагане на пазара в Съюза единствено на продукти, отговарящи на съответните изисквания.
(77)
С цел да се адаптират определенията и търговските наименования за някои продукти към нуждите, произтичащи от променящите се изисквания на потребителите, техническия прогрес или необходимостта от продуктови иновации, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с промените на, дерогациите или освобождаванията от определения и търговски наименования.
(78)
С цел да се гарантира, че операторите и държавите членки ясно и точно разбират определенията и търговските наименования, установени в определени сектори, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с правилата за тяхното уточняване и прилагане.
(79)
За да се отчетат специфичните особености на всеки продукт или сектор, различните етапи на предлагане на пазара, техническите условия, евентуалните значителни практически трудности, както и точността и повторяемостта на методите на анализ, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с допустимото отклонение спрямо един или повече специфични стандарти, при надвишаването на което цялата партида продукти следва да се смята за неотговаряща на стандарта.
(80)
Следва да бъдат определени някои енологични практики и ограничения за производството на вино, по-специално по отношение на купажирането и използването на определени видове гроздова мъст, гроздов сок и прясно грозде с произход от трети държави. За да се съобрази с международните стандарти, по отношение на новите енологични практики, Комисията следва да взема предвид енологичните практики, препоръчани от Международната организация по лозата и виното (OIV).
(81)
Следва да бъдат установени правила за класифициране на винените сортове лози, съгласно които държавите членки, произвеждащи повече от 50 000 хектолитра годишно,следва да продължат да отговарят за класифицирането на винените сортове лози, от които може да се произвежда вино на тяхна територия. Някои винени сортове лози следва да бъдат изключени.
(82)
Държавите членки следва да могат да запазят или да приемат някои национални правила относно нивата на качество по отношение на мазнините за мазане.
(83)
По отношение на лозаро-винарския сектор следва да се разреши на държавите членки да ограничат или да изключат използването на определени енологични практики, следва да им се разреши да запазят по-строги ограничения за вината, произвеждани на тяхна територия о и следва да разрешават експерименталното използване на неразрешени енологични практики.
(84)
С цел да се осигури правилното и прозрачно прилагане на националните правила за определени продукти и сектори по отношение на пазарните стандарти, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с установяването на условия за прилагането на такива пазарни стандарти, както и на условията за държане, разпространение и използване на продуктите, получени чрез експериментални практики.
(85)
Освен пазарните стандарти следва да се установят незадължителни наименования за качество, за да се гарантира, че на пазара не се злоупотребява с наименованията, които описват специфични особености на продукта, стопанството или преработката, както и че потребителите могат да разчитат на тях за идентифициране на различните качества на продуктите. С оглед на целите на настоящия регламент и от съображения за яснота, съществуващите незадължителни термини за качество следва да бъдат изброени в настоящия регламент.
(86)
Държавите членки следва да разполагат с възможност да установяват правила за пласирането на лозаро-винарски продукти, които не съответстват на изискванията на настоящия регламент. С цел да се гарантира правилното и прозрачното прилагане на националните правила за лозаро-винарските продукти, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с установяването на условия за използването на лозаро-винарски продукти, които не съответстват на изискванията на настоящия регламент.
(87)
С цел да се отчете положението на пазара и развитието на пазарните стандарти, както и на международните стандарти, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка със запазването на допълнително незадължително запазено наименование и определянето на условията за използването му, изменението на условията за използване на незадължително запазено наименование и заличаването на незадължително запазено наименование.
(88)
С цел да се вземат предвид особеностите на някои сектори и очакванията на потребителите, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с установяването на подробностите по изискванията за въвеждане на допълнително запазено наименование.
(89)
С цел да се направи необходимото продуктите, описани посредством незадължителни запазени наименования, да съответстват на приложимите условия за употреба, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с допълнителните правила за използване на незадължителни запазени наименования.
(90)
С цел да се отчетат характерните особености на търговията между Съюза и някои трети държави и специалният характер на определени селскостопански продукти, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с условията, при които се счита, че вносните продукти имат равностойно ниво на съответствие с изискванията на Съюза по отношение на пазарните стандарти, и които позволяват мерки за дерогация от правилата, съгласно които продуктите трябва да бъдат предлагани на пазара в Съюза само в съответствие с тези стандарти, и правилата, свързани с прилагането на пазарните стандарти по отношение на изнасяните от Съюза продукти.
(91)
Разпоредбите относно вината следва да се прилагат в светлината на международните споразумения, сключени в съответствие с ДФЕС.
(92)
В Съюза понятието за качествени вина се основава, inter alia, на характерните особености, които се приписват на географския произход на виното. Тези вина се обозначават за потребителите посредством защитени наименования за произход и защитени географски указания. С цел да се осигури прозрачна и по-съвършена рамка за претенциите за качество на съответните продукти, които се свързват с въпросните продукти, следва да се въведе система, при която заявките за наименование за произход или географско указание да се разглеждат в съответствие с подхода, възприет в рамките на хоризонталната политика на Съюза в областта на качеството на хранителните продукти, различни от виното и спиртните напитки, изложен в Регламент (ЕС) № 1151/2012 на Европейския парламент и на Съвета (9).
(93)
С цел да се съхранят специфичните качествени характеристики на вината със защитено наименование за произход или защитено географско указание, на държавите членки следва да се разреши да прилагат по-строги правила.
(94)
С цел да се ползват с правна закрила в Съюза, наименованията за произход и географските указания на вината следва да бъдат признати и регистрирани на равнището на Съюза в съответствие с процедурните правила, определени от Комисията.
(95)
Следва да се даде възможност за правна закрила на наименованията за произход и географските указания на трети държави, когато те са защитени в държавата си на произход.
(96)
Процедурата за регистриране следва да позволява на всяко физическо или юридическо лице, което има законен интерес в държава членка или в трета държава, да упражнява правата си, като предяви възраженията си.
(97)
Регистрираните наименования за произход и географски указания следва да се ползват с правна закрила срещу използване, с което се извличат предимства от репутацията на продукти, които спазват изискванията. С цел да се насърчи лоялната конкуренция и да не се въвеждат в заблуждение потребителите, споменатата правна закрила следва да се разпростре и върху продукти и услуги, които не са обхванати от настоящия регламент, включително онези, които не са посочени в приложение I към Договорите.
(98)
С цел да се вземат предвид съществуващите практики за етикетиране, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с разрешаването на използването на наименованието на винен сорт лоза, което съдържа или се състои от защитено наименование за произход или защитено географско указание.
(99)
С цел да се вземат предвид характерните особености на производството в определения географски район, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с установяването на допълнителните критерии за определяне на границите на географския район и ограниченията и дерогациите, отнасящи се до производството в определения географски район.
(100)
С цел да се гарантира качеството и проследяването на продуктите, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с условията, при които спецификациите на продуктите могат да включват допълнителни изисквания.
(101)
С цел да се гарантир защитата назаконните интереси и права на производителите и операторите, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с видовете заявители, които могат да подават заявка за правна закрила на наименование за произход или географско указание; условията, които трябва да се спазват по отношение на заявката за правна закрила на наименование за произход или географско указание, контрола от страна на Комисията, процедурата за предявяване на възражения и процедурите за изменение, отмяна или преобразуване на защитени наименования за произход или защитени географски указания. Това оправомощаване следва да обхваща и условията, приложими за трансгранични заявки; условията за заявките, свързани с географски райони в трета държава; датата, от която се прилага правната закрила или изменение на тази закрила; и условията, свързани с изменение на спецификациите на продуктите.
(102)
С цел да се осигури подходящо равнище на правна закрила, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с ограниченията относно защитеното наименование.
(103)
С цел да се направи необходимото икономическите оператори и компетентните органи да не бъдат несъразмерно засегнати от прилагането на настоящия регламент по отношение на наименованията на вина, получили правна закрила преди 1 август 2009 г., или за които е била подадена заявка за правна закрила преди тази дата, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с установяването на преходниправила относно такива наименования на вина, вината, пуснати на пазара или етикетирани преди определена дата, и измененията на спецификациите на продуктите.
(104)
Някои наименования се използват традиционно в Съюза, за да предоставят на потребителите информация относно характеристиките и качеството на вината, която допълва информацията, дадена от защитените наименования за произход и географски указания. С цел да се осигури функционирането на вътрешния пазар и лоялната конкуренция, както и за да не се въвеждат в заблуждение потребителите, тези традиционни наименования следва да имат възможността да се ползват от правна закрила в Съюза.
(105)
С цел да се гарантира подходящо равнище на правна закрила, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с езика и изписването на традиционното наименование, за което се иска правна закрила.
(106)
С цел да се осигури защитата на законните права на производителите и операторите, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с видовете заявители, които могат да подават заявка за правна закрила на традиционно наименование; условията за валидност на заявка за признаване на традиционно наименование; основанията за подаване на възражение срещу предложена правна закрила на традиционно наименование; обхвата на правната закрила, в това число връзката с търговски марки, защитени традиционни наименования, защитени наименования за произход или географски указания, омоними или определени наименования на винени сортове лози; основанията за отмяна на традиционно наименование; датата на подаване на заявка или искане; както и процедурите, които трябва да се следват по отношение на заявка за правна закрила на традиционно наименование, включително контрола от страна на Комисията, процедурата за подаване на възражения и процедурите за отмяна или изменение.
(107)
За да се вземат предвид характерните особености на търговията между Съюза и някои трети държави, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с условията, при които традиционните наименования могат да се използват за продукти от трети държави, и предвиждането на дерогации във връзка с тях.
(108)
Описанието, означаването и търговското представяне на обхванатите от настоящия регламент продукти от лозаро-винарския сектор могат да имат важни последствия за пазарната им реализация. Различията между законодателствата на държавите членки относно етикетирането на продуктите от лозаро-винарския сектор могат да затруднят гладкото функциониране на вътрешния пазар. Ето защо следва да се установят правила, които да отчитат законните интереси на потребителите и на производителите. Поради тази причина е целесъобразно да бъдат предвидени правила на Съюза относно етикетирането и представянето.
(109)
С цел да се гарантира спазването на съществуващите практики на етикетиране, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с определянето на извънредните обстоятелства, при които е оправдано да не се посочат означенията „защитено наименование за произход“ или „защитено географско указание“.
(110)
С цел да се отчетат характерните особености на лозаро-винарския сектор, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с представянето и използването на данни върху етикетите, различни от предвидените в настоящия регламент; определени задължителни и незадължителни данни; и представянето.
(111)
С цел да се гарантиразащитата на законните интереси на операторите, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с временното етикетиране и представяне на вина с наименование за произход или географско указание, когато това наименование за произход или географско указание изпълнява необходимите изисквания.
(112)
С цел да се направи необходимото икономическите оператори да не бъдат засегнати, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с преходни разпоредби по отношение на вината, пуснати на пазара и етикетирани в съответствие с приложимите правила, валидни преди 1 август 2009 г.
(113)
С цел да се вземат предвид характерните особености на търговията с продукти на лозаро-винарския сектор между Съюза и някои трети държави, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с дерогациите от правилата за етикетиране и представяне по отношение на продукти, които подлежат на износ, когато това се изисква от правото на съответната трета държава.
(114)
След края на квотната система ще продължат да бъдат необходими специфични инструменти за осигуряване на справедлив баланс на права и задължения между предприятията за захар и производителите на захарно цвекло. По тази причина следва да бъдат установени стандартни разпоредби, уреждащи сключените между тях вътрешнобраншови писмени споразумения.
(115)
Реформата на режима за производство на захар от 2006 г. въведе значителни промени в сектора на захарта в Съюза. За да се даде възможност на производителите на захарно цвекло да завършат адаптирането си към новите пазарни условия и повишената пазарна насоченост на сектора, съществуващата система на квоти за захар следва да бъде удължена до премахването ѝ в края на 2016-2017 пазарна година.
(116)
С цел да се вземат предвид характерните особености на сектора на захарта, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с актуализирането на техническите определения относно сектора на захарта; актуализирането на условията за изкупуване на захарно цвекло, установени в настоящия регламент; и допълнителните правила за определяне на брутното тегло, тарата и съдържанието на захар на захарта, доставяна на предприятията, както и за пулпа от захарно цвекло.
(117)
Неотдавнашният опит доказва необходимостта от специални мерки за осигуряване на достатъчни доставки на захар за пазара на Съюза през оставащия период на квоти за захар.
(118)
За да се вземат предвид характерните особености на сектора на захарта и за да се гарантира, че са надлежно отчетени интересите на всички страни, като се има предвид необходимостта от предотвратяване на всякакви смущения на пазара, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с: условията за изкупуване и договорите за доставка; актуализирането на условията за изкупуване на захарно цвекло п, определени в настоящия регламент; и критериите, които да се прилагат от предприятията за производство на захар при разпределяне сред продавачите на цвекло на количествата цвекло, които следва да бъдат включени в предсеитбените договори за доставка.
(119)
С цел да се вземат предвид техническите промени, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с изготвянето на списък на продукти, за чието производство може да се използва индустриална захар, индустриална изоглюкоза или индустриален инулинов сироп.
(120)
С цел да се направи необходимото одобрените предприятия за производство или преработка на захар, изоглюкоза или инулинов сироп да спазват задълженията си, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с предоставянето и оттеглянето на одобрение за тези предприятия, както и критериите за налагане на административни санкции.
(121)
С цел да се вземат предвид характерните особености на сектора на захарта и да се гарантира, че интересите на всички страни са надлежно взети предвид, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка сдефинирането на наименованията за функционирането на квотната система, както и с условията, уреждащи продажбите за най-отдалечените региони.
(122)
С цел да се гарантира, че производителите са тясно свързани с решението за пренасяне на определено количество от продукцията към следващата година, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с пренасянето на захар към следващата година.
(123)
За по-добро управление на лозаро-винарския потенциал държавите членки следва да представят на Комисията опис на своя производствен потенциал въз основа на лозарския регистър. С цел да се насърчат държавите членки да представят този опис, подпомагането на преструктурирането и конверсията следва да се ограничава до онези държави членки, които са предали такъв опис.
(124)
С цел да се улесни наблюдението и контролът на производствения потенциал от страна на държавите членки, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка със съдържанието на лозарския регистър и изключенията.
(125)
С цел да се осигури задоволително ниво на проследяване на въпросните продукти, по-специално в интерес на защитата на потребителите, следва да има изискване към всички продукти на лозаро-винарския сектор, включени в обхвата на настоящия регламент, да бъдат снабдени с придружаващ документ, когато се разпространяват в рамките на Съюза.
(126)
За да се улесни транспортирането на лозаро-винарските продукти и тяхната проверка от страна на държавите членки, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с правилата: относно придружаващия документ и неговото използване; относно условията, при които придружаващ документ следва да се разглежда като удостоверяващ защитени наименования за произход или географски указания; относно задължението за водене на регистър и неговото използване; относно уточняването на това кой следва да води регистър и относно освобождаването от задължението за водене на регистър; както и относно операциите, които да бъдат включени в регистъра.
(127)
Тъй като няма законодателство на Съюза относно формалните писмени договори, държавите членки могат, съгласно националното договорно право, да вземат решение за задължителното използване на такива договори, при условие че, правейки това, се спазва правото на Съюза и по-специално се съблюдава правилното функциониране на вътрешния пазар и на общата организация на пазара. Като се има предвид разнообразието от условия в целия Съюз и в интерес на субсидиарността такова решение следва да се взема от държавите членки. Въпреки това, за да се осигурят подходящи минимални стандарти за такива договори и правилното функциониране на вътрешния пазар и на общата организация на пазара в сектора на млякото и млечните продукти, на равнището на Съюза следва да се установят някои основни условия за използването на такива договори. Всички тези основни условия следва да бъдат свободно договорени. Тъй като уставите на някои кооперации на млекопроизводители е възможно да съдържат правила с подобен ефект, те следва, с цел опростяване, да бъдат освободени от задължението да сключват договори. С цел да се повиши ефективността на тази система от договори, държавите членки следва да вземат решение дали тя да се прилага и в случаите, когато посредници събират млякото от млекопроизводителите и го доставят на преработвателите.
(128)
С цел да се осигури жизнеспособно развитие на производството и произтичащият от него добър жизнен стандарт на млекопроизводителите, следва да се подобрят техните възможности за договаряне с преработвателите, което да доведе до по-справедливо разпределение на добавената стойност по веригата на доставките. За да бъдат постигнати тези цели на ОСП, следва да се приеме разпоредба съгласно член 42 и член 43, параграф 2 от ДФЕС, която да позволи на организациите на производители, създадени от млекопроизводители, или на техните асоциации да договарят съвместно с дадено млекопреработвателно предприятие условията на договорите, включително цената, за част или за цялото количество сурово мляко на своите членове. С оглед да се поддържа ефективна конкуренция на пазара на мляко, тази възможност следва да подлежи на подходящи количествени ограничения. За да не се нарушава ефективната работа на кооперациите и за постигане на яснота, следва да се уточни, че когато членството на земеделски стопанин в кооперация включва, по отношение на цялото му производство на мляко или на част от него, задължение за доставка на сурово мляко при условия, определени в устава на кооперацията или в правилата и решенията, установени или произтичащи от този устав, тези условия не следва да са предмет на договаряне чрез организация на производителите.
(129)
Предвид значението на защитените наименования за произход и защитените географски указания, по-специално за уязвимите селски райони, и с цел да се гарантира добавената стойност и да се поддържа качеството, по-специално на сирената със защитени наименования за произход и защитени географски указания, както и с оглед на предстоящото изтичане на срока на прилагане на квотната система за мляко, държавите членки следва да могат да прилагат правила за регулиране на цялото предлагане на такива сирена, произведени в определения географски район по искане на междубраншова организация, организация на производители или група производители, съгласно определенията в Регламент (ЕС) № 1151/2012. Такова искане следва да бъде подкрепено от преобладаващото мнозинство от млекопроизводителите, съответстващи на по-голямата част от количеството мляко, използвано за това сирене, а в случая на междубраншови организации или групи, следва да бъде подкрепено от преобладаващото мнозинство от производителите на сирене, представляващи по-голямата част от производството на това сирене.
(130)
Комисията има нужда от своевременно предоставяна информация за количеството доставяно сурово мляко, за да може да следи развитието на пазара. Ето защо следва да се приеме разпоредба, която да гарантира, че първият изкупвач предоставя редовно такава информация на държавата членка, а държавата членка я съобщава на Комисията.
(131)
Организациите на производители и техните асоциации могат да играят полезна роля за концентриране на доставките, подобряване на предлагането на пазара, планирането и съобразяването на производството с търсенето, за оптимизиране на производствените разходи и стабилизиране на цените на производителите, за провеждане на научни изследвания, насърчаване на най-добрите практики и осигуряване на техническа помощ, за управление на вторичните продукти и и на инструментите за управление на риска, които са на разположение на техните членове, като по този начин допринасят за укрепване на позицията на производителите в хранителната верига.
(132)
Междубраншовите организации могат да играят важна роля за създаване на условия за диалог между участниците във веригата на доставка, както и за насърчаване на най-добрите практики и прозрачността на пазара.
(133)
Следователно съществуващите правила относно определението и признаването на организациите на производители, техните асоциации и междубраншовите организации следва да бъдат хармонизирани, рационализирани и разширени, за да се предвиди за някои сектори евентуално признаване при поискване въз основа на устав, създаден в съответствие с настоящия регламент. По-специално критериите за признаване и уставът на организациите на производители следва да гарантират, че такива структури са формирани по инициатива на производителите и се контролират в съответствие с правила, които позволяват на членуващите производители да контролират по демократичен начин своята организация и нейните решения.
(134)
Съществуващите в различните сектори разпоредби, които увеличават ефекта от организациите на производители, техните асоциации и междубраншовите организации, като позволяват на държавите членки, при известни условия, да разширят обхвата на някои правила на тези организации, така че да обхващат и нечленуващите оператори, се оказаха ефективни и следва да бъдат хармонизирани, рационализирани и разширени, така че да обхващат всички сектори.
(135)
Следва да се предвиди възможност за приемане на определени мерки за улесняване на коригирането на предлагането спрямо пазарните изисквания, което може да допринесе за стабилизиране на пазарите и за осигуряване на добър жизнен стандарт на съответната селскостопанска общност.
(136)
С цел да се насърчат действията на организациите на производители, асоциациите на организации на производители и междубраншовите организации за улесняване на коригирането на предлагането спрямо пазарните изисквания, с изключение на действията, свързани с изтегляне от пазара, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с: мерките за подобряване на качеството; за насърчаване на по-добра организация на производството, преработката и предлагането на пазара; за улесняване на отчитането на тенденциите в пазарните цени; и за даване на възможност за изготвяне на краткосрочни и дългосрочни прогнози въз основа на използваните средства за производство.
(137)
С цел да се подобри функционирането на пазара на вина, държавите членки следва да имат възможността да прилагат решения, взети от междубраншовите организации. От обхвата на подобни решения обаче следва да се изключат практики, които биха могли да доведат до нарушаване на конкуренцията.
(138)
Като се има предвид че използването на формални писмени договори в сектора на млякото е уредено от отделни разпоредби, използването на такива договори може да спомогне и за засилване отговорността на операторите в други сектори и за повишено осъзнаване на необходимостта от по-добро отчитане на сигналите на пазара, подобряване преноса на цените и адаптиране на предлагането спрямо търсенето, както и да спомогне за избягването на някои нелоялни търговски практики. Предвид липсата на законодателство на Съюза относно тези договори държавите членки могат съгласно националното договорно право да решат да въведат задължителното им използване, при условие че, правейки това, се спазва правото на Съюза и по-специално се съблюдава правилното функциониране на вътрешния пазар и на общата организация на пазара.
(139)
С цел да се осигури жизнеспособно развитие на производството и оттук - добър жизнен стандарт на производителите в секторите на говеждото и телешкото месо и на маслиновото масло, както и на производителите на определени полски култури, следва да се подобрят техните възможности за договаряне с операторите от вторичните сектори, което да доведе до по-справедливо разпределение на добавената стойност по веригата за доставка. За да се постигнат тези цели на ОСП, признатите организации на производители следва да са в състояние да договарят, в рамките на някакви количествени ограничения, условията на договорите за доставка, включително цените, за част или за цялата продукция на своите членове, при условие че тези организации преследват една или повече от целите за концентриране на предлагането, пускането на пазара на продуктите, произведени от техните членове, и оптимизиране на производствените разходи, както и при условие че преследването на тези цели води до интегриране на дейности и това интегриране има вероятност да породи значителна ефикасност, така че дейността на организацията на производителите като цяло да допринася за изпълнението на целите, посочени в член 39 от ДФЕС и при условие че организацията на производителите извършва някои специфични дейности и тези дейности са значителни по отношение на обема на съответната продукция и по отношение на цената на продукцията и предлагането на продукта на пазара.
(140)
За да се осигури добавената стойност и да се поддържа качеството, по-специално на консервираната шунка, ползваща се със защитено наименование за произход или защитено географско указание, на държавите членки следва да се разреши, при спазването на строги условия, да прилагат правила за регулиране на предлагането на такава консервирана шунка, при условие че тези правила бъдат подкрепени от преобладаващото мнозинство от производителите ѝи при необходимост - от свиневъдите в географския район, с който е свързана тази шунка.
(141)
Задължението за регистрация на всички договори за доставка на хмел, произведен в Съюза, е обременяващо и следва да бъде прекратено.
(142)
За да се гарантира, че целите и отговорностите на организациите на производителите, асоциациите на организации на производители и междубраншовите организации са ясно определени и за да се допринася за ефективността на техните действия, без да се налага ненужна административна тежест и без да се нарушава принципът на свобода на сдружаване, по-специално по отношение на нечленуващите в такива организации, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с:
правилата относноспецифичните цели, които могат, трябва или не трябва да бъдат осъществявани от тези организации и асоциации, и ако е приложимо, следва да бъдат добавени към целите, посочени в настоящия регламент; правилата на тези организации и асоциации, уставите на организациите, различни от организации на производители, специфичните условия, приложими относно уставите на организациите на производители в някои сектори, включително дерогациите, структурата, срока за членство, размера, демократичната отчетност и дейностите на тези организации и асоциации, както и произтичащите от сливанията последици; условията за признаване, оттегляне и спиране на признаването, произтичащите от тях последици, както и изискванията за предприемане на коригиращи мерки при неизпълнение на критериите за признаване;
транснационалните организации и асоциации и правилата, свързани с оказването на административна помощ в случай на транснационално сътрудничество; секторите, за които е необходимо разрешение от държавите членки и за които се прилага възлагане на външни изпълнители, както и условията за възлагане и естеството на дейностите, които могат да бъдат възлагани на външни изпълнители, и осигуряването на технически средства от организациите или асоциациите; базата за изчисляване на минималния обем или стойност на годната за предлагане на пазара продукция на организациите и асоциациите; правилата относно изчисляването на количеството сурово мляко, предмет на преговорите на дадена организация на производители, приемането на членове, които не са производители, в организациите на производители, или които не са организации на производители - в асоциациите на организации на производители;
разширяването на обхвата на някои правила на организациите спрямо нечленовете, и задължителното плащане на членски внос от нечленове, включително използването и разпределянето на такива плащания от страна на въпросните организации, и списък на по-строги производствени правила, чийто обхват може да бъде разширен, допълнителните изисквания по отношение на представителността, съответните икономически области, включително контрол от страна на Комисията на тяхното определяне, минималните периоди, през които правилата следва да са в сила преди разширяването на обхвата им, лицата или организациите, към които могат да бъдат прилагани правилата или вноските, и обстоятелствата, при които Комисията може да изисква отказване или оттегляне на разширяването на обхвата на правилата или задължителните вноски.
(143)
Контролът на търговските потоци е преди всичко въпрос на управление, който следва да се разглежда по гъвкав начин. Решението за въвеждане на лицензионни изисквания следва да се вземе, като се има предвид необходимостта от лицензии за управлението на съответните пазари, и по-специално необходимостта от контролна вноса или износа на въпросните продукти.
(144)
За да се отчетат международните задължения на Съюза и приложимите стандарти на Съюза в социалната област и в областта на околната среда и хуманното отношение към животните, необходимостта от проследяване на развитието на търговията и пазарните промени, както и на вноса и износа, необходимостта от стабилно пазарно управление и необходимостта от намаляване на административната тежест, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка със списъка на продуктите, за които се изисква представяне на лицензия за внос или износ; и случаите и положенията, в които не се изисква представяне на лицензия за внос или износ.
(145)
С цел да се осигурят допълнителни елементи за системата на лицензии, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с правилата относно: правата и задълженията, които произтичат от лицензията, нейните правни последици и случаите, в които се прилага отклонение по отношение на спазването на задължението за внос или износ на посоченото в лицензията количество, или когато произходът следва да се посочи; издаването на лицензия за внос или пускането в свободно обращение, за което се изисква представяне на документ, издаден от трета държава или организация, който да удостоверява, inter alia, произхода, автентичността и качествените характеристики на продуктите; прехвърлянето на лицензията или ограниченията на възможността за прехвърляне; допълнителните условия за лицензии за внос на коноп и принципа на административно съдействие между държавите членки с цел да се предотвратяват или решават случаи на измама или нередности; и случаите и положенията, в които се изисква или не се изисква предоставяне на гаранция, която да обезпечава, че продуктите се внасят или изнасят в срока на валидност на лицензията.
(146)
Основните елементи на приложимите за селскостопанските продукти мита, отразяващи споразуменията на СТО и двустранните споразумения, се съдържат в Общата митническа тарифа. Комисията следва да бъде оправомощена да приема мерки за подробното изчисляване на вносните мита съгласно тези основни елементи.
(147)
За определени продукти следва да се запази системата на входни цени. С цел да се осигури ефективността на тази система, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с проверяването на истинността на декларираната цена на дадена партида, като се използва фиксирана стойност при вноса, и да определя условията, при които се изисква предоставяне на гаранция.
(148)
С цел да се предотврати или да се противодейства на неблагоприятните ефекти върху пазара на Съюза, които могат да възникнат вследствие на вноса на определени селскостопански продукти, вносът на такива продукти следва да се обвърже със заплащането на допълнително мито, когато са изпълнени определени условия.
(149)
Целесъобразно е при определени условия да бъдат открити и управлявани тарифни квоти за внос, произтичащи от международни споразумения, сключени в съответствие с ДФЕС, или от други актове на Съюза. По отношение на тарифните квоти за внос приетият метод на управление следва да отчита в достатъчна степен изискванията, свързани с предлагането, на съществуващите и възникващите пазари в Съюза за производство, обработка и потребление от гледна точка на конкурентоспособността, сигурността и непрекъснатостта на доставките и необходимостта да се запази равновесието на пазара.
(150)
За да се изпълнят ангажиментите,съдържащи се в споразуменията, сключени, като част от Уругвайския кръг на многостранните търговски преговори, относно тарифните квоти за вноса на 2 000 000 тона царевица и 300 000 тона сорго в Испания и тарифните квоти за вноса на 500 000 тона царевица в Португалия, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с установяването на необходимите разпоредби за осъществяване на вноса по тарифните квоти, а също и - когато е приложимо - за публичното складиране на количествата, внесени от разплащателните агенции на съответните държави членки.
(151)
С цел да се осигури справедлив достъп до наличните количества, както и равното третиране на операторите в рамките на тарифната квота, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с: определянето на условията и изискванията за допустимост, на които трябва да отговаря операторът, за да подаде заявление в рамките на тарифната квота; определянето на правилата за прехвърляне на права между оператори, и, при необходимост, ограниченията, които се прилагат за прехвърляния в рамките на управлението на тарифната квота; обвързването на участието в тарифната квота с предоставянето на гаранция; както и предвиждането, ако е необходимо, на разпоредби относно евентуалните специфични характеристики, изисквания или ограничения, приложими към тарифната квота, които са предвидени в международното споразумение или в друг съответен акт.
(152)
Селскостопанските продукти могат в определени случаи да се ползват от специално третиране при внос в трети държави, ако продуктите отговарят на определени спецификации и/или ценови условия. Необходимо е административно сътрудничество между властите в третата държава, в която се извършва вносът, и Съюза, за да се осигури правилното прилагане на такава система. За тази цел продуктите следва да бъдат придружавани от сертификат, издаден в Съюза.
(153)
С цел да се направи необходимото изнасяните продукти да могат да се ползват от специално третиране при внос в трета държава, ако са спазени определени условия, съгласно международните споразумения, сключени от Съюза в съответствие с ДФЕС, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с изискването към компетентните органи на държавите членки, при поискване и след съответните проверки, да издават документ, удостоверяващ, че условията са спазени.
(154)
С цел да се избегнат смущения на пазара на коноп за влакна вследствие отглеждането на незаконни конопени култури, настоящият регламент следва да предвиди проверки на вноса на коноп и конопено семе, за да се гарантира, че за тези продукти се предоставят определени гаранции по отношение на съдържанието на тетрахидроканабинол в тях. Освен това вносът на конопено семе, което не е предназначено за посев, следва да продължи да бъде предмет на система за контрол, предвиждаща предоставяне на разрешения на съответните вносители.
(155)
На цялата територия на Съюза се води политика за качество по отношение на продуктите от сектора на хмела. По отношение на вносните продукти в настоящия регламент следва да се включат разпоредби, гарантиращи, че се внасят само продукти, които отговарят на равностойни минимални характеристики за качество. С цел да се сведе до минимум административната тежест, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка Със случаите, в които не следва да се прилагат задълженията, свързани с удостоверение за равностойност и етикетирането на опаковката.
(156)
Съюзът е сключил няколко споразумения с трети държави за преференциален достъп до пазара, позволяващи на тези държави да изнасят тръстикова захар в Съюза при благоприятни условия. Свързаните с това разпоредби относно оценката на нуждите на рафинериите от захар за рафиниране и - при определени условия - запазването на лицензиите за внос за специализирани потребители на значителни количества вносна сурова тръстикова захар, считани за рафинерии на пълен работен режим в Съюза, следва да се запазят за определен период. С цел да се гарантира, че внесената захар за рафиниране се рафинира съгласно тези изисквания, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с: използването на наименования за функционирането на схемите за внос; условията и изискванията за допустимост, на които трябва да отговаря операторът, за да подаде заявление за лицензия за внос, в т.ч. предоставянето на гаранция, както и с правилата за налаганите административни санкции.
(157)
Митническата система дава възможност за премахване на всички други предпазни мерки по външните граници на Съюза. При изключителни обстоятелства вътрешният пазар и митническият механизъм могат да се окажат неадекватни. В такива случаи, за да не остане пазарът на Съюза незащитен срещу смущенията, които могат да последват, Съюзът следва да може незабавно да вземе всички необходими мерки. Тези мерки следва да съответстват на международните ангажименти на Съюза.
(158)
Когато на пазара на Съюза възникнат или е възможно да възникнат смущения, е целесъобразно да се даде възможност за суспендиране на използването на режимите на активно и пасивно усъвършенстване.
(159)
Възстановяванията при износ в трети държави, предвид разликата между цените в Съюза и на световния пазар, и попадащи в границите, поставени с поетите задължения по линия на СТО, следва да бъдат запазени като мярка, която може да обхване някои продукти, за които се прилага настоящият регламент, когато условията на вътрешния пазар отговарят на тези, описаните при извънредни мерки. Субсидираният износ следва да се подчинява на ограничения по отношение на стойността и количеството и, без да се засяга прилагането на извънредните мерки, възстановяването трябва да е равно на нула.
(160)
Спазването на ограниченията по отношение на стойността следва да се гарантира в момента на определяне на възстановяванията при износ чрез мониторинг на плащанията съгласно правилата, отнасящи се до Европейския фонд за гарантиране на земеделието. Мониторингът следва да бъде улеснен чрез задължително предварително определяне на възстановяванията при износ, като се предвижда възможността, в случай на диференцирани възстановявания при износ, за промяна в посоченото местоназначение в рамките на един географски район, където се прилага единна ставка на възстановяване при износ. В случай на промяна на местоназначението следва да се изплатят възстановяванията при износ, приложими за действителното местоназначение, като горната граница на сумата да е приложима за предварително определеното местоназначение.
(161)
Спазването на количествените ограничения следва да се гарантира чрез надеждна и ефективна система за мониторинг. За тази цел отпускането на възстановяванията при износ следва да се обвърже с лицензия за износ. Възстановяванията при износ следва да се отпускат до наличните лимити, в зависимост от конкретното положение на всеки съответен продукт. Изключения от това правило следва да бъдат разрешени само за преработени продукти, които не са изброени в приложение I към Договорите и за които не важат ограниченията за обем. Следва да бъде предвидена възможност за дерогация от изискването за стриктно спазване на правилата за управление, когато не съществува вероятност износът, за който се предоставят възстановявания при износ, да надвиши определените количества.
(162)
В случай на износ на живи животни от рода на едрия рогат добитък възстановяванията при износ следва да се предоставят и изплащат само ако са спазени установените в законодателството на Съюза разпоредби относно хуманното отношение към животните, и по-специално относно защитата на животните по време на транспортиране.
(163)
С цел да се осигури правилното функциониране на системата на възстановяване при износ, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с изискването за предоставяне на гаранция, обезпечаваща изпълнението на задълженията на операторите.
(164)
С цел да се сведе до минимум административната тежест за операторите и компетентните органи, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с определяне на праговете, под които може да не се изисква спазване на задължението за издаване или представяне на лицензия за износ, за определяне на местоназначенията или операциите, за които може да бъде обосновано освобождаване от задължението за представяне на лицензия за износ, и за разрешаване в обосновани случаи лицензиите за износ да бъдат издавани впоследствие.
(165)
С цел справяне с практическите положения, в които е оправдана пълна или частична допустимост до възстановявания при износ, и с цел подпомагане на операторите да покрият потребностите в периода между представянето на заявлението и окончателното изплащане на възстановяването при износ, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с правилата за: определянето на друга дата за възстановяването; авансовото плащане на възстановявания при износ, в това число условията за представяне и освобождаване на гаранция; допълнителните доказателства, когато съществуват съмнения относно действителното местоназначение на продуктите и възможността за повторен внос на митническата територия на Съюза; местоназначенията, които се считат за износ от Съюза, и с включването в митническата територия на Съюза на местоназначения, които отговарят на условията за възстановяване при износ.
(166)
С цел да се осигури равен достъп до възстановяване при износ за износителите на продуктите, посочени в приложение I към Договорите, и на преработени продукти от тях, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с прилагането на някои правила за селскостопански продукти спрямо продуктите, изнасяни под формата на преработени продукти.
(167)
За да се гарантира, че продуктите, които се ползват от възстановяване при износ, се изнасят от митническата територия на Съюза, да се избегне тяхното връщане на тази територия, както и да се сведе до минимум административната тежест за операторите при генерирането и предоставянето на доказателства, че продуктите, ползващи се от възстановяване при износ, са пристигнали в държавата на местоназначение при диференцираните възстановявания, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с правилата относно: срока, в който трябва да бъде приключено излизането от митническата територия на Съюза, в това число времето за временно повторно влизане; обработката, на която продуктите, ползващи се от възстановяване при износ, могат да бъдат подложени през този период; доказателството за достигане до местоназначение, за да може да има право на диференцирани възстановявания; праговете на възстановявания и условията, при които износителите могат да бъдат освободени от задължението за представяне на такова доказателство; и условията за одобряване на доказателството, предоставено от независими трети страни, за достигане на местоназначението, когато се прилагат диференцирани възстановявания.
(168)
С цел да се насърчат износителите да спазват условията за хуманно отношение към животните и да се даде възможност на компетентните органи да контролират правилното предоставяне на възстановяванията при износ, когато това зависи от спазването на изискванията за хуманно отношение към животните, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка със спазването на изискванията за хуманно отношение към животните извън митническата територия на Съюза, включително използването на независими трети страни.
(169)
С цел да се вземе предвид спецификата на различните сектори, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка със специалните изисквания и условия за операторите и за продуктите, които отговарят на изискванията за възстановяване при износ, и за определяне на коефициентите за изчисляване на възстановяванията при износ, като се отчита процесът на отлежаване за определени спиртни напитки, произведени от зърнени култури.
(170)
Минималните износни цени за клубено-луковици вече не са от полза и следва да бъдат премахнати.
(171)
В съответствие с член 42 от ДФЕС разпоредбите на ДФЕС относно конкуренцията се прилагат по отношение на производството и търговията със селскостопански продукти само доколкото това е определено от законодателството на Съюза в рамките на член 43, параграф 2 от ДФЕС и в съответствие с предвидената там процедура.
(172)
С оглед на специфичните особености на селскостопанския сектор и неговата зависимост от правилното функциониране на цялата верига на предлагане на храни, включително ефективното прилагане на правилата за конкуренцията във всички свързани сектори по цялата верига на храните, която може да се отличава с висока концентрация, следва да се обърне специално внимание на правилото относно прилагането на правилата за конкуренцията, посочени в член 42 от ДФЕС. За тази цел е необходимо тясно сътрудничество между Комисията и органите по конкуренцията в държавите членки. Освен това приетите, където е уместно, насоки от Комисията са подходящ инструментза ориентиране на предприятията и другите засегнати участници.
(173)
Следва да се предвиди, че правилата относно конкуренцията, отнасящи се до споразуменията, решенията и практиките, посочени в член 101 от ДФЕС, и до злоупотребата с господстващо положение, се прилагат по отношение на производството и търговията със селскостопански продукти при условие, че тяхното прилагане не застрашава постигането на целите на ОСП.
(174)
Следва да бъде разрешен специален подход в случай на организации на земеделски стопани или организации на производители или техни асоциации, чиято цел е съвместно производство или предлагане на пазара на селскостопански продукти или използване на обща техническа база, освен ако такива съвместни действия изключват конкуренцията или застрашават постигането на целите, залегнали в член 39 от ДФЕС.
(175)
Без да се засяга регламентирането на предлагането на някои продукти, като например сирена или шунки, ползващи се със защитено наименование за произход или защитено географско указание, или вина, обхванати от специфични правила, следва да се възприеме специален подход по отношение на някои дейности на междубраншовите организации, при условие че тези дейности не водят до разделяне на пазарите, не засягат стабилното функциониране на ООП, не изкривяват или елиминират конкуренцията, не водят до фиксиране на цени или квоти и не създават дискриминация.
(176)
Правилното функциониране на вътрешния пазар би било изложено на риск от отпускането на национална помощ. Ето защо разпоредбите на ДФЕС относно държавната помощ следва, като общо правило, да се прилагат и по отношение на селскостопанските продукти. Въпреки това в определени случаи следва да се допускат изключения. В случаите, когато съществуват такива изключения, Комисията следва да е в състояние да изготви списък на съществуващи, нови или предвиждани национални помощи, да изпрати съответна информация до държавите членки и да предложи подходящи мерки.
(177)
Разпоредбите относно премията за изкореняване и някои мерки по линия на програмите за подпомагане на лозаро-винарския сектор не следва сами по себе си да изключват възможността за национални плащания за същите цели.
(178)
Поради специфичните икономически условия на производството и предлагането на пазара на месо и продукти от северен елен, Финландия и Швеция следва да продължат да предоставят национални плащания в това отношение.
(179)
Във Финландия отглеждането на захарно цвекло е обусловено от определени географски и климатични условия, които влияят неблагоприятно на сектора в допълнение към общото въздействие на реформата в сектора на захарта. Следователно на тази държава членка следва да се разреши на постоянна основа да извършва национални плащания в полза на своите производители на захарно цвекло.
(180)
Държавите членки следва да могат да извършват национални плащания за съфинансиране на мерките за пчеларството, заложени в настоящия регламент, както и за защитата на пчелните стопанства, които са повлияни неблагоприятно от структурни или природни условия, или са предмет напрограми за икономическо развитие, с изключение на национални плащания, предоставяни за производство или търговия.
(181)
Държавите членки, които участват в схемите за подобряване на достъпа до храна на децата, следва да имат възможност, в допълнение към помощта от Съюза, да отпускат национална помощ за доставянето на продукти и някои свързани с това разходи.
(182)
С цел да може да се реагира при оправдани кризисни случаи дори след края на преходния период, държавите членки следва да могат да извършват национални плащания за кризисна дестилация в рамките на цялостно бюджетно ограничение от 15 % от съответната стойност от годишния бюджет на държавата членка за националната програма за подпомагане. Преди предоставянето им тези национални плащания следва да бъдат съобщени на Комисията и да бъдат одобрени.
(183)
Държавите членки следва да могат да продължат да извършват национални плащания за черупкови плодове, както е предвидено понастоящем в член 120 от Регламент (ЕО) № 73/2009, за да се смекчат последиците от отделянето от производството на предишната схема на Съюза за подпомагане за черупковите плодове. За по-голяма яснота, тъй като посоченият регламент следва да бъде отменен, въпросните национални плащания следва да бъдат предвидени в настоящия регламент.
(184)
Следва да бъдат предвидени специални интервенционни мерки с цел да се реагира ефективно и ефикасно при опасност от смущения на пазара. Следва да се определи обхватът на тези мерки.
(185)
С цел да се реагира ефективно и ефикасно на опасности от смущения на пазара, причинени от значителни повишения или понижения на цените на вътрешния или външния пазар или от други събития и обстоятелства, които водят до значителни смущения на пазара или заплашват да причинят смущения на пазара, когато има вероятност това положение или последиците от него за пазара да продължат или да се влошат, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с мерките, необходими за справяне с такова положение на пазара, при спазване на евентуалните задължения, произтичащи от международни споразумения, и при положение че всички други мерки, които са на разположение в съответствие с настоящия регламент, се окажат недостатъчни, включително мерките за разширяване или изменение на обхвата, продължителността или други аспекти на други мерки, предвидени в рамките на настоящия регламент, или за да се предвиди възстановяване при износ или суспендиране, изцяло или частично, на прилагането на вносните мита, включително за определени количества или периоди, според нуждите.
(186)
Ограниченията на свободното обращение, произтичащи от прилагането на мерки за предотвратяване разпространението на болести по животните, могат да доведат до затруднения на пазара в една или повече държави членки. Опитът показва, че сериозните смущения на пазара, например значителен спад в потреблението или в цените, могат да се дължат на загуба на доверието на потребителите поради рискове за общественото здраве или за здравето на животните или растенията. С оглед на опита, обхватът на мерките, дължащи се на загуба на потребителско доверие, следва да бъде разширен, така че да обхване и растителните продукти.
(187)
Извънредните мерки за подкрепа на пазара на говеждо и телешко месо, мляко и млечни продукти, свинско месо, овче и козе месо, яйца и птиче месо следва да са пряко свързани с ветеринарно-санитарните мерки, приети с цел предотвратяване на разпространението на болести. Те следва да се предприемат по искане на държави членки, за да се избегнат сериозни нарушения на равновесието на пазарите.
(188)
С цел да се реагира ефективно на извънредни обстоятелства, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с разширяването на списъка на продуктите, определени в настоящия регламент, по отношение на които могат да се приемат извънредни мерки за подкрепа.
(189)
Комисията следва да бъде упълномощена да приема необходимите мерки с цел разрешаване на специфични проблеми в извънредни случаи.
(190)
Ефективната и ефикасна реакция срещу заплаха от смущения на пазара може да бъде особено важна в сектора на млякото. В извънредни случаи могат също така да възникнат специфични проблеми. Поради това е необходимо да се подчертае, че приемането от страна на Комисията на горепосочените мерки в случай на смущения на пазара, включително нарушаване на равновесието на пазара, или на мерките с цел разрешаване на специфични проблеми в извънредни случаи могат да са насочени по-специално към сектора на млякото.
(191)
За да се реагира на периоди на сериозно нарушаване на равновесието на пазара, като извънредни мерки може да са подходящи специфични категории колективни действия на частни оператори, за да се стабилизират засегнатите сектори, при точно определени гаранции, ограничения и условия. Когато подобни действия биха могли да попаднат в обхвата на член 101, параграф 1 от ДФЕС, Комисията следва да има възможността да предостави дерогация за ограничен период от време. Тези действия обаче следва да са с допълващ характер спрямо действието на равнището на Съюза в рамките на публичната интервенция и частното складиране или на предвидените в настоящия регламент извънредни мерки и следва да не засягат функционирането на вътрещния пазар.
(192)
Следва да бъде възможно от предприятията, държавите членки или третите държави да се изисква да предоставят информация за целите на прилагането на настоящия регламент, мониторинга, анализа и управлението на пазара на селскостопански продукти, гарантирането на прозрачност на пазара и правилното функциониране на мерките на ОСП, тяхната проверка, контрол, мониторинг, оценка и одит, както и за спазване на изискванията, предвидени в международни споразумения, включително изискванията за уведомяване в рамките на тези споразумения. С цел да се осигури хармонизиран, рационализиран и опростен подход, Комисията следва да бъде оправомощена да приема необходимите мерки по отношение на предоставянето на информация. В този процес тя следва да отчита потребностите от данни и полезното взаимодействие между потенциалните източници на данни.
(193)
С оглед да се осигури интегритетът на информационните системи, както и автентичността и четливостта на документите и свързаните с тях подавани данни, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с естеството и вида на подаваната информация; категориите обработвани данни и максималните срокове за тяхното съхранение; целта на тяхното обработване, особено в случай на публикуване на тези данни и предаването им на трети държави; правата за достъп до информация или до предоставените информационни системи, както и условията за публикуване на информацията.
(194)
За тези данни е приложимо правото на Съюза относно защитата на физическите лица при обработването на лични данни и относно свободното движение на тези данни, по-специално Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (10) и Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета (11).
(195)
Беше проведена консултация с Европейския надзорен орган по защита на данните и той даде становище на 14 декември 2011 г. (12).
(196)
Следва да се прехвърлят средства от резерва за кризи в селскостопанския сектор съгласно условията и процедурата, посочени в член 24 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 и точка 22 от Междуинституционалното 17 декември 2013 г. споразумение между Европейския парламент, Съвета и Комисията относно бюджетната дисциплина, сътрудничеството по бюджетните въпроси и относно доброто финансово управление (13) и следва да се уточни, че настоящият регламент е приложимият основен акт.
(197)
С цел да се осигури плавен преход от уредбата, предвидена в Регламент (ЕО) № 1234/2007, към уредбата, предвидена в настоящия регламент, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема някои актове във връзка с установяването на необходимите мерки, по-специално мерките, необходими за защита на придобитите права и оправданите правни очаквания на предприятията.
(198)
Използването на процедурата по спешност при приемането на делегирани актове съгласно този регламент следва да бъде запазено за извънредни случаи, когато това е необходимо поради наложителни причини за спешност, за да се реагира ефективно и ефикасно при опасност от смущения на пазара или при настъпване на пазарни смущения. Следва да бъде обоснован изборът на процедура по спешност и да бъдат определени случаите, в които следва да се използва процедурата по спешност.
(199)
С цел да се осигурят еднакви условия за прилагане на настоящия регламент, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (14).
(200)
За приемане на актовете за изпълнение на настоящия регламент следва да се използва процедурата по разглеждане, като се има предвид, че тези актове са свързани с ОСП, както е посочено в член 2, параграф 2, буква б), подточка ii) от Регламент (ЕС) № 182/2011. За приемане на актове за изпълнение на настоящия регламент, свързани с въпроси на конкуренцията, обаче следва да се използва процедурата по консултиране, като се има предвид, че процедурата по консултиране се използва по принцип за приемане на актове за изпълнение в областта на правото на конкуренцията.
(201)
Комисията следва да приема актове за изпълнение с незабавно приложение във връзка с приемане, изменение или отмяна на предпазните мерки на Съюза, със суспендиране на използването на режима на обработка под митнически контрол или режимите на активно или пасивно усъвършенстване, и нуждата, ако това е необходимо за да се реагира незабавно на пазарната ситуация, и за разрешаване специфични проблеми при неотложна ситуация, която изисква незабавни действия, когато в надлежно обосновани случаи това са налага поради наложителни причини за спешност
(202)
По отношение на някои мерки в рамките на настоящия регламент, които изискват бързи действия или се състоят само в прилагане на общите разпоредби към специфични положения, без свобода на преценка, на Комисията следва да се предостави правомощието да приема актове за изпълнение, без да се прилага Регламент (ЕС) № 182/2011.
(203)
Комисията следва допълнително да бъде оправомощена да изпълнява определени административни или управленски задачи, които не са свързани с приемането на делегирани актове или актове за изпълнение.
(204)
В настоящия регламент следва да бъдат предвидени специални правила относно Хърватия в съответствие с Акта за присъединяване на Хърватия (15).
(205)
Съгласно Регламент (ЕО) № 1234/2007 няколко мерки по сектори ще изтекат в рамките на разумен срок след влизането в сила на настоящия регламент. След отмяната на Регламент (ЕО) № 1234/2007, съответните разпоредби следва да продължат да се прилагат до края на съответните схеми.
(206)
Регламент (ЕИО) № 922/72 на Съвета (16) относно предоставянето на помощ за копринени буби за 1972-1973 година на отглеждане вече не е актуален; Регламент (ЕИО) № 234/79 относно процедурата за промяна на номенклатурата на Общата митническа тарифа се заменя с настоящия регламент; Регламент (ЕО) № 1601/96 (17) на Съвета относно помощта за производителите на хмел за реколтата през 1995 г. е временна мярка, която поради естеството си вече не е актуална. Регламент (ЕО) № 1037/2001 на Съвета (18) относно разрешаване на предлагането и доставянето на някои вносни вина е заменен с разпоредбите на Споразумението между Европейската общност и Съединените американски щати за търговията с вина, прието с Решение 2006/232/ЕО на Съвета (19), и следователно не е актуален. От съображения за яснота и правна сигурност тези регламенти следва да бъдат отменени.
(207)
Някои правила в сектора на млякото и млечните продукти, по-специално тези относно договорните отношения и преговорите; регулирането на доставката на сирене със защитено наименование за произход или защитено географско указание; както и декларациите на първите изкупвачи, организациите на производителите, асоциациите на организации на производителите и междубраншовите организации, влязоха в сила неотдавна и продължават да бъдат оправдани при сегашните икономически обстоятелства, свързани с пазара на мляко и структурата на веригата за доставки. Поради това те следва да се прилагат в този сектор за достатъчно дълъг период от време (както преди, така и след премахването на квотите за мляко), за да могат да имат пълен ефект. Тези правила обаче следва да са временни по своя характер и следва да подлежат на преглед. Комисията следва да приеме доклади относно развитието на пазара на млякото, които да включват по-специално евентуални стимули за насърчаване на млекопроизводителите да сключват споразумения за съвместно производство, като първият доклад трябва да бъде представен до 30 юни 2014 г., а вторият доклад до 31 декември 2018 г.,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ЧАСТ I
УВОДНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Обхват
1. С настоящия регламент се установява обща организация на пазарите на селскостопански продукти, което означава всички продукти, изброени в приложение I към Договорите, с изключение на продуктите от риболов и аквакултури, съгласно определението им в законодателните актове на Съюза за общата организация на пазарите на продуктите от риболов и аквакултури.
2. Селскостопанските продукти, определени в параграф 1, се разпределят в следните сектори, посочени в съответните части на приложение I:
a)
зърнени култури, част I
б)
ориз, част II;
в)
захар, част III;
г)
сух фураж, част IV;
д)
семена, част V;
е)
хмел, част VI;
ж)
маслиново масло и трапезни маслини, част VII;
з)
лен и коноп, част VIII;
и)
плодове и зеленчуци, част IX;
й)
преработени плодови и зеленчукови продукти, част X;
к)
банани, част XI;
л)
вино, част XII;
м)
живи дървета и други растения, луковици, корени и други подобни, рязан цвят и декоративна растителност, част ХIII;
н)
тютюн, част XIV;
о)
говеждо и телешко месо, част XV;
п)
мляко и млечни продукти, част XVI;
р)
свинско месо, част XVII;
с)
овче месо и козе месо, част XVIII;
т)
яйца, част XIX;
у)
птиче месо, част XX;
ф)
етилов алкохол от земеделски произход, част XXI;
х)
пчелни продукти, част XXII;
ц)
копринени буби, част XXIII;
ч)
други продукти, част XXIV.
Член 2
Общи разпоредби на общата селскостопанска политика (ОСП)
Регламент (ЕС) № 1306/2013 и разпоредбите, приети в съответствие с него, се прилагат по отношение на мерките, определени в настоящия регламент.
Член 3
Определения
1. За целите на настоящия регламент се прилагат отнасящите се до някои сектори определения, които се съдържат в приложение II.
2. Определенията, съдържащи се в приложение II, част II, раздел Б, се прилагатдо края на пазарна година за захар 2016/2017.
3. За целите на настоящия регламент се прилагат определенията, съдържащи се в Регламент (ЕС) № 1306/2013, Регламент (ЕС) № 1307/2013на Европейския парламент и на Съвета (20) и Регламент (ЕС) № 1305/2013 на Европейския парламент и на Съвета (21) освен ако не е предвидено друго в настоящия регламент.
4. За да се вземат предвид специфичните характеристики на сектора на ориза, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 за изменение на определенията относно сектора на ориза, посочени в част I от приложение II, в степента, необходима за актуализирането им съобразно пазарните промени.
5. За целите на настоящия регламент:
а)
„по-слабо развити региони“ означава регионите, определени като такива в член 90, параграф 2, първа алинея, буква а), от Регламент (ЕС) № 1303/2013 на Европейския парламент и на Съвета] (22).
б)
„неблагоприятно климатично събитие, което може да бъде приравнено на природно бедствие“ означава климатични условия като слана, градушка, заледяване, дъжд или суша, които унищожават над 30 % от средногодишната продукция на даден земеделски стопанин за предшестващия тригодишен период или средния обем за три години на база предшестващия петгодишен период, като се изключват най-високият и най-ниският показател.
Член 4
Корекции на номенклатурата на Общата митническа тарифа, използвана за селскостопански продукти
Когато е необходимо с оглед отчитане на измененията в Комбинираната номенклатура, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 за коригиране в настоящия регламент на описанието на продуктите и препратките към позициите или подпозициите на Комбинираната номенклатура.
Член 5
Коефициенти на превръщане за ориза
Комисията може да приема актове за изпълнение относно:
а)
определянето на коефициентите на превръщане за ориза в различните стадии на преработка, разходите за преработка и стойността на вторичните продукти;
б)
приемането на всички необходими мерки относно прилагането на коефициентите на превръщане за ориза.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 6
Пазарни години
Определят се следните пазарни години:
а)
от 1 януари до 31 декември на дадена година за секторите на плодовете и зеленчуците, на преработените плодове и зеленчуци и на бананите;
б)
от 1 април до 31 март на следващата година за сектора на сухия фураж и сектора на бубарството;
в)
от 1 юли до 30 юни на следващата година за:
i)
сектора на зърнените култури;
ii)
сектора на семената;
iii)
сектора на маслиновото масло и трапезните маслини;
iv)
сектора на лена и конопа;
v)
сектора на млякото и млечните продукти;
г)
от 1 август до 31 юли на следващата година за лозаро-винарския сектор;
д)
от 1 септември до 31 август на следващата година за сектора на ориза;
е)
от 1 октомври до 30 септември на следващата година за сектора на захарта.
Член 7
Референтни прагове
1. Определят се следните референтни прагове:
а)
по отношение на сектора на зърнените култури - 101,31 EUR/тон, на етапа на продажба на едро, за стоки, доставени до склад, преди разтоварване;
б)
по отношение на неолющения ориз - 150 EUR/тон за стандартно качество, определено в точка А от приложение III, на етапа на продажба на едро, за стоки, доставени до склад, преди разтоварване;
в)
по отношение на захар със стандартно качество, определено в точка Б от приложение III, за непакетирана захар франко завод:
i)
за бяла захар: 404,4 EUR/тон;
ii)
за сурова захар: 335,2 EUR/тон;
г)
по отношение на сектора на говеждото и телешкото месо - 2 224 EUR/тон за кланични трупове на мъжки животни от рода на едрия рогат добитък от клас по конформация/залоеност R3 по скалата на Съюза за класификация на кланични трупове на едър рогат добитък на възраст осем месеца или повече, посочена в буква А от приложение IV;
д)
по отношение на сектора на млякото и млечните продукти:
i)
246,39 EUR на 100 kg - за масло;
ii)
169,80 EUR на 100 kg - за обезмаслено мляко на прах;
е)
по отношение на свинското месо - 1 509,39 EUR/тон за кланични трупове на свине със стандартно качество, определено на база тегло и съдържание на постно месо в съответствие със скалата на Съюза за класификация на кланични трупове на свине, посочена в буква Б от приложение IV, както следва:
i)
кланични трупове с тегло от 60 до по-малко от 120 kg: клас Е;
ii)
кланични трупове с тегло от 120 до 180 kg: клас R;
ж)
по отношение на сектора на маслиновото масло:
i)
1 779 EUR/тон за необработено маслиново масло „extra virgin“;
ii)
1 710 EUR/тон за необработено маслиново масло;
iii)
1 524 EUR/тон за маслиново масло за осветление с две степени на съдържание на свободни киселини, като тази сума се намалява с 36,70 EUR/тон за всяка допълнителна степен на киселинност.
2. Предвидените в параграф 1 референтни прагове са предмет на преглед от страна на Комисията, като се вземат предвид обективни критерии, а именно новостите в производството, разходите за производството (особено за суровини) и пазарните тенденции. При необходимост референтните прагове се актуализират в съответствие с обикновената законодателна процедура съобразно развитието на производството и пазарите.
ЧАСТ II
ВЪТРЕШЕН ПАЗАР
ДЯЛ I
ИНТЕРВЕНЦИЯ НА ПАЗАРА
ГЛАВА I
Публична интервенция и помощ за частно складиране
Раздел 1
Общи разпоредби относно публичната интервенция и помощта за частно складиране
Член 8
Обхват
В настоящата глава се определят правилата за интервенция на пазара по отношение на:
а)
публичната интервенция, когато продуктите се изкупуват от компетентните органи на държавите членки и се държат на склад от тях до пласирането им, и
б)
отпускането на помощ за складиране на продукти от частни оператори.
Член 9
Произход на отговарящите на условията продукти
Продуктите, които отговарят на условията за изкупуване на базата на публична интервенция или за отпускане на помощ за частно складиране, трябва да са с произход от Съюза. Освен това, ако са получени от селскостопански култури, тези култури трябва да са добити в Съюза, а ако са получени от мляко, това мляко трябва да е произведено в Съюза.
Член 10
Скали на Съюза за класификация на кланични трупове
Скалите на Съюза за класификация на кланични трупове се прилагат в съответствие с приложение IV, съответно точки А и Б в сектора на говеждото и телешкото месо по отношение на кланични трупове на едър рогат добитък на възраст осем месеца или повече и в сектора на свинското месо по отношение на кланични трупове на свине, различни от използваните за разплод.
В сектора на овчето месо и козето месо държавите членки могат да прилагат скала на Съюза за класификация на кланични трупове на овце в съответствие с правилата, определени в буква В от приложение IV.
Раздел 2
Публична интервенция
Член 11
Продукти, отговарящи на условията за публична интервенция
Публична интервенция се прилага по отношение на следните продукти при условията, установени в настоящия раздел, и при всички допълнителни изисквания и условия, които могат да бъдат определени от Комисията чрез делегирани актове в съответствие с член 19 и актове за изпълнение в съответствие с член 20:
а)
обикновена пшеница, твърда пшеница, ечемик и царевица;
б)
неолющен ориз;
в)
прясно или охладено месо от сектора на говеждото и телешкото месо, попадащо под кодове по КН 0201 10 00 и от 0201 20 20 до 0201 20 50;
г)
масло, произведено директно и изключително от пастьоризирана сметана, получена директно и изключително от краве мляко в одобрено предприятие в Съюза, с минимално тегловно съдържание на млечни мазнини 82 % и максимално тегловно съдържание на вода 16 %;
д)
обезмаслено мляко на прах от най-високо качество, произведено от краве мляко в одобрено предприятие в Съюза чрез процес на впръскване, с минимално тегловно съдържание на протеини 34,0 % от обезмасленото сухо вещество.
Член 12
Периоди на публична интервенция
Публична интервенция се прилага за:
а)
обикновена пшеница, твърда пшеница, ечемик и царевица - от 1 ноември до 31 май;
б)
неолющен ориз - от 1 април до 31 юли;
в)
говеждо и телешко месо - през цялата година;
г)
масло и обезмаслено мляко на прах - от 1 март до 30 септември.
Член 13
Откриване и закриване на публичната интервенция
1. През периодите, посочени в член 11, публичната интервенция:
а)
е открита за обикновена пшеница, масло и обезмаслено мляко на прах;
б)
може да бъде открита от Комисията, чрез актове за изпълнение, за твърда пшеница, ечемик, царевица и неолющен ориз (включително конкретни сортове или видове неолющен ориз), ако го изисква положението на пазара. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2;
в)
може да бъде открита от Комисията за сектора на говеждото и телешкото месо, чрез актове за изпълнение, приети, без да се прилага процедурата, посочена в член 229, параграф 2 или 3, ако за определен съгласно член 20, първа алинея, буква в) представителен период средната пазарна цена в дадена държава членка или регион на държава членка, регистрирана въз основа на скалата на Съюза за класификация на кланични трупове на едър рогат добитък, посочена в приложение IV, буква А е под 85 % от референтния праг, определен в член 7, параграф 1, буква г).
2. Комисията може да приема актове за изпълнение относно закриване на публичната интервенция за сектора на говеждото и телешкото месо, когато за представителен период, определен съгласно член 20, първа алинея, буква в), вече не са изпълнени условията, предвидени в параграф 1, буква в) от настоящия член. Тези актове за изпълнение се приемат без да се прилага процедурата, посочена в член 229, параграфи 2 или 3.
Член 14
Изкупуване на фиксирана цена или чрез тръжна процедура
Когато е открита публична интервенция съгласно член 13, параграф 1, мерките за определяне на изкупните цени за продуктите, посочени в член 11, както и, когато е приложимо, мерките за количествени ограничения, когато изкупуването се извършва на фиксирана цена, се приемат от Съвета в съответствие с член 43, параграф 3 от ДФЕС.
Член 15
Публична интервенционна цена
1. Публична инте,рвенционна цена означава:
а)
цената, на която продуктите се изкупуват при публична интервенция, когато това изкупуване става на фиксирана цена; или
б)
максималната цена, на която могат да се изкупуват продукти, отговарящи на условията за публична интервенция, когато това изкупуване става чрез тръжна процедура.
2. Мерките за определяне на равнището на публичната интервенционна цена, в т.ч. размерите на увеличенията и намаленията, се приемат от Съвета в съответствие с член 43, параграф 3 от ДФЕС
Член 16
Общи принципи за пласиране на продукти, изкупени при публична интервенция
1. Пласирането на продукти, изкупени при публична интервенция, се осъществява по такъв начин, че:
а)
да се избегнат всякакви смущения на пазара,
б)
да се осигури равен достъп до продуктите и равно третиране на купувачите, и
в)
да бъде в съответствие с ангажиментите, произтичащи от международните споразумения, сключени в съответствие с ДФЕС.
2. Продуктите, изкупени при публична интервенция, могат да бъдат пласирани чрез предоставянето им на схемата за разпределяне на храна на най-нуждаещите се лица в Съюза, установени в съответните правни актове на Съюза. В тези случаи счетоводната стойност на тези продукти е на равнището на съответната фиксирана публична интервенционна цена, посочена в член 14, параграф 2 от настоящия регламент.
3. Всяка година Комисията оповестява публично данни за условията, при които закупените при публична интервенция продукти са били продадени през предходната година.
Раздел 3
Помощ за частно складиране
Член 17
Продукти, отговарящи на условията
Помощ за частно складиране може да се отпуска за следните продукти, при спазване на условията, определени в настоящия раздел, и на всички допълнителни изисквания и условия, които се приемат от Комисията чрез делегирани актове в съответствие с член 18, параграф 1, член 19 и чрез актове за изпълнение в съответствие с член 18, параграф2, или член 20:
а)
бяла захар;
б)
маслиново масло;
в)
ленени влакна;
г)
прясно или охладено месо от едър рогат добитък на възраст осем месеца или повече;
д)
масло, произведено от сметана, получена директно и изключително от краве мляко;
е)
сирене;
ж)
обезмаслено мляко на прах, произведено от краве мляко;
з)
свинско месо;
и)
овче и козе месо.
Буква е) от първа алинея се ограничава до сирена със защитено наименование за произход или със защитено географско указание съгласно Регламент (ЕС) № 1151/2012, които се държат на склад по-дълго от периода на зреене, определен в продуктовата спецификация на съответния продукт, посочена в член 7 от същия регламент, и/или период на зреене, който допринася за повишаване на стойността на сиренето.
Член 18
Условия за отпускане на помощ
1. Когато е необходимо, за да се осигури прозрачност на пазара, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 за определяне на условията, при които тя може да реши да предостави помощ за частно складиране на продуктите, изброени в член 16, като отчита:
а)
средните пазарни цени, регистрирани в Съюза и референтните прагове и производствените разходи за съответните продукти; и/или
б)
необходимостта да се реагира своевременно на особено трудна пазарна ситуация или икономически събития със значително негативно влияние върху маржовете в сектора.
2. Комисията може да приеме актове за изпълнение относно:
а)
предоставяне на помощ за частно складиране на продуктите, изброени в член 17, като отчита условията, посочени в параграф 1 от настоящия член.
б)
ограничаване на предоставянето на помощ за частно складиране.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
3. Мерките за определяне на размера на предвидената в член 17 помощ за частно складиране се приемат от Съвета в съответствие с член 43, параграф 3 от ДФЕС.
Раздел 4
Общи разпоредби относно публична интервенция и помощ за частно складиране
Член 19
Делегирани правомощия
1. За да се направи необходимото продуктите, изкупени при публична интервенция или подлежащи на помощ за частно складиране, да са подходящи за дългосрочно складиране и да са в добро състояние, здрави и с подходящо пазарно качество и за да се вземат предвид специфичните характеристики на различните сектори, с цел осигуряване на икономически ефективно извършване на публичната интервенция и частното складиране, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 за определяне на изискванията и условията, на които трябва да отговарят тези продукти, в допълнение към изискванията, определени в настоящия регламент. Тези изисквания и условия имат за цел да гарантират по отношение на изкупените и складирани продукти:
а)
тяхното качество от гледна точка на параметрите за качество, групите качество, класовете качество, категориите продуктови характеристики и възраст;
б)
съответствието им с условията от гледна точка на количествата, пакетирането, включително етикетирането, съхранението, предходните договори за складиране, одобряването на предприятията и етапа на обработка на продуктите, за които се отнасят публичната интервенционна цена и помощта за частно складиране.
2. За да се вземат предвид специфичните характеристики на секторите на зърнените култури и на неолющения ориз, Комисията [17 декември 2013 г.] се оправомощава да приема делегирани актове в съответствие с член 227 за определяне на критериите за качество по отношение на изкупуването и продажбите на обикновена пшеница, твърда пшеница, ечемик, царевица и неолющен ориз.
3. За да се осигури подходящ капацитет за складиране, както и ефективността на системата за публична интервенция от гледна точка на рентабилност, разпределение и достъп на операторите и за да се поддържа качеството на изкупените при публична интервенция продукти до тяхното пласиране в края на периода на складиране, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 за определяне на:
а)
изискванията, които трябва да бъдат изпълнени по отношение на местата за складиране за всички продукти, обект на публична интервенция;
б)
правилата относно складирането на продукти във и извън държавата членка, която отговаря за тях и за обработката на тези продукти по отношение на митата и всички други суми, предоставяни или събирани в рамките на ОСП.
4. За да се осигури желаният ефект върху пазара от помощта за частно складиране, Комисията се оправомощава да приема в съответствие с член 227 делегирани актове за определяне на:
а)
правилата и условията, приложими в случаи, когато складираното количество е по-малко от договореното количество;
б)
условията за предоставяне на авансово плащане на такава помощ;
в)
условията, при които може да се реши продуктите, включени в договори за частно складиране, да могат да бъдат повторно предложени на пазара или пласирани.
5. За да се осигури правилното функциониране на публичната интервенция и на системите за частно складиране, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227:
а)
предвиждащи използването на тръжни процедури, които да гарантират равен достъп до стоките и равно третиране на операторите;
б)
за определяне на допълнителните условия, на които да отговарят операторите, за да се улеснят ефективното управление и контрол на системата за държавите членки и операторите;
в)
за установяване на изискване за операторите да предоставят гаранция, обезпечаваща изпълнението на задълженията им.
6. За да се вземат предвид техническите промени и потребностите на секторите, посочени в член 10, както и необходимостта да се стандартизира представянето на различните продукти с цел подобряване на прозрачността на пазара, регистриране на цените и прилагане на мерките за пазарна интервенция, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227:
а)
за адаптиране и актуализиране на разпоредбите на приложение IV относно скалите на Съюза за класификация, идентифициране и представяне на кланични трупове;
б)
за установяване на допълнителни разпоредби, свързани с класифицирането,включително чрез квалифицирани класификатори, с категоризирането, в това число техники за автоматизирано категоризиране, с идентифицирането, претеглянето и маркирането на кланични трупове, с изчисляването на средните цени в Съюза и с коефициентите на претегляне, използвани в изчислението на тези цени;
в)
за определяне на дерогации в сектора на говеждото и телешкото месо от разпоредбите и на специални дерогации, които да могат да се предоставят от държавите членки на кланици, където се колят малък брой животни от рода на едрия рогат добитък, и допълнителни разпоредби за съответните продукти, в това число разпоредби, отнасящи се до класовете по конформация и залоеност, и, в сектора на овчето месо, допълнителни разпоредби по отношение на теглото, цвета на месото и залоеността, и критерии за класификацията на агнета с ниско тегло;
г)
за даване на разрешение на държавите членки да не прилагат скалата за категоризиране на кланични трупове на свине и разрешение да използват допълнителни критерии за оценка, освен теглото и оцененото съдържание на постно месо, или за постановяване на дерогации от тази скала.
Член 20
Изпълнителни правомощия в съответствие с процедурата по разглеждане
Комисията приема актове за изпълнение за определяне на мерките, необходими за еднакво прилагане на настоящата глава. Тези мерки могат да се отнасят по-специално до следното:
а)
разходите, които да се заплащат от операторите, когато доставените за публична интервенция продукти не отговарят на минималните изисквания за качество;
б)
определяне на минимален складов капацитет на местата за интервенционно складиране;
в)
представителните периоди, пазарите и пазарните цени, необходими за прилагане на настоящата глава;
г)
доставката на продуктите, които се изкупуват при публична интервенция, транспортните разходи, които се поемат от оферента, приемането на продуктите от разплащателните агенции и плащането;
д)
различните операции, свързани с процеса на обезкостяване за сектора на говеждото и телешкото месо;
е)
практическите ред и условия за пакетиране, предлагане на пазара и етикетиране на продуктите;
ж)
процедурите за одобряване на предприятията, които произвеждат масло и обезмаслено мляко на прах, за целите на настоящата глава;
з)
всяко разрешение за складиране извън територията на държавата членка, в която са изкупени и складирани продуктите;
и)
продажбата или реализацията на продуктите, изкупени при публична интервенция, по-специално по отношение на продажните цени, условията за изваждане от склад, последващото използване или местоназначението на освободените продукти, включително процедурите във връзка с продуктите, предоставени за използване по схема, посочена в член 16, параграф 2, в това число прехвърлянията между държавите членки;
й)
по отношение на изкупените при публичната интервенция продукти - разпоредбите, свързани с възможността държавите членки, на тяхна собствена отговорност, да продават останали на склад малки количества или количества, които не могат вече да бъдат преопаковани или, които са с влошено качество;
к)
по отношение на частното складиране - сключването и съдържанието на договорите между компетентния орган на държавата членка и заявителите;
л)
поставянето и държането на продукти под режим на частно складиране и изваждането им от склад;
м)
продължителността на периода на частно складиране и разпоредбите, съгласно които такива периоди, след като веднъж са определени в договорите, могат да бъдат съкратени или удължени;
н)
процедурите, които да се следват при изкупуване на фиксирана цена, включително процедурите за предоставяне на гаранция и нейния размер, или при отпускане на предварително определена помощ за частно складиране;
о)
използването на тръжни процедури, както за публична интервенция, така и за частно складиране, по-специално във връзка с:
i)
подаването на оферти или тръжни предложения и минималното количество за едно заявление или тръжно предложение;
ii)
процедурите за предоставяне на гаранция и нейния размер; и
iii)
подбора на оферти, с който да се осигури даване на предпочитание на онези от тях, които са най-благоприятни за Съюза, като същевременно се оставя възможност да не следва задължително възлагане на поръчка.
п)
прилагането на скалите на Съюза за класификация на кланични трупове на говеда, свине и овце;
р)
различно представяне на кланични трупове и половинки кланични трупове от посоченото в буква А.IV от приложение IV, с цел установяване на пазарните цени;
с)
коефициентите за корекция, които да се прилагат от държавите членки и да се използват за различно представяне на кланичните трупове на говеда и овце, в случай че не се използва референтното представяне;
т)
практическите ред и условия за маркирането на класифицираните кланични трупове и за изчисляване от Комисията на среднопретеглената цена в Съюза за кланични трупове на говеда, свине и овце;
у)
разрешението на държавите членки, по отношение на свине, заклани на тяхна територия, да предвидят различно представяне на кланични трупове от свине спрямо определеното в приложение IV, буква Б.III, ако е изпълнено едно от следните условия:
i)
утвърдената на тяхна територия търговска практика се различава от стандартното представяне, определено в буква Б.III, първа алинея от приложение IV;
ii)
обусловено е от техническите изисквания;
iii)
кланичните трупове са одрани равномерно.
ф)
разпоредбите за преглед на място на прилагането на класификацията на кланичните трупове в държавите членки от комитет на Съюза, съставен от експерти от Комисията и експерти, назначени от държавите членки, за да се гарантира точност и надеждност на класификацията на кланичните трупове. В тези разпоредби се предвиждат разходите, произтичащи от дейността по прегледа, да се поемат от Съюза.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 21
Други изпълнителни правомощия
Комисията приема актовете за изпълнение за даване на разрешение на държавите членки за агнета с тегло на кланичния труп по-малко от 13 kg чрез дерогация от приложение IV, буква В.III да използват следните критерии за класификация:
а)
тегло на кланичния труп;
б)
цвят на месото;
в)
степен на залоеност.
Тези актове за изпълнение се приемат без да прилага процедурата, посочена в член 229, параграф 2 или 3.
ГЛАВА II
Схеми за помощ
Раздел 1
Схеми за подобряване на достъпа до храна
Член 22
Целева група
Схемите за помощ, предназначени за подобряване на разпространението на селскостопански продукти и за подобряване на хранителните навици на децата са насочени към децата, които посещават редовно детски ясли, градини, или учебни заведения за начално или средно образование, които се администрират или са признати от компетентните органи на държавите членки.
Подраздел 1
Схемаза предлагане на плодове и зеленчуци в училищата
Член 23
Помощ за доставка на плодове и зеленчуци, преработени плодове и зеленчуци и бананови продукти на децата
1. Помощ от Съюза се отпуска за:
а)
предоставяне на децата в образователните заведения, посочени в член 22, на продукти от секторите на плодовете и зеленчуците, на преработените плодове и зеленчуци и на бананите; и
б)
някои свързани с това разходи за логистика и разпределяне, оборудване, популяризиране, наблюдение, оценка и съпътстващи мерки.
2. Държавите членки, които желаят да участват в схемата, предварително разработват на национално или на регионално равнище стратегия за нейното прилагане. Те предвиждат също така съпътстващите мерки, необходими за осигуряване на ефективността на схемата, които могат да включват информация за мерките за обучение относно здравословното хранене, местните хранителни вериги и борбата с разхищението на храни,.
3. При изготвяне на стратегиите си държавите членки съставят списък на продукти от секторите на плодовете и зеленчуците, на преработените плодове и зеленчуци и на бананите, които отговарят на условията на съответните схеми. Този списък не включва продуктите, които са изброени в приложение V.
В надлежно обосновани случаи обаче, когато една държава членка желае да гарантира широк асортимент по схемата или иска да направи своята схема по-привлекателна, тя може да предвиди в стратегията си допускането на такива продукти, при положение че бъдат добавени само ограничени количества от посочените в това приложение вещества.
Държавите членки гарантират, че компетентните им органи в областта на здравеопазването одобряват списъка на продуктите, които са допустими по тяхната схема.
Държавите членки избират своите продукти въз основа на обективни критерии, които могат да включват съображения за опазване на здравето и околната среда, сезонност, разнообразие или наличие на продукция, като се дава приоритет на продуктите с произход от Съюза, доколкото това е практически осъществимо, и по-специално на местни покупки, местни пазари, късите вериги на доставки или ползите за околната среда.
4. Мерките за определяне на помощта от Съюза, посочена в параграф 1, се приемат от Съвета в съответствие с член 43, параграф 3 от ДФЕС.
5. Помощта от Съюза, посочена в параграф 1, се отпуска на всяка държава членка по обективни критерии, основани на дела на деца на възраст от шест до десет години.
Участващите в схемата държави членки кандидатстват ежегодно за помощ от Съюза въз основа на тяхната стратегия, посочена в параграф 2.
Мерките за определяне на минималния размер на помощта от Съюза за всяка държава членка, участваща в схемата, и за индикативното и окончателното разпределяне на помощта по държави членки се приемат от Съвета в съответствие с член 43, параграф 3 от ДФЕС.
6. Помощта от Съюза, предвидена в параграф 1, не се използва за заместване на финансирането на съществуващи национални схеми за предлагане на плодове и зеленчуци, преработени плодове и зеленчуци и банани в училищата или други схеми за предлагане в училищата, които включват такива продукти.
Въпреки това, ако дадена държава членка вече е създала схема, която би отговаряла на условията за помощ от Съюза съгласно настоящия член, и възнамерява да я разшири или да подобри нейната ефективност, в това число по отношение на целевата група на схемата, нейната продължителност или отговарящите на условията продукти, може да се отпусне помощ от Съюза, при условие че се спазват границите, определени в съответствие с член 43, параграф 3 от ДФЕС, във връзка със съотношението на помощта от Съюза към цялостното национално участие. В този случай държавата членка посочва в стратегията си за прилагане как възнамерява да разшири схемата си или да подобри нейната ефективност.
7. Държавите членки могат в допълнение към помощта от Съюза да отпускат национална помощ в съответствие с член 217.
8. Схемата на Съюза за предлагане на плодове и зеленчуци в училищата не засяга никоя отделна национална схема за предлагане на плодове и зеленчуци в училищата, която е съвместима с правото на Съюза.
9. Съюзът може също така да финансира по член 6 от Регламент (ЕС) № 1306/2013, мерки за информиране, наблюдение и оценка, свързани със схемата за предлагане на плодове и зеленчуци в училищата, включително мерки за повишаване на обществената осведоменост за нея и свързаните с това мерки за изграждане на мрежи.
10. Участващите държави членки оповестяват публично на местата за разпространение на храна своето участие в схемата за подпомагане и факта, че тя се субсидира от Съюза.
Член 24
Делегирани правомощия
1. С цел да се насърчи изграждането на здравословни хранителни навици у децата и да се осигури насочването на помощта към децата от целевата група, посочен в член 22, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 във връзка с правилата относно:
а)
допълнителните критерии, свързани с насочването на помощта от държавите членки;
б)
одобряването и подбора на кандидатите за помощ от държавите членки;
в)
изготвянето на националните или регионалните стратегии и относно съпътстващите мерки.
2. За да се осигури ефикасното и целенасочено използване на фондовете на Съюза, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно:
а)
метода за преразпределяне на индикативното разпределение на помощта, посочено в член 23, параграф 5, между държавите членки въз основа на получените заявления за помощ;
б)
разходите в стратегиите на държавите членки, които отговарят на условията за помощ от Съюза и възможността за определяне на общ таван за специфичните разходи;
в)
задължението на държавите членки да наблюдават и оценяват ефективността на схемите си за предлагане на плодове и зеленчуци в училищата.
3. За да се разшири осведомеността за схемата, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227, изискващи от държавите членки, които прилагат схема за предлагане на плодове и зеленчуци в училищата, да популяризират субсидиращата роля на помощта от Съюза.
Член 25
Изпълнителни правомощия в съответствие с процедурата по разглеждане
Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на мерките, необходими за прилагането на настоящия подраздел, включително:
а)
информацията, която да съдържат стратегиите на държавите членки;
б)
заявленията за помощ и плащанията;
в)
методите за популяризиране на схемата и мерките за изграждане на мрежи в това отношение;
г)
подаването, формата и съдържанието на докладите за мониторинг и за оценка от държавите членки, участващи в схемата на Съюза за предлагане на плодове и зеленчуци в училищата.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Подраздел 2
Схема за предлагане на мляко в училищата
Член 26
Помощ за доставка на мляко и млечни продукти на децата
1. Съюзът отпуска помощ за доставка на учениците в учебните заведения, посочени в член 22 на определени млечни и преработени млечни продукти, попадащи под кодове по КН 0401, 0403, 0404 90 и 0406 или код по КН 2202 90.
2. От 1 август 2015 г. държавите членки, които желаят да участват в схемата, трябва да имат предварителна стратегия за нейното прилагане на национално или на регионално равнище. Те предвиждат също така съпътстващите мерки, които могат да включват информация за мерките за обучение относно здравословното хранене, местните хранителни вериги и борбата с разхищението на храни, необходими за осигуряване на ефективността на програмата.
3. При изготвянето на стратегиите си държавите членки съставят списък на млеката и млечните продукти, които са допустими по тяхните схеми в съответствие с правилата, приети от Комисията съгласно член 27.
4. С изключение на безплатното раздаване на храна на деца в учебни заведения, помощта от Съюза, посочена в параграф 1, не се използва за заместване на финансиране на съществуващи национални схеми за предлагане на мляко и млечни продукти в училищата или други схеми за предлагане на продукти в училищата, които включват мляко или млечни продукти. Въпреки това, ако държава членка вече е създала схема, която би отговаряла на условията за помощ от Съюза съгласно настоящия член, и възнамерява да я разшири или да подобри нейната ефективност, в това число по отношение на целевата група на схемата, нейната продължителност или допустимите продукти, помощ от Съюза може да се отпуска. В този случай държавата членка посочва в стратегията си за прилагане как възнамерява да разшири схемата си или да подобри нейната ефективност.
5. Държавите членки могат в допълнение към помощта от Съюза да отпускат национална помощ в съответствие с член 217.
6. Схемата на Съюза за предлагане на мляко и млечни продукти в училищата не засяга никоя отделна национална схема за насърчаване на консумацията на мляко и млечни продукти в училищата, която е съвместима със законодателството на Съюза.
7. Мерките за определяне на помощта от Съюза за всички категории мляко и млечни продукти и на максималното количество, допустимо за получаване на помощ от Съюза, предвидена в параграф 1, се приемат от Съвета в съответствие с член 43, параграф 3 от ДФЕС.
8. Участващите държави членки оповестяват публично на местата за разпространение на храна своето участие в схемата за подпомагане и факта, че тя се субсидира от Съюза.
Член 27
Делегирани правомощия
1. За да се отчете развитието в тенденциите за консумация на млечни продукти, иновациите и новостите на пазара на млечни продукти, наличието на продукти на различните пазари на Съюза, и хранителните аспекти, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227, в които да се определят:
а)
продуктите, които са допустими за схемата в съответствие с разпоредбите, определени в член 26, параграф 1, и като се вземат предвид хранителните аспекти;
б)
разработването на националните или регионални стратегии от държавите членки, в това число съпътстващите мерки; както и
в)
мерките, необходими за наблюдението и оценката.
2. За да се осигури ефикасното и ефективно използване на помощта на Съюза, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно:
а)
правилата за допустимост за подпомагане на бенефициерите и заявителите,;
б)
изискването заявителите да се одобряват от държавите членки;
в)
използването на млечни продукти, за които се получава подпомагане, при приготвянето на храна в учебните заведения.
3. За да се гарантира, че заявителите за помощ спазват задълженията си, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно изискването за предоставяне на гаранция, когато се извършва авансово плащане на помощта.
4. За да се разшири осведомеността за схемата за помощ, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227, в които се уточняват условията, при които държавите членки могат да популяризират участието си в схемата за помощ и факта, че тя се субсидира от Съюза.
5. За да се гарантира, че помощта намира оражение в цената, на която продуктите се предоставят в рамките на схемата, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 за определяне на правила за въвеждане на наблюдение на цените в рамките на схемата.
Член 28
Изпълнителни правомощия в съответствие с процедурата по разглеждане
Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на мерките, необходими за прилагането на настоящия раздел, включително относно:
а)
процедурите за осигуряване на спазването на максималното количество, допустимо за отпускане на помощ;
б)
процедурите за определяне и размера на гаранцията, която се предоставя, когато се извършва авансово плащане;
в)
информацията, която се предоставя на държавите членки за одобрение на заявителите, заявленията за помощ и плащанията;
г)
методите за популяризиране на схемата;
д)
управлението на наблюдението на цените съгласно член 27, параграф 5.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Раздел 2
Помощ в сектор маслиново масло и трапезни маслини
Член 29
Програми за подпомагане на сектора на маслиновото масло и на трапезните маслини
1. Съюзът финансира тригодишна работна програма, която да бъде изготвена от организациите на производителите, признати по силата на член 152, асоциациите на организациите на производителите, признати по силата на член 156 или междубраншовите организации, признати по силата на член 157 в една или няколко от следните области:
a)
наблюдение и управление на пазара в сектора на маслиновото масло и трапезните маслини;
б)
подобряване на въздействието върху околната среда при отглеждане на маслини;
в)
подобряване на конкурентоспособността на отглеждането на маслини чрез модернизация;
г)
подобряване на производственото качество на маслиновото масло и трапезните маслини;
д)
системата за проследяване, сертифицирането и запазването на качеството на маслиновото масло и трапезните маслини, по-специално контрола на качеството на маслиновите масла, продавани на крайните потребители, под ръководството на националните администрации;
е)
разпространяване на информация относно мерките, осъществявани от организациите на производители, асоциациите на организациите на производителите или междубраншовите организации с цел подобряване на качеството на маслиновото масло и на трапезните маслини.
2. Финансирането от Съюза на работните програми, посочени в параграф 1, е:
а)
11 098 000 EUR годишно за Гърция;
б)
576 000 EUR годишно за Франция; и
в)
35 991 000 EUR годишно за Италия.
3. Максималното финансиране от Съюза за работните програми по параграф 1 е равно на сумите, които държавите членки са удържали. Максималното финансиране на допустимите разходи е:
а)
75 % за дейности в областите, посочени в параграф 1, букви а), б) и в);
б)
75 % за инвестиции в дълготрайни активи и 50 % за други дейности в областта, посочена в параграф 1, буква г);
в)
75 % за работните програми, провеждани в най-малко три трети държави или държави членки непроизводителки от признати организации, посочени в параграф 1 от най-малко две държави членки производителки в областите, посочени в параграф 1, букви д) и е), и 50 % за другите дейности в тези области.
Държавите членки осигуряват допълнително финансиране в размер до 50 % от разходите, които не се покриват от финансирането от Съюза.
Член 30
Делегирани правомощия
За да се осигури ефикасното и ефективно използване на помощта от Съюза, предвидена в член 29, и за да се подобри качеството на производството на маслиново масло и трапезни маслини, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно:
а)
специфичните мерки във връзка с посочените в член 29, параграф 1 области, които могат да бъдат финансирани чрез помощта от Съюза и дейностите и разходите, които не могат да бъдат финансирани;
б)
минималното разпределяне от държавите членки на финансирането от Съюза за конкретни области;
в)
изискването за предоставяне на гаранция, когато заявлението за одобряване на дадена работна програма е подадено и когато се извършва авансово плащане на помощта;
г)
критериите, които да бъдат взети предвид от държавите членки при подбора и одобряването на работните програми.
Член 31
Изпълнителни правомощия в съответствие с процедурата по разглеждане
Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на необходимите за прилагане на настоящия раздел мерки относно:
а)
изпълнението на работните програми и измененията на тези програми;
б)
изплащането на помощ, включително авансовото плащане на помощ;
в)
процедурите за определяне и размера на гаранцията, която да бъде предоставена, когато заявлението за одобряване на дадена работна програма е подадено и когато се извършва авансово плащане на помощ.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Раздел 3
Помощ в сектора на плодовете и зеленчуците
Член 32
Оперативни фондове
1. Организациите на производители в сектора на плодовете и зеленчуците и/или техните асоциации могат да създадат оперативен фонд. Фондът се финансира от:
а)
финансови вноски от:
i)
членове на организация на производители и/или на самата организация на производители; или
ii)
асоциации на организации на производители чрез членовете на тези асоциации;
б)
финансова помощ от Съюза, която може да бъде предоставена на организациите на производители или на техните асоциации, когато тези асоциации представляват, управляват и прилагат оперативна програма или частична оперативна програма, в съответствие с условията, които се приемат от Комисията чрез делегираните актове съгласно член 37 и актове за изпълнение съгласно член 38.
2. Оперативните фондове се използват само за финансиране на оперативни програми, представени на държавите членки и одобрени от тях.
Член 33
Оперативни програми
1. Оперативните програми в сектора на плодовете и зеленчуците имат продължителност най-малко три години и най-много пет години. Те си поставят поне две от целите, посочени в член 152, параграф 1, буква в), или две от следните цели:
а)
планиране на производството, включително прогнозиране и наблюдение на производството и консумацията;
б)
подобряване на качеството на продуктите, независимо дали са в пресен или преработен вид;
в)
увеличаване на търговската стойност на продуктите;
г)
популяризиране на продуктите, независимо дали са в пресен или преработен вид;
д)
екологични мерки, особено такива, свързани с водата, и методи на производство, с които се опазва околната среда, включително биологично земеделие;
е)
предотвратяване и управление на кризи.
Оперативните програми се представят на държавите членки за тяхното одобрение.
2. Асоциациите на организациите на производителите могат също така да представят цялостна или частична оперативна програма, състояща се от мерки, които са определени, но не са реализирани от членуващите в тях организации в рамките на техните оперативни програми. Заоперативните програми на асоциациите на организациите на производителите важат същите правила, както за оперативните програми на организациите на производителите и те се разглеждат с оперативните програми на членуващите в асоциацията организации.
За тази цел държавите членки гарантират, че:
а)
мерките по оперативните програми на асоциация на организации на производители са изцяло финансирани от вноските на организациите, членуващи в асоциацията, и че средствата са взети от оперативните фондове на тези членуващи организации;
б)
мерките и съответното финансово участие са определени в оперативната програма на всяка от членуващите организации;
в)
няма двойно финансиране.
3. Предотвратяването и управлението на кризи, посочено в параграф 1, първа алинея, буква е), е свързано с избягване на кризи и справяне с кризите на пазарите на плодове и зеленчуци и във връзка с това включва:
а)
инвестиции за по-ефективно управление на количествата, пуснати на пазара;
б)
мерки за обучение и обмен на най-добри практики;
в)
насърчаване и комуникация, независимо дали е с превантивна цел или във времена на криза;
г)
подкрепа за административните разходи по създаване на взаимоспомагателни фондове;
д)
презасаждане на овощни градини, когато това е необходимо поради задължително изкореняване по съображения, свързани със здравето на човека или растенията, по инструкции на компетентния орган на държавата членка;
е)
изтегляне от пазара;
ж)
събиране на реколтата на зелено или небране на реколтата;
з)
застраховане на реколтата.
Подпомагането на застраховането на реколтата съдейства за запазване на доходите на производителите, когато има загуби вследствие на природни бедствия, неблагоприятни климатични условия, болести или нашествия от вредители.
В застрахователните договори се поставя условие бенефициерите да предприемат необходимите превантивни мерки спрямо рисковете.
Предотвратяването и управлението на кризи, включително изплащането на главници и лихви, както е посочено в пета алинея, не съставляват повече от една трета от разходите по оперативната програма.
За да финансират мерките за предотвратяване и управление на кризи, организациите на производители могат да теглят заеми при търговски условия. В този случай изплащането на главниците и лихвите по тези заеми може да представлява част от оперативната програма и по този начин може да отговаря на условията за финансова помощ от Съюза по член 34. Всяко конкретно действие по предотвратяването и управлението на кризи може да се финансира с такива заеми или директно или по двата начина.
4. За целите на настоящия раздел:
а)
„събиране на реколтата на зелено“ означава прибирането на цялата реколта от неузрели, негодни за предлагане на пазара продукти в дадена площ, които са били увредени преди събирането на реколтата на зелено поради климатични причини, болест или друго;
б)
„небране на реколтата“ означава прекратяване на текущия цикъл на производство на съответната площ, когато продуктът е добре развит и има добро, солидно и подходящо за продажба качество. Унищожаването на продуктите поради климатични събития или болест обаче не се счита за небране на реколтата.“
5. Държавите членки правят необходимото:
а)
оперативните програми да включват две или повече екологични действия, или
б)
поне 10 % от разходите по оперативните програми да покриват екологични действия.
При екологичните действия се спазват изискванията за плащане за агроекология и климат, предвидени в член 28, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 1305/2013.
Когато поне 80 % от производителите, които са членове на организация на производители, са поели едно или повече идентични агроекологични и климатични задължения, предвидени в член 28, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 1305/2013, тогава всяко от тези задължения се счита за екологично действие, съгласно посоченото в първа алинея, буква а) от настоящия параграф.
Подкрепата за екологичните действия, посочени в първа алинея от настоящия параграф, покрива допълнителните разходи и пропуснатите приходи в резултат на това действие.
6. Държавите членки правят необходимото инвестициите, които увеличават натиска върху околната среда, да се разрешават само в случаите, когато съществуват ефективни предпазни средства за защита на околната среда от този натиск.
Член 34
Финансова помощ от Съюза
1. Финансовата помощ от Съюза е равна на размера на реално платените вноски, посочени в член 32, параграф 1, буква а), и е ограничена до 50 % от реално извършените разходи.
2. Финансовата помощ от Съюза е ограничена до 4,1 % от стойността на предлаганата на пазара продукция от всяка организация на производители или от асоциация на такива организации.
Същевременно при организациите на производителите този процент може да бъде увеличен до 4,6 % от стойността на предлаганата на пазара продукция, при условие че количеството, което превишава тези 4,1 % от стойността на предлаганата на пазара продукция, се използва единствено за мерки за предотвратяване и управление на кризи.
По отношение на асоциациите на организации на производители, този процент може да бъде увеличен до 4,7 % от стойността на предлаганата на пазара продукция, при условие че количеството, надвишаващо 4,1 % от стойността на предлаганата на пазара продукция, се използва единствено за мерки за предотвратяване и управление на кризи, прилагани от тази асоциация на организации на производители от името на нейните членове.
3. По искане на организация на производители предвиденото в параграф 1 ограничение от 50 % се увеличава на 60 % за оперативна програма или за част от оперативна програма, когато е изпълнено поне едно от следните условия:
а)
представена е от няколко организации на производители в Съюза, работещи в различни държави членки по транснационални схеми;
б)
представена е от една или повече организации на производители, участващи в схеми, управлявани на междубраншова основа;
в)
обхваща единствено специално подпомагане на производството на биологични продукти, включени в обхвата на Регламент (ЕО) № 834/2007 на Съвета (23);
г)
представлява първата програма, представена от призната организация на производители, която е резултат от сливане на две признати организации на производители;
д)
представлява първата програма, представена от призната асоциация на организации на производители;
е)
представена е от организации на производители в държави членки, в които организациите на производители предлагат на пазара по-малко от 20 % от продукцията на плодове и зеленчуци;
ж)
представена е от организация на производители в някой от най-отдалечените региони, посочени в член 349 от ДФЕС.
4. Предвиденото в параграф 1 ограничение от 50 % се увеличава на 100 % в случаите на изтегляне на плодове и зеленчуци от пазара, които не надхвърлят 5 % от обема на предлаганата на пазара продукция на всяка организация на производители и които след изтеглянето са реализирани чрез:
а)
безвъзмездно разпределяне сред благотворителни организации и фондации, одобрени за целта от държавите членки, с цел да бъдат използвани в дейността им за подпомагане на лица, чието право на обществена помощ е признато по националното законодателство, по-специално по причина на това, че не разполагат с необходимите средства за прехрана; или
б)
безвъзмездно разпределяне в някое от следните: институциите за изпълнение на наказанията, училища, заведенията, посочени в член 22, детски лагери, болници и старчески домове, посочени от държавите членки, които предприемат всички необходими мерки, за да гарантират, че така разпределените количества са допълнителни спрямо нормално закупуваните от тези заведения.
Член 35
Национална финансова помощ
1. В регионите на държавите членки, където степента на организираност на производителите в сектора на плодовете и зеленчуците е особено ниска, Комисията може да приеме актове за изпълнение за даване на разрешение държавите членки да изплащат на организациите на производители, при надлежно обосновано искане от тяхна страна, национална финансова помощ, равна на максимум 80 % от вноските, посочени в член 32, параграф 1, буква а). Тази помощ е в допълнение към оперативния фонд.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
2. В региони на държавите членки, където организациите на производители, асоциациите на организации на производители и групите производители, посочени в член 27 от Регламент (ЕС) № 1305/2013, предлагат на пазара по-малко от 15 % от стойността на продукцията от плодове и зеленчуци в тези региони, когато продукцията на плодове и зеленчуци представлява най-малко 15 % от общата селскостопанска продукция в тези региони, националната финансова помощ, посочена в параграф 1 от настоящия член, може да бъде възстановена от Съюза по искане на съответната държава членка.
Комисията приема актове за изпълнение отноносно това възстановяване. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 36
Национална рамка и национална стратегия за оперативните програми
1. Държавите членки създават национална рамка, съдържаща общите условия, свързани с екологичните действия, посочени в член 33, параграф 5. В тази рамка се предвижда по-конкретно такива действия да отговарят на съответните изисквания на Регламент (ЕС) № 1305/2013, и по-специално на изискванията, посочени в член 3 от него.
Държавите членки представят предложената от тях рамка на Комисията, която чрез актове за изпълнение, приети, без да се прилага процедурата, посочена в член 229, параграфи 2 или 3, в тримесечен срок от представянето на предложената рамка може да поиска изменения, ако счете, че предложението няма да допринесе за постигане на целите, предвидени в член 191 от ДФЕС и в Седмата програма на Съюза за действие в областта на околната среда. При инвестиции в отделни стопанства, подпомагани от оперативни програми, също се спазват тези цели.
2. Всяка държава членка изготвя национална стратегия за устойчиви оперативни програми за пазара на плодове и зеленчуци. Тази стратегия включва:
а)
анализ на положението по отношение на силните и слабите страни и потенциала за развитие;
б)
обосноваване на избраните приоритети;
в)
цели на оперативните програми и инструменти и показатели за резултатите;
г)
оценка на оперативните програми;
д)
задължения за отчитане на организациите на производители.
Националната стратегия включва също така националната рамка, посочена в параграф 1.
3. Параграфи 1 и 2 не се прилагат за държавите членки, които нямат признати организации на производители.
Член 37
Делегирани правомощия
За да се осигури ефикасно, целенасочено и устойчиво подпомагане на организациите на производители и техните асоциации в сектора на плодовете и зеленчуците, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 за установяване на правила относно:
а)
оперативните фондове и оперативните програми по отношение на:
i)
прогнозните суми, решенията на организациите на производители и техните асоциации относно вноските и използването на оперативните фондове;
ii)
мерките, действията, разходите и административните разходи и разходите за персонал, които да се включат или изключат по оперативните програми, изменението им и допълнителните изисквания, които се определят от държавите членки;
iii)
избягването на двойно финансиране от оперативните програми и програмите за развитие на селските райони;
iv)
оперативните програми на асоциациите на организации на производители;
v)
специфичните правила, приложими в случаите, когато асоциации на организации на производителите управляват, прилагат, изпълняват и представят изцяло или частично оперативни програми;
vi)
задължението да се използват общи показатели за целите на наблюдението и оценката на оперативните програми;
б)
националната рамка и националната стратегия за оперативните програми по отношение на задължението да се наблюдава и оценява ефективността на националните рамки и националните стратегии;
в)
финансовата помощ от Съюза по отношение на:
i)
основата за изчисляване на финансовата помощ от Съюза и стойността на предлаганата на пазара продукция, посочена в член 34, параграф 2;
ii)
приложимите референтни периоди за изчисляване на помощта;
iii)
разпоредбата за авансово плащане и изискването за предоставяне на гаранция, когато се извършва авансово плащане на помощ;
iv)
специалните правила, които се прилагат за финансирането на оперативни програми на асоциации на организации на производители и по-конкретно тези, които се отнасят до прилагането на ограниченията, предвидени в член 34, параграф 2;
г)
мерките за предотвратяване и управление на кризи по отношение на:
i)
възможността държавите членки да не прилагат една или повече от мерките за предотвратяване и управление на кризи;
ii)
условията, които се отнасят за член 33, параграф 3, първа алинея, букви а), б) и в);
iii)
разрешените местоназначения за изтеглени продукти, за които решение вземат държавите членки;
iv)
максималното равнище на подпомагане при изтегляне от пазара;
v)
изискването за предварително уведомяване в случай на изтегляне от пазара;
vi)
основата за изчисляване на обема на предлаганата на пазара продукция за безвъзмездно разпределяне съгласно член 34, параграф 4 и определянето на максималния обем на предлаганата на пазара продукция в случай на изтегляне;
vii)
изискването за поставяне на емблемата на Съюза върху опаковките на продуктите, предназначени за безвъзмездно разпределяне;
viii)
условията за получателите на изтеглени от пазара продукти;
ix)
условията за използването на термините за целите на настоящия раздел;
x)
условията, които да се приемат от държавите членки във връзка със събирането на реколтата на зелено и небрането на реколтата;
xi)
застраховането на реколтата;
xii)
взаимоспомагателните фондове и
xiii)
условията, свързани с презасаждането на овощни градини поради съображения, свързани със здравето на човека или растенията, в съответствие с член 33, параграф 3, първа алинея, буква д), и с фиксирането на таван на разходите за него;
д)
националната финансова помощ по отношение на:
i)
степента на организираност на производителите;
ii)
изискването за предоставяне на гаранция, когато се извършва авансово плащане;
iii)
максималния дял на възстановяване от страна на Съюза на националната финансова помощ.
Член 38
Изпълнителни правомощия в съответствие с процедурата по разглеждане
Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на мерки относно:
а)
управлението на оперативните фондове;
б)
информацията, която да се съдържа в оперативните програми, националните рамки и националните стратегии, посочени в член 36, подаването на оперативните програми на държавите членки, времевите ограничения, придружаващите документи и одобряването от държавите членки;
в)
изпълнението на оперативните програми от организациите на производители и асоциациите на организации на производители;
г)
подаването, формата и съдържанието на докладите за наблюдение и оценка на националните стратегии и оперативните програми;
д)
заявленията за помощ и изплащанията на помощ, в това число авансовите и частичните плащания на помощ;
е)
практическите ред и условия за поставяне на емблемата на Съюза върху опаковките на продуктите, предназначени за безвъзмездно разпределяне;
ж)
спазването на пазарните стандарти в случай на изтегляне на продукти;
з)
разходите за транспорт, сортиране и опаковане в случай на безвъзмездно разпределяне;
и)
мерките за насърчаване, информиране и обучение в случай на предотвратяване и управление на кризи;
й)
изпълнението на операции по изтегляне от пазара, събиране на реколтата на зелено, небране на реколтата и мерки за застраховане на реколтата;
к)
заявяваването, разрешаването, плащането и възстановяването на националната финансова помощ;
л)
процедурите за определяне и размера на гаранцията, която се предоставя, когато се извършва авансово плащане.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Раздел 4
Програми за подпомагане в лозаро-винарския сектор
Подраздел 1
Общи разпоредби и допустими мерки
Член 39
Обхват
В настоящия раздел се определят правилата, уреждащи предоставянето на средства от Съюза на държавите членки и използването на тези средства от държавите членки в рамките на петгодишни национални програми за подпомагане („програми за подпомагане“) с цел финансиране на специални мерки за подпомагане в подкрепа на лозаро-винарския сектор.
Член 40
Съвместимост и съгласуваност
1. Програмите за подпомагане трябва да са съвместими с правото на Съюза и да са съгласувани с дейностите, политиките и приоритетите на Съюза.
2. Държавите членки отговарят за програмите за подпомагане и гарантират те да са вътрешно последователни, както и да саизготвени и да се прилагат по обективен начин, като се отчита икономическото положение на съответните производители и необходимостта от избягване на неоправдано неравно третиране на производителите.
3. Не се предоставя подпомагане за:
а)
научноизследователски проекти и мерки за подпомагане на научноизследователски проекти, различни от посочените в член 45, параграф 2, букви г) и д);
б)
мерки, които са включени в програмите на държавите членки за развитие на селските райони съгласно Регламент (ЕС) № 1305/2013.
Член 41
Представяне на програми за подпомагане
1. Всяка посочена в приложение VI държава членка производителка представя на Комисията проект на петгодишна програма за подпомагане, включваща поне една от допустимите мерки, предвидени в член 38.
2. Мерките за подпомагане в рамките на проектите на програми за подпомагане се изготвят на географското равнище, което държавата членка счита за най-подходящо. Държавите членки се консултират с компетентните органи и организации на подходящото териториално равнище относно проекта на програма за подпомагане преди представянето й на Комисията.
3. Всяка държава членка представя само един проект за програма за подпомагане, който може да отчита определени регионални особености.
4. Програмите за подпомагане стават приложими три месеца след представянето на проекта на програма за подпомагане на Комисията.
Комисията може обаче да приема актове за изпълнение, 229с които се установява, че представения проект напрограма за подпомагане не отговаря на правилата, изложени в настоящия раздел, и се информира за това държавата членка. В този случай държавата членка представя на Комисията преразгледан проект на програма за подпомагане. Преразгледаната програма за подпомагане става приложима два месеца след представянето на преразгледания проект на програма за подпомагане, освен ако не бъде установена продължаваща несъвместимост, в който случай се прилага настоящата алинея.
Тези актове за изпълнение се приемат без да се прилага процедурата, посочена в член 229, параграфи 2 или 3,
5. Параграф 4 се прилага mutatis mutandis за промени в приложимите програми за подпомагане, представени от държавите членки.
Член 42
Съдържание на програмите за подпомагане
Тези мерки съдържат най-малко следните елементи:
а)
подробно описание на предложените мерки, както и на техните количествени цели;
б)
резултатите от проведените консултации;
в)
оценка за очакваното въздействие в технически, икономически, екологичен и социален план;
г)
график за прилагане на мерките;
д)
обща таблица за финансиране, представяща средствата, които ще се използват, и тяхното индикативно разпределение за отделните мерки в съответствие с установените в приложение VI бюджетни ограничения;
е)
критериите и количествените показатели, които да се използват при наблюдението и оценката, както и предприетите мерки за осигуряване на правилното и ефективно прилагане на програмите за подпомагане; и
ж)
посочване на компетентните органи и на структурите, които отговарят за изпълнението на програмата за подпомагане.
Член 43
Допустими мерки
Програмите за подпомагане могат да включват само една или повече от следните мерки:
а)
популяризиране в съответствие с член 45;
б)
преструктуриране и конверсия на лозя в съответствие с член 46;
в)
събиране на реколтата на зелено в съответствие с член 47;
г)
взаимоспомагателни фондове в съответствие с член 48;
д)
застраховане на реколтата в съответствие с член 49;
е)
инвестиции в съответствие с член 50;
ж)
иновации в лозаро-винарския сектор в съответствие с член 51;
з)
дестилация на вторични продукти в съответствие с член 52.
Член 44
Общи правила относно програмите за подпомагане
1. Наличните финансови средства на Съюза се разпределят в рамките на бюджетните ограничения, предвидени в приложение IVI.
2. Подпомагане от Съюза се предоставя само за допустимите разходи, извършени след представяне на съответния проект на програмиза подпомагане.
3. Държавите членки не участват в покриването на разходите за мерките, финансирани от Съюза по програмите за подпомагане.
Подраздел 2
Специални мерки за подпомагане
Член 45
Популяризиране
1. Подпомагането съгласно настоящия член обхваща мерки за информиране или популяризиране на вината на Съюза:
а)
в държавите членки, с оглед информиране на потребителите за отговорната консумация на вино и за системите на Съюза, обхващащи наименованията за произход и географските указания; или
б)
в трети държави, с оглед повишаване на тяхната конкурентоспособност.
2. Мерките по параграф 1, буква б) се прилагат за вината със защитено наименование за произход или защитено географско указание или за вината с означение на винения сорт лоза и се изразяват единствено в един или повече елементи от следното:
а)
връзки с обществеността, мерки за популяризиране или реклама, които по-специално изтъкват високите стандарти при продуктите от Съюза, най-вече от гледна точка на качеството, безопасността на храните или околната среда;
б)
участие в мероприятия, панаири или изложения с международна значимост;
в)
информационни кампании, по-специално относно системите на Съюза, отнасящи се до наименованията за произход, географските указания и биологичното производство;
г)
проучвания на нови пазари, необходими за разширяване на пазарните възможности;
д)
проучвания с цел оценка на резултатите от мерките за популяризиране и информиране.
3. Делът, с който Съюзът участва в мерките за информиране или популяризиране, посочени в параграф 1, не надвишава 50 % от допустимите разходи.
Член 46
Преструктуриране и конверсия на лозя
1. Целта на мерките за преструктуриране и конверсия на лозя е да се повиши конкурентоспособността на винопроизводителите.
2. Преструктурирането и конверсията на лозята се подпомага, ако държавите членки представят опис на своя производствен потенциал в съответствие с член 102, параграф 3.
3. Подпомагането за преструктурирането и конверсията на лозя, което би могло да допринесе и за подобряване на системите за устойчиво производство и "екологичния отпечатък" на лозаро-винарския сектор, може да обхваща само една или повече от следните дейности:
а)
конверсия на сортовете, включително чрез присаждане;
б)
промяна на местонахождението на лозята;
в)
презасаждане на лозя, когато това е необходимо поради задължително изкореняване поради съображения, свързани със здравето на човека или растенията, по инструкции на компетентния орган на държавата членка;
г)
подобряване на техниките за управление на лозята, по-специално чрез внедряване на усъвършенствани системи за устойчиво производство.
Подпомагането не обхваща обичайното обновяване на лозя, т.е. презасаждане на същия винен сорт върху същия парцел и при същия метод на отглеждане, когато лозята са приключили естествения си жизнен цикъл.
Държавите членки могат да установят допълнителни спецификации, особено по отношение на възрастта на обновяваните лозя.
4. Подпомагането на преструктурирането и конверсията на лозя, включително подобряването на техниките за управление на лозя, може да се осъществява единствено под следните форми:
а)
обезщетяване на производителите за загуба на доход вследствие на прилагането на мярката;
б)
помощ за покриване на разходите по преструктуриране и конверсия.
5. Посоченото в параграф 4, буква а) обезщетяване на производителите за загуба на доход може да покрие до 100 % от съответните загуби и да приеме една от следните форми:
а)
независимо от разпоредбите на част II, дял I, глава III, раздел IVa, подраздел II от Регламент (ЕО) № 1234/2007 за определяне на преходния режим за правата на засаждане - разрешение за едновременно отглеждане на стари и нови лозови насаждения до края на преходния режим за максимален период, който не надвишава три години;
б)
парично обезщетение.
6. Участието на Съюза в покриването на действителните разходи за преструктуриране и конверсия на лозя не надвишава 50 % от тези разходи. В по-слабо развитите региони участието на Съюза в покриването на разходите за преструктуриране и конверсия не надвишава 75 %.
Член 47
Събиране на реколтата на зелено
1. За целите на настоящия член „събиране на реколтата на зелено“ означава пълното унищожаване или отстраняване на гроздовете, докато все още не са узрели, като по този начин добивът от съответната площ се намалява до нула.
Оставянето на гроздето с търговско качество върху насажденията в края на нормалния производствен цикъл (небране) не се счита за събиране на реколта на зелено.
2. Подпомагането на събирането на реколтата на зелено допринася за възстановяване на равновесието между търсенето и предлагането на пазара на вино в Съюза с оглед предотвратяването на пазарни кризи.
3. Подпомагането за събиране на реколтата на зелено може да се предоставя като обезщетение под формата на плащане с фиксиран размер за хектар, който се определя от съответната държава членка. Това плащане не надвишава 50 % от сумата на преките разходи за унищожаване или отстраняване на гроздовете и от загубата на приходи, произтичаща от унищожаването или отстраняването.
4. Заинтересованите държави членки въвеждат система, почиваща на обективни критерии, за да гарантират, че мярката за събиране на реколтата на зелено не води до обезщетения за отделни винопроизводители над тавана, определен в параграф 3.
Член 48
Взаимоспомагателни фондове
1. Подпомагането на създаването на взаимоспомагателни фондове представлява помощ за онези производители, които желаят да се застраховат срещу колебанията на пазара.
2. Подпомагането на създаването на взаимоспомагателни фондове може да се предостави под формата на временна и постепенно намаляваща помощ за покриване на административните разходи на тези фондове.
Член 49
Застраховане на реколтата
1. Подпомагането на застраховането на реколтата съдейства за запазване на доходите на производителите, когато има загуби вследствие на природни бедствия, неблагоприятни климатични условия, болести или нашествия от вредители.
В застрахователните договори се поставя условие бенефициерите да предприемат необходимите превантивни мерки спрямо рисковете.
2. Подпомагането за застраховане на реколтата може да се предоставя под формата на финансово участие на Съюза, което не надвишава:
а)
80 % от разходите за застрахователни премии, заплатени от производителите за застраховане срещу загуби, причинени от неблагоприятни климатични условия, които могат да бъдат приравнени към природни бедствия;
б)
50 % от разходите за застрахователни премии, заплатени от производителите за застраховане:
i)
срещу загубите, посочени в буква а) и срещу други загуби, причинени от неблагоприятни климатични условия;
ii)
срещу загуби, причинени от животни, болести по растенията или нашествия от вредители.
3. Подпомагане за застраховане на реколтата може да се предоставя, ако съответните застрахователни плащания не обезщетяват производителите в размер, по-висок от 100 % от претърпяната загуба на доход, като се отчитат всички обезщетения, които производителите може да са получили по други схеми за подпомагане, свързани със застрахования риск.
4. Подпомагането за застраховане на реколтата не трябва да нарушава конкуренцията на застрахователния пазар.
Член 50
Инвестиции
1. Може да се предоставя подпомагане за инвестиране в материални или нематериални активи под формата на съоръжения за преработка и инфраструктура на лозаро-винарския сектор, както и структури и средства за предлагане на пазара. Тези инвестиции са предназначени за подобряване на общите резултати на предприятието и адаптирането му към изискванията на пазара, както и за повишаване на неговата конкурентоспособност и засягат производството или предлагането на пазара на лозаро-винарските продукти, посочени в приложение VII, част II, включително с оглед на повече икономии на енергия, повишаване на глобалната енергийна ефективност и устойчивостта на процесите.
2. Подпомагането по параграф 1 в неговия максимален размер:
а)
се прилага само за микро-, малки и средни предприятия по смисъла на Препоръка 2003/361/ЕО на Комисията (24);
б)
може освен това да се прилага за всички предприятия за най-отдалечените региони, посочени в член 349 от ДФЕС и за малките острови в Егейско море съгласно определението в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 229/2013 на Европейския парламент и на Съвета (25).
За предприятия, които не са включени в обхвата на дял I, член 2, параграф 1 от приложението към Препоръка 2003/361/ЕО, с по-малко от 750 служители или с оборот, по-малък от 200 млн. евро, максималният интензитет на помощта се съкращава наполовина.
Подпомагане не се предоставя на предприятия в затруднение по смисъла на Насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (26).
3. Разходите, които отговарят на условията за финансиране, изключват недопустимите разходи, посочени в член 69, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 1303/2013.
4. Към участието на Съюза се прилагат следните максимални размери на помощта по отношение на допустимите инвестиционни разходи:
а)
50 % в по-слабо развитите региони;
б)
40 % в райони, различни от по-слабо развитите региони;
в)
75 % в най-отдалечените региони, посочени в член 349 от ДФЕС;
г)
65 % на малките острови в Егейско море съгласно определението в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 229/2013.
5. Член 71 от Регламент (ЕС) № 1303/2013 се прилага mutatis mutandis за подпомагането, посочено в параграф 1 от настоящия член.
Член 51
Иновации в лозаро-винарския сектор
Може да се предоставя подпомагане за инвестиране в материални или нематериални активи, целящи разработването на нови продукти, процеси и технологии, свързани с продуктите, посочени в приложение VII, част II. Подпомагането е насочено към увеличаване на пазарната реализация и конкурентоспособността на лозаро-винарските продукти на Съюза и може да включва елемент на трансфер на знания. Максималният размер на помощта относно участието на Съюза в подпомагането, предвидено в този член е същия като този, посочен в член 50, параграф 4.
Член 52
Дестилация на вторични продукти
1. Може да се предоставя подпомагане за доброволната или задължителната дестилация на вторични продукти от производството на вино, извършена съгласно условията, посочени в приложение VIII, част II, раздел Г.
Размерът на помощта се определя на обемен процент и на хектолитър произведен алкохол. Не се изплаща помощ за алкохолния обем, съдържащ се в подлежащите на дестилиране вторични продукти, който надвишава 10 % по отношение на алкохолния обем, съдържащ се в произведеното вино.
2. Това подпомагане се заплаща на дестилерии, които преработват вторични продукти от винопроизводството, доставени за производството на суров алкохол с алкохолно съдържание най-малко 92 % на обем.
Държавите членки могат да предвидят предоставянето на гаранция от страна на бенефициера да бъде предварително условие за предоставянето на подкрепа.
3. Максимално приложимите равнища на помощта се основават на разходите за събиране и преработка и се определят от Комисията чрез актове за изпълнение съгласно член 54.
4. Съответната помощ включва обща сума, която да компенсира за разходите за събиране на вторични продукти от винопроизводството. Сумата се прехвърля от дестилатора на производителя, когато съответните разходи се поемат от последния.
5. Алкохолът, получен от посочената в параграф 1 дестилация, за която е предоставено подпомагане, се използва изключително за промишлени или енергийни цели, за да се избегне нарушаване на конкуренцията.
Подраздел 3
Процедурни разпоредби
Член 53
Делегирани правомощия
За да се осигури изпълнението на целите на програмите на държавите членки за подпомагане в лозаро-винарския сектор и ефикасното и ефективно използване на фондовете на Съюза, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 за установяване на правила:
а)
правила относно отговорността за разходите между датата на получаване от Комисията на програмите за подпомагане и измененията на програмите за подпомагане и датата, от която се прилагат;
б)
правила относно съдържанието на програмите за подпомагане и разходите, административните разходи и разходите за персонал и дейностите, които могат да бъдат включени в програмите за подпомагане на държавите членки и възможността и условията за извършване на плащания чрез посредници, в случаите на подкрепа за застраховането на реколтата, предвидена в член 49;
в)
правила относно изискването за предоставяне на гаранция, когато се извършва авансово плащане;
г)
правила относно условията за използването на термини за целите на настоящия раздел;
д)
правила относно определянето на таван на разходите за презасаждане на овощни градини поради съображения, свързани със здравето на човека или растенията, в съответствие с член 46, параграф 3, първа алинея, буква в);
е)
правила относно избягването на двойно финансиране по линия на:
i)
различните дейности в програмата на дадена държава членка за подкрепа на лозаро-винарството и
ii)
програмата на дадена държава членка за подкрепа на лозаро-винарството и програмите ѝ за развитие на селските райони или за популяризиране;
ж)
правила, съгласно които производителите трябва да изтеглят вторичните продукти от винопроизводството и относно изключенията от това задължение, за да се избегне допълнителната административна тежест, и правила за доброволното сертифициране на дестилерии;
з)
правила, които позволяват на държавите членки да определят условия за правилното функциониране на мерките за подкрепа в програмите си.
Член 54
Изпълнителни правомощия в съответствие с процедурата по разглеждане
Комисията може да приема актове за изпълнение за установяване на мерки относно:
а)
представянето на програми за подпомагане, съответното финансово планиране и преразглеждането на програмите за подпомагане;
б)
процедурите за кандидатстване, подбор и плащане;
в)
подаването, формата и съдържанието на докладите и оценките на програмите за подпомагане на държавите членки;
г)
определянето от държавите членки на размера на помощта за събиране на реколтата на зелено и за дестилация на вторичните продукти;
д)
финансовото управление и разпоредбите във връзка с прилагането на мерките за подкрепа от държавите членки;
е)
процедурите за определяне и размера на гаранцията, която се предоставя, когато се извършва авансово плащане.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Раздел 5
Помощ в сектора на пчеларството
Член 55
Национални програми и финансиране
1. С цел подобряване на общите условия за производство и предлагане на пазара на пчелни продукти държавите членки могат да изготвят национални програми за сектора на пчеларството за период от три години („програми за пчеларството“). Тези програми се разработват в сътрудничество с представителните пчеларски организации.
2. Участието на Съюза във финансирането на програмите за пчеларството се равнява на 50 % от разходите, които се поемат от държавите членки по тези програми съгласно разпоредбите на член 57, параграф 1, буква в).
3. За да отговарят на условията да се ползват от участието на Съюза, предвидено в параграф 2, държавите членки извършват проучване на производствената и пазарната структура в сектора на пчеларството на своята територия.
4. Следните мерки могат да бъдат включени в програмите за пчеларството:
а)
техническа помощ за пчелари и организации на пчелари;
б)
борба срещу агресорите и болестите в кошера, особено срещу вароатозата;
в)
рационализиране на подвижното пчеларство;
г)
мерки за подпомагане на лабораториите за анализ на пчелните продукти с цел да се помогне на пчеларите да продават своите продукти и да увеличат тяхната стойност;
д)
мерки за подпомагане на подновяването на пчелните кошери в Съюза;
е)
сътрудничество със специализирани органи за осъществяването на приложни изследователски програми в областта на пчеларството и пчелните продукти;
ж)
наблюдение на пазара;
з)
подобряване на качеството на продуктите за по-добро използване на техния потенциал на пазара.
Член 56
Делегирани правомощия
1. За да се осигури ефективното и ефикасно използване на фондовете на Съюза за пчеларство, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно:
а)
избягването на двойно финансиране по линия на програмите за пчеларството и програмите за развитие на селските райони на държавите членки;
б)
основата за разпределяне на финансовия принос на Съюза за всяка участваща държава членка въз основа, inter alia, на общия брой на пчелните кошери в Съюза.
2. С цел да се направи необходимото схемата за помощ от Съюза да се адаптира към последните новости и съответните мерки да са ефективни за подобрението на общите условия за производство на пчелни продукти и търговия с тях, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 с оглед да се актуализира списъкът на мерките по член 55, параграф 4, които могат да се включат в програмите за пчеларството на държавите членки, като се добавят други мерки или като въпросните мерки се адаптират без да бъде заличена някоя от тях. Това актуализиране на списъка от мерки не засяга националните програми, приети преди влизането в сила на делегирания акт.
Член 57
Изпълнителни правомощия в съответствие с процедурата по разглеждане
Комисията може да приема актове за изпълнение за установяване на необходимите за прилагане на настоящия раздел мерки относно:
а)
съдържанието на националните програми и проведените от държавите членки проучвания на производствената и пазарната структура в сектора на пчеларството на всяка от тях;
б)
процедурата за преразпределяне на неизползваните средства;
в)
одобряването на програмите за пчеларството, представени от държавите членки, в това число разпределянето на финансовия принос на Съюза за всяка участваща държава членка и максималния размер на финансиране от държавитечленки.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Раздел 6
Помощ в сектора на хмела
Член 58
Помощ за организациите на производители
1. Съюзът предоставя помощ за организации на производители в сектора на хмела, признати по член 152, за да финансира постигането на целите, посочени в член 152, параграф 1, буква в), подточки i), ii) и iii).
2. Финансирането от Съюза за помощта за организациите на производители, предвидено в параграф 1, е в размер на 2 277 000 EUR годишно за Германия.
Член 59
Делегирани правомощия
С цел да се гарантира, че с помощта по член 58 се финансира постигането на целите, посочени в член 152, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно:
а)
заявленията за помощ, включително правила относно крайните срокове и придружаващите документи;
б)
правила относно допустимите площи с хмел и изчисляването на сумите, подлежащи на изплащане на всяка организация на производители.
Член 60
Изпълнителни правомощия в съответствие с процедурата по разглеждане
Комисията може да приема актове за изпълнение за установяване на мерките, необходими за прилагането на разпоредбите на настоящия раздел във връзка с изплащането на помощ.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2,
ГЛАВА III
Схема за разрешаване на лозови насаждения
Член 61
Срок на действие
Установената в настоящата глава схема за разрешаване на лозови насаждения се прилага от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2030 г., като Комисията извършва междинен преглед, за да оцени функционирането на схемата, и по целесъобразност представя предложения.
Раздел 1
Управление на схемата за разрешаване на лозови насаждения
Член 62
Разрешения
1. Винените сортове лозя, класифицирани в съответствие с член 81, параграф 2, могат да се засаждат или презасаждат само ако е издадено разрешение в съответствие с членове 64, 66 и 68 съгласно условията, установени в настоящата глава.
2. Държавите членки издават разрешението по параграф 1 за конкретна площ в хектари след подаването на заявление от страна на производителите, като се спазват обективни и недискриминационни критерии за допустимост. Разрешението се издава без да се начислява такса на производителите.
3. Разрешенията по параграф 1 са валидни за срок от три години, считано от датата на издаването им. Когато даден производител не е използвал даденото му разрешение през срока на валидност, той подлежи на административни санкции, съгласно определеното в член 89, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 1306/2013.
4. Настоящата глава не се прилага за засаждането и презасаждането на площи, предназначени за експериментални цели или за лозов посадъчен материал, за площите, чието вино или лозаро-винарски продукти са предназначени единствено за консумация в домакинството на винопроизводителяили за площи, които ще бъдат засадени с нови лози в резултат на отчуждаване на имоти в обществен интерес в съответствие с националнотоправо.
Член 63
Предпазен механизъм за новите насаждения
1. Всяка година държавите членки дават разрешения за нови насаждения в размер, съответстващ на 1 % от общата площ на територията им, която е била засадена с лози към 31 юли предходната година.
2. Държавите членки могат:
а)
да прилагат на национално равнище по-нисък процент от предвидения в параграф 1;
б)
да ограничат издаването на разрешения на регионално равнище само за определени площи, които отговарят на изискванията за производство на вина със защитено наименование за произход, за площи, които отговарят на изискванията за производството на вина със защитено географско указание, или за площи без географско указание.
3. Евентуалните ограничения, посочени в параграф 2, които допринасят за организираното нарастване на броя на лозовите насаждения, се фиксират в размер над 0 % и се обосновават с един или няколко от следните доводи:
а)
необходимостта да се избегне доказан риск от прекомерно предлагане на лозаро-винарски продукти предвид пазарните перспективи за тези продукти, като ограниченията не трябва да надхвърлят необходимото за постигане на тази цел;
б)
необходимостта да се избегне доказан риск от значително обезценяване на определено защитено наименование за произход или защитено географско указание.
4. Държавите членки публикуват решенията, приети съгласно параграф 2, и надлежно ги обосновават. Държавите членки уведомяват незабавно Комисията за тези решения и обосновката им.
Член 64
Издаване на разрешения за нови лозови насаждения
1. Ако общият размер на площите, за които са подадени допустими заявления за дадена година, не надвишава обявената от държавата членка площ, всички такива заявления се одобряват.
За целите на настоящия член държавите членки могат да прилагат един или няколко от следните обективни и недискриминационни критерии за допустимост:
а)
заявителят да притежава земеделска площ, не по-малка от площта, за която иска разрешение;
б)
заявителят да притежава адекватни професионални умения и компетентност;
в)
заявлението да не представлява значителен риск от злоупотреба с репутацията на определено защитено наименование за произход, което условие се приема за изпълнено по подразбиране, освен в случаите, когато публичните органи са доказали наличието на такъв риск;
г)
при надлежна обосновка - един или няколко от критериите, изброени в параграф 2, при условие че се прилагат по обективен и недискриминационен начин.
2. Ако общият размер на площите, за които са подадени допустими заявления по параграф 1, за дадена година надвишава обявената от държавата членка площ, разрешенията се издават при пропорционално разпределение на хектарите между всички заявители въз основа на площта, за която са поискали разрешение. Това издаване на разрешения може освен това частично или изцяло да отговаря на един или няколко от следните обективни и недискриминационни критерии:
а)
производители, които засаждат лозови насаждения за първи път и ръководят стопанството (нови участници);
б)
площи, чиито лозови насаждения допринасят за опазването на околната среда;
в)
площи, които ще бъдат засадени с нови лози в рамките на проекти за комасация на земята;
г)
площи, изложени на природни или други специфични неблагоприятни условия;
д)
устойчивост на проекти за развитие или презасаждане въз основа на икономическа оценка;
е)
площи, които ще бъдат засадени с нови лозови насаждения и допринасят за повишаване на конкурентоспособността на ниво стопанство и в регионален план;
ж)
проекти с потенциал за подобряване на качеството на продуктите с географски указания;
з)
площи, които ще бъдат засадени с нови лози в рамките на увеличаване на мащаба на малки и средни стопанства.
3. Държавите членки обявяват публично критериите по параграфи 1 и 2, които прилагат, и незабавно ги съобщават на Комисията.
Член 65
Роля на професионалните организации
При прилагането на член 63, параграф 2 държавите членки могат да вземат предвид препоръките, предоставени от признати професионални организации, действащи в лозаро-винарския сектор, посочени в членове 152, 156 и 157, от заинтересовани групи производители, посочени в член 95, или от други видове професионални организации, признати от законодателството на съответната държава членка, при условие че тези препоръки се предшестват от споразумениесключено между съответните представителни страни в референтния географски район.
Препоръките се правят за период, не по-дълъг от три години.
Член 66
Презасаждане
1. Държавите членки издават автоматично разрешение на производителите, които изкореняват лозовите насаждения от дадена площ след 1 януари 2016 г. и представят заявление. Разрешението е за размер, равностоен на нетната реколта от тази площ. Обхванатите от такива разрешения площи не се вземат предвид при прилагането на член 63.
2. Държавите членки могат да издават разрешения съгласно параграф 1 на производители, които се ангажират да изкоренят лозовите насаждения от дадена площ, ако това изкореняване се извърши най-късно до края на третата година, считано от датата, на която са засадени новите лозови насаждения.
3. Разрешението по параграф 1 се използва в същото стопанство, в което е извършено изкореняването. В площите, които отговарят на условията за производство на вина със защитени наименования за произход или защитени географски указания, държавите членки могат въз основа на препоръка от професионална организация съгласно член 65 да ограничат презасаждането до лози, които отговарят на същата спецификация за защитено наименование за произход или защитено географско указание като изкоренената площ.
4. Настоящият член не се прилага при изкореняване на неразрешени насаждения.
Член 67
Правило de minimis
1. Установената в настоящата глава схема за разрешаване на лозови насаждания не се прилага за държавите членки, в които преходният режим за правата на засаждане, предвиден в част II, дял I, глава III, раздел IVа, подраздел II от Регламент (ЕО) № 1234/2007, не се е прилагал към 31 декември 2007 г.
2. Държавите членки, за които посоченият в параграф 1 режим се е прилагал към 31 декември 2007 г., и които понастоящем имат засадена с лозя площ, по-малка от 10 000 хектара, могат да решат да не прилагат установената в настоящата глава схема за разрешаване на лозовите насаждения.
Член 68
Преходни разпоредби
1. Правата на засаждане, предоставени на производителите в съответствие с член 85з, член 85и или член 85к от Регламент (ЕО) № 1234/2007 преди 31 декември 2015 г., които не са използвани от тези производители и все още са валидни към тази дата, могат да бъдат превърнати в разрешения по настоящата глава, считано от 1 януари 2016 г.
Това превръщане се извършва, когато производителите представят искане преди 31 декември 2015 г. Държавите членки могат да решат да разрешат на производителите да представят такива искания за превръщане на правата в разрешения до 31 декември 2020 г.
2. Разрешенията, издадени съгласно параграф 1, имат същия срок на валидност като правата на засаждане, посочени в параграф 1. Ако не бъдат използвани, срокът на валидност на тези разрешения изтича най-късно на 31 декември 2018 г., или най-късно на 31 декември 2023 г., когато държавите членки са взели решението, посочено в параграф 1, втора алинея.
3. Площите от обхвата на разрешенията, издадени съгласно параграф 1, не се вземат предвид при прилагането на член 63.
Член 69
Делегирани правомощия
на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно:
а)
условията за прилагане на изключението, посочено в член 62, параграф 4;
б)
правилата за критериите, посочени в член 64, параграфи 1 и 2;
в)
добавянето на критерии към изброените в член 64, параграфи 1 и 2;
г)
съвместното съществуване на лозови насаждения, които производителят се е ангажирал да изкорени, с новозасадени лози съгласно член 66, параграф 2;
д)
основанията за решенията на държавите членки по член 66, параграф 3.
Член 70
Изпълнителни правомощия в съответствие с процедурата по разглеждане
Комисията може да приема актове за изпълнение за установяване на необходимите мерки във връзка със:
а)
процедурите за издаване на разрешения;
б)
документацията, която да водят държавите членки, иуведомленията, които да бъдат изпращани на Комисията.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Раздел 2
Контрол на схемата за разрешаване на лозови насаждения
Член 71
Неразрешени насаждения
1. Производителите изкореняват за своя сметка площите, засадени с лозя без разрешение.
2. Ако производителите не извършат изкореняването в срок от четири месеца от датата, на която са били уведомени за нарушението, държавите членки правят необходимото изкореняването на неразрешените насаждения да се извърши в срок от две години след изтичането на четиримесечния срок. Направените разходи се заплащат от съответните производители.
3. Държавите членки съобщават на Комисията до 1 март всяка година общия размер на площите, за които е установено, че са засадени с лозя без разрешение след 1 януари 2016 г., както и размера на площите, изкоренени в съответствие с параграфи 1 и 2.
4. Когато даден производител не е изпълнил задълженията по параграф 1 от настоящия член, той подлежи на санкции, които се определят в съответствие с член 64 от Регламент (ЕС) № 1306/2013.
5. Площите, засадени с лозя без разрешение, не получават подпомагане от национални мерки или мерки на Съюза.
Член 72
Изпълнителни правомощия в съответствие с процедурата по разглеждане
Комисията може да приема актове за изпълнение за установяване на необходимите мерки за доуточняване на изискванията запредоставяне на информация, които държавите членки трябва да спазват, включително евентуално намаляване на бюджетните ограничения, предвидени в приложение IVI, в случай на неизпълнение.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
ДЯЛ II
ПРАВИЛА ОТНОСНО ПРЕДЛАГАНЕТО НА ПАЗАРА И ОРГАНИЗАЦИИТЕ НА ПРОИЗВОДИТЕЛИ
ГЛАВА I
Правила за предлагане на пазара
Раздел 1
Пазарни стандарти
Подраздел 1
Уводни разпоредби
Член 73
Обхват
Без да се засягат каквито и да е други разпоредби, приложими за селскостопанските продукти, както и разпоредбите, приети във ветеринарния и фитосанитарния сектор и в сектора на храните, за да се осигури съответствието на продуктите с хигиенните и здравни стандарти, както и със стандартите за защита на здравето на животните, растенията и човека, в настоящия раздел се определят правилата относно пазарните стандарти, Тези правила са разделени на задължителни правила и незадължителни запазени наименования за селскостопански продукти.
Подраздел 2
Секторни или продуктови пазарни стандарти
Член 74
Общ принцип
Продуктите, за които са установени секторни или продуктови пазарни стандарти в съответствие с настоящия раздел, могат да бъдат предлагани на пазара в Съюза само ако съответстват на тези стандарти.
Член 75
Установяване и съдържание
1. Пазарните стандарти могат да се прилагат за един или повече от следните сектори и продукти:
а)
маслиново масло и трапезни маслини;
б)
плодове и зеленчуци;
в)
преработени плодови и зеленчукови продукти;
г)
банани;
д)
живи растения;
е)
яйца;
ж)
птиче месо;
з)
мазнини за мазане, предназначени за консумация от човека;
и)
хмел.
2. За да се вземат предвид очакванията на потребителите и за да се подобряват икономическите условия за производство и предлагане на пазара, както и качеството на селскостопанските продукти, обхванати от параграфи 1 и 4 на настоящия член, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 по отношение на секторни или продуктови пазарни стандарти, на всички етапи от предлагането на пазара, както и дерогации и освобождавания от тези стандарти с цел адаптиране към постоянно променящите се пазарни условия, към развиващите се изисквания на потребителите и към промените в съответните международни стандарти, както и за да се избегне създаването на пречки пред продуктовите иновации.
3. Без да се засяга член 26 от Регламент (ЕС) № 1169/2011 на Европейския парламент и на Съвета (27), пазарните стандарти, посочени в параграф 1, могат да включват едно или повече от следното, което да бъде определено на секторна или продуктова основа в зависимост от характеристиките на всеки сектор, необходимостта от регулиране на пускането на пазара и условията, посочени в параграф 5 от настоящия член:
а)
техническите определения, наименованията и търговските наименования за сектори, различни от посочените в член 78;
б)
критериите за класификация като категоризиране, тегло, оразмеряване, възраст и категория;
в)
видът, сорта растения или породата животни или търговския вид;
г)
представянето, свързаното със задължителните пазарни стандарти етикетиране, опаковането, правилата, които да се прилагат по отношение на пакетиращите центрове, маркирането, годината на реколтата и използването на специални наименования, без да се засягат разпоредбите на членове 92-123;
д)
критерии като външен вид, консистенция, форма, характеристики на продукта и съдържание на вода в проценти;
е)
специфични вещества, използвани при производството, или компоненти или съставки, включително тяхното количествено съдържание, чистота и идентификация;
ж)
вида на отглеждане и производствения метод, включително енологичните практики, и усъвършенстваните системи за устойчиво производство;
з)
купажирането на гроздова мъст и вина, включително определенията за него, смесването и ограниченията за него;
и)
честотата на събиране, доставка, консервиране и обработка, методът и температурата на съхраняване, складирането и транспорта;
й)
мястото на отглеждане и/или произход с изключение на птичето месо и мазнините за мазане;
к)
ограниченията по отношение на използването на някои вещества и практики;
л)
специфичната употреба;
м)
условията, на които се подчиняват пласирането, държането, разпространението и използването на продукти, които не съответстват на пазарните стандарти, приети съгласно параграф 1, или на определенията, наименованията и търговските наименования, посочени в член 78, както и отстраняване на вторичните продукти.
4. В допълнение към параграф 1 пазарните стандарти могат да се прилагат за лозаро-винарския сектор. Букви е), ж), з), к) и м) от параграф 3 се прилагат в посочения сектор.
5. Секторните или продуктови пазарни стандарти, приети съгласно параграф 1 от настоящия член, се установяват, без да се засягат членове 84-88 и приложение IX, и в тях се отчитат:
а)
специфичните характеристики на съответния продукт;
б)
необходимостта да се осигурят условия за улесняване на пускането на продуктите на пазара;
в)
интересът на производителите да предоставят информация за характеристиките на своите продукти и тяхното отглеждане и интересът на потребителите да получават подходяща и прозрачна информация за продуктите, включително за мястото на отглеждане, което да се определя за всеки случай поотделно на подходящото географско равнище, след извършването на оценка на въздействието в частност на разходите и административната тежест върху операторите и ползите за производителите и крайния потребител;
г)
наличните методи за определяне на физичните, химичните и органолептичните характеристики на продуктите;
д)
препоръките за стандарти, приети от международни органи;
е)
необходимостта да се запазят естествените и съществени характеристики на продуктите и да не се извършват сериозни промени в състава на съответния продукт.
6. За да се вземат предвид очакванията на потребителите и необходимостта от подобряване на качеството и икономическите условия за производство и предлагане на пазара на селскостопанските продукти, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 за промени на секторите, изброени в параграф 1. Тези делегирани актове са стриктно ограничени до доказани нужди, произтичащи от променящите се изисквания на потребителите, техническия прогрес или необходимостта от продуктови иновации, и са предмет на доклад на Комисията до Европейския парламент и до Съвета, в който се оценяват по-специално нуждите на потребителите, разходите и административната тежест по отношение на операторите, включително въздействието върху вътрешния пазар и международната търговия и ползите за производителите и за крайния потребител.
Член 76
Допълнителни изисквания за предлагане на пазара на продукти в сектора на плодовете и зеленчуците
1. В допълнение, когато е уместно за посочените в член 75 приложими пазарни стандарти, продуктите от сектора на плодовете и зеленчуците, които са предназначени за продажба в прясно състояние на потребителите, могат да бъдат предлагани на пазара само ако са здрави, в добро състояние и с подходящо пазарно качество и ако е посочена държавата на произход.
2. Пазарните стандарти, посочени в параграф 1, както и всички пазарни стандарти, приложими за сектора на плодовете и зеленчуците, предвидени в съответствие с настоящия подраздел, се прилагат на всеки един от етапите на предлагане на пазара, в това число вноса и износа, и могат да обхващат качеството, категоризирането, теглото, размера, опаковането, амбалажа, съхранението, транспорта, представянето и предлагането на пазара.
3. Притежателят на продукти от сектора на плодовете и зеленчуците, обхванати от пазарните стандарти, не може да излага тези продукти, да ги предлага за продажба или да ги доставя или предлага на пазара в рамките на Съюза по начин, различен от съответстващия на тези стандарти начин, и има отговорност да осигури съответствие с тези стандарти.
4. С цел да се гарантира правилното прилагане на изискванията, предвидени в параграф 1 от настоящия член, и за да се отчетат някои специфични ситуации, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно специалните дерогации от настоящия член, които са необходими с оглед на правилното му прилагане.
Член 77
Сертифициране на хмел
1. В допълнение към приложимите пазарни стандарти и където е уместно, продуктите от сектора на хмела, добити или приготвени на територията на Съюза, подлежат на процедура по сертифициране съгласно настоящия член.
2. Сертификати могат да се издават само за продукти, които притежават минималните характеристики за качество, съответстващо на конкретната фаза на предлагане на пазара. Когато се касае за хмел на прах, хмел на прах с повишено съдържание на лупулин, екстракти от хмел и смесени продукти от хмел, сертификатът може да бъде издаден, само ако алфа-киселинното съдържание на тези продукти е не по-ниско от това на хмела, от който са приготвени.
3. В сертификата се посочва най-малко следната информация:
а)
мястото (местата) на производство на хмела;
б)
годината (годините) на реколтата; и
в)
сорта или сортовете.
4. Продукти от сектора на хмела могат да се предлагат на пазара или да се изнасят, само ако за тях е издаден сертификат в съответствие с настоящия член.
За внесени продукти от сектора на хмела удостоверението, предвидено в член 190, параграф 2, се счита за еквивалентно на сертификат.
5. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 за определяне на мерки, дерогиращи от параграф 4 на настоящия член:
а)
за да удовлетворят търговските изисквания на определени трети страни; или
б)
за продукти, предназначени за специална употреба.
Мерките, посочени в първа алинея:
i)
не засягат нормалното предлагане на пазара на продукти, за които е издаден сертификат; и
ii)
се придружават от гаранции, предназначени да предотвратят евентуално объркване с тези продукти.
Член 78
Определения, наименования и търговски наименования за някои сектори и продукти
1. В допълнение към приложимите пазарни стандарти и където е уместно, определенията, наименованията и търговските наименования, предвидени в приложение VII, се прилагат за следните сектори или продукти:
а)
говеждо и телешко месо;
б)
вино;
в)
мляко и млечни продукти, предназначени за консумация от човека;
г)
птиче месо
д)
яйца;
е)
мазнини за мазане, предназначени за консумация от човека; както и
ж)
маслиново масло и трапезни маслини;
2. Определенията, наименованията или търговските наименования, предвидени в приложение VII, могат да се използват в Съюза единствено за предлагането на пазара на продукт, който отговаря на съответните изисквания, посочени в това приложение.
3. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно измененията, дерогациите или изключенията от определенията и търговските наименования, предвидени в приложение VII. Тези делегирани актове са стриктно ограничени до доказани нужди, произтичащи от променящите се изисквания на потребителите, техническия прогрес или необходимостта от продуктови иновации.
4. С цел да се гарантира, че операторите и държавите членки ясно и точно разбират определенията и търговските наименования, предвидени в приложение VII, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно правилата за тяхното уточняване и прилагане.
5. За да бъдат взети предвид очакванията на потребителите и развитието на пазара на млечни продукти, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227, да определи млечните продукти по отношение на които трябва да се посочват животинските видове, от които произхожда млякото, в случай че са различни от едър рогат добитък, и да установи необходимите правила.
Член 79
Допустимо отклонение
1. За да се отчетат специфичният характер на всеки продукт или сектор, различните етапи на предлагане на пазара, техническите условия и евентуалните значителни практически трудности, както и точността и повторяемостта на методите на анализ, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно допустимото отклонение спрямо един или повече специфични стандарти, извън което цялата партида продукти се смята за неотговаряща на въпросния стандарт.
2. При приемането на актовете, посочени в параграф 1, Комисията отчита необходимостта да не се променят характеристиките, присъщи на продукта, и да се избягва понижаването на качеството му.
Член 80
Енологични практики и методи на анализ
1. За производство и съхраняване в Съюза на продуктите, изброени в приложение VII, част II, се използват само енологичните практики, разрешени в съответствие с приложение VIII и предвидени в член 75, параграф 3, буква ж) и член 83, параграфи 2 и 3.
Първа алинея не се прилага по отношение на:
а)
гроздов сок и концентриран гроздов сок; и
б)
гроздова мъст и концентрирана гроздова мъст, предназначена за приготвяне на гроздов сок.
Разрешените енологични практики се използват единствено за осигуряване на правилната винификация, правилното съхраняване или правилното пречистване на продукта.
Продуктите, изброени в приложение VII, част II, се произвеждат в Съюза в съответствие с правилата, установени в приложение VIII.
2. Продуктите, изброени в приложение VII, част II, не се предлагат на пазара в Съюза, ако:
а)
са приготвени чрез използване на неразрешени в Съюза енологични практики;
б)
са приготвени чрез използване на неразрешени национални енологични практики; или
в)
не съответстват на правилата, установени в приложение VIII.
Лозаро-винарските продукти, които са негодни за предлагане на пазара в съответствие с първа алинея, се унищожават. Чрез дерогация от това правило, държавите членки могат да разрешат използването на някои от тези продукти, чиито характеристики определят те самите, от дестилерии или предприятия за производство на оцет или за индустриални цели, при условие че това разрешение не се превръща в стимул за производство на лозаро-винарски продукти чрез неразрешени енологични практики.
3. Когато дава разрешение за използване на енологичните практики за вина, посочени в член 75, параграф 3, буква ж), Комисията:
а)
взема под внимание енологичните практики и методите на анализ, препоръчани и публикувани от OIV, както и резултатите от експерименталното използване на все още неразрешени енологични практики;
б)
взема под внимание въпроса за защитата на човешкото здраве;
в)
взема под внимание възможните рискове от въвеждане в заблуда на потребителите поради техните добре установени възприятия за продукта и съответстващите на това очаквания, като отчита наличието и възможностите за използване на информационни средства с цел изключване на подобни рискове;
г)
следи за запазването на естествените и съществените характеристики на виното и за това в състава на съответния продукт да не бъдат извършвани значими промени;
д)
осигурява приемливо минимално равнище на грижи за околната среда;
е)
спазва общите правила относно енологичните практики и правилата, установени в приложение VIII.
4. За да се гарантира правилното третиране на лозаро-винарските продукти, които са негодни за предлагане на пазара, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно правила за националните процедури, посочени в параграф 2, втора алинея от настоящия член, и дерогациите от тях, относно изтеглянето или унищожаването на лозаро-винарски продукти, които не съответстват на изискванията.
5. Когато е необходимо, Комисията приема актове за изпълнение за определяне на методите, посочени в член 75, параграф 5, буква г), за продуктите, изброени в приложение VII, част II. Посочените методи се основават на всички подходящи методи, препоръчани и публикувани от Международната организация по лозата и виното (OIV), освен ако те биха били неефективни или неподходящи с оглед на преследваната от Съюза цел. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
До приемането на тези актове за изпълнение се използват методите и правилата, разрешени от съответната държава членка.
Член 81
Винени сортове лози
1. Продуктите, изброени в приложение VII, част II и произведени в Съюза, се произвеждат от винени сортове лози, които могат да бъдат класифицирани в съответствие с параграф 2 от настоящия член.
2. При спазване на параграф 3 държавите членки изготвят класификация на винените сортове лози, които могат да се засаждат, презасаждат или присаждат на тяхна територия за целите на винопроизводството.
Държавите членки могат да класифицират единствено винените сортове лози, които отговарят на следните условия:
а)
въпросният сорт принадлежи към вида Vitis vinifera или произхожда от кръстоска на вида Vitis vinifera и други видове от рода Vitis;
б)
сортът не е един от следните: Noah, Othello, Isabelle, Jacquez, Clinton и Herbemont.
При заличаване на винен сорт лоза от класификацията по първа алинея изкореняването му се извършва в срок до 15 години от заличаването.
3. Държавите членки, чието винопроизводство не надвишава 50 000 хектолитра за винарска година, изчислено на база средно производство за петте последни винарски години, се освобождават от предвиденото в параграф 2, първа алинея задължение за класификация.
Въпреки това и в тези държави членки може да се засаждат, презасаждат и присаждат за целите на винопроизводството само винените сортове лози, които отговарят на изискванията на параграф 2, втора алинея.
4. Чрез дерогация от параграф 2, първа и трета алинея и параграф 3, втора алинея държавите членки разрешават засаждане, презасаждане или присаждане на следните винени сортове лози за научни изследвания и експериментална дейност:
а)
винени сортове лози, които не са класифицирани, в случая на държави членки, различни от посочените в параграф 3;
б)
винени сортове лози, които не отговарят на изискванията по параграф 2, втора алинея, в случая на посочените в параграф 3 държави членки.
5. Площи, засадени с винени сортове лози, с цел винопроизводство, в нарушение на разпоредбите на параграфи 2, 3 и 4, подлежат на изкореняване.
Въпреки това няма задължение за изкореняване на тези площи, когато продукцията е предназначена единствено за консумация в домакинствата на винопроизводителите.
Член 82
Специфична употреба на вината, които не отговарят на категориите, изброени в приложение VII, част II
С изключение на бутилирано вино, за което има доказателства, че бутилирането е извършено преди 1 септември 1971 г., виното, произведено от винени сортове лози, които са включени в класификациите, изготвени в съответствие с член 81, параграф 2, първа алинея, но не отговарят на нито една от категориите, посочени в приложение VII, част II, се използва единствено за консумация от домакинствата на отделните винопроизводители, за производство на винен оцет или за дестилация.
Член 83
Национални правила за някои продукти и сектори
1. Независимо от посоченото в член 75, параграф 2, държавите членки могат да приемат или запазят национални правила, които постановяват различни нива на качество за мазнините за мазане. Тези правила трябва да позволяват нивата на качество да бъдат оценявани на основание на критерии, които са свързани по-специално с използваните суровини, органолептичните характеристики на продуктите и тяхната физическа и микробиологична стабилност.
Държавите членки, които използват предвидената в първа алинея възможност, правят необходимото продуктите на други държави членки, които отговарят на постановените с въпросните национални правила критерии, да могат по недискриминационен начин да използват наименования, които указват, че тези критерии са били спазени.
2. Държавите членки могат да ограничат или забранят използването на определени енологични практики и да предвидят по-строги правила за вина, които са разрешени съгласно правото на Съюза и които са произведени на тяхна територия, с цел по-добро запазване на основните характеристики на вината със защитено наименование за произход или защитено географско указание и на пенливите вина и ликьорните вина.
3. Държавите членки могат да разрешат експерименталното използване на неразрешени енологични практики.
4. За да се осигури правилното и прозрачно прилагане на настоящия член, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 за определяне на условията за прилагане на параграфи 1, 2 и 3 от настоящия член, както и условията за държане, разпространяване и използване на продуктите, получени чрез експерименталните практики, посочени в параграф 3 от настоящия член.
5. Държавите членки могат да приемат или да запазят допълнителни национални разпоредби за продуктите, обхванати от пазарен стандарт на Съюза, при условие че тези разпоредби са в съответствие с правото на Съюза, и по-специално с принципа на свободно движение на стоки, и при спазване на Директива 98/34/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (28).
Подраздел 3
Незадължителни запазени наименования
Член 84
Общи разпоредби
Създава се схема за незадължителни запазени секторни или продуктови наименования, за да бъдат улеснени производителите на селскостопански продукти с характеристики или специфика, носещи добавена стойност, при предоставянето на информация за тези характеристики или специфика в рамките на вътрешния пазар, и по-специално за подкрепа и допълване на конкретните пазарни стандарти.
Настоящият подраздел не се прилага за лозаро-винарските продукти, посочени в член 92, параграф 1.
Член 85
Съществуващи незадължителни запазени наименования
1. Списък на незадължителните запазени наименования, включени в схемата на20 декември 2013 г., е поместен в приложение IX, а условията за тяхното използване се определят в съответствие с член 86, буква а).
2. Незадължителните запазени наименования, посочени в параграф 1 от настоящия член, остават в сила до изменението им, освен ако не бъдат заличени в съответствие с член 86.
Член 86
Запазване, изменение и отмяна на незадължителни запазени наименования
За да се вземат предвид очакванията на потребителите, развитието на научно-техническите познания, ситуацията на пазара и промените в пазарните стандарти и в международните стандарти, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227:
а)
за запазване на допълнително незадължително запазено наименование, като определи условията за използването му,
б)
за изменение на условията за използване на незадължително запазено наименование, или
в)
за отмяна на незадължително запазено наименование.
Член 87
Допълнителни незадължителни запазени наименования
1. Едно наименование отговаря на условията за допълнително незадължително запазено наименование, само ако изпълнява всяко от следните изисквания:
а)
наименованието се отнася до характеристика на продукта или до спецификата на селскостопанското производство или преработката му и се отнася до сектор или продукт;
б)
използването на наименованието дава възможност за предоставяне на по-ясна информация за добавената стойност на продукта чрез характерните особентости или спецификата на селскостопанското му производство или преработка;
в)
при пускането на продукта на пазара характеристиката или спецификата на продукта, посочени в точка а), могат да се разпознаят от потребителите в няколко държави членки;
г)
условията и използването на наименованието са в съответствие с Директива 2000/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (29) или Регламент (ЕС) № 1169/2011.
При въвеждането на допълнително незадължително запазено наименование Комисията взема предвид съответните международни стандарти и съществуващите запазени наименования за обхванатите продукти или сектори.
2. За да се вземат предвид характеристиките на определени сектори, както и очакванията на потребителите, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 за определяне на подробностите относно изискванията за въвеждането на допълнителни запазени наименования, посочени в параграф 1 от настоящия член.
Член 88
Ограничения за използването на незадължителни запазени наименования
1. Незадължително запазено наименование може да се използва единствено за описание на продукти, които отговарят на приложимите условия за употреба.
2. Държавите членки приемат подходящи мерки, за да гарантират, че етикетирането на продуктите не води до объркване с незадължителни запазени наименования.
3. За да се направи необходимото продуктите, описани посредством незадължителни запазени наименования, да съответстват на приложимите условия за употреба, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 за определяне на допълнителни правила за използване на незадължителни запазени наименования.
Подраздел 4
Пазарни стандарти във връзка с вноса и износа
Член 89
Общи разпоредби
За да се вземат предвид характерните особености на търговията между Съюза и някои трети държави, както и специалният характер на определени селскостопански продукти, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно:
а)
условията, при които се счита, че вносните продукти имат равностойно ниво на съответствие с пазарните стандарти на Съюза, и условията, при които се разрешава дерогация от член 74; и
б)
правилата, отнасящи се до прилагането на пазарните стандарти по отношение на изнасяните от Съюза продукти.
Член 90
Специални разпоредби за вноса на вино
1. Освен ако не е предвидено друго в международните споразумения, сключени в съответствие с ДФЕС, за внасяните в Съюза продукти, попадащи под кодове по КН 2009 61, 2009 69 и 2204, се прилагат разпоредбите относно наименованията за произход и географските указания и етикетирането на вина, определени в раздел 2 на настоящата глава и в определенията, наименованията и търговските наименования, посочени в член 78 от настоящия регламент.
2. Освен ако не е предвидено друго в международните споразумения, сключени в съответствие с ДФЕС, продуктите, посочени в параграф 1 от настоящия член, се произвеждат в съответствие с енологичните практики, разрешени от Съюза в съответствие с настоящия регламент или преди предоставянето на разрешение по член 80, параграф 3 - в съответствие с енологичните практики, препоръчани и публикувани от OIV.
3. За вноса на продуктите, посочени в параграф 1, е необходимо да бъде представен:
а)
сертификат, че са спазени условията по параграфи 1 и 2, изготвен от компетентен орган, включен в списък, който да бъде оповестен публично от Комисията, в държавата на произход на продукта;
б)
доклад за извършен анализ, изготвен от орган или отдел, определен от държавата на произход на продукта, ако продуктът е предназначен за пряка консумация от човека.
Подраздел 5
Общи разпоредби
Член 91
Изпълнителни правомощия в съответствие с процедурата по разглеждане
Комисията може да приема актове за изпълнение:
а)
за изготвяне на списъка на млякото и млечните продукти, посочени в приложение VII, част III, точка 5, втора алинея, и мазнините за мазане, посочени в приложение VII, част VII, шеста алинея, буква а), въз основа на индикативните списъци на продукти, считани от държавите членки за съответстващи на посочените разпоредби на тяхната територия, които списъци се изпращат от държавите членки на Комисията;
б)
за определяне на правила за прилагане на секторните или продуктовите пазарни стандарти;
в)
за определяне на правила за установяване дали продуктите са преминали през обработки, противоречащи на разрешените енологични практики;
г)
за определяне на правила за методите на анализ за определяне на характеристиките на продуктите;
д)
за определяне на правила за определяне на равнището на допустимо отклонение;
е)
за определяне на за прилагане на мерките, посочени в член 89;
ж)
за определяне на правилата за идентифициране или регистрация на производителя и/или промишлените съоръжения, в които е приготвен или преработен продуктът, за процедурите по сертифициране и за търговските документи, придружаващите документи и регистрите, които да се водят.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Раздел 2
Наименования за произход, географски указания и традиционни наименования в лозаро-винарския сектор
Подраздел 1
Уводни разпоредби
Член 92
Обхват
1. Правилата относно наименованията за произход, географските указания и традиционните наименования, предвидени в настоящия раздел, се прилагат за продуктите, посочени в приложение VIII, част II, точки 1, 3-6, 8, 9, 11, 15 и 16.
2. Посочените в параграф 1 правила се основават на:
а)
защита на законните интереси на потребителите и производителите;
б)
осигуряване на правилното функциониране на вътрешния пазар за съответните продукти; и
в)
насърчаване на производството на качествени продукти, посочени в настоящия раздел, като се допускат и национални мерки, свързани с политиката по качеството.
Подраздел 2
Наименования за произход и географски указания
Член 93
Определения
1. За целите на настоящия раздел се прилагат следните определения:
а)
„наименование за произход“ означава наименование на район, определена местност или, в изключителни и надлежно обосновани случаи, наименование на държава, което се използва за описание на продукт, посочен в член 92, параграф 1, за който са изпълнени следните изисквания:
i)
качеството и характеристиките на продукта се дължат основно или изключително на специфична географска среда с присъщите ѝ природни и човешки фактори;
ii)
гроздето, от което се произвежда продуктът, произхожда изключително от този географски район;
iii)
производството се извършва в този географски район; и
iv)
продуктът е получен от сортове лози от вида Vitis vinifera;
б)
„географско указание“ означава указание, отнасящо се за район, определена местност или, в изключителни и надлежно обосновани случаи, държава, което се използва за описание на продукт, посочен в член 92, параграф 1, за който са изпълнени следните изисквания:
i)
притежава специфично качество, известност или други характеристики, присъщи на този географски произход;
ii)
най-малко 85 % от гроздето, използвано за неговото производство, произхожда изключително от този географски район;
iii)
производството се извършва в този географски район; и
iv)
получен е от сортове лози, принадлежащи към вида Vitis vinifera или произхождащи от кръстоска на вида Vitis vinifera и други видове от рода Vitis.
2. Някои традиционно използвани наименования представляват наименование за произход, когато:
а)
обозначават дадено вино;
б)
препращат към географско наименование;
в)
изпълняват изискванията, посочени в параграф 1, буква а), подточки i)-iv); и
г)
за тях е приложена процедурата за предоставяне на правна закрила на наименования за произход и на географски указания, предвидена в настоящия подраздел.
3. Наименованията за произход и географските указания, включително свързаните с географски райони в трети държави, могат да се ползват с правназакрила в рамките на Съюза в съответствие с установените в настоящия подраздел правила.
4. Производството, посочено в параграф 1, буква а), подточка iii), обхваща всички дейности от гроздобера до приключването на процеса на винопроизводство, с изключение на следпроизводствените процеси.
5. За целите на прилагането на параграф 1, буква б), подточка ii) делът на гроздето в размер на максимум 15 %, което може да е с произход извън определения географски район, произхожда от държавата членка или от третата държава, в която се намира определеният район.
Член 94
Заявки за предоставяне на правна закрила
1. Заявките за предоставяне на правна закрила на означения като наименования за произход или географски указания включват техническо досие, което съдържа:
а)
наименованието, за което се иска правна закрила;
б)
името и адреса на заявителя;
в)
спецификация на продукта, посочена в параграф 2; и
г)
единен документ, съдържащ обобщение на спецификацията на продукта, посочена в параграф 2.
2. Спецификацията на продукта дава възможност на заинтересованите страни да проверят дали са спазени съответните условия на производство, с които се свързва наименованието за произход или географското указание.
Спецификацията на продукта включва най-малко:
а)
наименованието, за което се иска правна закрила;
б)
описание на виното иливината:
i)
по отношение на вина с наименование за произход -основните аналитични и органолептични характеристики;
ii)
по отношение на вина с географско указание -основните аналитични характеристики, както и оценка или посочване на техните органолептични характеристики;
в)
където е приложимо - специфичните енологични практики, използвани за производството на виното или вината, както и съответните ограничения върху производствотоим;
г)
очертаването на границите на съответния географски район;
д)
максималния добив от хектар;
е)
посочване на винения сорт или сортовете лозя, от които е (са) получено(и) виното или вината;
ж)
данни, потвърждаващи връзката, посочена в член 70, параграф 1, буква а), подточка i) или съответно в член 93, параграф 1, буква б), подточка i);
з)
приложими изисквания, установени в законодателството на Съюза или в националното законодателство или, когато това е предвидено от държавите членки, от организация, която управлява защитеното наименование за произход или защитеното географско указание, като се отчита обстоятелството, че тези изисквания трябва да са обективни, недискриминационни и съвместими правото на Съюза;
и)
наименованието и адреса на органите или структурите, които проверяват спазването на разпоредбите за спецификация на продукта, заедно с описание на техните задачи.
3. Когато заявката за предоставяне на правна закрила засяга географски район в трета държава, тя съдържа, освен елементите, предвидени в параграфи 1 и 2, и доказателство, че съответното наименование е защитено в неговата държава на произход.
Член 95
Заявители
1. Всяка заинтересована група производители или, в изключителни и надлежно обосновани случаи, отделен производител, може да подаде заявка за предоставяне на правна закрила на наименование за произход или географско указание. В заявката могат да участват и други заинтересовани лица.
2. Производителите могат да подават заявки за предоставяне на правна закрила само за произвежданите от тях вина.
3. Може да се подаде обща заявка в случаите на наименование, обозначаващо граничен географски район, или на традиционно наименование, свързано с граничен географски район.
Член 96
Предварителна национална процедура
1. Заявките за предоставяне на правна закрила на наименование за произход или географско указание на вина с произход от Съюза преминават предварителна национална процедура.
2. Заявката за предоставяне на правна закрила се подава в държавата членка, от чиято територия произхожда наименованието за произход или географското указание.
3. Държавата членка, в която е подадена заявката за предоставяне на правна закрила, я разглежда, за да установи дали тя отговаря на установените в настоящия подраздел условия.
Посочената държава членка провежда национална процедура, която осигурява подходящо публикуване на заявката и предвижда срок от не по-малко от два месеца от датата на публикуване, в който всяко физическо или юридическо лице, имащо законен интерес и пребиваващо или установено на нейна територия, може да възрази срещу предложената правна закрила, като представи на държавата членка надлежно обосновано изложение.
4. В случай че държавата членка, която разглежда заявката, прецени, че наименованието за произход или географското указание не отговаря на условията, установени в настоящия подраздел, или е несъвместимо със законодателството на Съюза, държавата членка отхвърля заявката.
5. Ако държавата членка, която разглежда заявката, прецени, че са изпълнени изискванията, тя провежда национална процедура, която осигурява подходящо публикуване на спецификацията на продукта най-малко в интернет и препраща заявката на Комисията.
Член 97
Контрол от страна на Комисията
1. Комисията публично оповестява датата, на която е подадена заявката за предоставяне на правна закрила на наименование за произход или географско указание.
2. Комисията проверява дали заявките за предоставяне на правна закрила по член 94 отговарят на условията, установени в настоящия подраздел.
3. В случай че Комисията прецени, че са изпълнени установените в настоящия подраздел условия, тя приема актове за изпълнение относно публикуването в Официален вестник на Европейския съюз на единния документ, посочен в член 94, параграф 1, буква г), и на препратката към публикацията на спецификацията на продукта, направена в хода на предварителната национална процедура. Тези актове за изпълнение се приемат без да се прилага процедурата, посочена в член 229, параграфи 2 или 3.
4. Когато Комисията прецени, че не са изпълнени установените в настоящия подраздел условия, тя приема актове за изпълнение за отхвърляне на заявката.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 98
Процедура за предявяване на възражения
В срок от два месеца от датата на публикуване на единния документ, посочен в член 94, параграф 1, буква г), всяка държава членка или трета държава, или всяко физическо или юридическо лице, имащо законен интерес и е пребиваващо или установено в държава членка, различна от поискалата правна закрила, или в трета държава, може да възрази срещу предвижданата закрила, като подаде до Комисията надлежно обосновано изложение относно условията за предоставяне на закрила, установени в настоящия подраздел.
В случай на физически или юридически лица, пребиваващи или установени в трети държави, това искане се подава директно или чрез органите на съответната трета държава в рамките на двумесечния срок, посочен в първа алинея.
Член 99
Решение по заявката за предоставяне на правна закрила
Въз основа на информацията, с която Комисията разполага след приключване на посочената в член 98 процедура по предявяване на възражения, чрез Комисията приема актове за изпълнение, с които или се предоставя правна закрила на наименованието за произход или географското указание, което отговаря на установените в настоящия подраздел условия и е съвместимо с правото на Съюза, или се отхърля заявката, ако тези условия не са изпълнени.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 100
Омоними
1. Наименование, за което е подадена заявка и което изцяло или частично е омоним на наименование, което вече е регистрирано съгласно настоящия регламент, се регистрира при надлежно спазване на местната и традиционната употреба и отчитане на възможния риск от объркване.
Омонимно наименование, което въвежда в заблуждение потребителя, като му внушава, че продуктите идват от друга територия, не се регистрира, дори ако наименованието е точно по отношение на действителната територия, район или място на произход на тези продукти.
Регистрирано омонимно наименование може да се използва само ако съществува достатъчна разлика в практиката между омонима, регистриран впоследствие, и вече регистрираното наименование, като се вземат предвид необходимостта от равно третиране на заинтересованите производители и необходимостта потребителите да не се въвеждат в заблуждение.
2. Параграф 1 се прилага mutatis mutandis, ако наименование, за което е подадена заявка, е изцяло или частично омоним на географско указание, което е защитено съгласно националното правото на държавите членки.
3. Когато наименованието на винен сорт лоза съдържа или се състои от защитено наименование за произход или защитено географско указание, това наименование не се използва за целите на етикетирането на селскостопански продукти.
За да се вземат предвид съществуващите практики на етикетиране, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227, определящи изключенията от това правило.
4. Правната закрила на наименованията за произход и географските указания за продуктите, обхванати от член 93 от настоящия регламент, не засяга защитените географски указания, приложими към спиртните напитки, определени в член 2 от Регламент (ЕО) № 110/2008 на Европейския парламент и на Съвета (30).
Член 101
Допълнителни основания за отказ на правна закрила
1. Наименование, което е станало родово, не може да се ползва с правна закрила като наименование за произход или географско указание.
За целите на настоящия раздел „наименование, което е станало родово“ означава наименование на вино, което въпреки че е свързано с местността или района, където този продукт първоначално е бил произвеждан или се е предлагал на пазара, се е превърнало в традиционно наименование на вино в Съюза.
За да се установи дали едно наименование е станало родово, се вземат предвид факторите от значение за него, и по-специално:
а)
съществуващото положение в Съюза, по-специално в сферите на потребление;
б)
приложимото законодателство на Съюза или национално правзо.
2. Дадено наименование не може да се ползва с правназакрила като наименование за произход или географско указание, когато в светлината на репутацията и известността на търговската марка тази закрила може да въведе потребителите в заблуждение по отношение на истинската идентичност на виното.
Член 102
Връзка с търговските марки
1. Регистрацията на търговска марка, която съдържа или се състои от защитено наименование за произход или защитено географско указание, което не отговаря на спецификацията на съответния продукт, или чието използване попада в обхвата на член 103, параграф 2, и която е свързана с продукт, попадащ в една от изброените в приложение VII, част II категории:
а)
се отказва, ако заявката за регистрация на търговската марка е подадена след датата за внасяне в Комисията на заявката за предоставяне на правна закрила на наименованието за произход или географското указание и впоследствие наименованието за произход или географското указание е получило правна закрила, или
б)
се обявява за недействителна
2. Без да се засяга член 101, параграф 2, търговска марка, посочена в параграф 1 от настоящия член, за която има подадена заявка, която е регистрирана или се е наложила чрез добросъвестна практика, ако такава възможност е предвидена в съответното право, на територията на Европейския съюз, или преди датата на предоставяне на правна закрила на наименованието за произход или на географското указание в държавата на произход, или преди 1 януари 1996 г., може да продължи да се използва и да се подновява независимо от правната закрила на наименованието за произход или на географското указание, при условие че не са налице основания за недействителност или отмяна на търговската марка съгласно Директива 2008/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (31) или съгласно Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета (32).
В подобни случаи се разрешава използването на наименованието за произход или на географското указание успоредно със съответните търговски марки.
Член 103
Правна закрила
1. Защитено наименование за произход и защитено географско указание може да се използва от всеки оператор, предлагащ на пазара вино, което е било произведено в съответствие със съответната спецификация на продукта.
2. Защитено наименование за произход и защитено географско указание, както и виното, използващо това защитено наименование в съответствие със спецификацията на продукта, се ползват с правназакрила срещу:
а)
всяка пряка или непряка търговска употреба на това защитено наименование:
i)
от сходни продукти, за които не е спазена спецификацията на продукта на защитеното наименование; или
ii)
доколкото при такава употреба се експлоатира репутацията на наименованието за произход или географското указание;
б)
всякаква злоупотреба, имитация или позоваване, дори ако е посочен истинският произход на продукта или услугата или ако защитеното наименование е преведено, транскрибирано, транслитерирано или придружено от израз като „стил“, „тип“, „метод“, „както е произведено в“, „имитация“, „с аромат на“, „като“ или друг подобен израз;
в)
всяко друго невярно или въвеждащо в заблуждение означение на мястото, откъдето идва продуктът, произхода, естеството или основни свойства на продукта, върху вътрешната или външната опаковка, рекламни материали или документи, свързани със съответния лозаро-винарски продукт, както и опаковането на продукта в контейнер по начин, който може да създаде невярна представа за неговия произход;
г)
всяка друга практика, която би могла да въведе в заблуждение потребителите относно истинския произход на продукта.
3. Защитените наименования за произход и защитените географски указания не стават родови в Съюза по смисъла на член 101, параграф 1.
Член 104
Регистър
Комисията създава и поддържа електронен регистър на защитените наименования за произход и защитените географски указания на вина, до който се предоставя публичен достъп. Наименованията за произход и географските указания, отнасящи се до продукти от трети държави, които са защитени в Съюза съгласно международно споразумение, по което Съюзът е договаряща страна, могат да бъдат вписани в регистъра. Освен ако не са изрично посочени в споменатото споразумение като защитени наименования за произход по смисъла на настоящия регламент, такива наименования се вписват в регистъра като защитени географски указания.
Член 105
Изменение на спецификациите на продуктите
Заявител, който отговаря на условията, определени в член 95, може да подаде заявка за одобрение на изменение на спецификацията на продукт със защитено наименование за произход или на защитено географско указание, по-специално с оглед отчитане развитието на научно-техническите знания или с оглед преразглеждане на границите на географския район, посочен в член 94, параграф 2, втора алинея, буква г). В заявката се описват исканите изменения и се излагат основанията за тях.
Член 106
Отмяна
Комисията може по своя инициатива или въз основа на надлежно обосновано искане от държава членка, от трета държава или от физическо или юридическо лице, имащо законен интерес, да приеме актове за изпълнение за отмяна на правна закрила на наименование за произход или географско указание, ако спазването на съответната продуктова спецификация вече не е гарантирано.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 107
Съществуващи защитени наименования на вина
1. Наименования на вина, които са посочени в членове 51 и 54 от Регламент (ЕО) № 1493/1999 на Съвета (33) и член 28 от Регламент (ЕО) № 753/2002 на Комисията (34), се ползват автоматично с правназакрила по настоящия регламент. Комисията ги вписва в регистъра, предвиден в член 104 от настоящия регламент.
2. Чрез актове за изпълнение, приети, без прилагане на процедурата, посочена в член 229, параграф 2 или параграф 3 от настоящия регламент, Комисията извършва съответните формалности по заличаването на такива наименования на вина, за които се прилага член 118т, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1234/2007, от регистъра, предвиден в член 104 от настоящия регламент.
3. Член 106 не се прилага по отношение на съществуващите защитени наименования на вина, посочени в параграф 1 от настоящия член.
До 31 декември 2014 г. Комисията може по своя собствена инициатива да приема актове за изпълнение за отмяна на правната закрила на съществуващите защитени наименования на вина, посочени в параграф 1 от настоящия член, ако те не отговарят на условията, предвидени в член 93.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
4. За Хърватия наименованията на вината, публикувани в Официален вестник на Европейския съюз (35), са защитени по силата на настоящия регламент, при положение че процедурата на оспорване има благоприятен изход. Комисията ги вписва в регистъра, предвиден в член 104.
Член 108
Такси
Държавите членки могат да начисляват такси за покриване на разходите си, включително на разходите, свързани с разглеждането на заявките за предоставяне на правна закрила, декларациите за възражение, заявките за изменение и исканията за отмяна съгласно настоящия подраздел.
Член 109
Делегирани правомощия
1. За да се вземат предвид характерните особености на производството в определения географски район, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 за определяне на:
а)
допълнителните критерии за определяне на границите на географския район, и
б)
ограниченията и дерогациите по отношение на производството в определения географски район.
2. За да се осигури качеството и проследяването на продуктите, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 за определяне на условията, при които спецификациите на продуктите могат да включват допълнителни изисквания.
3. За да се гарантира правната закрила на законните права и интереси на производителите и операторите, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227, определящи:
а)
видовете заявители, които могат да подават заявка за правна закрила на наименование за произход или географско указание;
б)
условията, които трябва да се спазват по отношение на заявката за правна закрила на наименование за произход или географско указание, контрола от страна на Комисията, процедурата за предявяване на възражения и процедурите за изменение, отмяна или преобразуване на защитени наименования за произход или защитени географски указания;
в)
условията, приложими за трансгранични заявки;
г)
условията за заявки по отношение на географски райони в трета държава;
д)
датата, от която се прилага правната закрила или изменението на правната закрила;
е)
условията, свързани с изменение на спецификациите на продуктите.
4. За да се осигури адекватно равнище на правна закрила, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно ограниченията във връзка със защитеното наименование.
5. За да се направи необходимото икономическите оператори и компетентните органи да не бъдат несъразмерно засегнати от прилагането на настоящия подраздел по отношение на наименованията на вина, получили правна закрила преди 1 август 2009 г. или за които заявката за предоставяне на правна закрила е подадена преди тази дата, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227, установяващи преходни разпоредби за:
а)
наименованията на вина, признати от държавите членки като наименования за произход или географски указания най-късно до 1 август 2009 г., и наименованията на вина, за които заявката за предоставяне на правна закрила е подадена преди тази дата;
б)
вината, пуснати на пазара или етикетирани преди определена дата; и
в)
изменението на спецификациите на продуктите.
Член 110
Изпълнителни правомощия в съответствие с процедурата по разглеждане
1. Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на необходимите мерки относно:
а)
информацията, която да бъде посочена в спецификацията на продукта по отношение на връзката между географския район и крайния продукт;
б)
предоставянето на публичен достъп до решенията относно правната закрила или отхвърлянето ѝ;
в)
създаването и поддържането на регистъра, посочен в член 104;
г)
преобразуването на защитено наименование за произход в защитено географско указание;
д)
подаването на трансгранични заявки.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
2. Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на необходимите мерки относно процедурата за разглеждане на заявките за правна закрила или за одобрение на изменението на наименование за произход или на географско указание, както и процедурата за предявяване на възражение, за отмяна или преобразуване и за предоставяне на информация, свързана със съществуващите защитени наименования на вина, по-специално по отношение на:
а)
образци на документи и формат за предаване;
б)
срокове;
в)
подробна информация относно фактите, доказателствата и подкрепящите документи, които да бъдат представени в подкрепа на заявката или искането.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 111
Други изпълнителни правомощия
Когато дадено възражение бъде сметнато за недопустимо, Комисията приема актза изпълнениеза отхвърляне на възражението като недопустимо. Тези актове за изпълнение се приемат без да се прилага процедурата, посочена в член 229, параграф 2 или параграф 3.
Подраздел 3
Традиционни наименования
Член 112
Определение
„Традиционно наименование“ означава наименование, което е традиционно използвано в държава членка за продуктите, посочени в член 92, параграф 1, за да обозначи:
а)
че продуктът има защитено наименование за произход или защитено географско указание съгласно правото на Съюза или националното право; или
б)
начина на производство или стареене или качеството, цвета, типа местност или конкретно събитие, свързано с историята на продукта със защитено наименование за произход или защитено географско указание.
Член 113
Правна закрила
1. Защитено традиционно наименование може да се използва единствено за продукт, произведен в съответствие с определението, предвидено в член 112, параграф 1.
Традиционните наименования са защитени срещу неправомерно използване.
2. Традиционните наименования са защитени само на езика и за категориите лозаро-винарски продукти, предявени в заявлението, срещу:
а)
всяка злоупотреба, включително когато защитеното наименование е придружено от израз като „стил“, „тип“, „метод“, „както се произвежда в“, „имитация“, „с аромат на“, „като“ или друг подобен израз;
б)
всяко друго невярно или въвеждащо в заблуждение означение на естеството, характеристиките или основните свойства на продукта, поставено върху вътрешната или външната опаковка, рекламни материали или документи, свързани с него;
в)
всяка друга практика, която би могла да въведе в заблуждение потребителите, по-специално да създаде впечатлението, че виното отговаря на условията за защитеното традиционно наименование.
3. Традиционните наименования не стават родови в Съюза.
Член 114
Делегирани правомощия
1. За да се осигури адекватно равнище на правна закрила, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно езика и изписването на традиционното наименование, за което се иска правна закрила.
2. За да се гарантира правната закрила на законните права и интереси на производителите или операторите, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227, определящи:
а)
видовете заявители, които могат да подават заявка за правна закрила на традиционно наименование;
б)
условията за валидност на заявка за признаване на традиционно наименование;
в)
основанията за подаване на възражение срещу предложено признаване на традиционно наименование;
г)
обхвата на правната закрила, връзката с търговски марки, защитени традиционни наименования, защитени наименования за произход или географски указания, омоними или определени наименования на винени сортове лози;
д)
основанията за отмяна на традиционно наименование;
е)
датата на подаване на заявка или искане за възражение или отмяна;
ж)
процедурите, които трябва да се спазват по отношение на заявката за правна закрила на традиционно наименование, включително контрола от страна на Комисията, процедурата за предявяване на възражения и процедурите за отмяна и изменение.
3. За да се вземат предвид характерните особености на търговията между Съюза и някои трети държави, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227, определящи условията, при които традиционните наименования могат да се използват за продукти от трети държави, и предвиждащи дерогации от член 112 и член 113, параграф 2.
Член 115
Изпълнителни правомощия в съответствие с процедурата по разглеждане
1. Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на необходимите мерки относно процедурата за преглед на заявките за правна закрила или за одобрение на изменението на традиционно наименование, както и процедурата за искания за възражение или отмяна, по-специално по отношение на:
а)
образци на документи и формат за предаване;
б)
срокове;
в)
подробна информация относно фактите, доказателствата и подкрепящите документи, които се представят в подкрепа на заявката или искането;
г)
подробни правила относно предоставянето на публичен достъп до защитените традиционни наименования.
2. Комисията приема актове за изпълнение за приемане или отхвърляне на заявката за правна закрила на традиционно наименование или искането за изменение на защитено наименование или за отмяна на правната закрила на традиционно наименование.
3. Комисията приема актове за изпълнение, уреждащи правната закрила на традиционни наименования, по отношение на които е била приета заявка за правна закрила, по-специално като ги класифицира в съответствие с член 112 и като публикува определение и/или условията за използване.
4. Актовете за изпълнение, посочени в параграфи 1, 2 и 3 от настоящия член, се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 116
Други изпълнителни правомощия
Когато дадено възражение се счита за недопустимо, Комисията приема акт за изпълнение, с който се отхвърля възражението като недопустимо. Този акт за изпълнение се приема без да се прилага процедурата, посочена в член 229, параграф 2 или параграф 3.
Раздел 3
Етикетиране и представяне в лозаро-винарския сектор
Член 117
Определение
За целите на настоящия раздел:
а)
„етикетиране“ означава всякакви думи, означения, търговски марки, маркови имена, картинни изображения или символи, поставени върху всякакъв вид опаковка, документ, картичка, етикет, обръч или лента, придружаващи или посочващи даден продукт;
б)
„представяне“ означава всяка информация, предоставена на потребителите чрез опаковката на съответния продукт, включително формата и вида на бутилките.
Член 118
Условия за прилагането на хоризонталните правила
Освен ако в настоящия регламент не е предвидено друго, при етикетирането и представянето се прилагат, Директива 89/396/ЕИО на Съвета (36), Директива 2000/13/ЕО, Директива 2007/45/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (37) Директива 2008/95/ЕО и Регламент (ЕС) № 1169/2011.
Етикетирането на продуктите, посочени в приложение VII, част II, точки 1-11, 13, 15 и 16, не може да бъде допълвано с данни, различни от предвидените в настоящия регламент, освен ако тези данни отговарят на изискванията на Директива 2000/13/ЕО и Регламент (ЕС) № 1169/2011.
Член 119
Задължителни данни
1. Етикетирането и представянето на продуктите, посочени в приложение VII, част II, точки 1-11, 13, 15 и 16, които се предлагат на пазара в Съюза или са предназначени за износ, съдържат следните задължителни данни:
а)
обозначение на категорията лозаро-винарски продукт в съответствие с приложение VII, част II;
б)
за вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание:
i)
означението „защитено наименование за произход“ или „защитено географско указание“; и
ii)
името на защитеното наименование за произход или на защитеното географско указание;
в)
действителното алкохолно съдържание по обем;
г)
обозначение на мястото на произход на виното;
д)
обозначение на бутилиращото предприятие или - за пенливото вино, газираното пенливо вино, качественото пенливо вино или качественото ароматизирано пенливо вино - наименованието на производителя или търговеца;
е)
посочване на вносителя при вина от внос; и
ж)
при пенливо вино, газирано пенливо вино, качествено пенливо вино или качествено ароматизирано пенливо вино - посочване на съдържанието на захар.
2. Чрез дерогация от параграф 1, буква а), за вина, чиито етикети включват името на защитено наименование за произход или на защитено географско указание, може да не се посочва категорията лозаро-винарски продукт.
3. Чрез дерогация от параграф 1, буква б), означенията „защитено наименование за произход“ или „защитено географско указание“ може да не се посочват в следните случаи:
а)
когато, в съответствие със спецификацията на продукта, посочена в член 94, параграф 2, на етикета е изписано традиционно наименование в съответствие с член 112, буква а);
б)
в изключителни и надлежно обосновани случаи, които подлежат на определяне от Комисията чрез делегирани актове, приети в съответствие с член 227, за да се осигури съответствие със съществуващите практики за етикетиране.
Член 120
Незадължителни данни
1. Етикетирането и представянето на продуктите, посочени в приложение VII, част II, точки 1-11, 13, 15 и 16, могат по-специално да съдържат следните незадължителни данни:
а)
годината на реколтата;
б)
наименованието на един или няколко винени сортове лози;
в)
за вина, различни от посочените в член 119, параграф 1, буква ж) - посочване на съдържанието на захар;
г)
за вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание - традиционни наименования в съответствие с член 112, буква б);
д)
символа на Съюза, указващ защитеното наименование за произход или защитеното географско указание;
е)
наименования, свързани с определени производствени методи;
ж)
за вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание - наименованието на друга географска единица, която е по-малка или по-голяма от определения район, даващ наименованието за произход или географското указание.
2. Без да се засяга член 100, параграф 3, по отношение на използването на посочените в параграф 1, букви а) и б) от настоящия член данни за вина, които не притежават защитено наименование за произход или защитено географско указание:
а)
държавите членки въвеждат законови, подзаконови или административни разпоредби с оглед осигуряването на процедури за сертифициране, одобрение и проверка, така че да се гарантира верността на съответната информация;
б)
въз основа на недискриминационни и обективни критерии и при отчитане на изискването за лоялна конкуренция, държавите членки могат - по отношение на вината, произведени от винени сортове лози на тяхна територия - да съставят списъци на изключени винени сортове лози за вина, особено ако:
i)
съществува риск от заблуждаване на потребителите по отношение на истинския произход на виното, дължащ се на факта, че виненият сорт лоза е неразделна част от съществуващо защитено наименование за произход или защитено географско указание;
ii)
проверките не биха били рентабилни от гледна точка на разходите, тъй като съответният винен сорт лозя представлява много малка част от лозята на държавата членка;
в)
смесването на вина от различни държави членки не води до посочване на етикета на винения сорт лоза, освен ако съответните държави членки не дадат съгласие за противното и не осигурят възможност за провеждането на съответните процедури по сертифициране, одобрение и проверка.
Член 121
Езици
1. Когато са представени с думи, задължителните и незадължителните данни съгласно членове 119 и 120 фигурират на един или повече от официалните езици на Съюза.
2. Независимо от параграф 1 наименованието на защитеното наименование за произход или защитеното географско указание или традиционно наименование съгласно член 112, буква б) фигурира на етикета на езика или езиците, за които се прилага правната закрила. Наименованието може да фигурира и на един или повече от официалните езици на Съюза, в случай че защитеното наименование за произход или защитеното географско указание или специфичното национално обозначение са изписани на азбука, различна от латиницата.
Член 122
Делегирани правомощия
1. За да се вземат предвид специфичните характеристики на лозаро-винарския сектор, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 във връзка с правилата и ограниченията относно:
а)
представянето и използването на данни върху етикетите, различни от предвидените в настоящия раздел;
б)
задължителните данни относно:
i)
наименованията, които да се използват за формулиране на задължителните данни, и условията за тяхното използване;
ii)
наименованията, които се отнасят до стопанство, и условията за тяхното използване;
iii)
разпоредбите, които разрешават на държавите членки производители да въвеждат допълнителни правила, свързани със задължителните данни;
iv)
разпоредбите, които разрешават допълнителни дерогации, освен посочените в член 119, параграф 2, що се отнася до непосочването на категорията лозаро-винарски продукт; и
v)
разпоредбите относно използването на езици;
в)
незадължителните данни относно:
i)
наименованията, които да се използват за формулиране на незадължителните данни, и условията за тяхното използване;
ii)
разпоредбите, които разрешават на държавите членки производители да въвеждат допълнителни правила, свързани с незадължителните данни;
г)
представянето по отношение на:
i)
условията за използване на някои форми на бутилки, както и списък на някои специфични форми на бутилки;
ii)
условията за използване на бутилки и тапи от типа за „пенливо вино“;
iii)
разпоредбите, които разрешават на държавите членки производители да въвеждат допълнителни правила, свързани с представянето;
iv)
разпоредбите относно използването на езици.
2. За да се осигури правната закрила на законните интереси на операторите, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно правилата за временното етикетиране и представяне на вина с наименование за произход или географско указание, когато това наименование за произход или географско указание изпълнява необходимите изисквания.
3. За да се направи необходимото икономическите оператори да не бъдат засегнати, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно преходни разпоредби за вината, пуснати на пазара и етикетирани в съответствие с приложимите правила, валидни преди 1 август 2009 г.
4. За да се вземат предвид характерните особености на търговията между Съюза и някои трети държави, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно дерогации от настоящия раздел по отношение на продукти, които предстои да бъдат изнесени, когато това се изисква от правото на съответната трета държава.
Член 123
Изпълнителни правомощия в съответствие с процедурата по разглеждане
Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на необходимите мерки относно процедурите и техническите критерии, приложими за настоящия раздел, включително необходимите мерки за процедурите по сертифициране, одобрение и проверка, приложими за вина без защитено наименование или произход, или защитено географско указание. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
ГЛАВА II
Специфични разпоредби за отделни сектори
Раздел 1
Захар
Член 124
Срок на действие
С изключение на член 125 и на член 126, настоящият раздел се прилага до края на пазарната 2016/2017 година.
Подраздел 1
Специфични мерки
Член 125
Споразумения в сектора на захарта
1. Условията за покупка на захарно цвекло и захарна тръстика, включително предсеитбените договори за доставка, се уреждат от писмени вътрешнобраншови споразумения, сключени, от една страна, между производителите на захарно цвекло и захарна тръстика в Съюза или от тяхно име организациите, в които членуват, и, от друга страна, предприятията за производство на захар в Съюза или от тяхно име организациите, в които членуват.
2. Предприятията в сектора на захарта уведомяват компетентните органи на държавата членка, в която произвеждат захар, за вътрешнобраншовите споразумения, описани в приложение II, част II, раздел А, точка 6.
3. От 1 октомври 2017 г. вътрешнобраншовите споразумения съответстват на условията за изкупуване, определени в приложение X.
4. С оглед отчитане на характерните особености на сектора на захарта и развитието на сектора през периода след приключването на производствените квоти, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно:
а)
актуализиране на условията, посочени в приложение II, част II, раздел А;
б)
актуализиране на условията за изкупуване на захарно цвекло, определени в приложение X;
в)
установяване на допълнителни правила за определянето на брутното тегло, тарата и съдържанието на захар на захарното цвекло, доставяно на предприятията, и за резенките от цвекло.
5. Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на мерките, необходими за прилагането на настоящия член, включително по отношение на процедурите, уведомленията и административната помощ във връзка с вътрешнобраншови споразумения с участието на повече от една държава членка. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2,
Член 126
Отчитане на цените на пазара на захар
Комисията може да приеме актове за изпълнение за създаване на информационна система за цените на пазара на захар, включително инструмент за публикуване на ценовите равнища за този пазар. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Системата, посочена в първа алинея, се основава на информация, предоставена от предприятията, произвеждащи бяла захар, или от други оператори, участващи в търговията със захар. Тази информация се разглежда като поверителна.
Комисията гарантира, че конкретните цени или имената на отделните икономически оператори не се публикуват.
Подраздел 2
Изисквания, приложими към сектора на захарта през периода, посочен в член 124
Член 127
Договори за доставка
1. В допълнение към изискванията, предвидени в член 125, параграф 1, вътрешнобраншовите споразумения съответстват на условията за изкупуване, определени в приложение XI.
2. При договорите за доставка се прави разграничение в зависимост от това, дали количествата захар, които ще бъдат произведени от захарното цвекло, представляват:
а)
захар в рамките на квотата; или
б)
захар извън квотата.
3. Всяко предприятие за производство на захар предоставя на държавата членка, в която произвежда захар, следната информация:
а)
количествата цвекло, посочени в параграф 2, буква а), за които е сключило предсеитбени договори за доставка, и съдържанието на захар, на което са основани тези договори;
б)
съответния прогнозен добив.
Държавите членки могат да изискат допълнителна информация.
4. Предприятията за производство на захар, които не са подписали предсеитбени договори за доставка на минималната цена за цвекло в рамките на квотата, посочена в член 135, за количеството цвекло, равняващо се на отпуснатата им квота за захар, коригирана, при необходимост, съгласно коефициента за превантивно изтегляне, определен съгласно член 130, параграф 2, първа алинея, се задължават да заплатят най-малко минималната цена за цвекло в рамките на квотата за цялото количество захарно цвекло, което преработват в захар.
5. При одобрение от съответната държава членка вътрешнобраншовите споразумения могат да дерогират от параграфи 2, 3 и 4.
6. Ако не съществуват вътрешнобраншови споразумения, съответната държава членка предприема необходимите стъпки, съобразени с настоящия регламент, за да защити интересите на заинтересованите страни.
Член 128
Производствена такса
1. Върху квотите за захар, изоглюкоза и инулинов сироп, с които разполагат предприятията за производство на захар, изоглюкоза или инулинов сироп, се налага производствена такса, както е посочено в член 136, параграф 2.
2. Мерките за определяне на производствената такса върху квотите за захар, квотите за изоглюкоза и квотите за инулинов сироп и, посочени в параграф 1, се приемат от Съвета в съответствие с член 43, параграф 3 от ДФЕС.
Член 129
Възстановяване при производство
1. Възстановяване при производството може да се предостави на продуктите от сектора на захарта, изброени в приложение I, част III, букви б)-д), ако излишъкът от захар или вносна захар, излишъкът от изоглюкоза или излишъкът от инулинов сироп не се предлага на цена, съответстваща на световната цена за производството на продуктите, посочени в член 140, параграф 2, втора алинея, букви б) и в).
2. Мерките за определяне на възстановяването при производство, посочено в параграф 1, се приемат от Съвета в съответствие с член 43, параграф 3 от ДФЕС.
Член 130
Изтегляне на захар
1. За да се избегнат ситуации на срив на цените на вътрешния пазар и да се предотвратят ситуации на свръхпроизводство, определени на базата на прогнозния баланс на снабдяване, и като се имат предвид задълженията на Съюза по силата на сключените в съответствие с ДФЕС международни споразумения, Комисията може да приема актове за изпълнение за изтегляне от пазара, за определена пазарна година, на произведените в рамките на квоти количества захар или изоглюкоза, които превишават прага, изчислен в съответствие с параграф 2.
2. Прагът на изтегляне, посочен в параграф 1, се изчислява за всяко предприятие, разполагащо с квота, чрез умножаване на квотата му с коефициент. Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на този коефициент за определена пазарна година най-късно до 28 февруари на предходната пазарна година, въз основа на прогнозните пазарни тенденции.
Въз основа на актуализираните пазарни тенденции, Комисията може, до 31 октомври през съответната пазарна година, да приема актове за изпълнение за коригиране или ако не е бил определен коефициент съгласно първата алинея, за определяне на коефициент.
3. Всяко предприятие, което разполага с квота, до началото на следващата пазарна година складира на свои разноски произведената в рамките на квотата захар, която надвишава прага, изчислен в съответствие с параграф 2. Количествата захар, изоглюкоза или инулинов сироп, изтеглени през дадена пазарна година, се считат за първите количества, произведени в рамките на квотата за следващата пазарна година.
Чрез дерогация от първа алинея, като взема предвид прогнозните тенденции на пазара на захарта, Комисията може да приема актове за изпълнение, предвиждащи за текущата, следващата или и двете пазарни години, цялото количество изтеглена захар, изоглюкоза или инулинов сироп или част от него да се счита за:
а)
излишък от захар, изоглюкоза или инулинов сироп, в наличност за преработка в индустриална захар, индустриална изоглюкоза или индустриален инулинов сироп; или
б)
временно производство в рамките на квота, част от което може да бъде запазено за износ при спазване на поетите от Съюза задължения по силата на международни споразумения, сключени съгласно ДФЕС.
4. Ако снабдяването със захар в Съюза не е адекватно, Комисията може да приема актове за изпълнение за разрешаване във връзка с определено количество от изтеглената захар, изоглюкоза или инулинов сироп да бъде продадено на пазара на Съюза преди края на периода на изтегляне.
5. Когато изтеглената захар се счита за първото количество захар, произведено през следващата пазарна година, на производителите на захарно цвекло се заплаща минималната цена за същата пазарна година, посочена в член 135.
Когато изтеглената захар се превръща в промишлена захар или се изнася съгласно параграф 3, втора алинея, букви а) или б) от настоящия член, изискванията по член 135 относно минималната цена не се прилагат.
Когато изтеглената захар се продава на пазара на Съюза преди края на периода на изтегляне съгласно параграф 4 от настоящия член, на производителите на цвекло се заплаща минималната цена за текущата пазарна година.
6. Актовете за изпълнение по силата на настоящия член се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 131
Временен механизъм за управление на пазара
1. През периода, посочен в член 124, Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на мерките, необходими за осигуряване на достатъчни доставки на захар за пазара на Съюза. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Тези мерки могат да коригират, по отношение на необходимото количество и периода от време, размера на митото върху вносната сурова захар.
В контекста на временния механизъм за управление на пазара мерките за определяне на такса за свръхпроизводство се предприемат от Съвета в съответствие с член 43, параграф 3 от ДФЕС.
2. Комисията приема актове за изпълнение за определяне на подходящото количество захар извън квотата и вносна сурова захар, което може да бъде пуснато на пазара на Съюза. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 132
Делегирани правомощия
С цел да се вземат предвид характерните особености на сектора на захарта и да се гарантира надлежното отчитане на интересите на всички страни, и предвид необходимостта да се избегнат всякакви смущения на пазара, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно:
а)
условията за изкупуване и договорите за доставка, посочени в член 127;
б)
актуализиране на условията за изкупуване на захарно цвекло, посочени в приложение XI;
в)
критериите, които да се прилагат от предприятията за производство на захар при разпределяне сред продавачите на цвекло на количествата цвекло, които следва да бъдат включени в предсеитбените договори за доставка, както се посочва в член 127, параграф 3.
Член 133
Изпълнителни правомощия в съответствие с процедурата по разглеждане
Чрез Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на мерките, необходими за прилагане на настоящия подраздел относно процедурите, съдържанието и техническите критерии.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Подраздел 3
Система за регулиране на производството
Член 134
Квоти в сектора на захарта
1. По отношение на захарта, изоглюкозата и инулиновия сироп се прилага квотна система.
2. По отношение на квотната система, посочена в параграф 1 от настоящия член, ако даден производител превиши съответната квота и не използва излишните количества, както е предвидено в член 139, за тези количества се дължи такса за свръхпроизводство, при условията, определени в членове 139-142.
Член 135
Минимална цена на захарно цвекло
Минималната цена за захарно цвекло в рамките на квотата се определя от Съвета в съответствие с член 43, параграф 3 от ДФЕС.
Член 136
Разпределение на квотите
1. Квотите за производството на захар, изоглюкоза и инулинов сироп на национално или регионално равнище са определени в приложение XII.
2. Държавите членки разпределят квота на всяко предприятие за производство на захар, изоглюкоза или инулинов сироп, което е установено на тяхна територия и е одобрено в съответствие с член 137.
За всяко предприятие отпуснатата квота е равна на квотата, отпусната на предприятието за пазарната 2010/2011 година съгласно Регламент (ЕО) № 1234/2007.
3. Когато дадена квота се разпределя на предприятие за производство на захар, което разполага с повече от една производствена единица, държавите членки приемат мерките, които считат за необходими, за да бъдат надлежно отчетени интересите на производителите на захарно цвекло и тръстика.
Член 137
Одобрени предприятия
1. При поискване държавите членки одобряват предприятия за производство на захар, изоглюкоза или инулинов сироп или предприятия, преработващи тези продукти в някой от продуктите, които са включени в списъка, посочен в член 140, параграф 2, при условие че съответното предприятие:
а)
докаже капацитета си за професионално производство;
б)
се съгласи да предоставя всякаква информация и да бъде обект на контрол съгласно настоящия регламент;
в)
не подлежи на спиране или оттегляне на одобрението.
2. Одобрените предприятия предоставят на държавата членка, на чиято територия се събира реколтата от цвекло и тръстика или се извършва рафинирането, следната информация:
а)
количествата цвекло или тръстика, за които е сключен договор за доставка, както и съответните прогнозни добиви на цвекло или тръстика, както и на захар на хектар;
б)
данни относно планираните и действителните доставки на захарно цвекло, захарна тръстика и нерафинирана захар и относно производството на захар и отчетите за складова наличност на захар;
в)
продадените количества бяла захар и съответните цени и условия.
Член 138
Преразпределяне на национални квоти и намаляване на квоти
1. Всяка държава членка може да намали с до 10 % квотата за захар или изоглюкоза, която е разпределена на дадено предприятие, установено на нейна територия. Държавите членки извършват това, като прилагат обективни и недискриминационни критерии.
2. Държавите членки могат да прехвърлят квоти между предприятията в съответствие с правилата, установени в приложение XIII, и отчитайки интересите на всяка от заинтересованите страни, и по-специално на производителите на захарно цвекло и захарна тръстика.
3. Намалените количества съгласно параграфи 1 и 2 се разпределят от въпросната държава членка между едно или повече предприятия на нейна територия, независимо дали тези предприятия вече разполагат с определена квота.
Член 139
Производство извън рамките на квотата
1. Захарта, изоглюкозата или инулиновият сироп, произведени през дадена пазарна година в превишение на квотата по член 136, могат да бъдат:
а)
използвани за преработка на определени продукти, посочени в член 140;
б)
пренесени към производствената квота за следващата пазарна година в съответствие с член 141;
в)
използвани за специфичния режим на снабдяване за най-отдалечените региони в съответствие с глава III от Регламент (ЕС) № 228/2013 на Европейския парламент и на Съвета (38);
г)
изнесени в рамките на количествени ограничения, които се определят от Комисията чрез актове за изпълнение, при зачитане на задълженията по силата на международните споразумения, сключени в съответствие с ДФЕС; или
д)
пуснати на вътрешния пазар в съответствие с механизма, посочен в член 131, с цел привеждане на предлагането в съответствие с търсенето на базата на прогнозния баланс на снабдяване.
Мерките, посочени в първа алинея, буква д) от настоящия член, се изпълняват преди активиране на мерките за предотвратяване на смущения на пазара, посочени в член 219, параграф 1.
Останалите количества подлежат на облагане с таксата за свръхпроизводство, посочена в член 142.
2. Актовете за изпълнение по силата на настоящия член се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 140
Индустриална захар
1. Индустриалната захар, индустриалната изоглюкоза или индустриалният инулинов сироп се запазват за производството на един от продуктите, посочени в параграф 2, когато:
а)
са предмет на договор за доставка, сключен преди края на пазарната година между производител и потребител, когато и двамата са получили одобрение по член 137; и
б)
са били доставени на потребителя най-късно до 30 ноември на следващата пазарна година.
2. С цел да се вземат предвид техническите промени, Комисията се оправомощава да приеме делегирани актове в съответствие с член 227 за изготвяне на списък на продукти, за чието производство може да се използва индустриална захар, индустриална изоглюкоза или индустриален инулинов сироп.
Този списък включва по-конкретно:
а)
биоетанол, алкохол, ром, жива закваска и количества сироп за мазане, както и тези, които ще бъдат преработени в „Rinse appelstroop“;
б)
определени промишлени продукти без съдържание на захар, но при производството на които се използва захар, изоглюкоза или инулинов сироп;
в)
определени продукти на химическата или фармацевтичната промишленост, които съдържат захар, изоглюкоза или инулинов сироп.
Член 141
Пренасяне на излишъци от захар
1. Всяко предприятие може да реши да пренесе към следващата пазарна година цялото или част от производството си, превишаващо отпусната му квота за захар, за изоглюкоза или за инулинов сироп, което да бъде смятано за част от производството през следващата пазарна година. Без да се засягат разпоредбите на параграф 3, подобно решение е неотменимо.
2. Предприятията, които вземат решението, посочено в параграф 1:
а)
информират за него съответната държава членка преди дата, която се определя от същата държава членка:
i)
между 1 февруари и 31 август на текущата пазарна година за пренесените количества тръстикова захар;
ii)
между 1 февруари и 31 август на текущата пазарна година за другите пренесени количества захар от цвекло, изоглюкоза или инулинов сироп;
б)
се задължават да държат на склад тези количества на свои разноски до края на текущата пазарна година.
3. Ако реалното производство на дадено предприятие през въпросната пазарна година е било по-малко от прогнозното количество, изчислено при вземането на решението по параграф 1, пренесеното количество може да бъде коригирано с обратно действие най-късно до 31 октомври на следващата пазарна година.
4. Пренесените количества се смятат за първите произведени количества в рамките на квотата за следващата пазарна година.
5. Захарта, складирана в съответствие с настоящия член по време на дадена пазарна година, не може да бъде подложена на други мерки за складиране, предвидени в член 16 или член 130.
Член 142
Такса за свръхпроизводство
1. Такса за свръхпроизводство се начислява върху количествата:
а)
излишък от захар, изоглюкоза и инулинов сироп, произведени през която и да е пазарна година, с изключение на количествата, пренесени към производствената квота за следващата пазарна година и държани на склад съгласно член 141, или количествата по член 139, параграф 1, първа алинея, букви в), г) и д);
б)
индустриална захар, индустриална изоглюкоза и индустриален инулинов сироп, за които до дадена дата, която следва да бъде определена от Комисията чрез актове за изпълнение, не е представено доказателство, че са преработени в един от продуктите по член 140, параграф 2;
в)
захар, изоглюкоза и инулинов сироп, изтеглени от пазара в съответствие с член 130 и за които не са изпълнени задълженията по член 130, параграф 3.
Актовете за изпълнение съгласно първа алинея, буква б) се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
2. Мерките за определяне на таксата за свръхпроизводство, посочена в параграф 1, се приемат от Съвета в съответствие с член 43, параграф 3 от ДФЕС.
Член 143
Делегирани правомощия
1. За да се гарантира, че предприятията, посочени в член 137, изпълняват своите задължения, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 за определяне на правилата относно предоставянето и оттеглянето на одобрение за тези предприятия, както и на критериите за налагането на административни санкции.
2. За да се вземат предвид характерните особености на сектора на захарта и да се гарантира, че интересите на всички страни са надлежно взети предвид, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно значението на наименованията във връзка с функционирането на квотната система, както и за определяне на условията, уреждащи продажбите за най-отдалечените региони.
3. За да се гарантира, че производителите са тясно свързани с решението за пренасяне на определено количество от продукцията към следващата година, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 за определяне на правила относно пренасянето на захар към следващата година.
Член 144
Изпълнителни правомощия в съответствие с процедурата по разглеждане
По отношение на предприятията, посочени в член 137, Комисията може да приема актове за изпълнение за установяване на правила относно:
а)
заявленията за одобрение, подавани от предприятията, документацията, която да се води от одобрените предприятия, и информацията, която да се предоставя от одобрените предприятия;
б)
системата за проверки, които да бъдат извършвани от държавите членки по отношение на одобрените предприятия;
в)
съобщенията от държавите членки, от една страна, и Комисията и одобрените предприятия, от друга страна;
г)
доставката на суровини до предприятията, в това число договори за доставка и известия за доставка;
д)
равностойността, свързана със захарта, посочена в член 139, параграф 1, първа алинея, буква а);
е)
специфичния режим на снабдяване за най-отдалечените региони;
ж)
износа, посочен в член 139, параграф 1, първа алинея, буква г);
з)
сътрудничеството между държавите членки с цел да се гарантира извършване на ефективни проверки;
i)
изменението на датите, посочени в член 141 за определени пазарни години;
й)
установяването на количеството на излишъка, съобщенията и плащането на таксата за свръхпроизводство, посочена в член 142;
к)
приемането на списък с рафинерии на пълен работен режим по смисъла на приложение II, част II, раздел Б, точка 6.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Раздел 2
Вино
Член 145
Лозарски регистър и опис на производствения потенциал
1. Държавите членки поддържат лозарски регистър, който съдържа актуализирана информация за производствения потенциал. Считаноот 1 януари 2016 г. това задължение се прилага само ако държавите членки прилагат схемата за разрешения за лозови насаждения, посочена в Дял 1, глава III или национална програма за подпомагане.
2. До 31 декември 2015 г. държавите членки, в които общата площ, засадена с винени сортове лози, които могат да бъдат класифицирани в съответствие с член 81, параграф 2, не надхвърля 500 хектара, нямат задължението по параграф 1 от настоящия член.
3. Въз основа на лозарския регистър държавите членки, които предвиждат преструктуриране и конверсия на лозя в своите програми за подпомагане в съответствие с член 46, най-късно до 1 март всяка година изпращат на Комисията актуализиран опис на своя производствен потенциал. Считано от 1 януари 2016 г. изискванията относно предоставянето на информация на Комисията за лозарските райони се определят от Комисията чрез актове за изпълнение. Тези актове за изпълнение се приемат всъответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
4. За да се улесни наблюдението и проверката на производствения потенциал от страна на държавите членки, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 по отношение на правилата относно съдържанието на лозарския регистър и изключенията от тях.
Член 146
Компетентни национални органи, отговарящи за лозаро-винарския сектор
1. Без да се засягат другите разпоредби на настоящия регламент относно определянето на компетентните национални органи, държавите членки определят един или повече органи, които отговарят за осигуряването на спазването на правилата на Съюза в лозаро-винарския сектор. По-специално държавите членки определят лабораториите, имащи право да провеждат официални анализи в лозаро-винарския сектор. Определените лаборатории трябва да отговарят на общите критерии за работа на изпитващи лаборатории, определени в ISO/IEC 17025.
2. Държавите членки уведомяват Комисията за наименованията и адресите на посочените в параграф 1 органи и лаборатории. Комисията прави тази информация обществено достояние и я актуализира периодично.
Член 147
Придружаващи документи и регистър
1. Продуктите от лозаро-винарския сектор се пускат в обращение в Съюза с официално проверен придружаващ документ.
2. Физическите или юридическите лица, или групи такива лица, които оперират с продукти от лозаро-винарския сектор поради естеството на извършваната от тях търговия, по-специално производители, лица, които извършват бутилиране, преработватели и търговци, водят входящи и изходящи регистри за тези продукти.
3. За да се улесни транспортирането на лозаро-винарските продукти и тяхната проверка от страна на държавите членки, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно:
а)
правилата за придружаващия документ и неговото използване;
б)
условията, при които за придружаващ документ да се счита, че удостоверява защитени наименования за произход или географски указания;
в)
задължението за водене и използване на регистър;
г)
лицето, задължено да води регистър и освобождаването от това задължение;
д)
операциите, които да бъдат включени в регистъра.
4. Комисията може да приема актове за изпълнение за установяване на:
а)
правилата относно състава на регистрите, продуктите, които да бъдат включени в него, сроковете за извършване на вписвания в регистрите и приключването на регистрите;
б)
мерки, изискващи държавите членки да определят максималните приемливи проценти за загуби;
в)
общите и преходните разпоредби за водене на регистри;
г)
правилата, определящи за какъв период да се съхраняват придружаващите документи и регистрите.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Раздел 3
Мляко и млечни продукти
Член 148
Договорни отношения в сектора на млякото и млечните продукти
1. Когато дадена държава членка реши, че всяка доставка на сурово мляко на нейна територия от земеделски стопанин на преработвател на сурово мляко трябва да е предмет на писмен договор между страните, и/или реши, че първите изкупвачи трябва да направят писмена оферта за сключване на договор за доставката на сурово мляко от земеделските стопани, този договор и/или тази оферта за сключване на договор отговарят на предвидените в параграф 2 условия.
Когато дадена държава членка реши, че за доставка на сурово мляко от земеделски стопанин на преработвател на сурово мляко трябва да се сключи писмен договор между страните, тя решава и кой етап или етапи от доставката се уреждат в такъв договор, ако доставката на сурово мляко се извършва посредством един или повече изкупвачи.
За целите на настоящия член „изкупвач“ означава предприятие, което превозва сурово мляко от земеделски стопанин или друг изкупвач до преработвател на сурово мляко или друг изкупвач, като на всеки етап има прехвърляне на собствеността върху суровото мляко.
2. Договорът и/или офертата за сключване на договор, посочен в параграф 1:
а)
се изготвят преди доставката,
б)
се изготвят в писмена форма; и
в)
включват по-специално следните елементи:
i)
цената на доставеното мляко, която:
-
е непроменлива и определена в договора и/или
-
се изчислява въз основа на комбинация от различни фактори, посочени в договора, които може да включват пазарни показатели, отразяващи промените в пазарните условия, доставеното количество и качеството или състава на доставеното сурово мляко,
ii)
обема сурово мляко, който може и/или трябва да бъде доставен, и графика за тези доставки,
iii)
срока на договора, което може да включва срочен или безсрочен договор с клаузи за прекратяване,
iv)
подробности относно сроковете и реда на плащане,
v)
правила за събирането или доставянето на суровото мляко, и
vi)
правилата, приложими в случай на непреодолима сила.
3. Чрез дерогация от параграф 1 не се изисква договор и/или оферта за сключване на договор за доставка на сурово мляко от земеделски стопанин на кооперация, в която той членува, ако уставът на тази кооперация или правилата и решенията, установени в този устав или произтичащи от него, съдържат разпоредби с действие, сходно с действието на разпоредбите, предвидени в параграф 2, букви а), б) и в).
4. Всички елементи на договорите за доставка на сурово мляко, сключени от земеделски стопани, изкупвачи или преработватели на сурово мляко, включително елементите, посочени в параграф 2, буква в) се договарят свободно между страните.
Независимо от разпоредбите на първата алинея поотделно или заедно се прилагат следните условия:
а)
когато дадена държава членка реши писмените договори за доставка на сурово мляко да бъдат задължителни в съответствие с параграф 1, тя може да определи минимален срок, който да е приложим единствено към писмените договори между земеделския стопанин и първия изкупвач на сурово мляко; този минимален срок е с продължителност най-малко шест месеца и не нарушава правилното функциониране на вътрешния пазар;
б)
когато държава членка реши, че първият изкупвач на сурово мляко трябва да направи писмена оферта за сключване на договор на земеделски стопанин в съответствие с параграф 1, тя може да предвиди, че офертата трябва да включва минималния срок на договора, определен от националното законодателство за тази цел; този минимален срок е с продължителност най-малко шест месеца и не нарушава правилното функциониране на вътрешния пазар.
Втората алинея не засяга правото на отказ на земеделския стопанин от прилагането на подобен минимален срок, при условие че отказът е в писмена форма. В такъв случай страните са свободни да договорят всички елементи на договора, включително елементите, посочени в параграф 2, буква в).
5. Държавите членки, които използват възможностите, посочени в настоящия член, уведомяват Комисията за начина на тяхното прилагане.
6. Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на мерките, необходими за еднаквото прилагане на параграф 2, букви а) и б) и параграф 3 от настоящия член, както и мерките във връзка с уведомленията, изпращани от държавите членки в съответствие с настоящия член. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 149
Договаряне в сектора на млякото и млечните продукти
1. Организация на производителите в сектора на млякото и млечните продукти, призната по силата на член 152, параграф 3, може да договаря от името на земеделски стопани, които са нейни членове, за цялата или част от общата им продукция, договори за доставка на сурово мляко от земеделски стопанин на преработвател на сурово мляко или на изкупвач по смисъла на член 148, параграф 1, трета алинея.
2. Преговорите от страна на организацията на производителите могат да се водят:
a)
независимо дали собствеността върху суровото мляко преминава от земеделските стопани към организацията на производителите;
б)
независимо дали договорената цена е една и съща за общата продукция на някои или на всички членуващи земеделски стопани;
в)
при условие че за определена организация на производители, е изпълнено всяко едно от следните условия:
i)
количеството на суровото мляко, което е предмет на подобни преговори, не надхвърля 3,5 % от общото производство на Съюза,
ii)
количеството на суровото мляко, което е предмет на подобни преговори и е произведено в дадена държава членка, не надхвърля 33 % от общата национална продукция в тази държава членка, и
iii)
количеството на суровото мляко, което е предмет на подобни преговори и е доставено в дадена държава членка, не надхвърля 33 % от общата национална продукция в тази държава членка,
г)
при условие че заинтересованите земеделски стопани не членуват в друга организация на производители, която също води преговори за такива договори от тяхно име, държавите членки обаче могат да направят дерогация от това условие в надлежно обосновани случаи,когато земеделските стопани притежават две отделни производствени единици, разположени в различни географски области;
д)
при условие че суровото мляко не е предмет на задължение за доставка, произтичащо от членството на земеделския стопанин в кооперация, в съответствие с условията, предвидени в устава на кооперацията, или с правилата и решенията, установени съгласно този устав или произтичащи от него; и
(е)
при условие че организацията на производителите уведоми компетентните органи на държавата членка или държавите членки, на чиято територия извършва дейност, за количеството сурово мляко, което е предмет на преговорите.
3. Независимо от условията, предвидени в параграф 2, буква в), подточки ii) и iii), дадена организация на производителите може да води преговори съгласно параграф 1, при условие че по отношение на тази организация на производителите количеството сурово мляко, предмет на преговорите, което се произвежда или доставя в държава членка с обща годишна продукция на сурово мляко под 500 000 тона, не надхвърля 45 % от общата национална продукция на тази държава членка.
4. За целите на настоящия член позоваванията на организации на производители включват асоциациите на такива организации на производители.
5. За целите на прилагането на параграф 2, буква в) и параграф 3 Комисията публикува по начин, който прецени за подходящ, информация за количествата сурово мляко, произведено в Съюза и в държавите членки, като използва най-актуалната налична информация.
6. Чрез дерогация от параграф 2, буква в) и параграф 3, дори когато определените в тях прагове не са превишени, органът за защита на конкуренцията, посочен във втората алинея от настоящия параграф, може да реши в конкретен случай, че конкретна организация на производителите следва да поднови определени преговори или изобщо не следва да води преговори, ако той сметне това за необходимо за запазване на конкуренцията или за предотвратяване на сериозни щети за МСП на преработватели на сурово мляко на територията, за която е компетентен.
При преговори, включващи повече от една държава членка, посоченото в първа алинея решение се взема от Комисията, без да се прилага процедурата, посочена в член 229, параграфи 2 или 3. Във всички други случаи това решение се взема от националния орган за защита на конкуренцията на държавата членка, за която се отнасят преговорите.
Решенията съгласно настоящия параграф се прилагат не по-рано от датата, на която са съобщени на съответните предприятия.
7. За целите на настоящия член:
а)
„национален орган за защита на конкуренцията“ означава органът, посочен в член 5 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета (39);
б)
„МСП“ означава микро-, малки и средни предприятия по смисъла на Препоръка 2003/361/ЕО.
8. Държавата членка, в която се провеждат преговорите в съответствие с настоящия член, уведомява Комисията за прилагането на параграф 2, буква е) и параграф 6.
Член 150
Регулиране на предлагането на сирене със защитено наименование за произход или защитено географско указание
1. По искане от страна на организация на производителите, призната съгласно член 152, параграф 2, междубраншова организация, призната съгласно член 157, параграф 3, или група от оператори, посочена в член 3, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 1151/2012, държавите членки могат да определят за ограничен период от време задължителни правила за регулирането на предлагането на сирене със защитено наименование за произход или със защитено географско указание съгласно член 5, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕО) № 1151/2012.
2. Правилата, посочени в параграф 1 от настоящия член са предмет на предварително споразумение между заинтересованите страни в географския район, посочен в член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) № 1151/2012. Подобно споразумение се сключва между най-малко две трети от млекопроизводителите или техните представители, съответстващи на две трети от суровото мляко, използвано за производството на сиренето, посочено в параграф 1 от настоящия член и, когато е уместно, най-малко две трети от производителите на това сирене, представляващи най-малко две трети от производството на това сирене в географския район, посочен в член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) № 1151/2012.
3. За целите на параграф 1 за сирене със защитено географско указание географският район на произход на суровото мляко, посочен в спецификацията на продукта за сиренето, е същият като географският район, посочен в член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) № 1151/2012, във връзка с това сирене.
4. Правилата, посочени в параграф 1:
а)
се отнасят единствено до регулирането на предлагането на съответния продукт и имат за цел предлагането да се приведе в съответствие с търсенето на това сирене;
б)
пораждат действие единствено за съответния продукт;
в)
могат да бъдат направени задължителни за период не по-дълъг от три години и след този период могат да бъдат подновявани след ново искане, както е посочено в параграф 1;
г)
не ощетяват търговията на продукти, различни от включените в тези правила;
д)
не засягат сделките след първоначалното предлагане на съответното сирене на пазара;
е)
не позволяват фиксиране на цените, включително когато цените са установени като насока или препоръка;
ж)
не водят до липса на прекомерно голяма част от съответния продукт, която иначе би била налична;
з)
не водят до дискриминация, не представляват пречка пред новите участници на пазара и не засягат неблагоприятно дребните производители;
и)
спомагат за поддържането на качеството и/или развитието на съответния продукт;
й)
не засягат член 149.
5. Правилата, посочени в параграф 1, се публикуват в официално издание на съответната държава членка.
6. Държавите членки извършват проверки, за да следят за спазването на условията, предвидени в параграф 4, и когато компетентните национални органи установят, че тези условия не са спазени, отменят правилата, посочени в параграф 1.
7. Държавите членки уведомяват незабавно Комисията за правилата, посочени в параграф 1, които са приели. Комисията информира държавите членки за всяко уведомление за подобни правила.
8. Комисията може по всяко време да приеме актове за изпълнение, с които да изиска от определена държава членка да отмени приетите от нея правила съгласно параграф 1, в случай че Комисията установи, че въпросните правила не съответстват на условията, установени в параграф 4, възпрепятстват или нарушават конкуренцията в значителна част от вътрешния пазар или застрашават свободната търговия или постигането на целите на член 39 ДФЕС. Тези актове за изпълнение се приемат, без да се прилага процедурата по член 229, параграф 2 или член 229, параграф 3 от настоящия регламент.
Член 151
Задължителни декларации в сектора на млякото и млечните продукти
Считано от 1 април 2015 г. първите изкупвачи на сурово мляко декларират пред компетентния национален орган доставяните им количества сурово мляко всеки месец.
За целите на настоящия член и на член 148 „първи изкупвач“ означава предприятие или група, която купува мляко от производители с цел:
а)
да го събира, пакетира, съхранява, охлажда или преработва, включително съгласно договор;
б)
да го продава на едно или повече предприятия, обработващи или преработващи мляко или други млечни продукти.
Държавите членки уведомяват Комисията за количеството сурово мляко, посочено в първа алинея.
Комисията може да приеме актове за изпълнение за определяне на правилата относно съдържанието, формата и сроковете на тези декларации, както и на мерките, свързани с уведомленията, изпращани от държавите членки на Комисията в съответствие с настоящия член. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
ГЛАВА III
Организации и асоциации на производители и междубраншови организации
Раздел 1
Определение и признаване
Член 152
Организации на производители
1. Държавите членки могат, при поискване, да признаваторганизации на производители, които:
а)
са създадени и контролирани в съответствие с член 153, параграф 2, буква в) от производители в конкретен сектор, посочен в член 1, параграф 2;
б)
са учредени по инициатива на производителите;
в)
имат конкретна цел, която може да включва поне една от следните цели:
i)
вземане на мерки продукцията да е планирана и приспособена към търсенето, по-специално по отношение на качеството и количеството;
ii)
концентриране на предлагането и пускане на пазара на продуктите, произведени от членовете им, включително чрез директно предлагане на пазара;
iii)
оптимизиране на производствените разходи и на възвръщаемостта на инвестициите за постигане на стандартите в областта на околната среда и хуманното отношение към животните и стабилизиране на цените на производителите;
iv)
провеждане на научни изследвания и разработване на инициативи относно устойчивите производствени методи, иновативните практики, икономическата конкурентоспособност и развитието на пазарите;
(v)
насърчаване и осигуряване на техническа помощ за използването на екологосъобразни практики за отглеждане, производствени техники и стабилни практики и методи за хуманно отношение към животните;
(vi)
насърчаване и предоставяне на техническа помощ за използването на производствени стандарти, подобряване на качеството на продуктите и разработване на продукти със защитено наименование за произход, със защитено географско указание или с национални означения за качество;
vii)
управление на вторичните продукти и на отпадъците, по-специално с цел опазване на качеството на водата, почвите и ландшафта и запазване или насърчаване на биологичното разнообразие;
viii)
допринасяне за устойчивото използване на природните ресурси и за смекчаване на последиците от изменението на климата;
(ix)
развиване на инициативи в сферата на популяризирането и предлагането на пазара;
(x)
управление на взаимоспомагателните фондове, посочени в оперативните програми в сектора на плодовете и зеленчуците, посочени в член 31, параграф 2 от настоящия регламент и член 36 от Регламент (ЕС) № 1305/2013;
(xi)
предоставяне на необходимата техническа помощ за използването на фючърсните пазари и системите за застраховане.
2 Организации на производителите, признати съгласно параграф 1 могат да продължат да бъдат признавани, ако участват в предлагането на пазара на продукти, попадащи в обхвата на код по КН ex 2208, различни от посочените в приложение I към Договорите, при условие че делът на тези продукти не надвишава 49 % от общата стойност на предлаганите на пазара продукти от съответната организация на производителите и че тези продукти не се подпомагат от Съюза. За организациите на производителите в сектора на плодовете и зеленчуците тези продукти не се отчитат при изчисляването на стойността на предлаганата на пазара продукция за целите на член 34, параграф 2.
3. Чрез дерогация от параграф 1 държавите членки признават организации на производителите, състоящи се от производители в сектора на млякото и млечните продукти, които:
a)
са учредени по инициатива на производителите;
б)
имат конкретна цел, която може да включва една или повече от следните цели:
i)
осигуряване на планирането и приспособяването на продукцията към търсенето, по-специално по отношение на качеството и количеството;
ii)
концентриране на предлагането и предлагане на пазара на продуктите на членовете ѝ;
iii)
оптимизиране на производствените разходи и стабилизиране на цените на производителите
Член 153
Устав на организациите на производители
1. Уставът на организацията на производители изисква от производителите, които са нейни членове, по-специално:
а)
да прилагат приетите от организацията на производителите правила, свързани с отчитането на продукцията, производството, предлагането на пазара и опазването на околната среда;
б)
да бъдат членове само на една организация на производители за всеки конкретен продукт на стопанството; държавите членки обаче могат да направят дерогация от това условие в надлежно обосновани случаи, когато членуващите в организацията производители притежават две отделни производствени единици, разположени в различни географски области;
в)
да предоставят информацията, искана от организацията на производителите за статистически цели.
2. Уставът на организацията на производителите предвижда също така:
а)
процедури за определяне, приемане и изменение на правилата, посочени в параграф 1, буква а);
б)
налагането на задължение на членовете за финансови вноски, необходими за финансиране на организацията на производителите;
в)
правила, които позволяват на членуващите производители да контролират по демократичен начин своята организация и нейните решения;
г)
санкции за нарушаване на задълженията, залегнали в устава, по-специално за неплащане на финансови вноски, или за нарушаване на правилата, приети от организацията на производителите;
д)
правила за приемане на нови членове, и по-специално минимален срок на членство, който не може да бъде по-кратък от една година;
е)
счетоводни и бюджетни правила, необходими за работата на организацията.
3. Параграфи 1 и 2 не се прилагат за организаците на производители в сектора на млякото и млечните продукти.
Член 154
Признаване на организации на производители
1. За да бъде призната от държава членка, организацията на производителите, кандидатстваща за такова признаване е юридическо лице или ясно обособена част от юридическо лице, което:
a)
отговаря на изискванията, определени в член 152, параграф 1, букви а), б) и в);
б)
отговаря на определените от съответната държава членка условия за минимален брой членове и/или минимален обем или стойност на предлаганата на пазара продукция в областта, в която извършва дейност,;
в)
представя достатъчно доказателства за правилно изпълнение на своята дейност по отношение на сроковете, ефективността, предоставянето на човешка, материална и техническа подкрепа за своите членове, както и по отношение на концентрацията на предлагането, когато е уместно;
г)
има устав, който е съобразен с букви а), б) и в) от настоящия параграф.
2. Държавите членки могат да решат, че организациите на производители, които са признати преди 1 януари 2014 г. въз основа на националното законодателство и които отговарят на условията, определени в параграф 1 от настоящия член, се считат за признати като организации на производители по смисъла на член 152.
3. Организациите на производители, които са признати преди 1 януари 2014 г. въз основа на националното законодателство и които не отговарят на условията, определени в параграф 1, могат да продължат дейността си в съответствие с националното законодателство до 1 януари 2015 г.
4. Държавите членки:
а)
решават дали да признаят дадена организация на производителите в срок от четири месеца от подаването на заявление, придружено от всички съответни подкрепящи доказателства; това заявление се подава в държавата членка, в която се намира седалището на организацията;
б)
извършват проверки с определена от самите тях периодичност, за да установят дали признатите организации на производители спазват разпоредбите на настоящата глава;
в)
при неспазване или нередности при прилагането на предвидените в настоящата глава мерки, налагат на тези организации и асоциации определените от тях приложими санкции и, при необходимост, решават дали признаването да бъде оттеглено;
г)
информират Комисията до 31 март ежегодно за всяко решение за признаване, за отказ за признаване или за оттегляне на признаване, взето през предходната календарна година.
Член 155
Възлагане на дейности на външни изпълнители
Държавите членки могат да позволяват на призната организация на производители или на призната асоциация на организации на производители в определените от Комисията сектори съгласно член 173, параграф 1, буква е) да възлага свои дейности, различни от производството, на външни изпълнители, включително на свои дъщерни дружества, ако въпросната организация на производители или асоциация на организации на производители носи отговорността за гарантиране на извършването на възложената дейност и цялостния контрол на управлението и надзора на търговските ангажименти, свързани с осъществяването на дейността.
Член 156
Асоциации на организации на производители
1. Държавите членки могат да признават, при поискване, асоциациите на организации на производители в конкретен сектор, посочен в член 1, параграф 2, които са учредени по инициатива на признати организации на производители.
При спазване на правилата, приети съгласно член 173, асоциациите на организациите на производители могат да осъществяват която и да е от дейностите или функциите на организациите на производители.
2. Чрез дерогация от параграф 1, държавите членки могат при поискване да признаят дадена асоциация на организации на производителите в сектора на млякото и млечните продукти, ако съответната държава членка счете, че тази асоциация е в състояние да извършва ефективно някоя от дейностите на призната организация на производителите и да изпълнява условията, предвидени в член 161, параграф 1.
Член 157
Междубраншови организации
1. Държавите членки могат при поискване да признават междубраншовите организации в конкретен сектор, посочен в член 1, параграф 2, които:
a)
се състоят от представители на икономическите дейности, свързани с производството и с поне един от следните етапи на веригата на доставка: преработката или търговията, в това число разпространението, на продукти в един или повече сектори;
б)
са учредени по инициатива на всички или някои от организациите или асоциациите, от които се състоят;
в)
имат специфична цел, която отчита интересите на членовете им и на потребителите и която може да включва по-специално една от следните цели:
i)
повишаване на осведомеността и на прозрачността на производството и на пазара, включително чрез публикуването на обобщени статистически данни за производствените разходи, за цените, включително при целесъобразност ценовите показатели, количествата и продължителността на предварително сключените договори и чрез предоставяне на анализи за потенциалното бъдещо развитие на пазара на регионално, национално или международно равнище;
ii)
прогнозиране на производствения потенциал и регистриране на публичните цени на пазара;
iii)
подкрепа за по-добро координиране на начина на пускане на продуктите на пазара, по-специално чрез научни изследвания и проучвания на пазара;
iv)
проучване на потенциалните пазари за износ;
v)
без да се засягат членове 148 и 168, изготвяне на стандартни договори, съобразени с правилата на Съюза за продажбата на селскостопански продукти на купувачи и/или за доставката на преработени продукти на дистрибутори и търговци на дребно, като се отчита нуждата от постигане на справедливи конкурентни условия и избягване на нарушения на пазарите;
vi)
по-пълно използване на потенциала на продуктите, в това число на равнището на пазарната реализация, и развиване на инициативи за засилване на икономическата конкурентоспособност и иновациите;
vii)
предоставяне на необходимата информация и извършване на необходимите научни изследвания за иновации, рационализиране, подобряване и адаптиране на производството и по целесъобразност на преработката и предлагането на пазара, за получаването на продукти, които съответстват в по-голяма степен на пазарните изисквания и на вкусовете и очакванията на потребителите, по-специално по отношение на качеството на продуктите, включително характерните особености на продуктите със защитено наименование за произход или защитено географско указание, и опазването на околната среда;
viii)
търсене на начини за ограничаване на използването на ветеринарно-санитарни продукти или продукти за растителна защита, за по-добро управление на други вложени продукти, за гарантиране на качеството на продуктите и опазването на почвите и водите, за повишаване на безопасността на храните, по-специално чрез проследяване на произхода на продуктите, и подобряване на здравето и хуманното отношение към животните;
ix)
разработване на методи и инструменти за подобряване на качеството на продуктите на всички етапи от производството и по целесъобразност на преработката и предлагането на пазара;
x)
предприемане на всякакви действия с оглед на защитата, опазването и насърчаването на биологичното земеделие и наименованията за произход, означенията за качество и географските указания;
xi)
насърчаване и извършване на научни изследвания по отношение на интегрираното и устойчиво производство или на други екологично чисти производствени методи;
xii)
насърчаване на здравословната и отговорна консумация на продукти на вътрешния пазар и/или информиране за вредите, свързани с опасни модели на консумация;
xiii)
насърчаване на консумацията и/или предоставяне на информация относно продуктите на вътрешния и външния пазар;
xiv)
допринасяне за управлението на вторичните продукти и намаляването и управлението на отпадъците.
2. В надлежно обосновани случаи държавите членки могат да решат, въз основа на обективни и недискриминационни критерии, да изпълнят условието по член 158, параграф 1, буква в) чрез ограничаване на броя на междубраншовите организации на регионално или национално равнище, ако тази възможност е предвидена в действащите национални правила преди 1 януари 2014 г. и когато това не нарушава правилното функциониране на вътрешния пазар.
3. Чрез дерогация от параграф 1, по отношение на сектора на млякото и млечните продукти държавите членки могат да признават междубраншови организации, които:
а)
официално са отправили искане да бъдат признати и са съставени от представители на икономически дейности, свързани с производството на сурово мляко и с поне един от следните етапи на веригата на доставка: преработката или търговията, в това число разпространението, на продукти от сектора на млякото и млечните продукти;
б)
са създадени по инициатива на всички или някои от представителите, посочени в буква а);
в)
като вземат предвид интересите на своите членове и на потребителите, извършват в един или повече региони на Съюза една или повече от следните дейности:
i)
повишаване на знанията и на прозрачността на производството и на пазара, включително чрез публикуването на статистически данни за цените, количествата и сроковете на сключените предходни договори за доставка на сурово мляко и чрез осигуряването на анализи на потенциалното бъдещо развитие на пазара на регионално, национално и международно равнище;
ii)
съдействие за по-добро координиране на пускането на пазара на продукти от сектора на млякото и млечните продукти, по-специално посредством научни изследвания и пазарни проучвания;
iii)
насърчаване на потреблението и предоставяне на информация относно млякото и млечните продукти на вътрешния и външния пазар;
iv)
проучване на потенциалните пазари за износ;
v)
изготвяне, в съответствие с правилата на Съюза, на типови образци на договори за продажбата на сурово мляко на изкупвачите или доставянето на преработени продукти на дистрибуторите и търговците на дребно, като отчитат нуждата от постигане на справедливи конкурентни условия и избягване на нарушения на пазара;
vi)
предоставяне на информация и провеждане на проучвания, необходими за ориентиране на производството към продукти, които са по-добре съобразени с пазарните изисквания и с вкусовете и очакванията на потребителите, най-вече по отношение на качеството на продуктите и опазването на околната среда;
vii)
поддържане и развитие на производствения потенциал на сектора на млякото и млечните продукти, inter alia, чрез насърчаване на иновациите и оказване на подкрепа за програмите за приложна научноизследователска и развойна дейност с оглед на използването на целия потенциал на млякото и млечните продукти, по-специално с цел създаване на продукти с добавена стойност, които са по-привлекателни за потребителите;
viii)
търсене на начини за ограничаване на използването на ветеринарно-санитарни продукти, подобряване на управлението на други вложени продукти и подобряване на безопасността на храните и на здравето на животните;
ix)
разработване на методи и инструменти за подобряване на качеството на продуктите на всички етапи от производството и предлагането на пазара;
x)
използване на потенциала на биологичното земеделие, опазване и насърчаване на този тип земеделие, както и на производството на продукти с наименования за произход, означения за качество и географски указания; и
xi)
насърчаване на интегрираното производство или други екологосъобразни производствени методи.
Член 158
Признаване на междубраншови организации
1. Държавите членки могат да признават междубраншовите организации, които кандидатстват за такова признаване, при условие че те:
а)
изпълняват изискванията, определени в член 157;
б)
извършват дейността си в един или повече региони на съответната територия;
в)
представляват значителен дял от икономическите дейности, посочени в член 157, параграф 1, буква а);
г)
самите те не участват пряко в производство, преработка или търговия, с изключение на случаите, предвидени в член 162.
2. Държавите членки могат да решат, че междубраншовите организации, признати преди 1 януари 2014 г. въз основа на националното законодателство и които отговарят на условията, посочени в параграф 1 от настоящия член, се считат за признати междубраншови организации по смисъла на член 157.
3. Междубраншовите организации, които са признати преди 1 януари 2014 г. въз основа на националното законодателство и които не отговарят на условията, определени в параграф 1 от настоящия член, могат да продължат дейността си в съответствие с националното законодателство до 1 януари 2015 г.
4. Държавите членки могат да признават междубраншови организации във всички сектори, съществуващи преди 1 януари 2014 г., независимо дали са били признати по тяхно искане или създадени със законодателен акт, дори ако не отговарят на условието, определено в член 157, параграф 1, буква б) или в член 157, параграф 3, буква б).
5. Когато признават междубраншова организация съгласно параграф 1 или параграф 2, държавите членки:
а)
решават дали да признаят дадена организация в срок от четири месеца от подаването на заявление, придружено от всички съответни подкрепящи документи; това заявление се подава в държавата членка, в която се намира седалището на организацията;
б)
извършват проверки с определена от тях периодичност, за да установят дали признатите междубраншови организации спазват условията за тяхното признаване;
в)
при неспазване или нередности при изпълнението на предвидените в настоящия регламент мерки налагат на тези организации съответните определени от тях приложими санкции и, при необходимост, решават дали признаването да бъде оттеглено;
г)
оттеглят признаването, ако изискванията и условията за признаване, посочени в настоящия член, вече не се спазват;
д)
информират Комисията до 31 март ежегодно за всяко решение за признаване, за отказ за признаване или за оттегляне на признаване, взето през предходната календарна година.
Раздел 2
Допълнителни разпоредби за отделни сектори
Член 159
Задължително признаване
Чрез дерогация от членове 152-158 държавите членки признават, при поискване:
а)
организации на производители в:
i)
сектора на плодовете и зеленчуците - по отношение на един или повече продукти от този сектор, и/или по отношение на продуктите, предназначени единствено за преработка,
ii)
сектора на маслиновото масло и трапезните маслини,
iii)
сектора на бубарството,
iv)
сектора на хмела,
б)
междубраншовите организации в сектора на маслиновото масло и трапезните маслини и в сектора на тютюна.
Член 160
Организации на производителите в сектора на плодовете и зеленчуците
В сектора на плодовете и зеленчуците организациите на производителите преследват поне една от целите, посочени в член 152, параграф 1, буква в), подточки i), ii) и iii).
Уставът на организацията на производителите в сектора на плодовете и зеленчуците изисква от производителите, които са нейни членове, да предлагат на пазара цялата си съответна продукция посредством организацията на производителите.
Счита се, че организациите на производителите и асоциациите на организации на производителите в сектора на плодовете и зеленчуците действат от името на членовете си и за тяхна сметка по отношение на икономическите въпроси в рамките на правомощията си.
Член 161
Признаване на организациите на производителите в сектора на млякото и млечните продукти
1. Държавите членки признават за организации на производителите в сектора на млякото и млечните продукти всички юридически лица или ясно обособени части от юридически лица, които кандидатстват за такова признаване, при условие че:
а)
изпълняват изискванията, предвидени в член 152, параграф 3;
б)
отговарят на определените от съответната държава членка условия за минимален брой членове и/или минимален обем на на предлаганата на пазара продукция в областта, в която извършват дейност;
в)
има достатъчно доказателства, че могат да извършват нормално своята дейност както по отношение на сроковете, така и на ефективността и концентрацията на доставките;
г)
имат устави, които са съобразени с букви а), б) и в) от настоящия параграф.
2. Държавите членки могат да решат, че организациите на производителите, които са признати преди 2 април 2012 г. въз основа на националното законодателство и които отговарят на условията, определени в параграф 1 от настоящия член, се считат за признати като организации на производители по смисъла на член 152, параграф 3.
3. Държавите членки:
а)
решават дали да признаят дадена организация на производителите в срок от четири месеца от подаването на заявление, придружено от всички съответни подкрепящи доказателства. това заявление се подава в държавата членка, в която се намира седалището на организацията;
б)
извършват проверки с определена от тях периодичност, за да установят дали признатите организации на производителите и асоциациите на организации на производителите спазват разпоредбите на настоящата глава;
в)
при неспазване или нередности при изпълнението на предвидените в настоящата глава мерки налагат на тези организации и асоциации съответните определени от тях приложими санкции и, при необходимост, решават дали признаването да бъде оттеглено;
г)
информират Комисията до 31 март ежегодно за всяко решение за признаване, за отказ за признаване или за оттегляне на признаване, взето през предходната календарна година.
Член 162
Междубраншови организации в сектора на маслиновото масло и трапезните маслини и сектора на тютюна
За междубраншовите организации в сектора на маслиновото масло и трапезните маслини и сектора на тютюна специфичната цел, посочена в член 157, параграф 1, буква в), може също така да включва поне една от следните цели:
а)
концентриране и координиране на доставките и предлагането на пазара на продуктите на техните членове;
б)
приспособяване едновременно на производството и преработвателната дейност към изискванията на пазара и подобряване на продуктите;
в)
насърчаване на рационализацията и подобряването на производството и преработвателната дейност.
Член 163
Признаване на междубраншови организации в сектора на млякото и млечните продукти
1. Държавите членки могат да признават междубраншови организации в сектора на млякото и млечните продукти, при условие че тези организации:
а)
изпълняват изискванията, определени в член 157, параграф 3;
б)
извършват дейността си в един или повече региони на съответната територия;
в)
представляват значителен дял от икономическите дейности, посочени в член 157, параграф 3, буква а);
г)
самите те не участват пряко в производството, преработката или търговията с продукти от сектора на млякото и млечните продукти.
2. Държавите членки могат да решат, че междубраншовите организации, които са признати преди 2 април 2012 г. въз основа на националното законодателство и които отговарят на условията, предвидени в параграф 1, се считат за признати като междубраншови организации съгласно член 157, параграф 3.
3. Когато използват възможността за признаване на междубраншова организация в съответствие с параграф 1 или 2, държавите членки:
а)
решават дали да признаят дадена междубраншова организация в срок от четири месеца от подаването на заявление, придружено от всички съответни подкрепящи доказателства;това заявление се подава в държавата членка, в която се намира седалището на организацията;
б)
извършват проверки с определена от тях периодичност, за да установят дали признатите междубраншови организации спазват условията за тяхното признаване;
в)
при неспазване или нередности при изпълнението на предвидените в настоящия регламент мерки налагат на тези организации съответните определени от тях приложими санкции и, при необходимост, решават дали признаването да бъде оттеглено;
г)
оттеглят признаване, когато:
i)
вече не са изпълнени изискванията и условията за признаване, предвидени в настоящия член;
ii)
междубраншовата организация участва в някое от споразуменията, решенията и съгласуваните практики, посочени в член 210, параграф 4; с оттеглянето на признаването не се засягат другите санкции, които се налагат съгласно националното право;
iii)
междубраншовата организация не спазва задължението за уведомяване, посочено в член 210, параграф 2, първа алинея, буква а);
д)
информират Комисията ежегодно до 31 март за всяко решение за признаване, за отказ за признаване или за оттегляне на признаване, взето през предходната календарна година.
Раздел 3
Разширяване на обхвата на правилата и задължителни вноски
Член 164
Разширяване на обхвата на правилата
1. В случаите, когато призната организация на производители, призната асоциация на организации на производители или призната междубраншова организация, действаща в определена икономическа област или области на държава членка, се счита за представителна по отношение на производството, търговията или преработката на даден продукт, съответната държава членка може, по искане на тази организация, да направи някои от споразуменията, решенията или съгласуваните практики, договорени в рамките на същата организация, задължителни за ограничен период за другите оператори, които действат във въпросната икономическа област или области, независимо дали са физически лица или групи, които не членуват в организацията или асоциацията.
2. За целите на настоящия раздел „икономическа област“ означава географска зона, съставена от граничещи или съседни производствени райони, в които условията за производство и търговия са еднородни.
3. Дадена организация или асоциация се считат за представителни, когато в съответната икономическа област или области на дадена държава членка:
а)
представляват като дял от обема на продукцията, на търговията или на преработката на съответния продукт или продукти:
i)
поне 60 % - за организациите на производители в сектора на плодовете и зеленчуците, или
ii)
поне две трети - в останалите случаи, и
б)
представляват над 50 % от съответните производители - за организациите на производители.
При междубраншови организации обаче, когато определянето на дела от обема на продукцията или на търговията, или на преработката на съответния продукт или продукти поражда практически затруднения, държавата членка може да определи национални разпоредби за определяне на конкретното равнище на представителност, посочено в първата алинея, буква а), подточка ii) от настоящата алинея.
Когато искането за разширяване на обхвата на правилата спрямо други оператори обхваща повече от една икономическа област, организацията или асоциацията представят доказателства за наличие на определеното в първа алинея минимално равнище на представителност за всеки един от браншовете, които обхващат, във всяка от съответните икономически области.
4. Правилата, за които може да се иска предвиденото в параграф 1 разширяване на обхвата спрямо други оператори, имат една от следните цели:
а)
предоставяне на информация за производството и пазарите;
б)
по-строги правила за производство от тези на Съюза или от националните правила;
в)
изготвянето на стандартни договори, съобразени с правилата на Съюза;
г)
предлагане на пазара;
д)
опазване на околната среда;
е)
мерки за насърчаване и използване на потенциала на продуктите;
ж)
мерки за защита на биологичното земеделие, както и на наименованията за произход, означенията за качество и географските указания;
з)
изследвания за добавяне на стойност към продуктите, по-специално чрез нови приложения, които не представляват заплаха за общественото здраве;
и)
проучвания за подобряване на качеството на продуктите;
й)
изследвания, по-специално върху методите на отглеждане, които позволяват намалена употреба на продукти за растителна защита или ветеринарно-санитарни продукти и гарантират опазване на почвата и опазване или подобряване на околната среда;
к)
определянето на минимални качества и определяне на минимални стандарти за пакетиране и представяне;
л)
използването на сертифицирани семена и контрол на качеството на продукта;
м)
здравето на животните и на растенията или безопасността на храните;
н)
управление на вторичните продукти.
Посочените правила не трябва да са във вреда на други оператори в съответната държава членка или в Съюза и не трябва да водят до последиците, изброени в член 210, параграф 4 или да са несъвместими с правото на Съюза или действащите национални правила по какъвто и да е друг начин.
5. Разширяването на обхвата на посочените в параграф 1 правила трябва да бъде доведено до знанието на операторите чрез публикуването им без съкращения в официално издание на съответната държава членка.
6. Държавите членки уведомяват Комисията за всяко решение, взето по силата на настоящия член.
Член 165
Финансови вноски за нечленуващи
Когато обхватът на правилата на призната организация на производители, призната асоциация на организации на производители или призната междубраншова организация се разширява съгласно член 164 и дейностите, за които се отнасят споменатите правила, са от общ икономически интерес на икономическите оператори, чиито дейности са свързани със съответните продукти, държавата членка, която е извършила признаването, може, след консултация със съответните заинтересовани лица, да вземе решение отделните икономически оператори или групите, които не членуват в организацията, но се ползват от въпросните дейности, да плащат на организацията пълния размер или част от финансовите вноски, плащани от членовете ѝ, доколкото тези вноски са предназначени за покриване на разходи, извършени пряко в резултат от упражняването на въпросните дейности.
Раздел 4
Коригиране на предлагането
Член 166
Мерки за улесняване на корекциите в предлагането спрямо пазарните изисквания
С цел насърчаване на действията, извършвани от организациите, посочени в членове 152-163, за улесняване на корекциите на предлагането спрямо пазарните изисквания, с изключение на действията, свързани с изтегляне от пазара, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 по отношение на мерки в секторите, изброени в член 1, параграф 2:
а)
за подобряване на качеството;
б)
за насърчаване на по-добра организация на производството, преработката и предлагането на пазара;
в)
за улесняване на отчитането на тенденциите в пазарните цени;
г)
за даване на възможност за изготвяне на краткосрочни и дългосрочни прогнози въз основа на използваните средства за производство.
Член 167
Правила за предлагане на пазара с цел подобряване и стабилизиране на функционирането на общия пазар на вина
1. С цел да се подобри и стабилизира функционирането на общия пазар на вина, включително на грозде, гроздова мъст и вината, от които те са произведени, държавите членки производителки могат да определят правила за предлагане на пазара с оглед регулиране на предлагането, по-специално чрез решения, взети от междубраншовите организации, признати съгласно членове 157 и 158.
Тези правила трябва да са съразмерни на преследваната цел и не трябва:
а)
да са свързани с каквато и да било операция след първото предлагане на пазара на съответния продукт;
б)
да позволяват фиксиране на цените, включително когато цените са установени като насока или препоръка;
в)
да водят до липса на значително количество от реколтата, което иначе би било налично;
г)
да създават възможност за отказ да бъдат издадени на национално равнище и на равнището на Съюза сертификати, необходими за движението и предлагането на пазара на вина, когато предлагането на пазара е в съответствие с тези правила.
2. Правилата, посочени в параграф 1, се довеждат до знанието на операторите като се публикуват без съкращения в официално издание на съответната държава членка.
3. Държавите членки уведомяват Комисията за всяко решение, взето по силата на настоящия член.
Раздел 5
Системи за договаряне
Член 168
Договорни отношения
1. Без да се засяга член 148 относно сектора на млякото и млечните продукти и член 125 относно сектора на захарта, ако дадена държава членка реши по отношение на селскостопански продукти, произлизащи от сектор, посочен в член 1, параграф 2, различен от сектора на млякото и млечните продукти и сектора на захарта,:
а)
че всяка доставка на нейна територия на посочените продукти от производител на преработвател или на дистрибутор трябва да се сключи писмен договор между страните;и/или
б)
че първите прекупвачи трябва да направят оферта в писмена форма за договор за доставката на нейна територия на посочените селскостопански продукти от производителите,
такъв договор или оферта съответно трябва да отговарят на условията, посочени в параграфи 4 и 6 от настоящия член.
2. Ако дадена държава членка реши, че за доставките на предвидените в настоящия член продукти от производител на преработвател трябва да се сключи писмен договор между страните, тя също решава за кой етап или етапи от доставката се сключва този договор, ако доставката на съответните продукти се извършва посредством един или повече посредници.
Държавите членки гарантират, че разпоредбите, които приемат в съответствие с настоящия член не нарушават правилното функциониране на вътрешния пазар.
3. В случая, описан в параграф 2, държавите членки могат да установят механизъм за посредничество, с цел да се обхванат случаите, при които няма взаимно съгласие за сключването на такъв договор, като по този начин се гарантира равнопоставеността в договорните отношения.
4. Договорите или офертите за договори, посочени в параграф 1:
а)
се изготвят преди доставката;
б)
се изготвят в писмена форма; и
в)
включват по-специално следните елементи:
i)
цената на доставката, която:
-
е непроменлива и определена в договора и/или
-
се изчислява въз основа на комбинация от различни фактори, посочени в договора, които могат да включват пазарни показатели, отразяващи промените в пазарните условия, доставеното количество и качеството или състава на доставените селскостопански продукти,
ii)
количеството и качеството на съответните продукти, които могат или трябва да бъдат доставени, и графика на тези доставки,
iii)
срока на договора, което може да бъде срочен или безсрочен договор с клаузи за прекратяване,
iv)
подробности относно сроковете и реда на плащане,
(v)
правилата за изкупуване или доставка на селскостопанските продукти, и
vi)
правилата, приложими в случай на непреодолима сила.
5. Чрез дерогация от параграф 1 не се изисква договор или оферта за договор, ако продуктите се доставят от производител на прекупвач, който е под формата на кооператив, в който членува съответният производител, и чийто устав или правилата и решенията, установени или възникващи според този устав, съдържат разпоредби с равностоен ефект като този, посочен в параграф 4, букви a), б) и в).
6. Всички елементи на договорите за доставка на селскостопански продукти, сключени от производители, прекупвачи, преработватели или дистрибутори, включително елементите, посочени в параграф 4, буква в), се договарят свободно между страните.
Независимо от разпоредбите на първа алинея се прилагаедно от следните условия или и двете заедно:
а)
когато държава членка реши писмените договори за доставка на селскостопански продукти да бъдат задължителни в съответствие с параграф 1, тя може да установи минимален срок на действие, който да се прилага единствено към писмените договори между производител и първия прекупвач на селскостопанските продукти. Този минимален срок трябва да е с продължителност от най-малко шест месеца и не трябва да нарушава правилното функциониране на вътрешния пазар;
б)
когато държава членка реши, че първият прекупвач на селскостопански продукти трябва да направи писмена оферта за договор на производителя в съответствие с параграф 1, тя може да предвиди офертата да включва минимален срок на действие на договора, определен от националното законодателство за тази цел. Този минимален срок трябва да е с продълъжителност от най-малко шест месеца и не трябва да нарушава правилното функциониране на вътрешния пазар.
Втора алинея не засяга правото на производителя да откаже прилагането на подобен минимален срок, при условие че отказът е в писмена форма. В такъв случай страните са свободни да договарят всички елементи на договора, включително елементите, посочени в параграф 4, буква в).
7. Държавите членки, които използват посочените в настоящия член възможности, гарантират, че приетите разпоредби не нарушават функционирането на вътрешния пазар.
Държавите членки уведомяват Комисията за начина, по който прилагат всяка мярка, въведена по силата на настоящия член.
8. Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на мерките, необходими за еднаквото прилагане на параграф 4, букви а) и б) и параграф 5 от настоящия член, и мерките във връзка с уведомленията, изпращани от държавите членки в съответствие с настоящия член.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 169
Договаряне в сектора на маслиновото масло
1. Организация на производителите в сектора на маслиновото масло, призната по силата на член 152, параграф 1, която преследва една или повече от целите за концентриране на предлагането, пускането на пазара на продуктите, произведени от нейните членове, и оптимизиране на производствените разходи, може да води преговори от името на своите членове за сключване на договори за доставка на маслиново масло по отношение на цялата или част от общата продукция на техните членове.
Организация на производителите изпълнява целите, посочени в настоящия параграф, при условие че преследването на тези цели води до интегриране на дейности и това интегриране има вероятност да породи значителна ефикасност, така че цялостната дейност на организацията на производителите да допринася за изпълнението на целите, посочени в член 39 от ДФЕС.
Това може да се постигне при следните условия:
а)
организацията на производителите извършва най-малко една от следните дейности:
i)
съвместно разпространение, включително съвместна платформа за продажба или съвместно транспортиране;
ii)
съвместно пакетиране, етикетиране или популяризиране;
iii)
съвместна организация и контрол на качеството;
iv)
съвместно използване на инсталации или съоръжения за съхранение;
v)
съвместна преработка;
vi)
съвместно управление на отпадъците, пряко произтичащи от производството на маслиново масло;
vii)
съвместно снабдяване със суровини;
б)
тези дейности са значителни по отношение на обема на съответното маслиново масло, както и по отношение на производствените разходи и пускането на продукта на пазара.
2. Преговорите от страна на признатата организация на производителите могат да се водят:
а)
независимо дали собствеността върху въпросното маслиновото масло преминава от производителите към организацията на производителите;
б)
независимо дали договорената цена е една и съща за общата продукция на някои или на всички членове;
в)
при условие че за определена организация на производителите количеството маслиново масло, което е предмет на тези преговори и е произведено в дадена държава членка, не надхвърля 20 % от съответния пазар; за целите на изчислението на количеството на продукцията на маслиново масло, посочено в параграф 1, буква в), се прави разграничение между маслиновото масло за консумация от човека и маслиновото масло за друга употреба.
г)
при условие че за количеството маслиново масло, което е предмет на тези преговори, организацията на производителите концентрира доставката и пуска продукцията на членовете си на пазара;
д)
при условие че заинтересованите производители не членуват в друга организация на производители, която също води преговори за такива договори от тяхно име;
е)
при условие че въпросното маслиново масло не е предмет на задължение за доставка, произтичащо от членството на производителя в кооперация, която не членува в съответната организация на производители, в съответствие с условията, предвидени в устава на кооперацията, или с правилата и решенията, установени съгласно този устав или произтичащи от него; и
ж)
при условие че организацията на производителите уведоми компетентните органи на държавата членка, в която извършва дейност, за количеството маслиново масло, което е предмет на преговорите.
3. За целите на настоящия член позоваванията на организации на производители включват и асоциациите на такива организации на производители, признати съгласно член 156, параграф 1.
4. За целите на прилагането на параграф 2, буква в) Комисията публикува по начин, който смята за подходящ, количествата произведено маслиново масло в държавите членки.
5. Чрез дерогация от параграф 2, буква в), дори когато определения в него прагов не е превишен, органът за защита на конкуренцията, посочен във втората алинея от настоящия параграф, може да реши в конкретен случай, че дадена организация на производителите следва да поднови определени преговори или изобщо не следва да води преговори, ако той сметне това за необходимо за защита на конкуренцията или ако установи че е застрашено постигането на целите, залегнали в член 39 от ДФЕС.
При преговори, включващи повече от една държава членка, посоченото в първа алинея решение се взема от Комисията, без да се прилага процедурата, посочена в член 229, параграфи 2 или 3. В други случаи това решение се взема от националния орган за защита на конкуренцията на държавата членка, за която се отнасят преговорите.
Решенията съгласно настоящия параграф се прилагат не по-рано от датата, на която са съобщени на съответните предприятия.
За целите на настоящия член се прилагаопределението за „национален орган за защита на конкуренцията“ в член 149, параграф 7, буква а).
6. Държавата членка, в която се провеждат преговорите в съответствие с настоящия член, уведомява Комисията за прилагането на параграф 2, буква ж) и параграф 5.
Член 170
Договаряне в сектора на говеждото и телешкото месо
1. Организация на производителите в сектора на говеждото и телешкото месо, призната по силата на член 152, параграф 1, която преследва една или повече цели за концентриране на предлагането, пускането на пазара на продуктите, произведени от нейните членове, и оптимизиране на производствените разходи, може да води преговори от името на своите членове по отношение на цялата или част от общата продукция на техните членове за сключване на договори за доставка на живи говеда за клане от вида Bos taurus, попадащи в обхвата на кодове CN ex 0102 29 21, ex 0102 29 41, ex 0102 29 51, ex 0102 29 61, или ex 0102 29 91:
а)
на възраст под 12 месеца; и
б)
на възраст 12 месеца и повече.
Организация на производителите изпълнява целите, посочени в настоящия параграф, при условие че преследването на тези цели води до интегриране на дейности и това интегриране има вероятност да породи значителна ефикасност, така че дейностите на организацията на производителите цялостно допринасят за изпълнението на целите, посочени в член 39 от ДФЕС.
Това може да се постигне при следните условия:
а)
организацията на производителите извършва най-малко една от следните дейности:
i)
съвместно разпространение, включително съвместна платформа за продажба или съвместно транспортиране;
ii)
съвместно популяризиране;
iii)
съвместна организация и контрол на качеството;
iv)
съвместно използване на инсталации или съоръжения за съхранение;
v)
съвместно управление на отпадъците, пряко произтичащи от отглеждането на живи говеда;
vi)
съвместно снабдяване със суровини;
б)
тези дейности са значителни по отношение на количеството на съответното говеждо и телешко месо, както и по отношение на производствените разходи и пускането на продукцията на пазара.
2. Преговорите от страна на признатата организация на производителите могат да се водят:
а)
независимо дали собствеността преминава от селскостопанските производители към организацията на производителите;
б)
независимо дали договорената цена е една и съща за общата продукция на някои или на всички членове;
в)
при условие че за определена организация на производители количеството говеждо и телешко месо, което е предмет на тези преговори и е произведено в дадена държава членка, не надхвърля 15 % от общата национална продукция на всеки продукт, посочен в параграф 1, първа алинея, букви а) и б), в тази държава членка, изразена в еквивалент кланично тегло;
г)
при условие че за количеството говеждо и телешко месо, което е предмет на тези преговори, организацията на производителите концентрира доставката и пуска продукцията на членовете си на пазара;
д)
при условие че заинтересованите производители не членуват в друга организация на производители, която също води преговори за такива договори от тяхно име;
е)
при условие че въпросният продукт не е предмет на задължение за доставка, произтичащо от членството на производителя в кооперация, която не членува в съответната организация на производители, в съответствие с условията, предвидени в устава на кооперацията, или с правилата и решенията, установени съгласно този устав или произтичащи от него; и
ж)
при условие че организацията на производителите уведоми компетентните органи на държавата членка, в която извършва дейност, за количеството говеждо и телешко месо, което е предмет на преговорите.
3. За целите на настоящия член позоваванията на организации на производители включват и асоциациите на такива организации на производители, признати съгласно член 156, параграф 1.
4. За целите на прилагането на параграф 2, буква в) Комисията публикува по начин, който смята за подходящ, количествата произведено говеждо и телешко месо в държавите членки, изразени в в еквивалент кланично тегло.
5. Чрез дерогация от параграф 2, буква в) дори когато определените в тях прагове не са превишени, органът за защита на конкуренцията, посочен във втората алинея от настоящия параграф, може да реши в конкретен случай, че конкретна организация на производителите следва да поднови определени преговори или изобщо не следва да води преговори, ако той сметне това за необходимо за защита на конкуренцията или ако установи, че продуктът, за който се водят преговорите, е част от отделен пазар поради специфичните си характеристики или предназначението си и че тези колективни преговори биха обхванали над 15 % от националната продукция по отношение на този пазар, или ако установи, че е застрашено постигането на целите, залегнали в член 39 от ДФЕС.
При преговори, включващи повече от една държава членка, посоченото в първа алинея решение се взема от Комисията, без да се прилага процедурата, посочена в член 229, параграфи 2 или 3. В други случаи това решение се взема от националния орган за защита на конкуренцията на държавата членка, за която се отнасят преговорите.
Решенията съгласно настоящия параграф се прилагат не по-рано от датата, на която са съобщени на съответните предприятия.
За целите на настоящия член се прилага определението за „национален орган за защита на конкуренцията“ в член 149, параграф 7, буква а).
6. Държавата членка, в която се провеждат преговорите в съответствие с настоящия член, уведомява Комисията за прилагането на параграф 2, буква ж) и параграф 5.
Член 171
Договаряне относно определени полски култури
1. Организация на производителите, призната по силата на член 152, параграф 1, която преследва една или повече цели за концентриране на предлагането, пускането на пазара на продуктите, произведени от нейните членове, и оптимизиране на производствените разходи, може да води преговори от името на своите членове по отношение на цялата или част от общата продукция на техните членове за сключване на договори за доставка на един или повече от следните продукти, които не са предназначени за посев, и за ечемик, който не е предназначен за малцуване:
a)
мека пшеница под код по КН ex 1001 99 00;
б)
ечемик под код по КН ex 1003 90 00;
в)
царевица под код по КН ex 1005 90 00;
г)
ръж под код по КН ex 1002 90 00;
д)
твърда пшеница под код по КН ex 1001 19 00;
е)
овес под код по КН ex 1004 90 00;
ж)
тритикале под код по КН ex 1008 60 00;
з)
рапично семе под код по КН ex 1205;
и)
слънчогледово семе под код по КН ex 1206 00;
й)
соя под код по КН ex 1201 90 00;
к)
полски фасул под код по КН ex 0708 и ex 0713;
л)
фуражен грах под код по КН ex 0708 и ex 0713.
Организация на производителите изпълнява целите, посочени в настоящия параграф, при условие че преследването на тези цели води до интегриране на дейности и това интегриране има вероятност да породи значителна ефикасност, така че цялостната дейност на организацията на производителите допринася за изпълнението на целите, посочени в член 39 от ДФЕС.
Това може да се постигне при следните условия:
а)
организацията на производителите извършва най-малко една от следните дейности:
i)
съвместно разпространение, включително съвместна платформа за продажба или съвместно транспортиране;
ii)
съвместно популяризиране;
iii)
съвместна организация и контрол на качеството;
iv)
съвместно използване на инсталации или съоръжения за съхранение;
v)
съвместно снабдяване със суровини;
б)
тези дейности са значителни по отношение на количеството на съответния продукт, както и по отношение на производствените разходи и пускането на продукта на пазара.
2. Преговорите от страна на признатата организация на производителите могат да се водят:
а)
независимо дали собствеността преминава от селскостопанските производители към организацията на производителите;
б)
независимо дали договорената цена е една и съща за общата продукция на някои или на всички членове;
в)
при условие че за всеки продукт, посочен в параграф 1, и за определена организация на производители количеството продукция, за което се водят тези преговори и което е произведено в дадена държава членка, не надхвърля 15 % от общата национална продукция за този продукт в съответната държава членка;
г)
при условие че за количеството продукти, което е предмет на тези преговори, организацията на производителите концентрира доставката и пуска продукцията на членовете си на пазара;
д)
при условие че заинтересованите производители не членуват в друга организация на производители, която също води преговори за такива договори от тяхно име;
е)
при условие че въпросният продукт не е предмет на задължение за доставка, произтичащо от членството на производителя в кооперация, която не членува в съответната организация на производители, в съответствие с условията, предвидени в устава на кооперацията, или с правилата и решенията, установени съгласно този устав или произтичащи от него; и
ж)
при условие че организацията на производителите уведоми компетентните органи на държавата членка, в която извършва дейност, за количеството на всеки продукт, което е предмет на преговорите.
3. За целите на настоящия член позоваванията на организации на производители включват и асоциациите на такива организации на производители, признати съгласно член 156, параграф 1.
4. За целите на прилагането на параграф 2, буква в) Комисията публикува количествата на посочените в параграф 1 продукти, произведени в държавите членки, по начин, който смята за подходящ.
5. Чрез дерогация от параграф 2, буква в) дори когато определените в тях прагове не са превишени, органът за защита на конкуренцията, посочен във втората алинея от настоящия параграф, може да реши в конкретен случай, че конкретна организация на производителите следва да поднови определени преговори или изобщо не следва да води преговори, ако той сметне това за необходимо за защита на конкуренцията или ако установи, че продуктът, за който се водят преговорите, е част от отделен пазар поради специфичните си характеристики или предназначението си и че тези колективни преговори биха обхванали над 15 % от националната продукция по отношение на този пазар, или ако установи, че е застрашено постигането на целите, залегнали в член 39 от ДФЕС.
При преговори, включващи повече от една държава членка, посоченото в първата алинея решение се взема от Комисията, без да се прилага процедурата, посочена в член 229, параграфи 2 или 3. В други случаи това решение се взема от националния орган за защита на конкуренцията на държавата членка, за която се отнасят преговорите.
Решенията съгласно настоящия параграф се прилагат не по-рано от датата, на която са съобщени на съответните предприятия.
За целите на настоящия член се прилага определението за „национален орган за защита на конкуренцията“, предвидено в член 149, параграф 7, буква а).
6. Държавата членка, в която се провеждат преговорите в съответствие с настоящия член, уведомява Комисията за прилагането на параграф 2, буква ж) и параграф 5.
Член 172
Регулиране на предлагането на шунка със защитено наименование за произход или защитено географско указание
1. По искане на организация на производителите, призната съгласно член 152, параграф 1 от настоящия регламент, междубраншова организация, призната съгласно член 157, параграф 1 от настоящия регламент, или група от оператори, посочена в член 3, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 1151/2012, държавите членки могат да определят за ограничен период от време задължителни правила за регулирането на предлагането на шунка със защитено наименование за произход или със защитено географско указание съгласно член 5, параграфи 1, и 2 от Регламент (ЕС) № 1151/2012.
2. Правилата, посочени в параграф 1 от настоящия член са предмет на предварително споразумение между заинтересованите страни в географския район, посочен в член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) № 1151/2012. Подобно споразумение се сключва, след консултация със свиневъдите в географския район, между най-малко две трети от преработвателите на тази шунка, които представляват поне две трети от производството на тази шунка в географския район, посочен в член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) № 1151/2012, и, ако държавата членка смята за целесъобразно, поне две трети от свиневъдите в географския район, посочен в член 7, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) № 1151/2012.
3. Правилата, посочени в параграф 1:
а)
се отнасят единствено до регулирането на предлагането на съответния продукт и/или със суровините за него и имат за цел предлагането да се приведе в съответствие с търсенето на тази шунка;
б)
пораждат действие единствено за съответния продукт;
в)
могат да бъдат направени задължителни за период не по-дълъг от три години и след този период могат да бъдат подновявани след ново искане, както е посочено в параграф 1;
г)
не ощетяват търговията на продукти, различни от включените в тези правила;
д)
не засягат сделките след първоначалното предлагане на съответната шунка на пазара;
е)
не позволяват фиксиране на цените, включително когато цените са установени като насока или препоръка;
ж)
не водят до липса на прекомерно голяма част от съответния продукт, която иначе би била налична;
з)
не водят до дискриминация, не представляват пречка пред новите участници на пазара и не засягат неблагоприятно дребните производители;
и)
спомагат за поддържането на качеството и/или развитието на съответния продукт.
4. Правилата, посочени в параграф 1, се публикуват в официално издание на съответната държава членка.
5. Държавите членки извършват проверки, за да гарантират спазването на условията, предвидени в параграф 3, и когато компетентните национални органи установят, че тези условия не са спазени, те отменят правилата, посочени в параграф 1.
6. Държавите членки уведомяват незабавно Комисията за правилата, посочени в параграф 1, които са приели. Комисията информира държавите членки за всяко уведомление за подобни правила.
7. Комисията може по всяко време да приеме актове за изпълнение, с които да изиска от определена държава членка да отмени приетите от нея правила съгласно параграф 1, в случай че Комисията установи, че въпросните правила не съответстват на условията, установени в параграф 4, възпрепятстват или нарушават конкуренцията в значителна част от вътрешния пазар или застрашават свободната търговия или постигането на целите на член 39 от ДФЕС. Тези актове за изпълнение се приемат, без да се прилага процедурата по член 229, параграф 2 или член 229, параграф 3 от настоящия регламент.
Раздел 6
Процедурни правила
Член 173
Делегирани правомощия
1. С цел да се гарантира ясно определяне на целите и отговорностите на организациите на производители, асоциациите на организации на производители и междубраншовите организации, така че да се допринася за ефективността на действията на такива организации и сдружения, без това да доведе до излишна административна тежест и без да се накърнява принципът на свободата на сдружаване, по-специално спрямо нечленуващите в такива организации, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 по отношение на организациите на производители, асоциациите на организации на производители и междубраншовите организации от един или повече сектори, посочени в член 1, параграф 2, или за конкретни продукти от тези сектори по следните въпроси:
a)
специфичните цели, които могат, трябва или не трябва да бъдат осъществявани от тези организации и асоциации; и ако е приложимо, в допълнение към целите, определени в членове 152-163;
б)
правилата на тези организации и асоциации, уставите на организациите, различни от организациите на производители, специфичните условия, приложими относно уставите на организациите на производители в някои сектори, включително дерогациите от задължението членовете да предлагат на пазара цялата си съответна продукция посредством организацията на производители, посочено в член 160,втора алинея, структурата, срока за членство, размера, отчетността и дейностите на тези организации и асоциации, произтичащите от признаването последици, оттеглянето на признаването, както и сливанията;
в)
условията за признаване, оттегляне и спиране на признаването, произтичащите от признаването, оттеглянето и спирането на признаването последици, както и изискванията към такива организации и асоциации да предприемат коригиращи мерки при неизпълнение на критериите за признаване;
г)
транснационалните организации и асоциации, включително правилата, посочени в букви а), б) и в) от настоящия параграф;
д)
правилата относно установяването и условията за оказване на административна помощ от съответните компетентни органи в случай на транснационално сътрудничество;
е)
секторите, за които се прилага член 161, условията за възлагане на дейности на външни изпълнители, естеството на дейностите, които могат да бъдат възлагани на външни изпълнители, както и осигуряването на технически средства от организациите или асоциациите;
ж)
базата за изчисляване на минималния обем или стойност на предлаганата на пазара продукция на организациите и асоциациите;
з)
приемането на членове, които не са производители, при организации на производители, и които не са организации на производители, при асоциациите на организации на производители;
и)
разширяването на обхвата на някои от предвидените в член 164 правила на организациите, така че да включат и нечленуващи, и посоченото в член 165 задължително плащане на финансови вноски от нечленуващи, включително използването и разпределянето на тези плащания от организациите, както и списък на по-строгите производствени правила, чийто обхват може да бъде разширен съгласно член 164, параграф 4, първа алинея, буква б), като същевременно се осигурява прозрачност и отчетност на тези организации пред нечленуващите и не се допуска по-благоприятно третиране на членовете на такива организации спрямо нечленуващите, по-специално по отношение на използването на задължителните финансови вноски;
й)
допълнителните изисквания по отношение на представителността на посочените в член 164 организации, съответните икономически области, включително контрола от страна на Комисията на тяхното определяне, минималните периоди, през които правилата са в сила преди разширяване на обхвата им, лицата или организациите, към които могат да бъдат прилагани правилата или вноските, и обстоятелствата, при които Комисията може да изисква отказване или оттегляне на разширяването на обхвата на правилата или на задължителните вноски.
2. Чрез дерогация от параграф 1, за да се осигури ясното определяне на целите и отговорностите на организациите на производителите, асоциациите на организациите на производителите и междубраншовите организации в сектора на млякото и млечните продукти, така че да се допринася за ефективността на действията на подобни организации без да се налага ненужна тежест, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 за определяне на:
а)
условията за признаване на транснационални организации на производители и транснационални асоциации на организации на производители;
б)
правилата относно установяването и условията за оказване на административна помощ от съответните компетентни органи на организациите на производители, включително асоциациите на организации на производители, в случай на транснационално сътрудничество;
в)
допълнителните правила относно изчисляването на количеството сурово мляко, предмет на преговорите, посочени в член 149, параграф 2, буква в) и член 149, параграф 3;
г)
правила относно разширяването на обхвата на някои от предвидените в член 164 правила на организациите, така че да включат и нечленуващи, и посоченото в член 165 задължително плащане на финансови вноски от нечленуващи.
Член 174
Изпълнителни правомощия в съответствие с процедурата по разглеждане
1. Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, по-специално:
а)
мерките за изпълнението на условията за признаване на организациите на производители и на междубраншовите организации, предвидени в членове 154 и 158;
б)
процедурите в случай на сливане на организации на производители;
в)
процедурите, които да се определят от държавите членки по отношение на минималния размер и минималния срок за членство;
г)
процедурите по отношение на разширяването на обхвата на правилата и финансовите вноски, посочени в членове 164 и 165, по-специално прилагането на понятието „икономическа област“, посочено в член 164, параграф 2;
д)
процедурите, свързани с административната помощ;
е)
процедурите, свързани с възлагане на дейности на външни изпълнители;
ж)
процедурите и техническите условия, свързани с прилагане на мерките, посочени в член 166.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
2. Чрез дерогация от параграф 1, по отношение на сектора на млякото и млечните продукти Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на подробните правила, необходими за:
а)
изпълнението на предвидените в членове 161 и 163 условия за признаване на организации на производителите и техни асоциации и на междубраншови организации;
б)
уведомленията, посочени в член 149, параграф 2), буква е);
в)
уведомленията, които да бъдат изпратени от държавите членки до Комисията в съответствие с член 161, параграф 3, буква г), член 163, параграф 3, буква д), член 149, параграф 8 и член 150, параграф 7;
г)
процедурите във връзка с оказването на административна помощ в случай на транснационално сътрудничество.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 175
Други изпълнителни правомощия
Комисията може чрез актове за изпълнение да приема отделни решения относно:
а)
признаването на организации, извършващи дейности в повече от една държава членка, съгласно правилата, приети по член 174, параграф 1, буква г);
в)
повдигането на възражение или оттеглянето на признаването на междубраншова организация от държава членка;
г)
списъка на икономически области, за които държавите членки са изпратили уведомление, съгласно правилата, приети по член 174, параграф 1, буква з) и член 174, параграф 2, буква г);
д)
изискването държава членка да откаже или отмени разширяването на обхвата на правилата или финансовите вноски от нечленуващи, за които дадена държава членка е взела решение.
Тези актове за изпълнение се приемат без прилагане на процедурата, посочена в член 229, параграф 2 или 3,
ЧАСТ III
ТЪРГОВИЯ С ТРЕТИ ДЪРЖАВИ
ГЛАВА I
Лицензии за внос и износ
Член 176
Общи правила
1. Без да се засягат случаите, в които се изискват лицензии за внос или износ в съответствие с настоящия регламент, вносът, който да бъде пуснат в свободно обращение в Съюза, или износът от Съюза на един или повече продукти от следните сектори могат да се обвържат с представяне на лицензия:
а)
зърнени култури;
б)
ориз;
в)
захар;
г)
семена;
д)
маслиново масло и трапезни маслини, по отношение на продуктите, попадащи под кодове по КН 1509, 1510 00, 0709 92 90, 0711 20 90, 2306 90 19, 1522 00 31 и 1522 00 39;
е)
лен и коноп, доколкото това се отнася за конопа;
ж)
плодове и зеленчуци;
з)
преработени плодове и зеленчуци;
и)
банани;
й)
вино;
к)
живи растения;
л)
говеждо и телешко месо;
м)
мляко и млечни продукти;
н)
свинско месо;
о)
овче и козе месо;
п)
яйца;
р)
птиче месо;
с)
етилов алкохол от земеделски произход.
2. Лицензиите се издават от държавите членки на всеки заявител, независимо от мястото му на установяване в Съюза, освен ако не е предвидено друго в акт, приет в съответствие с член 43, параграф 2 от ДФЕС, и без да се засяга прилагането на членове 177, 178 и 179 от настоящия регламент.
3. Лицензиите са валидни в целия Съюз.
Член 177
Делегирани правомощия
1. С оглед отчитане на международните задължения на Съюза и приложимите стандарти на Съюза в социалната област и в областта на околната среда и хуманното отношение към животните, необходимостта от контрол върху развитието на търговията и пазарните промени, вноса и износа на продукти, необходимостта от добро управление на пазара и необходимостта от намаляване на административната тежест, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227, в които се определят:
а)
списъкът на продуктите от секторите, посочени в член 176, параграф 1, за които се изисква представяне на лицензия за внос или износ;
б)
случаите и положенията, при които не се изисква представяне на лицензия за внос или износ, като се отчитат митническият статут на съответните продукти, търговските договорености, които трябва да се спазват, целите на операциите, правният статут на заявителя и съответните количества.
2. С оглед осигуряване на допълнителни елементи на системата на лицензии, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227, в които се посочват правилата относно:
а)
правата и задълженията, които произтичат от лицензията, нейните правни последици и случаите, в които се прилага толеранс по отношение на спазването на задължението за внос или износ на посоченото в лицензията количество, или когато произходът следва да се посочи в лицензията;
б)
издаването на лицензия за внос или пускането в свободно обращение, за което се изисква представяне на документ, издаден от трета държава или организация, който да удостоверява inter alia произхода, автентичността и качествените характеристики на продуктите;
в)
прехвърлянето на лицензията или ограниченията за нейното прехвърляне;
г)
допълнителните условия за лицензии за внос на коноп в съответствие с член 189 и принципът на административно съдействие между държавите членки с цел да се предотвратят или решат случаи на измама или нередности;
д)
случаите и положенията, при които се изисква или не се изисква предоставяне на гаранция, която да обезпечи осъществяване на вноса или износа на продуктите в срока на валидност на лицензията.
Член 178
Изпълнителни правомощия в съответствие с процедурата по разглеждане
Комисията приема актове за изпълнение за определяне на мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, включително правилата относно:
а)
вида и съдържанието на лицензията;
б)
подаването на заявления и издаването на лицензии и тяхното използване;
в)
срока на валидност на лицензията
г)
процедурите за предоставяне на гаранция и нейния размер.
д)
доказателствата за изпълнение на изискванията за ползване на лицензиите;
е)
равнището на допустимия толеранс по отношение на спазването на задължението за внос или износ на посоченото в лицензията количество;
ж)
издаването на заместващи лицензии и дубликати на лицензии;
з)
използването на лицензиите от страна на държавите членки и обмена на информация, необходима за управление на системата, включително процедурите, свързани със специалното административно съдействие между държавите членки.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 179
Други изпълнителни правомощия
Комисията може да приема актове за изпълнение:
а)
за ограничаване на количествата, за които могат да се издават лицензии;
б)
за отказване на количества, за които са подадени заявления; и
в)
за спиране подаването на заявления с оглед управлението на пазара в случаите, когато са заявени големи количества.
Тези актове за изпълнение се приемат без прилагане на процедурата, посочена в член 229, параграф 2 или 3,
ГЛАВА II
Вносни мита
Член 180
Прилагане на международни споразумения и някои други актове
Комисията приема актове за изпълнение за определяне на мерки за изпълнение на изискванията, залегнали в международни споразумения, сключени в съответствие с ДФЕС, или във всякакъв друг приложим акт, приет съгласно член 43, параграф 2 или член 207 от ДФЕС или Общата митническа тарифа по отношение на изчисляването на вносните мита за селскостопански продукти. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 181
Система на входни цени за някои продукти от секторите на плодовете и зеленчуците, преработените плодове и зеленчуци и лозаро-винарския сектор
1. За целите на прилагането на митническата ставка по Общата митническа тарифа по отношение на продуктите от секторите на плодовете и зеленчуците и преработените плодове и зеленчуци и по отношение на гроздовия сок и гроздовата мъст, входната цена на дадена партида е равна на нейната митническа стойност, изчислена в съответствие с Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета (40) (Митническия кодекс) и Регламент (ЕО) № 2454/93 на Комисията (41).
2. За да се гарантира ефикасността на системата, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 с цел да се гарантира, че достоверността на декларираната входна цена на съответна партида се проверява като се използва фиксирана стойност при вноса, както и да се определят условията, при които се изисква предоставяне на гаранция.
3. Комисията приема актове за изпълнение за установяване на правила за изчисляване на фиксираната стойност при вноса, посочена в параграф 2. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 182
Допълнителни вносни мита
1. Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне не продуктите от секторите на зърнените култури, ориза, захарта, плодовете и зеленчуците, преработените плодове и зеленчуци, говеждото и телешкото месо, млякото и млечните продукти, свинското месо, овчето месо и козето месо, яйцата, птичето месо и бананите, както и на гроздовия сок и гроздовата мъст, за които се прилага допълнително вносно мито, когато при вноса подлежат на митническата ставка, определена в Общата митническа тарифа, за да се предотвратят или да се противодейства на неблагоприятните последици за пазара на Съюза, които могат да възникнат в резултат на този внос, ако:
а)
вносът е извършен на цена под равнището, което Съюзът е обявил пред СТО („прагова цена“); или
б)
обемът на вноса в дадена година превишава определено равнище („критичен обем“).
Критичният обем се основава на възможностите за достъп до пазара, определени като внос в процентно изражение спрямо съответното вътрешно потребление през предходните три години.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
2. Допълнителни вносни мита не се налагат, когато е малко вероятно вносът да предизвика смущения на пазара на Съюза или когато последиците от тях ще бъдат несъразмерни спрямо поставената цел.
3. За целите на параграф 1, първа алинея, буква а) вносните цени се определят въз основа на вносни цени CIF за въпросната пратка. Вносните цени CIF се сверяват с представителните цени за дадения продукт на световния пазар или на пазара на Съюза за внос на този продукт.
4. Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на мерките, необходими за прилагане на настоящия член. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 183
Други изпълнителни правомощия
Комисията може да приема актове за изпълнение:
а)
за определяне на равнището на приложимото вносно мито в съответствие с правилата, съдържащи се в международно споразумение, сключено в съответствие с ДФЕС, в Общата митническа тарифа и актовете за изпълнение, посочени в член 180;
б)
за определяне на представителните цени и критичните обеми за целите на прилагането на допълнителни вносни мита в рамките на правилата, приети съгласно член 182, параграф 1.
Тези актове за изпълнение се приемат без прилагане на процедурата, посочена в член 229, параграф 2 или 3,
ГЛАВА III
Управление на тарифни квоти и специално третиране на вноса от трети държави
Член 184
Тарифни квоти
1. Тарифните квоти за внос на селскостопански продукти, които да бъдат пуснати в свободно обращение в Съюза или в част от него, или тарифните квоти за внос на селскостопански продукти на Съюза в трети държави, които трябва да бъдат частично или изцяло управлявани от Съюза, произтичащи от международни споразумения, сключени в съответствие с ДФЕС или всеки друг акт, приет в съответствие с член 43, параграф 2 или член 207 от ДФЕС, се откриват и/или управляват от Комисията чрез делегирани актове съгласно член 186 от настоящия регламент и актове за изпълнение съгласно членове 187 и 188 от настоящия регламент.
2. Тарифните квоти се управляват така, че да не се допусне никаква дискриминация между заинтересованите оператори, като се прилага един от следните методи или съчетание от тях, или друг подходящ метод:
а)
метод, основан на хронологичния ред на подаване на заявленията (принципът „пръв пристигнал, пръв обслужен“);
б)
метод на пропорционално разпределение на заявените количества след подаване на заявленията (използване на „метода на едновременно разглеждане“);
в)
метод, основан на отчитане на традиционни търговски модели (използване на „метода традиционни/новопристигнали“).
3. Приетият метод на управление:
а)
по отношение на тарифните квоти за внос - отчита в достатъчна степен потребностите от предлагане на съществуващите и възникващите пазари в Съюза за производство, обработка и потребление от гледна точка на конкурентоспособността, сигурността и непрекъснатостта на доставките и необходимостта да се запази равновесието на тези пазари, и
б)
по отношение на тарифните квоти за износ - позволява пълното използване на възможностите, предоставени в рамките на въпросната квота.
Член 185
Специални тарифни квоти
С цел привеждането в действие на тарифната квота за внос в Испания на 2 000 000 тона царевица и 300 000 тона сорго и тарифната квота за внос в Португалия на 500 000 тона царевица на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове съгласно член 227 за определяне на необходимите разпоредби за осъществяване на вноса по тарифните квоти и, когато е приложимо, за публичното складиране на количествата, внесени от разплащателните агенции на съответните държави членки, и за тяхното пласиране на пазарите на тези държави членки.
Член 186
Делегирани правомощия
1. С оглед да се осигури справедлив достъп за наличните количества и равното третиране на операторите в рамките на тарифната квота, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227:
а)
за определяне на условията и изискванията за допустимост, на които трябва да отговаря операторът, за да подаде заявление в рамките на тарифната квота; въпросните разпоредби могат да изискват минимален опит в търговията с трети държави и приравнени територии или в преработвателна дейност, изразен като минимално количество и период от време в даден пазарен сектор; тези разпоредби могат да включват специални правила, които да съответстват на нуждите и практиките, които са в сила в даден сектор, и на установените практики в преработвателните отрасли и техните потребности;
б)
за определяне на правилата за прехвърляне на права между оператори, и, при необходимост, ограниченията на такова прехвърляне в рамките на управлението на тарифната квота;
в)
за обвързване на участието в тарифната квота с предоставянето на гаранция;
г)
за определяне при необходимост на разпоредби относно характерните особености, изисквания или ограничения, приложими към тарифната квота съгласно международно споразумение или друг акт, посочени в член 184, параграф 1.
2. С оглед да се гарантира, че изнасяните продукти могат да се ползват от специално третиране при внос в трета държава при определени условия, съгласно международни споразумения, сключени от Съюза в съответствие с ДФЕС, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 от настоящия регламент относно правилата, изискващи компетентните органи на държавите членки да издават, при поискване и след съответните проверки, документ, удостоверяващ, че са спазени изискванията за продукти, които, ако бъдат изнесени, могат да се ползват от специално третиране при внос в трета държава, при положение че са спазени определени условия.
Член 187
Изпълнителни правомощия в съответствие с процедурата по разглеждане
Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на:
а)
годишните тарифни квоти, при необходимост подходящо разпределени през годината, и метода на управление, който да бъде използван;
б)
процедурите за прилагане на специалните разпоредби, определени в споразумението или акта за приемане на режима на внос или износ, по-специално относно:
i)
гаранциите във връзка с естеството, мястото, от което пристига, и произхода на продукта;
ii)
признаването на документа, използван за проверка на гаранциите, посочени в подточка i);
iii)
представянето на документ, издаден от държавата износител;
iv)
местоназначението и използването на продуктите;
в)
срока на валидност на лицензиите или на разрешенията;
г)
процедурите за предоставяне на гаранцията и нейния размер;
д)
използването на лицензиите и при необходимост - специфични мерки по отношение по-специално на условията, при които се подават заявления за внос и се предоставят разрешения в рамките на тарифната квота;
е)
процедурите и техническите критерии за прилагането на член 185.
ж)
необходимите мерки относно съдържанието, формата, издаването и употребата на документа, посочен в член 186, параграф 2;
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 188
Други изпълнителни правомощия
1. Комисията приема актове за изпълнение относно управлението на процеса, чрез които се гарантира, че не се надвишават наличните количества в рамките на тарифната квота, по-специално като се определя коефициент на разпределение за всяко заявление, когато наличните количества бъдат достигнати, като се отхвърлят чакащите заявления и при необходимост се преустановява подаването на заявления.
2. Комисията може да приема актове за изпълнение относно преразпределение на неизползваните количества.
3. Актовете за изпълнение, посочени в настоящия член се приемат без прилагане на процедурата, посочена в член 229, параграф 2 или 3.
ГЛАВА IV
Специални разпоредби за вноса на определени продукти
Член 189
Внос на коноп
1. Изброените по-долу продукти могат да бъдат внасяни в Съюза само ако са спазени следните условия:
а)
необработеният коноп под код по КН 5302 10 00 отговаря на условията, посочени в член 32, параграф 6 и член 35, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 1307/2013
б)
сортовите семена от коноп, предназначени за посев, под код по КН ex 1207 99 20, са придружени от доказателства, че съдържанието на тетрахидроканабинол на съответния сорт не превишава определеното в съответствие с член 32, параграф 3 и член 35, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 1307/2013;
в)
конопеното семе, различно от семена за посев, под код по КН 1207 99 91, се внася единствено от вносители, лицензирани от държавата членка, за да се гарантира, че това семе не е предназначено за посев.
2. Настоящият член се прилага, без да се засягат по-ограничаващи правила, приети от държавите членки в съответствие с ДФЕС, и задълженията, произтичащи от Споразумението за селското стопанство на СТО.
Член 190
Внос на хмел
1. Внос на продукти от сектора на хмела от трети държави може да се извършва единствено ако стандартите им за качество са най-малко равностойни на тези, приети за същите продукти, отглеждани в Съюза или произвеждани от такива продукти.
2. Приема се, че продуктите отговарят на стандарта, посочен в параграф 1, ако са придружени от декларация, издадена от органите в страната на произход и призната за равностойна на сертификата, посочен в член 77.
По отношение на хмела на прах, хмела на прах с повишено съдържание на лупулин, екстрактите от хмел и смесените продукти от хмел, удостоверението може да бъде признато за равностойно на сертификата само ако алфа-киселинното съдържание на тези продукти не е по-ниско от това на хмела, от който са получени.
3. С цел да се сведе до минимум административната тежест, Комисията има правомощия да приема делегирани актове, съобразно член 227, с които определя условията, при които не се прилагат задълженията, свързани с удостоверение за еквивалентност и етикетирането на опаковката.
4. Комисията приема актове за изпълнение за определяне на мерките, необходими за прилагането на настоящия член, в това число правила относно признаването на удостоверения за еквивалентност и за проверка на вноса на хмел. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 191
Дерогации по отношение на вносни продукти и специална гаранция в лозаро-винарския сектор
Дерогации от приложение VIII, част II, раздел Б, точка 5 или раздел В по отношение на вносни продукти могат да се приемат в съответствие с член 43, параграф 2 от ДФЕС, съгласно международните задължения на Съюза.
В случай на дерогации от приложение VIII, част II, раздел Б, точка 5, при допускането за свободно обращение вносителите депозират гаранция за тези продукти пред посочените митнически органи. Гаранцията се освобождава при представяне от вносителя на доказателство, прието от митническите органи на държавата членка, в която продуктите се допускат за свободно обращение, че:
а)
продуктите не са се ползвали от дерогациите или,
б)
ако са се ползвали от дерогациите, продуктите не са били обект на винификация, или ако са били - получените продукти са етикетирани по съответния начин.
Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне правила за гарантиране на еднаквото прилагане на настоящия член, включително по отношение на размера на гаранцията и подходящото етикетиране. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 192
Внос на сурова захар за рафиниране
1. До края на 2016-2017 пазарна година за рафинериите на пълен работен ден се определя изключителен капацитет за внос от 2 500 000 тона на пазарна година, изразени в бяла захар.
2. Единственото работещо предприятие за преработка на захарно цвекло през 2005 г. в Португалия се счита за рафинерия на пълен работен ден.
3. Лицензиите за внос на захар за рафиниране се издават само на рафинерии на пълен работен ден, при условие че въпросните количества не превишават количествата, посочени в параграф 1. Лицензиите могат да бъдат прехвърляни само между рафинерии на пълен работен ден и срокът им на валидност изтича в края на пазарната година, за която са издадени.
Настоящият параграф се прилага за първите три месеца от всяка пазарна година.
4. Предвид необходимостта да се гарантира, че захарта, внесена за рафиниране в съответствие с настоящия член се рафинира, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 за определяне на:
а)
условията за функционирането на схемите за внос, посочени в параграф 1;
б)
условията и изискванията за допустимост, които даден оператор трябва да изпълни, преди да представи заявление за лицензия за внос, в това число предоставянето на гаранция;
в)
правилата относно приложимите административни санкции.
5. Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на необходимите правила относно доказателствата и документите, които трябва да бъдат представени по отношение на изискванията и задълженията, приложими към вносителите, по-специално към рафинериите на пълен работен ден. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 193
Суспендиране на прилагането на вносни мита в сектора на захарта
С цел да се гарантира снабдяването, необходимо за производството на продуктите, посочени в член 140, параграф 2, Комисията може, до края на пазарната 2016-2017 година, да приема актове за изпълнение за суспендиране изцяло или частично на прилагането на вносните мита за определени количества на следните продукти:
а)
захар под код по КН 1701;
б)
изоглюкоза под кодове по КН 1702 30 10, 1702 40 10, 1702 60 10 и 1702 90 30.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
ГЛАВА V
Предпазни мерки и активно усъвършенстване
Член 194
Предпазни мерки
1. Комисията предприема предпазни мерки срещу вноса в Съюза при спазване на параграф 3 от настоящия член в съответствие с регламенти (ЕО) № 260/2009 (42) и (ЕО) № 625/2009 (43) на Съвета.
2. Освен ако не е предвидено друго в друг акт на Европейския парламент и на Съвета и друг акт на Съвета, предпазните мерки срещу внос в Съюза, предвидени в международни споразумения, сключени в съответствие с ДФЕС, се предприемат от Комисията в съответствие с параграф 3 от настоящия член.
3. Комисията може да предприеме актове за изпълнение за установяване на мерките, посочени в параграфи 1 и 2 от настоящия член, по искане на държава членка или по своя инициатива. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Когато Комисията получи искане от държава членка, тя взема решение по него чрез актове за изпълнение в срок от пет работни дни след получаване на искането. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Когато са налице надлежно обосновани наложителни причини за спешност, Комисията приема незабавно приложими актове за изпълнение в съответствие с процедурата, посочена в член 229, параграф 3.
Приетите мерки се съобщават на държавите членки и пораждат незабавно действие.
4. Комисията може приема актове за изпълнение за отмяна или изменение на предпазните мерки на Съюза, приети в съответствие с параграф 3 от настоящия член. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Когато са налице надлежно обосновани наложителни причини за спешност, Комисията приема незабавно приложими актове за изпълнение в съответствие с процедурата, посочена в член 229, параграф 3.
Член 195
Суспендиране на режимите обработка под митнически контрол и активно усъвършенстване
Когато на пазара на Съюза възникнат или е възможно да възникнат смущения, произтичащи от режим обработка под митнически контрол или режим активно усъвършенстване, Комисията може да приеме актове за изпълнение за суспендиране - по искане на държава членка или по своя инициатива, изцяло или частично - използването на режимите обработка под митнически контрол или активно усъвършенстване за продуктите от секторите на зърнените култури, ориза, захарта, маслиновото масло и трапезните маслини, плодовете и зеленчуците, преработените плодове и зеленчуци, виното, говеждото и телешкото месо, млякото и млечните продукти, свинското месо, овчето и козето месо, яйцата, птичето месо и етиловия алкохол от земеделски произход. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Когато Комисията получи искане от държава членка, тя взема решение по него чрез актове за изпълнение в срок от пет работни дни след получаване на искането. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Когато са налице надлежно обосновани наложителни причини за спешност, Комисията приема незабавно приложими актове за изпълнение в съответствие с процедурата, посочена в член 229, параграф 3.
Приетите мерки се съобщават на държавите членки и пораждат незабавно действие.
ГЛАВА VI
Възстановяване при износ
Член 196
Обхват
1. В степента, необходима, за да се даде възможност за износ на базата на котировки или цени на световния пазар, когато условията на вътрешния пазар са такива, като описаните вчлен 219, параграф 1 или член 221, и в рамките на ограниченията, произтичащи от международни споразумения, сключени в съответствие с ДФЕС, разликата между тези котировки или цени и цените в Съюза може да бъде покрита чрез възстановяване при износ за:
а)
продуктите от следните сектори, предназначени за износ без по-нататъшна преработка:
i)
зърнени култури;
ii)
ориз;
iii)
захар, по отношение на продуктите, изброени в приложение I, част III, букви б)-г) и ж);
iv)
говеждо и телешко месо;
v)
мляко и млечни продукти;
vi)
свинско месо;
vii)
яйца;
viii)
птиче месо;
б)
продуктите, изброени в буква а), подточки i)-iii), v) и vii) от настоящия параграф, предназначени за износ под формата на преработени стоки в съответствие с Регламент (ЕО) № 1216/2009 на Съвета (44) и под формата на продуктите, съдържащи захар, изброени в приложение I, част Х, буква б) от настоящия регламент.
2. Възстановяванията при износ за продуктите, изнасяни под формата на преработени стоки, не надвишават възстановяванията, приложими за същите продукти, изнасяни без по-нататъшна преработка.
3. Без да се засяга прилагането на член 219, параграф 1 и член 221, възстановяването за продуктите, посочени в параграф 1 от настоящия член, е 0 евро.
Член 197
Разпределение на възстановяванията при износ
Методът на разпределение за количествата, които могат да бъдат изнесени с възстановяване при износ, е този, който:
а)
е най-подходящ с оглед естеството на продукта и положението на съответния пазар и позволява да се използват най-ефикасно наличните ресурси, като се отчитат ефикасността и структурата на износа от Съюза и тяхното въздействие върху равновесието на пазара, без да се създава дискриминация между съответните оператори, и по-специално между големи и малки оператори;
б)
създава най-малко административни затруднения за операторите, като се вземат предвид административните изисквания.
Член 198
Определяне на размера на възстановяванията при износ
1. Едни и същи възстановявания при износ се прилагат за едни същи продукти в целия Съюз. Те могат да варират според местоназначението, особено когато това е необходимо поради състоянието на световния пазар, специфичните изисквания на някои пазари или задълженията, произтичащи от международни споразумения, сключени в съответствие с ДФЕС.
2. Мерките за определяне на размера на възстановяванията се приемат от Съвета в съответствие с член 43, параграф 3 от ДФЕС.
Член 199
Предоставяне на възстановявания при износ
1. Възстановяванията за продуктите, изброени в член 196, параграф 1, буква а), изнасяни като такива без по-нататъшна преработка, се предоставят единствено след подаване на заявление и представяне на лицензия за износ.
2. Възстановяването, приложимо за продуктите, изброени в член 196, параграф 1, буква а), е възстановяването, приложимо в деня на подаване на заявлението за лицензия, или възстановяването, произтичащо от съответната тръжна процедура, а при диференцирани възстановявания - възстановяването, приложимо в същия ден:
а)
за местоназначението, посочено в лицензията, или
б)
за действителното местоназначение, ако то се различава от посоченото в лицензията, като в този случай приложимата сума не надвишава сумата, приложима за посоченото в лицензията местоназначение.
3. Възстановяването се изплаща при представяне на доказателства, че:
а)
продуктите са напуснали митническата територия на Съюза в съответствие с режима на износ, посочен в член 161 от Митническия кодекс;
б)
при диференцирано възстановяване, продуктите са били внесени в посоченото в лицензията местоназначение или друго местоназначение, за което е било определено възстановяване, без да се засяга параграф 2, буква б).
Член 200
Възстановявания при износ на живи животни в сектора на говеждото и телешкото месо
По отношение на продуктите от сектора на говеждото и телешкото месо предоставянето и изплащането на възстановявания при износ на живи животни се извършва единствено при спазване на изискванията, установени в правото на Съюза във връзка с хуманното отношение към животните, и по-специално на тези за защитата на животните по време на транспортиране.
Член 201
Лимити при износ
Количествените ограничения, произтичащи от международните споразумения, сключени в съответствие с ДФЕС, се спазват на основата на лицензии за износ, издавани за референтните периоди, които се прилагат за съответните продукти.
По отношение на спазването на задълженията, произтичащи от Споразумението за селското стопанство на СТО, приключването на референтния период не засяга действителността на лицензиите за износ.
Член 202
Делегирани правомощия
1. За да се осигури правилното функциониране на системата на възстановяване при износ, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 за установяване на изискване за предоставяне на гаранция, обезпечаваща изпълнението на задълженията на операторите.
2. С оглед да се сведе до минимум административната тежест за операторите и органите, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227, в които се определят прагове, под които може да не се изисква спазване на задължението за издаване или представяне на лицензия за износ, определят се местоназначенията или операциите, за които може да бъде оправдано освобождаване от задължението за представяне на лицензия за износ, и се разрешава в ситуации, когато това е оправдано, лицензиите за износ да бъдат издавани впоследствие.
3. С оглед да се намери решение на практически ситуации, които дават основание за пълно или частично възстановяване при износ, и да се подпомогнат операторите да покрият периода между подаване на заявлението и окончателното изплащане на възстановяването при износ, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно правилата за:
а)
определяне на друга дата за възстановяването;
б)
авансово плащане на възстановявания при износ, в това число условията за представяне и освобождаване на гаранция;
в)
допълнителни доказателства, когато има съмнения относно действителното местоназначение на продуктите и възможността за повторен внос в митническата територия на Съюза;
г)
местоназначенията, които се считат за износ от Съюза, и включването в митническата територия на Съюза на местоназначения, които отговарят на условията за възстановяване при износ.
4. С оглед да се осигури равен достъп до възстановяване при износ за износителите на продуктите, посочени в приложение I на Договорите, и на обработените продукти от тях, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227, относно прилагането на член 199, параграфи 1 и 2 за посочените в член 196, параграф 1, буква б) продукти.
5. С оглед да се гарантира, че продуктите, които се ползват от възстановявания при износ, се изнасят от митническата територия на Съюза, и да се избегне тяхното връщане на тази територия, както и за да се сведе до минимум административната тежест за операторите при генерирането и предоставянето на доказателства, че продуктите, ползващи се от възстановяване при износ, са пристигнали в държавата на местоназначение при диференцираните възстановявания, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 за правила, отнасящи се до:
а)
срока, в който трябва да бъде приключено излизането от митническата територия на Съюза, в това число времето за временно повторно влизане;
б)
обработката, на която продуктите, ползващи се от възстановяване при износ, могат да бъдат подложени през този период;
в)
доказателството за достигане до местоназначение, за да може да има право на диференцирани възстановявания;
г)
праговете на възстановявания и условията, при които износителите могат да бъдат освободени от задължението за представяне на такова доказателство;
д)
условията за одобряване на доказателството, представено от независими трети страни, за достигане на местоназначението, когато се прилагат диференцирани възстановявания.
6. За да се насърчат износителите да спазват условията за хуманно отношение към животните и да се даде възможност на компетентните органи да контролират правилното предоставяне на възстановяванията при износ, когато това зависи от спазването на изискванията за хуманно отношение към животните, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно спазването на изискванията за хуманно отношение към животните извън митническата територия на Съюза, включително използването на независими трети страни.
7. С оглед да се вземат предвид характерните особености на различните сектори, на Комисията се предоставя правомощието за приемане на делегирани актове в съответствие с член 227, за установяване на специални изисквания и условия за операторите и за продуктите, които отговарят на изискванията за възстановяване при износ, и за определяне на коефициенти за изчисляване на възстановяванията при износ, като отчита процеса на отлежаване за определени спиртни напитки, произведени от зърнени култури.
Член 203
Изпълнителни правомощия в съответствие с процедурата по разглеждане
Комисията приема актове за изпълнение за определяне на мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, по-специално относно:
а)
преразпределянето на разрешените за износ количества, които не са били разпределени или оползотворени;
б)
метода за преизчисляване на заплащането на възстановяването при износ, когато продуктовият код или местоназначението, посочени в лицензията, не отговарят на действителния продукт или местоназначение;
в)
продуктите, посочени в член 196, параграф 1, буква б);
г)
процедурите за предоставяне на гаранция и нейния размер;
д)
прилагането на мерките, приети в съответствие с член 202, параграф 4.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 204
Други изпълнителни правомощия
Комисията може да приема актове за изпълнение:
а)
за установяване на подходящи мерки за предотвратяване на злоупотребата с предвидения в член 199, параграф 2 гъвкав подход, по-специално по отношение на процедурата за повторно подаване на заявления;
б)
за установяване на необходимите мерки за спазване на количествените ограничения, предвидени в член 201, в т.ч. прекъсването или ограничаването на издаването на лицензии за износ, когато тези ограничения са или могат да бъдат превишени;
в)
за определяне на коефициенти, които се прилагат за възстановяване при износ в съответствие с правилата, приети съгласно член 202, параграф 7.
Тези актове за изпълнение се приемат без прилагане на процедурата, посочена в член 229, параграф 2 или 3,
ГЛАВА VII
Пасивно усъвършенстване
Член 205
Суспендиране на режим пасивно усъвършенстване
Когато на пазара на Съюза възникнат или е възможно да възникнат смущения, произтичащи от режим пасивно усъвършенстване, Комисията може да приема актове за изпълнение за суспендиране - по искане на държава членка или по своя инициатива, изцяло или частично - използването на режим пасивно усъвършенстване за продуктите от секторите на зърнените култури, ориза, плодовете и зеленчуците, преработените плодове и зеленчуци, виното, говеждото и телешкото месо, свинското месо, овчето и козето месо и птичето месо. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Когато Комисията получи искане от държава членка, тя взема решение по него чрез актове за изпълнение в срок от пет работни дни след получаване на искането. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Когато са налице надлежно обосновани наложителни причини за спешност, Комисията приема незабавно приложими актове за изпълнение в съответствие с процедурата, посочена в член 229, параграф 3.
Приетите мерки се съобщават на държавите членки и пораждат незабавно действие.
ЧАСТ IV
ПРАВИЛА ЗА КОНКУРЕНЦИЯ
ГЛАВА I
Правила, приложими по отношение на предприятията
Член 206
Насоки на Комисията за прилагане на правилата за конкуренция към селското стопанство
Освен ако в настоящия регламент не е предвидено друго и в съответствие с член 42 от ДФЕС, членове 101-106 от ДФЕС и разпоредбите за тяхното прилагане се прилагат, при спазване на членове 207-210 от настоящия регламент, към всички споразумения, решения и практики, посочени в член 101, параграф 1 и член 102 от ДФЕС, които се отнасят до производството или търговията със селскостопански продукти.
За да се гарантират функционирането на вътрешния пазар и еднаквото прилагане на правилата за конкуренция на Съюза, Комисията и компетентните органи на държавите членки прилагат правилата за конкуренция на Съюза в тясно сътрудничество.
Освен това Комисията по целесъобразност публикува насоки, с които да подпомогне националните компетентни органи, както и предприятията.
Член 207
Съответен пазар
Определението за съответен пазар позволява да се установи и определи периметърът, в който се осъществява конкуренцията между предприятията и който обхваща две кумулативни измерения:
а)
съответен продуктов пазар: за целите на настоящата глава, под „продуктов пазар“ се разбира пазарът, обхващащ всички продукти, които се приемат за взаимозаменяеми или заменими от потребителя поради техните характеристики, цената им и употребата, за която са предназначени;
б)
съответен географски пазар: за целите на настоящата глава, под „географски пазар“ се разбира пазарът, обхващащ територията, на която съответните предприятия са включени в предлагането на съответни продукти, на която условията на конкуренция са достатъчно хомогенни и която може да бъде разграничена от съседните географски области именно защото условията на конкуренция в тази територия чувствително се различават.
Член 208
Господстващо положение
За целите на настоящата глава, под „господстващо положение“ се разбира ситуацията, при която дадено предприятие се намира в положение на икономическо надмощие, което му дава възможност да възпрепятства поддържането на действителна конкуренция на съответния пазар, като му позволява да бъде независимо в значителна степен спрямо неговите конкуренти, неговите клиенти и в крайна сметка спрямо потребителите.
Член 209
Изключения за целите на ОСП и земеделските стопани и техните асоциации
1. Член 101, параграф 1 от ДФЕС не се прилага по отношение на споразуменията, решенията и практиките, посочени в член 206 от настоящия регламент, които са необходими за постигане на целите, определени в член 39 от ДФЕС.
Член 101, параграф 1 от ДФЕС не се прилага за споразуменията, решенията и съгласуваните практики на земеделските стопани, асоциациите на земеделските стопани или асоциациите на такива асоциации или организациите на производителите, признати съгласно член 152 от настоящия регламент, или асоциациите на организации на производителите, признати съгласно член 156 от настоящия регламент, които се отнасят до производството или продажбата на селскостопански продукти или използването на общи съоръжения за съхранение, обработка или преработка на селскостопански продукти, освен ако по този начин се застрашава постигането на целите, залегнали в член 39 от ДФЕС.
Настоящият параграф не се прилага за споразуменията, решенията и съгласуваните практики, които пораждат задължението за налагане на идентични цени или чрез които се изключва конкуренцията.
2. Споразуменията, решенията и съгласуваните практики, изпълняващи условията по параграф 1 от настоящия член, не се забраняват, нито се изисква предварително решение за тази цел.
При всяко производство на национално равнище или на равнището на Съюза във връзка с прилагането на член 101 от ДФЕС тежестта на доказване на нарушение на член 101, параграф 1 от ДФЕС се носи от страната или органа, който твърди, че е налице нарушение. Страната, която иска да се ползва от предвидените в параграф 1 от настоящия член освобождавания, носи тежестта на доказване, че условията по този параграф са изпълнени.
Член 210
Споразумения и съгласувани практики на признати междубраншови организации
1. Член 101, параграф 1 от ДФЕС не се прилага за споразуменията, решенията и съгласуваните практики на междубраншови организации, признати съгласно член 157, параграф 1 от настоящия регламент, с предмет осъществяване на дейностите, изброени в член 157, параграф 1, буква в) и за сектора на млякото и млечните продукти - в член 157, параграф 3, буква в) от настоящия регламент, а за сектора на маслиновото масло и трапезните маслини и сектора на тютюна - в член 162 от настоящия регламент.
2. Параграф 1 се прилага при условие че:
а)
Комисията е уведомена за споразуменията, решенията и съгласуваните практики, посочени в него; и
б)
в срок от два месеца след получаване на цялата изискана информация Комисията не е установила, че тези споразумения, решения или съгласувани практики са несъвместими с правилата на Съюза.
Когато Комисията установи, че споразуменията, решенията и съгласуваните практики, посочени в параграф 1са несъвместими с правилата на Съюза, тя излага констатациите си, без да прилага процедурата по член 229, параграф 2 или 3.
3. Споразуменията, решенията и съгласуваните практики, посочени в параграф 1, не могат да бъдат въведени в действие преди изтичане на двумесечния срок, посочен в параграф 2, първа алинея, буква б).
4. Споразуменията, решенията и съгласуваните практики се обявяват при всички случаи за несъвместими с правилата на Съюза, ако:
а)
могат да доведат до разделяне под каквато и да е форма на пазарите в рамките на Съюза;
б)
могат да засегнат правилното функциониране на организацията на пазара;
в)
могат да предизвикат нарушения на конкуренцията, които не са от съществено значение за постигане на целите на ОСП, които преследват с дейността си междубраншовите организации;
г)
включват определяне на цени или определяне на квоти;
д)
могат да породят дискриминация или да премахнат конкуренцията по отношение на значителен дял от съответните продукти.
5. Ако след изтичане на двумесечния срок, посочен в параграф 2, първа алинея, буква б), Комисията установи, че не са изпълнени условията за прилагане на параграф 1, тя, без да прилага процедурата, посочена в член 229, параграф 2 или 3, взема решение, по силата на което към въпросното споразумение, решение или съгласувана практика се прилага член 101, параграф 1 от ДФЕС.
Това решение на Комисията не се прилага преди датата, на която съответната междубраншова организация е била уведомена за него, освен ако тази междубраншова организация е предоставила невярна информация или е злоупотребила с освобождаването, предвидено в параграф 1.
6. При многогодишни споразумения уведомяването за първата година е валидно и за следващите години на споразумението. В този случай обаче Комисията може, по собствена инициатива или по искане на друга държава членка, да издаде по всяко време констатация за несъвместимост.
7. Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на мерките, необходими за еднаквото прилагане на настоящия член. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
ГЛАВА II
Правила за държавна помощ
Член 211
Прилагане на членове 107-109 от ДФЕС
1. Членове 107-109 от ДФЕС се прилагат за производството и търговията със селскостопански продукти.
2. Чрез дерогация от параграф 1, членове 107-109 от ДФЕС не се прилагат за плащанията, извършени от държавите членки по силата на и съгласно едно от следните условия:
а)
мерките, предвидени в настоящия регламент, които се финансират изцяло или частично от Съюза;
б)
членове 213-218 от настоящия регламент.
Член 212
Национални плащания, свързани с програмите за подпомагане в лозаро-винарския сектор
Чрез дерогация от член 44, параграф 3, държавите членки могат да предоставят национални плащания в съответствие с правилата на Съюза относно държавната помощ за мерките по членове 45, 49 и 50.
Максималният размер на помощта, определен в съответните правила на Съюза относно държавната помощ, се прилага по отношение на общото публично финансиране, което включва както средства от Съюза, така и национални средства.
Член 213
Национални плащания за северни елени във Финландия и Швеция
При условиеза получаване на разрешение от Комисията, прието без да се прилага процедурата, посочена в член 229, параграф 2 или 3, Финландия и Швеция могат да извършват национални плащания за производство и предлагане на пазара на месо от северен елен и продукти от северен елен (кодове по КН ex 0208 и ex 0210), при положение че те не водят до увеличаване на традиционните равнища на производство.
Член 214
Национални плащания за сектора на захарта във Финландия
Финландия може да извършва национални плащания в полза на производителите на захарно цвекло в размер до 350 EUR на хектар за една пазарна година.
Член 215
Национални плащания за пчеларството
Държавите членки могат да извършват национални плащания за защита на пчелните стопанства, които са повлияни неблагоприятно от структурни или природни условия, или в рамките на програми за икономическо развитие, с изключение на тези, предоставяни за производство или търговия.
Член 216
Национални плащания за дестилация на вино в кризисни случаи
1. Държавите членки могат да извършват национални плащания в полза на винопроизводителите за доброволна или задължителна дестилация на вино при обосновани кризисни случаи.
Тези плащания трябва да са съразмерни и да дават възможност за справяне с кризата.
Общият размер на наличните средствата за такива плащания в определена държава членка за определена година не надхвърля 15 % от общо наличните средства за всяка държава членка за същата година, определени в приложение VI.
2. Държавите членки, които желаят да се възползват от възможността за посочените в параграф 1 национални плащания, изпращат надлежно обосновано уведомление до Комисията. Без да прилага процедурата, посочена в член 229, параграф 2 или 3, Комисията решава дали мярката се одобрява и дали плащанията могат да бъдат извършени.
3. Алкохолът, получен от посочената в параграф 1 дестилация, се използва изключително за промишлени или енергийни цели, така че да се избегне нарушаване на конкуренцията.
4. Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на мерките, необходими за прилагането на настоящия член. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 217
Национални плащания за разпределяне на продукти за децата
В допълнение към помощта от Съюза, предвидена в членове 23 и 26, държавите членки могат да извършват национални плащания за доставка на продукти за децата в учебните заведения или за свързаните с това разходи, посочени в член 23, параграф 1.
Държавите членки могат да финансират тези плащания посредством такса за съответния сектор или чрез всякакъв друг вид участие от страна на частния сектор.
В допълнение към помощта от Съюза, предвидена в член 23, държавите членки могат да извършват национални плащания за финансиране на съпътстващите мерки, които са необходими за гарантиране на ефективността на схемата на Съюза за доставка на плодове и зеленчуци, преработени плодове и зеленчуци и бананови продукти, съгласно посоченото в член 23, параграф 2.
Член 218
Национални плащания за черупкови плодове
1. Държавите членки могат да извършват национални плащания в размер до 120,75 EUR на хектар годишно в полза на земеделските стопани, които произвеждат следните продукти:
а)
бадеми с код по КН 0802 11 и 0802 12;
б)
лешници или цариградски лешници с код по КН 0802 21 и 0802 22;
в)
орехи с код по КН 0802 31 00 и 0802 32 00;
г)
шам фъстък с код по КН 0802 51 00 и 0802 52 00;
д)
рожкови с код по КН 1212 92 00.
2. Националните плащания, посочени в параграф 1, могат да се изплащат единствено за максимална площ от:
Държава членка
Максимална площ (ha)
Белгия
100
България
11 984
Германия
1 500
Гърция
41 100
Испания
568 200
Франция
17 300
Италия
130 100
Кипър
5 100
Люксембург
100
Унгария
2 900
Нидерландия
100
Полша
4 200
Португалия
41 300
Румъния
1 645
Словения
300
Словакия
3 100
Обединеното кралство
100
3. Държавите членки могат да обвържат предоставянето на националните плащания, посочени в параграф 1, с условието земеделските стопани да са членове на организация на производителите, призната съгласно член 152.
ЧАСТ V
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА I
Извънредни мерки
Раздел 1
Смущения на пазара
Член 219
Мерки срещу смущения на пазара
1. За да се реагира ефективно и ефикасно на заплахата от смущения на пазара, предизвикани от значителни повишения или спадове в цените на вътрешните или външните пазари или от други събития и обстоятелства, предизвикващи значителни смущения или заплаха от смущения на пазара, когато съществува вероятност съответната ситуация или въздействието ѝ върху пазара да продължи или да се влоши, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227, с които да въвежда необходимите мерки за справяне със съответната пазарна ситуация, като спазва всички задължения, произтичащи от международните споразумения, сключени в съответствие с ДФЕС, и при условие че всички други мерки, посочени в настоящия регламент, се окажат недостатъчни.
Когато в случаите на заплаха от смущения на пазара, посочени в първа алинея от настоящия параграф, наложителни причини заспешност го изискват, процедурата, предвидена в член 228, се прилага за делегираните актове, приети съгласно първа алинея от настоящия параграф.
Тези наложителни причини за спешност могат да включват необходимостта да се предприемат незабавни действия за справяне или предотвратяване на смущенията на пазара, когато заплахите от смущения на пазара се появяват толкова бързо или неочаквано, че са необходими незабавни действия с цел ефективно и ефикасно справяне с положението, или когато действията биха попречили на тези заплахи от смущения на пазара да се осъществят, да продължат или да се превърнат в по-тежки или продължителни смущения, или когато отлагането на незабавните действия би довело до настъпване или утежняване на смущенията или до разширяване на обхвата на мерките, които ще бъдат необходими по-късно за преодоляване на заплахата или смущението или биха били в ущърб на производствените или пазарните условия.
Тези мерки могат, в нужната степен и за периода от време, необходим за преодоляване на смущенията на пазара или на заплахата от тях, да разширяват или изменят обхвата, продължителността или други аспекти на други мерки, предвидени съгласно настоящия регламент, да предвиждат възстановявания при износа или да суспендират изцяло или частично прилагането на вносните мита, включително за определени количества или периоди, съобразно необходимостта.
2. Мерките, посочени в параграф 1, не се прилагат за продуктите, изброени в приложение I, част XXIV, раздел 2.
Чрез делегирани актове, приети в съответствие с процедурата по спешност, посочена в член 228, Комисията обаче може да вземе решение, че мерките по параграф 1 се прилагат за един или повече от продуктите, изброени в приложение I, част XXIV, раздел 2.
3. Комисията може да приема актове за изпълнение за определяне на необходимите процедурни правила и технически критерии за прилагането на мерките, посочени в параграф 1 от настоящия член. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Раздел 2
Мерки за подпомагане на пазара, свързани с болести по животните и загуба на потребителско доверие поради рискове за общественото здраве, здравето на животните или на растенията
Член 220
Мерки, свързани с болести по животните и загуба на потребителско доверие поради рискове за общественото здраве, здравето на животните или на растенията
1. Комисията може да приема актове за изпълнение за предприемане на извънредни мерки за подпомагане на засегнатия пазар, за да се отчетат:
а)
ограниченията върху търговията в рамките на Съюза и с трети държави, които могат да възникнат в резултат от прилагането на мерки за борба с разпространението на болести по животните, и
б)
сериозните смущения на пазара, за които се счита, че произтичат пряко от загубата на потребителско доверие поради рискове за общественото здраве, здравето на животните или на растенията и риск от болести.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
2. Мерките, предвидени в параграф 1, се прилагат за който и да било от следните сектори:
а)
говеждо и телешко месо;
б)
мляко и млечни продукти;
в)
свинско месо;
г)
овче и козе месо;
д)
яйца;
е)
птиче месо.
Предвидените в параграф 1, първа алинея, буква б) мерки, свързани със загуба на потребителско доверие поради рискове за общественото здраве или здравето на растенията, се прилагат и за всички други селскостопански продукти, с изключение на изброените в приложение I, част XXIV, раздел 2.
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове, в съответствие с процедурата по спешност, предвидена в член 228, зада разшири списъка на продуктите, посочени в първите две алинеи от настоящия параграф.
3. Мерките, предвидени в параграф 1, се предприемат по искане на съответната държава членка.
4. Мерките, предвидени в параграф 1, първа алинея, буква а), могат да бъдат предприети само ако съответната държава членка е въвела ветеринарно-санитарни мерки за бързо справяне с болестта и само доколкото и докато е строго необходимо да бъде подпомогнат съответният пазар.
5. Съюзът предоставя частично финансиране, равно на 50 % от разходите на държавите членки по мерките, предвидени в параграф 1.
По отношение на секторите на говеждото и телешкото месо, млякото и млечните продукти, свинското месо и овчето и козето месо обаче Съюзът предоставя частично финансиране в размер на 60 % от тези разходи при борба с разпространението на шап.
6. Държавите членки гарантират, че когато производителите имат дял в разходите, поети от държавите членки, това не води до нарушаване на конкуренцията между производителите в различните държави членки.
Раздел 3
Специфични проблеми
Член 221
Мерки за разрешаване на специфични проблеми
1. Комисията приема актове за изпълнение за предприемане на необходими и обосновани спешни мерки за разрешаване на специфични проблеми. Тези мерки могат да дерогират от разпоредбите на настоящия регламент само в строго необходимата степен и за строго необходимия срок. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
2. За решаване на специфични проблеми и при надлежно обосновани наложителни причини за спешност, при ситуации, които могат да предизвикат бързо влошаване на производствените и пазарните условия и които би било трудно да се овладеят, ако се забави приемането на мерки, Комисията приема незабавно приложими актове за изпълнение в съответствие с процедурата, посочена в член 229, параграф 3.
3. Комисията приема мерки по силата на параграф 1 или параграф 2 единствено ако е невъзможно да се приемат изискваните спешни мерки в съответствие с член 219 или член 220.
4. Мерките, приети по силата на параграф 1 или параграф 2, остават в сила за срок, който не превишава дванадесет месеца. Ако след изтичането на този срок конкретните проблеми, които водят до приемането на тези мерки, продължават да съществуват, Комисията може, с цел да постигне трайно решение, да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно проблемитеили да представя подходящи законодателни предложения.
5. Комисията информира Европейския парламент и Съвета за всяка мярка, приета по силата на параграф 1 или параграф 2, в срок от два работни дни след нейното приемане.
Раздел 4
Споразумения и решения в период на сериозен дисбаланс на пазарите
Член 222
Прилагане на член 101, параграф 1 от ДФЕС
1. В периоди на сериозен дисбаланс на пазарите Комисията може да приема актове за изпълнение, така че член 101, параграф 1 от ДФЕС да не се прилага към споразуменията и решенията на признатите организации на производители, на техните асоциации и на признатите междубраншови организации в който и да е от секторите, посочени в член 1, параграф 2 от настоящия регламент, при условие че тези споразумения и решения не нарушават правилното функциониране на вътрешния пазар, тясно насочени са към стабилизирането на засегнатия сектор и попадат в една или повече от следните категории:
а)
изтегляне от пазара или безвъзмездно разпределяне на техните продукти;
б)
обработка и преработка;
в)
складиране от частни оператори;
г)
съвместни мерки за популяризиране;
д)
споразумения относно изискванията за качество;
е)
съвместно закупуване на суровини, необходими за борба с разпространението на вредители и болести по животните и растенията в Съюза, или на суровини, необходими за справяне с последиците от природни бедствия в Съюза;
ж)
временно планиране на производството, при което се отчита специфичното естество на производствения цикъл.
Комисията посочва вактове за изпълнение материалноправния и географския обхват на тази дерогация и, при спазване на параграф 3, периода, в който се прилага дерогацията.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
2. Параграф 1 се прилага единствено ако Комисията вече е приела една от мерките, посочени в настоящата глава, в случай че продуктите са били изкупени на базата на публична интервенция или ако е била предоставена помощ за частно складиране, посочена в част II, дял I, глава I.
3. Споразуменията и решенията, посочени в параграф 1, са валидни само за период от максимум шест месеца.
При все това, Комисията може да приема актове за изпълнение, с които разрешава такива споразумения и решения за допълнителен период от максимум шест месеца. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
ГЛАВА II
Предоставяне на информация и докладване
Член 223
Изисквания за предоставянето на информация
1. За целите на прилагането на настоящия регламент, мониторинга, анализа и управлението на пазара на селскостопански продукти, гарантирането на прозрачност на пазара, правилното функциониране на мерките на ОСП, тяхната проверка, контрол, мониторинг, оценка и одит, и спазването на изискванията, съдържащи се в международни споразумения, сключени в съответствие с ДФЕС, включително изискванията за уведомяване в рамките на тези споразумения, Комисията може да приема, в съответствие с процедурата, посочена в параграф 2, необходимите мерки относно информацията, която следва да предоставят предприятията, държавите членки и третите държави. В тази си дейност Комисията взема предвид нуждите от данни и синергиите между евентуалните източници на данни.
Получената информация може да се предава или предоставя на международни организации, на компетентните органи на трети държави и може да бъде оповестявана публично, при спазване на условията за защита на личните данни и законния интерес на предприятията от опазване на търговските им тайни, включително цените.
2. С оглед да се осигури интегритетът на информационните системи и автентичността и четливостта на документите и свързаните с тях подавани данни, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 за определяне на:
а)
естеството и вида на информацията, подлежаща на съобщаване;
б)
категориите обработвани данни, максималните срокове за тяхното съхранение, както и целта на тяхното обработване, особено в случай на публикуване на тези данни и предаването им на трети държави;
в)
правата за достъп до информация или до предоставените информационни системи;
г)
условията за публикуване на информацията.
3. Комисията приема актове за изпълнение за определяне на мерките, необходими за прилагане на настоящия член, включително:
а)
методите на уведомяване;
б)
правилата относно информацията, подлежаща на съобщаване;
в)
реда и условията за управление на информацията, която следва да се съобщава, както и за съдържанието, формата, периодичността, честотата и крайните срокове на уведомленията;
г)
реда и условията за предаване или предоставяне на информация и документи на държавите членки, международните организации, компетентните органи в трети държави или на обществеността, при спазване на условията за защита на личните данни и законния интерес на предприятията от опазване на търговските им тайни.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 229, параграф 2.
Член 224
Обработване и защита на личните данни
1. Държавите членки и Комисията събират лични данни за целите, посочени в член 223, параграф 1, и не обработват тези данни по начин, несъвместим с тези цели.
2. Когато лични данни се обработват за целите на мониторинга и оценката съгласно член 223, параграф 1, те се анонимизират и се обработват единствено в обобщен вид.
3. Личните данни се обработват в съответствие с Директива 95/46/ЕО и Регламент (ЕО) № 45/2001. По-конкретно такива данни не се съхраняват във вид, който да позволява идентифицирането на субектите на данни, за период, по-дълъг от необходимото за целите, за които са събрани или за които са подложени на допълнителна обработка, като се имат предвид минималните срокове за съхранение на данни, предвидени в приложимото национално законодателство и законодателство на Съюза.
4. Държавите членки информират субектите на данни, че личните им данни може да бъдат обработвани от национални органи и органи на Съюза в съответствие с параграф 1 и че във връзка с това те могат да се ползват от правата, предвидени съответно в Директива 95/46/ЕО и в Регламент (ЕО) № 45/2001.
Член 225
Задължение за докладване на Комисията
Комисията представя доклад на Европейския парламент и на Съвета:
а)
на всеки три години, като първият път е до 21 декември 2016 г. относно изпълнението на мерките във връзка със сектора на пчеларството, както е посочено в членове 55, 56 и 57, включително относно най-актуалното развитие при системите за идентификация на пчелните кошери;
б)
до 30 юни 2014 г. и до 31 декември 2018 г. относно развитието на пазарната ситуация в сектора на млякото и млечните продукти, и по-специално относно действието на членове 148-151, член 152, параграф 3 и член 157, параграф 3 и, в които се оценяват по-специално последиците за млекопроизводителите и производството на мляко в регионите в неблагоприятно положение във връзка с общата цел за запазване на производството в тези региони и се отразяват потенциалните стимули за насърчаване на земеделските стопани да сключват споразумения за съвместно производство, както и всички подходящи предложения.
в)
до 31 декември 2014 г. относно възможността за разширяване на обхвата на училищните схеми, така че да включват маслиново масло и трапезни маслини;
г)
до 31 декември 2017 г. относно прилагането на правилата за конкуренция по отношение на селскостопанския сектор във всички държави членки, по-специално относно действието на членове 209 и 210 и на членове 169, 170 и 171 в засегнатите сектори.
ГЛАВА III
Резерв за кризи в селскостопанския сектор
Член 226
Използване на резерва
Средствата, прехвърлени от резерва за кризи в селскостопанския сектор съгласно условията и процедурата, посочени в член 25 от Регламент (ЕС) № 1306/2013 и параграф 22 от Междуинституционалното споразумение между Европейския парламент, Съвета и Комисията относно бюджетната дисциплина, сътрудничеството по бюджетни въпроси и доброто финансово управление, се предоставят за мерките, по отношение на които се прилага настоящият регламент, за годината или годините, за които е необходимо допълнително подпомагане, и които се изпълняват при обстоятелства извън обичайното пазарно развитие.
По-специално се прехвърлят средства за всички разходи по:
а)
членове 8-21;
б)
членове 196-204, и
в)
членове 219, 220 и 221 от настоящия регламент.
ЧАСТ VI
ДЕЛЕГИРАНЕ НА ПРАВОМОЩИЯ, ИЗПЪЛНИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ, ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА I
Делегиране на правомощия и изпълнителни разпоредби
Член 227
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочено в настоящия регламент, се предоставя на Комисията за срок от седем години, считано от. Комисията изготвя доклад относно делегирането на правомощия не по-късно от девет месеца преди изтичането на седемгодишния срок. Делегирането на правомощия се продължава мълчаливо за срокове с еднаква продължителност освен ако Европейският парламент или Съветът не възразят срещу подобно продължаване не по-късно от три месеца преди изтичането на всеки срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в настоящия регламент, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно настоящия регламент, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът са представили възражения в срок от два месеца от нотифицирането на акта Европейския парламент и на Съвета, или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 228
Процедура по спешност
1. Делегирани актове, приети съгласно настоящия член, влизат в сила незабавно и се прилагат, докато не бъде представено възражение в съответствие с параграф 2. В нотификацията относно делегирания акт до Европейския парламент и Съвета, приет съгласно настоящия член, се посочват причините за използането на процедурата по спешност.
2. Европейският парламент или Съветът могат да възразят срещу делегиран акт, приет съгласно настоящия член, в съответствие с процедурата, посочена в член 227, параграф 5. В такъв случай Комисията отменя акта незабавно след нотифицирането на решението на Европейския парламент или на Съвета, с което се представят възражения.
Член 229
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от комитет, наречен Комитет за общата организация на селскостопанските пазари. Този Комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
При актовете, посочени в член 80, параграф 5, член 91, букви в) и г), член 97, параграф 4, член 99, член 106 и член 107, параграф 3, когато комитетът не даде становище, Комисията не приема проекта за акт за изпълнение и се прилага член 5, параграф 4, трета алинея от Регламент (ЕС) № 182/2011.
3. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 8 от Регламент (ЕС) № 182/2011 във връзка с член 5 от него.
ГЛАВА II
Преходни и заключителни разпоредби
Член 230
Отмяна
1. Регламент (ЕО) № 1234/2007 се отменя.
Въпреки това продължават да се прилагат следните разпоредби на Регламент (ЕО) № 1234/2007:
а)
по отношение на системата за ограничаване на производството на мляко: част II, дял I, глава III, раздел III, член 55, член 85 и приложения IX и X - до 31 март 2015 г.;
б)
по отношение на лозаро-винарския сектор:
i)
членове 85a-85д по отношение на площите, посочени в член 85a, параграф 2, които все още не са изкоренени, и по отношение на площите, посочени в член 85б, параграф 1, които не са узаконени - до тяхното изкореняване или узаконяване и член 188а, параграфи 1 и 2;
ii)
преходният режим за правата на засаждане, предвиден в част II, дял I, глава III, раздел IVa, подраздел II - до 31 декември 2015 г.;
iii)
Член 118м, параграф 5 - до изчерпване на складовите количества от вина с наименование „Mlado vino portugizac“ на 1 юли 2013 г.;
iv)
Член 118т, параграф 5 -до 1 юни 2017 г.;
в)
член 113а, параграф 4, член 114, член 115, член 116, член 117, параграфи 1-4 и член 121, буква д), подточка iv), както и приложение XIV, част Б, точка I, подточки 2 и 3 и точка III, подточка 1 и част В, както и приложение XV, част II, подточки 1, 3, 5 и 6, и част IV, подточка 2, за целите на прилагането на тези членове - до датата на прилагане на съответните пазарни правила, които ще бъдат установени по силата на делегираните актове, предвидени в член 75, параграф 2, член 76, параграф 4, член 78, параграф 3 и 4 член 79, параграф 1, член 80, параграф 4, член 83, параграф 4, член 86, член 87, параграф 2, член 88, параграф 3 и член 89 от настоящия регламент;
г)
член 133a, параграф 1 и член 140a - до 30 септември 2014 г.;
д)
член 182, параграф 3, първа и втора алинея - до края на 2013-2014 пазарна година за захарта на 30 септември 2014 г.;
е)
член 182, параграф 4 - до 31 декември 2017 г.;
ж)
член 182, параграф 7 - до 31 март 2014 г.
з)
приложение XV, част III, точка 3, буква б) - до 31 декември 2015 г.
и)
приложение XX - до датата на влизане в сила на законодателен акт за замяна на Регламент (ЕО) № 1216/2009 и Регламент (ЕО) № 614/2009 на Съвета (45)
2. Позоваванията на Регламент (ЕО) № 1234/2007 се считат за позовавания на настоящия регламент и на Регламент (ЕС) № 1306/2013и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение XIV към настоящия регламент.
3. Регламенти (ЕИО) № 922/72, (ЕИО) № 234/79, (ЕО) № 1601/96 и (ЕО) № 1037/2001 на Съвета се отменят.
Член 231
Преходни правила
1. За да се осигури плавният преход от разпоредбите, предвидени в Регламент (ЕО) № 1234/2007, към разпоредбите на настоящия регламент, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 227 относно необходимите мерки за защита на придобитите права и законните очаквания на предприятията.
2. Всички многогодишни програми, приети преди 1 януари 2014 г., продължават да се уреждат от съответните разпоредби на Регламент (ЕО) № 1234/2007 след влизането в сила на настоящия регламент до изтичането на срока им на действие.
Член 232
Влизане в сила и прилагане
1. Настоящият регламент влиза в деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 1 януари 2014 г.
Въпреки това:
а)
член 181 се прилага от 1 октомври 2014 г.;
б)
приложение VII, част VII, точка II, параграф 3 се прилага от 1 януари 2016 г.;
2. Членове 148 - 151, член 152, параграф 3, член 156, параграф 2, член 157, параграф 3, членове 161 и 163, член 173, параграф 2 и член 174, параграф 2 се прилагат до 30 юни 2020 г.
3. Членове 127-144 и членове 192 и 193 се прилагат до края на 2016-2017 пазарна година за захарта на 30 септември 2017 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 17 декември 2013 година.
REGULAMENTO (UE) N.o 1308/2013 DO PARLAMENTO EUROPEU E DO CONSELHO
de 17 de dezembro de 2013
que estabelece uma organização comum dos mercados dos produtos agrícolas e que revoga os Regulamentos (CEE) n.o 922/72, (CEE) n.o 234/79, (CE) n.o 103797/2001, (CE) n.o 1234/2007 do Conselho
O PARLAMENTO EUROPEU E O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia, nomeadamente o artigo 42.o, primeiro parágrafo, e o artigo 43.o, n.o 2,
Tendo em conta a proposta da Comissão Europeia,
Após transmissão do projeto de ato legislativo aos parlamentos nacionais,
Tendo em conta o parecer do Tribunal de Contas (1),
Tendo em conta os pareceres do Comité Económico e Social Europeu (2),
Tendo em conta o parecer do Comité das Regiões (3),
Deliberando de acordo com o processo legislativo ordinário (4),
Considerando o seguinte:
(1)
A comunicação da Comissão ao Parlamento Europeu, ao Conselho, ao Comité Económico e Social e ao Comité das Regiões intitulada "A PAC no horizonte 2020: Responder aos desafios do futuro em matéria de alimentação, recursos naturais e territoriais" define os potenciais desafios, os objetivos e as orientações para a Política Agrícola Comum (PAC) após 2013. À luz do debate sobre a referida comunicação, a PAC deverá ser reformada com efeitos a partir de 1 de janeiro de 2014. Essa reforma deverá abranger todos os principais instrumentos da PAC, incluindo o Regulamento (CE) n.o 1234/2007 (5) do Conselho. Atendendo ao alcance da reforma, é conveniente revogar esse regulamento e substituí-lo por um novo regulamento relativo à organização comum dos mercados dos produtos agrícolas. A reforma deverá também, na medida do possível, harmonizar, racionalizar e simplificar as disposições, sobretudo as que abrangem mais de um setor agrícola, assegurando nomeadamente que os elementos não essenciais das medidas possam ser adotados pela Comissão por meio de atos delegados.
(2)
O presente regulamento deverá incluir todos os elementos essenciais da organização comum dos mercados dos produtos agrícolas.
(3)
O presente regulamento deverá ser aplicável a todos os produtos agrícolas enumerados no Anexo I ao Tratado da União Europeia (TUE) e ao Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia (TFUE) (conjuntamente designados "Tratados"), a fim de assegurar a existência de uma organização comum do mercado para todos esses produtos, conforme requerido pelo artigo 40.o, n.o 1, do TFUE.
(4)
É conveniente clarificar que o Regulamento (UE) n.o 1306/2013 do Parlamento Europeu e do Conselho (6) e as disposições adotadas em sua execução deverão, em princípio, ser aplicáveis às medidas estabelecidas no presente regulamento. Em especial, o Regulamento (UE) n.o 1306/2013 estabelece disposições para garantir a observância das obrigações estabelecidas pelas disposições relacionadas com a PAC, incluindo os controlos e a aplicação de medidas administrativas e de sanções administrativas em caso de incumprimento, bem como as regras relativas à constituição e liberação de garantias e à recuperação de pagamentos indevidos.
(5)
Nos termos do artigo 43.o, n.o 3, do TFUE, o Conselho adota as medidas relativas à fixação dos preços, dos direitos niveladores, dos auxílios e das restrições quantitativas. Por razões de clareza, caso seja aplicável o artigo 43.o, n.o 3, do TFUE, o presente regulamento deverá referir explicitamente o facto de que as medidas serão adotadas pelo Conselho com essa base jurídica.
(6)
A fim de complementar ou alterar certos elementos não essenciais do presente regulamento, o poder de adotar atos nos termos do artigo 290.o do TFUE deverá ser delegado na Comissão. É particularmente importante que a Comissão proceda às consultas adequadas durante os trabalhos preparatórios, inclusive ao nível de peritos. A Comissão, quando preparar e redigir atos delegados, deverá assegurar a transmissão simultânea, atempada e adequada dos documentos relevantes ao Parlamento Europeu e ao Conselho.
(7)
Certas definições relativas a certos setores deverão ficar estabelecidas no presente regulamento. A fim de ter em conta as características específicas do setor do arroz, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à alteração das definições relativas ao setor do arroz na medida do necessário para as atualizar em função da evolução do mercado.
(8)
O presente regulamento faz referência a designações de produtos e contém referências a posições ou subposições da nomenclatura combinada. Na sequência de alterações da nomenclatura da pauta aduaneira comum, pode ser necessário proceder futuramente a adaptações técnicas do presente regulamento. A fim de ter em conta essas alterações, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à realização das necessárias adaptações técnicas. Por razões de clareza e simplicidade, o Regulamento (CEE) n.o 234/79 do Conselho (7), que atualmente prevê tal poder, deverá ser revogado e o referido poder integrado no presente regulamento.
(9)
Para os setores dos cereais, do arroz, do açúcar, das forragens secas, das sementes, vitivinícola, do azeite e das azeitonas de mesa, do linho e do cânhamo, das frutas e produtos hortícolas, das frutas e produtos hortícolas transformados, das bananas, do leite e produtos lácteos e dos bichos-da-seda, é necessário fixar campanhas de comercialização adaptadas, na medida do possível, aos ciclos de produção biológicos de cada um desses produtos.
(10)
Para estabilizar os mercados e assegurar um nível de vida equitativo à população agrícola, foi desenvolvido um sistema diferenciado de apoio ao mercado nos diversos setores e foram introduzidos regimes de apoio direto, tendo em conta, por um lado, as diferentes necessidades em cada um dos setores e, por outro, a interdependência entre diferentes setores. Essas medidas assumem a forma de intervenção pública ou de pagamento de ajuda ao armazenamento privado. Continua a ser necessário manter as medidas de apoio ao mercado, ainda que racionalizadas e simplificadas.
(11)
Deverão ser fixadas grelhas da União para classificação, identificação e apresentação de carcaças nos setores da carne de bovino, de suíno e de ovino e caprino para efeitos de registo dos preços e de aplicação das disposições de intervenção nesses setores. Além disso, essas grelhas da União têm por objetivo melhorar a transparência do mercado.
(12)
Por razões de clareza e transparência, as disposições em matéria de intervenção pública deverão obedecer a uma estrutura comum, embora mantendo a política aplicada em cada setor. Para tal, é conveniente distinguir entre limiares de referência e preços de intervenção e definir estes últimos. Ao fazê-lo é particularmente importante clarificar que só os preços de intervenção para intervenção pública correspondem aos preços aplicados, definidos administrativamente, a que se refere o anexo 3, ponto 8, primeira frase, do Acordo da OMC sobre a Agricultura (isto é, o apoio ao preço de mercado). Neste contexto, deverá entender-se que a intervenção no mercado pode assumir a forma de intervenção pública, bem como de outras formas de intervenção que não utilizam indicações de preços estabelecidas ex ante.
(13)
Conforme adequado a cada setor em causa à luz da prática e experiência com organizações comuns de mercado (OCM) anteriores, o sistema de intervenção pública deverá estar disponível durante certos períodos do ano e deverá, durante esses períodos, estar aberto numa base permanente ou ser aberto em função dos preços do mercado.
(14)
O preço de intervenção pública deverá consistir num preço fixo para determinadas quantidades de alguns produtos e noutros casos deverá depender de concursos, refletindo a prática e a experiência adquiridas no âmbito de anteriores OCM.
(15)
O presente regulamento deverá prever a possibilidade de escoar produtos comprados no quadro da intervenção pública. Tais medidas deverão ser tomadas de forma a evitar qualquer perturbação do mercado e assegurar a igualdade de acesso às mercadorias e a igualdade de tratamento dos compradores.
(16)
O atual regime de distribuição de géneros alimentícios às pessoas mais necessitadas da União, adotado no âmbito da PAC, deverá ser objeto de um regulamento separado, adotado para refletir os respetivos objetivos de coesão social desse regime. O presente regulamento deverá, no entanto, prever o escoamento de produtos detidos no quadro da intervenção pública por meio da sua disponibilização para serem utilizados no âmbito desse regime.
(17)
A fim de alcançar o objetivo de equilibrar o mercado e estabilizar os preços de mercado, poderá ser necessário conceder ajuda ao armazenamento privado de produtos agrícolas específicos. A fim de assegurar a transparência do mercado, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito ao estabelecimento das condições em que pode decidir conceder ajuda ao armazenamento privado, atendendo à situação do mercado.
(18)
A fim de assegurar que os produtos comprados no quadro da intervenção pública ou objeto de uma ajuda ao armazenamento privado sejam adequados para uma armazenagem de longa duração e sejam de qualidade sã, leal e comercial, e a fim de ter em conta as características específicas dos diferentes setores para garantir um funcionamento custo-eficaz da intervenção pública e do armazenamento privado, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à fixação das exigências e condições a satisfazer por esses produtos relativamente à sua qualidade e elegibilidade, para além das exigências estabelecidas no presente regulamento.
(19)
A fim de ter em conta as características específicas dos setores dos cereais e do arroz com casca (arroz paddy), o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à fixação dos critérios de qualidade relativos às compras e vendas desses produtos.
(20)
A fim de assegurar uma capacidade de armazenagem adequada e a eficácia do regime de intervenção pública em termos de custos, a distribuição e o acesso aos operadores, e a fim de manter a qualidade dos produtos comprados no quadro da intervenção pública tendo em vista o seu escoamento no termo do período de armazenagem, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito às exigências a satisfazer pelos locais de armazenagem para todos os produtos objeto de intervenção pública, às regras relativas à armazenagem de produtos dentro e fora do Estado-Membro por eles responsável e ao seu tratamento, no que diz respeito a direitos aduaneiros, e quaisquer outros montantes a conceder ou a cobrar no âmbito da PAC.
(21)
A fim de assegurar que o armazenamento privado tenha o efeito desejado no mercado, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito às regras e condições aplicáveis quando a quantidade armazenada for inferior à quantidade contratual; às condições para a concessão de um adiantamento; e às condições aplicáveis à recomercialização e ao escoamento de produtos abrangidos por contratos de armazenamento privado.
(22)
A fim de assegurar o bom funcionamento dos regimes de intervenção pública e de armazenamento privado, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à previsão do recurso a procedimentos de concurso e ao estabelecimento de condições suplementares que os operadores deverão satisfazer; e à exigência que lhes é imposta de constituírem uma garantia.
(23)
A fim de ter em conta a evolução técnica e as necessidades dos setores da carne de bovino, da carne de suíno e da carne de ovino e caprino, bem como a necessidade de estandardizar a apresentação dos diferentes produtos com o objetivo de melhorar a transparência do mercado, o registo dos preços e a aplicação das medidas de intervenção no mercado, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à adaptação e atualização das grelhas da União para a classificação das carcaças nesses setores, bem como no que diz respeito à fixação de determinadas disposições e derrogações suplementares nessa matéria.
(24)
Deverá ser encorajado o consumo de frutas e produtos hortícolas, bem como de leite e de produtos lácteos, pelos alunos nas escolas a fim de aumentar de forma sustentável a proporção desses produtos no regime alimentar das crianças na fase de formação dos seus hábitos alimentares, contribuindo assim para a realização dos objetivos da PAC, nomeadamente ao estabilizar os mercados e ao assegurar a disponibilidade dos abastecimentos atuais e futuros. Deverá, pois, promover-se uma ajuda da União para financiar ou cofinanciar a distribuição desses produtos às crianças nos estabelecimentos de ensino.
(25)
A fim de assegurar a boa gestão orçamental do regime de distribuição de fruta e produtos hortícolas e do regime de distribuição de leite nas escolas, deverão ser estabelecidas disposições adequadas para cada um deles. A ajuda da União não deverá ser utilizada para substituir o financiamento de regimes nacionais já existentes de distribuição de fruta e produtos hortícolas nas escolas e de distribuição de leite nas escolas. Atendendo às restrições orçamentais, os Estados-Membros deverão, no entanto, poder substituir a respetiva contribuição financeira para esses regimes por contribuições do setor privado. Para que os seus regimes de distribuição de fruta e produtos hortícolas nas escolas sejam eficazes, poderão ser necessárias medidas de acompanhamento, para as quais deverão ser autorizados a conceder ajudas nacionais. Os Estados-Membros que participem nos regimes deverão divulgar o facto de estes beneficiarem da ajuda da União.
(26)
A fim de estimular nas crianças hábitos alimentares saudáveis e assegurar que a ajuda seja canalizada para as crianças que frequentam com regularidade estabelecimentos de ensino geridos ou reconhecidos pelos Estados-Membros, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito ao regime de distribuição de fruta e produtos hortícolas nas escolas, aos critérios adicionais relacionados com a canalização da ajuda e a aprovação e a seleção dos requerentes da ajuda e à elaboração das estratégias nacionais e regionais e das medidas de acompanhamento.
(27)
A fim de assegurar uma utilização eficiente e direcionada dos fundos da União, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito ao regime de distribuição de fruta e produtos hortícolas nas escolas, ao método de reatribuição da ajuda entre os Estados-Membros com base nos pedidos de ajuda recebidos, aos custos elegíveis para ajuda da União, incluindo a possibilidade de fixação de um limite máximo global para esses custos, e à obrigação de os Estados-Membros acompanharem e avaliarem a eficácia dos seus regimes de distribuição de fruta e produtos hortícolas nas escolas.
(28)
A fim de promover a sensibilização para o regime de distribuição de fruta e produtos hortícolas nas escolas, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à exigência de que os Estados-Membros participantes que dispõem de um regime de distribuição de fruta e produtos hortícolas nas escolas divulguem o facto de que o regime beneficia da ajuda da União.
(29)
A fim de ter em conta a evolução dos padrões de consumo de produtos lácteos, as inovações e a evolução do mercado dos produtos lácteos, a disponibilidade dos produtos nos diferentes mercados da União e os aspetos nutricionais, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito ao regime de distribuição de leite nas escolas, relativamente aos produtos elegíveis para o regime; às estratégias nacionais ou regionais dos Estados-Membros, incluindo medidas de acompanhamento, se for caso disso; e o acompanhamento e avaliação do regime.
(30)
A fim de assegurar que os beneficiários e requerentes adequados satisfazem as condições necessárias para poder beneficiar da ajuda da União e que esta é utilizada de forma efetiva e eficiente, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito às regras relativas aos beneficiários e requerentes elegíveis para a ajuda; à exigência de os requerentes serem aprovados pelos Estados-Membros; e à utilização dos produtos lácteos na preparação de refeições nos estabelecimentos de ensino.
(31)
A fim de assegurar que os requerentes da ajuda cumprem as suas obrigações, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que respeita às medidas relativas à exigência de constituir uma garantia caso seja pago um adiantamento da ajuda.
(32)
A fim de promover a sensibilização para o regime de distribuição de leite nas escolas, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que respeita às condições nos termos das quais os Estados-Membros devem divulgar a sua participação no regime e o facto de que esse regime é subvencionado pela União.
(33)
A fim de assegurar que a ajuda é refletiva no preço dos produtos, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que respeita ao estabelecimento do acompanhamento dos preços no âmbito do regime de distribuição de leite nas escolas.
(34)
É necessário um financiamento da União para incentivar as organizações de produtores, as associações de organizações de produtores ou as organizações interprofissionais reconhecidas a elaborarem programas de trabalho destinados a melhorar a produção e comercialização de azeite e de azeitonas de mesa. Assim, o presente regulamento deverá dispor que o apoio da União seja concedido de acordo com as prioridades atribuídas às atividades desenvolvidas no âmbito dos respetivos programas de trabalho. No entanto, é conveniente reduzir o cofinanciamento a fim de melhorar a eficiência desses programas.
(35)
A fim de assegurar a utilização efetiva e eficiente da ajuda da União concedida às organizações de produtores, às associações de organizações de produtores ou às organizações interprofissionais do setor do azeite e das azeitonas de mesa e a fim de melhorar a qualidade da produção de azeite e de azeitonas de mesa, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito: às medidas específicas que podem ser financiadas pela ajuda da União e às atividades e custos que não o podem ser; ao montante mínimo de financiamento da União a conceder a domínios específicos; à obrigação de constituir uma garantia; e aos critérios a ter em conta pelos Estados-Membros para a seleção e aprovação dos programas de trabalho.
(36)
O presente regulamento deverá estabelecer uma distinção entre, por um lado, frutas e produtos hortícolas, que são frutas e produtos hortícolas para consumo direto, e, por outro, frutas e produtos hortícolas destinados a transformação e frutas e produtos hortícolas transformados. As regras em matéria de fundos operacionais, programas operacionais e assistência financeira da União deverão ser aplicáveis apenas à primeira categoria, devendo ambos os tipos de fruta e produtos hortícolas dessa categoria ser tratados de forma similar.
(37)
A produção de frutas e produtos hortícolas é imprevisível e os produtos são perecíveis. Mesmo excedentes limitados podem perturbar consideravelmente o mercado. Assim, é conveniente estabelecer medidas de gestão de crises e essas medidas deverão continuar a ser integradas em programas operacionais.
(38)
A produção e comercialização de frutas e produtos hortícolas deverá ter plenamente em conta as preocupações de caráter ambiental, nomeadamente ao nível das práticas de cultivo, da gestão dos resíduos e do destino a dar aos produtos retirados do mercado, em especial no que respeita à proteção da qualidade das águas e à preservação da biodiversidade e da paisagem.
(39)
No âmbito da política de desenvolvimento rural, é conveniente prever, em todos os Estados-Membros, apoio para a constituição de agrupamentos de produtores em todos os setores. Por conseguinte, deverá ser suprimido o apoio específico no setor das frutas e produtos hortícolas.
(40)
A fim de atribuir às organizações de produtores e respetivas associações do setor das frutas e produtos hortícolas maior responsabilidade pelas suas decisões financeiras, e para que os recursos públicos que lhes forem atribuídos sejam orientados segundo uma perspetiva de futuro, haverá que definir as condições de utilização desses recursos. O cofinanciamento dos fundos operacionais constituídos pelas organizações de produtores e respetivas associações constitui uma solução adequada. Em determinados casos, as possibilidades de financiamento deverão poder ser alargadas. Os fundos operacionais só deverão ser utilizados para financiar programas operacionais no setor das frutas e produtos hortícolas. Para controlar as despesas da União, deverá ser estabelecido um limite máximo para a assistência concedida às organizações de produtores e respetivas associações que constituam fundos operacionais.
(41)
Nas regiões em que a organização da produção no setor das frutas e produtos hortícolas é fraca, deverá ser permitida a concessão de contribuições financeiras complementares ao nível nacional. No caso dos Estados-Membros com especiais desvantagens ao nível estrutural, essas contribuições deverão ser reembolsadas pela União.
(42)
A fim de assegurar um apoio eficiente, direcionado e sustentável às organizações de produtores e respetivas associações no setor das frutas e produtos hortícolas, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito aos fundos operacionais e aos programas operacionais, ao quadro nacional e à estratégia nacional para os programas operacionais referentes à obrigação de acompanhar e avaliar a eficácia do quadro nacional e das estratégias nacionais; à assistência financeira da União; às medidas de prevenção e gestão de crises, e à assistência financeira nacional.
(43)
No setor vitivinícola, é importante prever medidas de apoio que reforcem as estruturas competitivas. Embora tais medidas devam ser definidas e financiadas pela União, é conveniente deixar ao critério dos Estados-Membros a seleção de um conjunto de medidas adequadas para dar resposta às necessidades dos seus organismos regionais, tendo em conta, sempre que necessário, as respetivas especificidades e integrando-as nos programas de apoio nacionais. Os Estados-Membros deverão ser responsáveis pela execução de tais programas.
(44)
A promoção e comercialização de vinhos da União deverá constituir uma medida essencial elegível para os programas de apoio nacionais. O apoio à inovação pode aumentar as possibilidades de comercialização e a competitividade dos produtos vitivinícolas da União. As atividades de reestruturação e de reconversão deverão continuar a ser cobertas, dados os seus efeitos estruturais positivos no setor vitivinícola. Deverá também ser disponibilizado apoio para investimentos no setor vitivinícola destinados a melhorar o desempenho económico das empresas enquanto tais. Os Estados-Membros que desejem recorrer ao apoio à destilação de subprodutos para garantir a qualidade do vinho, protegendo simultaneamente o ambiente, deverão dispor da possibilidade de utilizar essa medida.
(45)
A fim de incentivar uma abordagem responsável das situações de crise, os instrumentos preventivos como os seguros de colheitas, os fundos mutualistas e a colheita em verde deverão ser elegíveis para os programas de apoio ao setor vitivinícola.
(46)
As disposições relativas ao apoio aos viticultores através da atribuição dos direitos ao pagamento tal como decididas pelos Estados-Membros foram tornadas definitivas a partir do exercício orçamental de 2015 nos termos do artigo 103.o-N do Regulamento (CE) n.o 1234/2007 e submetidas às condições estabelecidas nessa disposição.
(47)
A fim de assegurar que os programas de apoio dos Estados-Membros ao setor vitivinícola cumpram os seus objetivos e que os fundos da União sejam efetiva e eficientemente utilizados, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito: às regras relativas à responsabilidade pelas despesas entre a data de receção pela Comissão dos programas de apoio e das alterações dos programas de apoio e a respetiva data de aplicabilidade; às regras relativas ao conteúdo dos programas de apoio e às despesas, custos administrativos e de pessoal e ações que podem ser incluídos nos programas de apoio dos Estados-Membros e às condições para a possibilidade de efetuar pagamentos através de intermediários no caso do apoio aos seguros de colheitas; às regras relativas à obrigação de constituição de uma garantia quando é pago um adiantamento; às regras relativas à utilização de determinados termos; às regras relativas à fixação de um limite máximo para as despesas de replantação de vinhas por motivos de saúde ou de fitossanidade; às regras relativas à prevenção do duplo financiamento de projetos; às exceções às regras relativas à obrigação dos produtores de retirarem os subprodutos da vinificação e às exceções a essa obrigação a fim de evitar encargos administrativos adicionais; e às regras relativas à certificação voluntária dos destiladores; e às regras relativas que permitam aos Estados-Membros estabelecer as condições necessárias ao bom funcionamento das medidas de apoio nos seus programas.
(48)
A apicultura caracteriza-se pela diversidade das condições de produção e dos rendimentos, bem como pela dispersão e heterogeneidade dos operadores económicos ao nível tanto da produção como da comercialização. Além disso, atendendo à crescente incidência na saúde apícola de certas agressões contra as colmeias, e nomeadamente à extensão da varroose nos últimos anos em diversos Estados-Membros e aos problemas provocados por essa doença na produção de mel, continua a ser necessária uma ação ao nível da União, em particular visto que não é possível erradicar totalmente a varroose e que deverá ser tratada com produtos autorizados. Em tais condições, e a fim de melhorar a produção e a comercialização dos produtos apícolas na União, deverão ser elaborados, para o setor, programas nacionais trienais com vista a melhorar as condições gerais de produção e comercialização de produtos apícolas. Esses programas nacionais deverão ser parcialmente financiados pela União.
(49)
As medidas que podem ser incluídas nos programas apícolas deverão ser especificadas. A fim de assegurar que o regime de ajuda da União esteja adaptado à evolução mais recente e que as medidas abrangidas sejam eficazes para melhorar as condições gerais de produção e comercialização dos produtos apícolas, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à atualização da lista de medidas mediante adaptação das medidas existentes ou aditamento de novas medidas.
(50)
A fim de assegurar uma utilização efetiva e eficiente dos fundos da União destinados à apicultura, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à prevenção do duplo financiamento entre programas apícolas e programas de desenvolvimento rural dos Estados-Membros e à base para a atribuição da contribuição financeira da União a cada Estado-Membro participante.
(51)
Nos termos do Regulamento (CE) n.o 73/2009 do Conselho (8), a ajuda por superfície para o lúpulo foi dissociada a partir de 1 de janeiro de 2010. Para que as organizações de produtores de lúpulo possam prosseguir as suas atividades como anteriormente, deverá prever-se uma disposição específica que estipule que sejam utilizados montantes equivalentes nos Estados-Membros em causa para as mesmas atividades. A fim de garantir que as ajudas financiam os objetivos das organizações de produtores, definidos no presente regulamento, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito aos pedidos de ajuda, às regras relativas às superfícies de lúpulo elegíveis e ao cálculo das ajudas.
(52)
O apoio da União à criação de bichos-da-seda deverá ser dissociado e integrado no sistema de pagamentos diretos, segundo a abordagem já seguida para as ajudas noutros setores.
(53)
A ajuda para o leite desnatado e o leite em pó desnatado produzidos na União e destinados à utilização na alimentação dos animais e à transformação em caseína e caseinatos não se revelou eficaz no apoio ao mercado, pelo que deverá ser suprimida, juntamente com as regras relativas à utilização de caseína e caseinatos no fabrico de queijo.
(54)
A decisão de pôr termo à proibição transitória da plantação de vinhas, a nível da União, justifica-se pelo facto de terem sido alcançados os principais objetivos da reforma do mercado vitivinícola da União em 2008, com especial realce para o fim do prolongado excedente estrutural de produção de vinho e para o melhoramento gradual da competitividade e da orientação para o mercado do setor vitivinícola na União. Esta evolução positiva é fruto de uma acentuada diminuição das superfícies vitícolas em toda a União, da saída de produtores menos competitivos e da supressão gradual de determinadas medidas de apoio ao mercado, que veio retirar os incentivos aos investimentos sem viabilidade económica. A redução da capacidade de oferta e o apoio às medidas estruturais, bem como à promoção das exportações de vinho, permitiram uma melhor adaptação à redução da procura à escala da União, que resulta de uma diminuição progressiva do consumo nos Estados-Membros que são produtores tradicionais de vinho.
(55)
No entanto, as perspetivas de subida gradual da procura a nível do mercado mundial proporcionam um incentivo ao aumento da capacidade de oferta e, portanto, à plantação de novas vinhas, ao longo da próxima década. Embora se deva prosseguir o objetivo-chave de aumento da competitividade do setor vitivinícola da União, para não perder partes de mercado a nível mundial, um aumento demasiado rápido das novas plantações de vinhas, em resposta às previsões de desenvolvimento da procura internacional, pode uma vez mais conduzir a uma situação de capacidade de oferta excessiva a médio prazo, com possíveis efeitos sociais e ambientais em certas áreas específicas de produção vitivinícola. A fim de garantir um aumento ordenado das plantações de vinhas no período compreendido entre 2016 e 2030, deverá ser criado, a nível da União, um novo sistema para a gestão das plantações de vinha, sob a forma de um regime de autorizações para a plantação de vinha.
(56)
No âmbito desse novo regime, os produtores poderão receber graciosamente autorizações para a plantação de vinha que caduquem ao fim de três anos se não forem utilizadas. Contribuir-se-á assim para a utilização rápida e direta das autorizações por parte dos produtores vitivinícolas que as tenham recebido, evitando-se assim a especulação.
(57)
O aumento das novas plantações de vinha deverá ser enquadrado por um mecanismo de salvaguarda a nível da União, assente na obrigatoriedade de os Estados-Membros disponibilizarem anualmente autorizações para novas plantações que representem 1 % das superfícies plantadas com vinha, mas com alguma flexibilidade para reagir às circunstâncias específicas de cada Estado-Membro. Os Estados-Membros deverão poder decidir se disponibilizam superfícies mais pequenas, a nível nacional ou regional, inclusive a nível de zonas elegíveis para denominações de origem protegida específicas e para indicações geográficas protegidas, com base em motivos objetivos e não discriminatórios, garantindo ao mesmo tempo que os limites impostos sejam superiores a 0 % e não sejam demasiado restritivos em relação aos objetivos a atingir.
(58)
A fim de garantir que as autorizações sejam concedidas de forma não discriminatória, deverão ser estabelecidos determinados critérios, e em especial caso o número total de hectares disponibilizados pelas autorizações propostas pelos Estados-Membros exceda o número total de hectares solicitados nos pedidos apresentados pelos produtores.
(59)
A concessão de autorizações aos produtores que arranquem uma superfície vitícola existente deverá efetuar-se automaticamente mediante apresentação de um pedido e independentemente do mecanismo de salvaguarda para novas plantações, uma vez que não contribui para o aumento global das superfícies vitícolas. Em determinadas zonas elegíveis para a produção de vinhos com uma denominação de origem protegida ou com uma indicação geográfica protegida, os Estados-Membros deverão ter a possibilidade de restringir a concessão de tais autorizações de replantação com base em recomendações de organizações profissionais reconhecidas e representativas.
(60)
Este novo regime de autorizações para plantações de vinha não deverá ser aplicável aos Estados-Membros que não apliquem o regime transitório da União em matéria de direitos de plantação e deverá ser facultativo para os Estados-Membros onde os direitos de plantação se aplicam, mas cuja superfície de plantação de vinha é inferior a um determinado limiar.
(61)
Deverão ser estabelecidas disposições transitórias para assegurar uma transição harmoniosa do anterior regime de direitos de plantação para o novo regime, em particular para evitar plantações excessivas antes do início do novo regime. Os Estados-Membros deverão dispor de uma certa flexibilidade para determinar o prazo para a apresentação de pedidos de conversão de direitos de plantação em autorizações no período entre 31 de dezembro de 2015 e 31 de dezembro de 2020.
(62)
A fim de assegurar uma aplicação harmonizada e efetiva do novo regime de autorizações para plantações de vinha, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito às condições em que determinadas plantações podem ficar isentas do regime, às regras relativas aos critérios de elegibilidade e de prioridade, ao aditamento de critérios de elegibilidade e de prioridade e à coexistência de vinhas a arrancar e de vinhas plantadas de novo, bem como aos fundamentos com base nos quais os Estados-Membros podem restringir a concessão de autorizações de replantação.
(63)
O controlo das plantações não autorizadas deverá ser realizado com eficácia, a fim de assegurar o cumprimento das regras para o novo regime.
(64)
A aplicação de normas de comercialização dos produtos agrícolas pode contribuir para melhorar as condições económicas de produção e comercialização, bem como a qualidade, desses produtos. A aplicação de tais normas é, pois, do interesse de produtores, comerciantes e consumidores.
(65)
Na sequência da Comunicação da Comissão sobre a política de qualidade dos produtos agrícolas e posteriores debates, é adequado manter normas de comercialização por setores ou produtos, a fim de ter em conta as expectativas dos consumidores e contribuir para o melhoramento das condições económicas de produção e comercialização dos produtos agrícolas, bem como para a sua qualidade.
(66)
Deverão ser estabelecidas disposições de caráter horizontal para as normas de comercialização.
(67)
As normas de comercialização deverão subdividir-se em regras obrigatórias para determinados setores ou produtos e menções reservadas facultativas a estabelecer em função de cada setor ou produto.
(68)
As normas de comercialização deverão, em princípio, ser aplicáveis a todos os produtos agrícolas em causa que são comercializados na União.
(69)
O presente regulamento deverá incluir uma lista dos setores e produtos aos quais podem ser aplicadas normas de mercado. No entanto, a fim de ter em conta as expectativas dos consumidores e a necessidade de melhorar a qualidade dos produtos agrícolas e as condições económicas da sua produção e comercialização, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à alteração dessa lista, sujeito a condições rigorosas.
(70)
A fim de ter em conta as expectativas dos consumidores e de melhorar as condições económicas de produção e comercialização, assim como a qualidade de determinados produtos agrícolas, e tendo em vista a adaptação às condições do mercado em constante mutação, às novas exigências dos consumidores e à evolução das normas internacionais pertinentes, e a fim de evitar criar obstáculos à inovação em matéria de produtos, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à adoção de normas de comercialização por setores ou produtos, em todos os estádios da comercialização, bem como de derrogações e isenções dessas normas. As normas de comercialização deverão ter em conta, nomeadamente, as características naturais e essenciais dos produtos em causa, evitando, assim, provocar modificações substanciais na sua composição habitual. Além disso, as normas de comercialização deverão ter em conta o risco potencial de os consumidores serem induzidos em erro devido às expectativas e perceções. As derrogações ou isenções das normas não deverão implicar custos suplementares que sejam suportados apenas pelos agricultores.
(71)
Para que o mercado possa ser facilmente abastecido de produtos de qualidade satisfatória e padronizada, deverão aplicar-se normas de comercialização, as quais deverão, nomeadamente, dizer respeito às definições técnicas, ás classificações, à apresentação, à marcação e rotulagem, à embalagem, ao método de produção, à conservação, ao transporte, aos documentos administrativos conexos, à certificação e aos prazos, às restrições de utilização e ao escoamento.
(72)
Tendo em conta o interesse dos produtores na comunicação das características dos seus produtos e das suas práticas agrícolas e o interesse dos consumidores em receberem informações adequadas e transparentes sobre os produtos, deverá poder determinar-se o local de produção e/ou o local de origem, numa base caso a caso ao nível geográfico adequado, sem deixar de ter em conta as características específicas de alguns setores, em especial no que se refere aos produtos agrícolas transformados.
(73)
Deverão prever-se regras especiais para os produtos importados de países terceiros desde que as disposições nacionais em vigor nos países terceiros justifiquem derrogações das normas de comercialização e esteja garantida a sua equivalência com a legislação da União. É igualmente conveniente especificar as regras relativas à aplicação das normas de comercialização aos produtos exportados da União.
(74)
Os produtos do setor das frutas e produtos hortícolas que se destinem a ser vendidos no estado fresco ao consumidor só deverão ser comercializados se forem de qualidade sã, leal e comercial e se o país de origem for indicado. A fim de assegurar a correta aplicação deste requisito e de ter em conta certas situações específicas, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito às derrogações específicas a este requisito.
(75)
Deverá ser seguida em toda a União uma política de qualidade, aplicando um procedimento de certificação para os produtos do setor do lúpulo e proibindo a comercialização desses produtos para os quais não tenha sido emitido um certificado. A fim de assegurar a correta aplicação deste requisito e de ter em conta certas situações específicas, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito às medidas derrogatórias deste requisito para satisfazer as exigências comerciais de certos países terceiros ou para produtos destinados a utilizações especiais.
(76)
Em determinados setores e produtos, as definições, as designações e as denominações de venda constituem elementos importantes para determinar as condições de concorrência. Justifica-se, pois, estabelecer para esses setores e/ou produtos as definições, designações e denominações de venda que só deverão ser utilizadas na União para a comercialização de produtos que cumpram os requisitos correspondentes.
(77)
A fim de adaptar as definições e denominações de determinados produtos às necessidades resultantes da evolução das exigências dos consumidores, do progresso técnico ou das necessidades de inovação dos produtos, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à alteração, derrogação ou isenção das definições e denominações de venda.
(78)
A fim de assegurar que os operadores e os Estados-Membros tenham um conhecimento claro e adequado das definições e denominações de venda estabelecidas em determinados setores, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito às regras relativas à sua especificação e aplicação.
(79)
A fim de ter em conta as características específicas de cada produto ou setor, os diferentes estádios da comercialização, as condições técnicas e eventuais dificuldades práticas consideráveis, bem como a precisão e repetibilidade dos resultados de certos métodos de análise, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito ao estabelecimento de uma tolerância, para uma ou mais normas específicas, fora da qual todo o lote de produtos deverá ser considerado em infração da norma.
(80)
Deverão ser estabelecidas determinadas práticas enológicas e restrições para a produção de vinho, nomeadamente no que respeita à lotação e à utilização de certos tipos de mosto de uvas, de sumo de uvas e de uvas frescas originários de países terceiros. A fim de satisfazer as normas internacionais, a Comissão, no que diz respeito a outras práticas enológicas, deverá ter em conta as práticas enológicas recomendadas pela Organização Internacional da Vinha e do Vinho (OIV).
(81)
Deverão ser estabelecidas regras de classificação das castas de uva de vinho segundo as quais os Estados-Membros que produzam mais de 50 000 hectolitros por ano deverão continuar a ser responsáveis pela classificação das castas de uva de vinho aptas para a produção vinícola no seu território. Certas castas de uva de vinho deverão ser excluídas.
(82)
Os Estados-Membros deverão poder manter ou adotar determinadas regras nacionais relativas aos níveis de qualidade no que respeita às matérias gordas para barrar.
(83)
No setor vitivinícola, os Estados-Membros deverão poder limitar ou excluir a utilização de certas práticas enológicas, deverão poder manter restrições mais severas para os vinhos produzidos no seu território e deverão permitir a utilização experimental de práticas enológicas não autorizadas.
(84)
A fim de assegurar uma aplicação correta e transparente das regras nacionais para determinados produtos e setores no que se refere às normas de comercialização, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito ao estabelecimento das condições de aplicação dessas normas de comercialização, bem como das condições para a detenção, a circulação e a utilização dos produtos obtidos através de práticas experimentais.
(85)
Para além das normas de comercialização, deverão ser estabelecidas menções de qualidade facultativas a fim de assegurar que as menções que descrevem características específicas dos produtos ou atributos ligados à atividade agrícola ou à transformação são convenientemente utilizadas no mercado e podem servir de orientação aos consumidores na identificação das diversas qualidades dos produtos. À luz dos objetivos do presente regulamento e por uma questão de clareza, convém que as menções de qualidade facultativas existentes sejam listadas no presente regulamento.
(86)
Os Estados-Membros deverão ser autorizados a estabelecer regras aplicáveis ao escoamento de produtos vitivinícolas que não cumpram os requisitos do presente regulamento. A fim de assegurar uma aplicação correta e transparente das regras nacionais aplicáveis aos produtos vitivinícolas, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito ao estabelecimento das condições para a utilização de produtos vitivinícolas que não cumpram os requisitos do presente regulamento.
(87)
A fim de ter em conta a situação do mercado e a evolução das normas de comercialização e das normas internacionais, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à reserva de uma menção reservada facultativa suplementar e à determinação das condições para a sua utilização, bem como à alteração das condições de utilização de uma menção reservada facultativa e ao cancelamento de uma menção reservada facultativa.
(88)
A fim de ter em conta as características de determinados setores e as expectativas dos consumidores, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à determinação de pormenores adicionais relativos aos requisitos para a introdução de uma menção reservada suplementar.
(89)
A fim de assegurar que os produtos descritos através de menções reservadas facultativas são conformes com as condições de utilização aplicáveis, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito ao estabelecimento de regras suplementares relativas à utilização de menções reservadas facultativas.
(90)
A fim de ter em conta as características específicas do comércio entre a União e determinados países terceiros e a natureza especial de certos produtos agrícolas, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito às condições em que os produtos importados são considerados como tendo um nível equivalente de conformidade com as exigências da União em matéria de normas de comercialização e que permitem medidas derrogatórias das regras que exigem que os produtos só sejam comercializados na União em conformidade com essas normas, e às regras relativas à aplicação das normas de comercialização aos produtos exportados da União.
(91)
As disposições relativas ao setor vitivinícola deverão respeitar os acordos internacionais celebrados nos termos do TFUE.
(92)
Na União, o conceito de vinho de qualidade baseia-se, nomeadamente, nas características específicas atribuíveis à sua origem geográfica. Tais vinhos são identificados perante os consumidores por denominações de origem protegidas e indicações geográficas protegidas. A fim de enquadrar de modo transparente e mais elaborado a reivindicação da qualidade pelos produtos em causa, deverá estabelecer-se um regime ao abrigo do qual os pedidos de denominação de origem ou de indicação geográfica sejam examinados nos termos da abordagem da política horizontal de qualidade da União aplicável aos géneros alimentícios, com exceção do vinho e das bebidas espirituosas, definida no Regulamento (UE) n.o 1151/2012 do Parlamento Europeu e do Conselho (9).
(93)
A fim de preservar as especiais características de qualidade de vinhos com denominação de origem protegida ou indicação geográfica protegida, os Estados-Membros deverão ser autorizados a aplicar regras mais severas.
(94)
Para poderem beneficiar de proteção na União, as denominações de origem e as indicações geográficas para o vinho deverão ser reconhecidas e registadas ao nível da União em conformidade com regras processuais estabelecidas pela Comissão.
(95)
A proteção deverá estar aberta a denominações de origem e indicações geográficas de países terceiros que estejam protegidas no seu país de origem.
(96)
O procedimento de registo deverá permitir a qualquer pessoa singular ou coletiva, com um interesse legítimo num Estado-Membro ou num país terceiro, o exercício dos seus direitos mediante notificação da sua oposição.
(97)
As denominações de origem e indicações geográficas registadas deverão ser protegidas de utilizações que tirem benefícios da reputação associada aos produtos conformes. Para promover uma concorrência leal e não induzir os consumidores em erro, tal proteção deverá abarcar igualmente produtos e serviços não abrangidos pelo presente regulamento, incluindo os não constantes do Anexo I aos Tratados.
(98)
A fim de ter em conta as práticas de rotulagem existentes, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à autorização de utilizar o nome de uma casta de uva de vinho que contenha ou constitua uma denominação de origem protegida ou uma indicação geográfica protegida.
(99)
A fim de ter em conta as características específicas da produção na área geográfica demarcada, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito ao estabelecimento de critérios adicionais para a delimitação da área geográfica, e às restrições e derrogações referentes à produção na área geográfica demarcada.
(100)
A fim de assegurar a qualidade e rastreabilidade dos produtos, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito às condições em que o caderno de especificações pode incluir exigências adicionais.
(101)
A fim de assegurar a proteção dos legítimos direitos ou interesses dos produtores e operadores, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito ao tipo de requerente que pode solicitar a proteção de uma denominação de origem ou de uma indicação geográfica; às condições a seguir relativamente aos pedidos de proteção de uma denominação de origem ou de uma indicação geográfica, ao exame pela Comissão, ao procedimento de oposição e aos procedimentos de alteração, cancelamento e conversão de denominações de origem protegidas ou de indicações geográficas protegidas. Essa habilitação deverá também abranger: as condições aplicáveis aos pedidos transfronteiriços; as condições aplicáveis a pedidos relativos a áreas geográficas situadas em países terceiros; à data a partir da qual é aplicável a proteção ou a alteração da proteção; e as condições relativas às alterações do caderno de especificações.
(102)
A fim de assegurar um nível de proteção adequado, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito às restrições relativas ao nome protegido.
(103)
A fim de assegurar que os operadores económicos e as autoridades competentes não sejam indevidamente afetados pela aplicação do presente regulamento aos nomes de vinhos a que foi concedida proteção antes de 1 de agosto de 2009 ou para os quais foi apresentado um pedido de proteção antes dessa data, deverá ser delegado na Comissão o poder de adotar determinados atos no que diz respeito ao estabelecimento de regras transitórias relativas a esses nomes de vinhos, aos vinhos colocados no mercado e rotulados antes de uma data determinada, e às alterações do caderno de especificações.
(104)
Determinadas menções são usadas tradicionalmente na União para transmitir aos consumidores informações sobre as especificidades e a qualidade dos vinhos, complementando as transmitidas pelas denominações de origem e pelas indicações geográficas protegidas. A fim de assegurar o funcionamento do mercado interno e uma concorrência leal e evitar que os consumidores sejam induzidos em erro, essas menções tradicionais deverão ser elegíveis para proteção na União.
(105)
A fim de assegurar uma nível de proteção adequado, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à língua e à ortografia da menção tradicional a proteger.
(106)
A fim de assegurar a proteção dos direitos legítimos dos produtores e operadores, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito ao tipo de requerentes que podem solicitar a proteção de uma menção tradicional; às condições de validade de um pedido de reconhecimento de uma menção tradicional; aos motivos da oposição à pretensão de proteção de uma menção tradicional; ao âmbito da proteção, incluindo a relação com marcas, menções tradicionais protegidas, denominações de origem protegidas ou indicações geográficas protegidas, homónimos ou certos nomes de castas de uva de vinho; aos motivos de cancelamento de uma menção tradicional; à data de apresentação de um pedido; e aos procedimentos a seguir relativamente aos pedidos de proteção de uma menção tradicional, incluindo o exame pela Comissão, o procedimento de oposição e os procedimentos de cancelamento e alteração.
(107)
A fim de ter em conta as características específicas do comércio entre a União e determinados países terceiros, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito às condições em que as menções tradicionais podem ser utilizadas em produtos de países terceiros, e ao o estabelecimento de derrogações correspondentes.
(108)
A descrição, a denominação e a apresentação dos produtos do setor vitivinícola abrangidos pelo presente regulamento podem ter uma influência significativa na sua comerciabilidade. As diferenças entre as legislações dos Estados-Membros sobre a rotulagem dos produtos do setor vitivinícola podem impedir o bom funcionamento do mercado interno. Deverão, pois, ser estabelecidas regras que tenham em conta os interesses legítimos dos consumidores e dos produtores. Por este motivo, deverão ser estabelecidas normas de rotulagem e apresentação ao nível da União.
(109)
A fim de assegurar a observância das práticas de rotulagem existentes, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito ao estabelecimento das circunstâncias excecionais segundo as quais seja justificada a omissão da referência aos termos "denominação de origem protegida" ou "indicação geográfica protegida".
(110)
A fim de ter em conta as características específicas do setor vitivinícola, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à apresentação e utilização de indicações de rotulagem não previstas no presente regulamento, a certas indicações obrigatórias e facultativas, e à apresentação.
(111)
A fim de assegurar a proteção dos interesses legítimos dos operadores, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à rotulagem e apresentação temporárias de vinhos com denominação de origem ou indicação geográfica, caso a denominação de origem ou indicação geográfica em causa preencha as exigências necessárias.
(112)
A fim de assegurar que os operadores económicos não sejam prejudicados, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito às disposições transitórias relativas ao vinho colocado no mercado e rotulado nos termos das regras pertinentes aplicáveis antes de 1 de agosto de 2009.
(113)
A fim de ter em conta as características específicas do comércio de produtos do setor vitivinícola entre a União e determinados países terceiros, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito às derrogações das regras de rotulagem e apresentação dos produtos destinados à exportação, quando for exigido pelo direito do país terceiro em causa.
(114)
Continuarão a ser necessários, após o fim do regime de quotas, instrumentos específicos para garantir um equilíbrio equitativo de direitos e obrigações entre as empresas açucareiras e os produtores de beterraba açucareira. Por conseguinte, deverão ser estabelecidas disposições-padrão que regulem os acordos interprofissionais celebrados entre eles.
(115)
A reforma do regime do açúcar de 2006 introduziu alterações de vulto no setor do açúcar da União. A fim de permitir aos produtores de beterraba açucareira concluírem a sua adaptação à nova situação de mercado e à maior orientação do setor para o mercado, o atual sistema de quotas de açúcar deverá ser prorrogado até à sua supressão no final da campanha de comercialização 2016/2017.
(116)
A fim de ter em conta as características específicas do setor do açúcar, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à atualização das definições técnicas relativas ao setor do açúcar; à atualização das condições para a compra de beterraba estabelecidas no presente regulamento; e ao estabelecimento de regras adicionais para a determinação do peso bruto, da tara e do teor de açúcar da beterraba açucareira entregue a uma empresa e para a polpa de beterraba açucareira.
(117)
A experiência recente tem demonstrado a necessidade de medidas específicas para assegurar o abastecimento suficiente de açúcar no mercado da União durante o período restante das quotas de açúcar.
(118)
A fim de ter em conta as características específicas do setor do açúcar e de assegurar que sejam tidos na devida conta os interesses de todas as partes, e dada a necessidade de evitar qualquer perturbação do mercado, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito: às condições de compra e aos contratos de entrega; à atualização das condições de compra para a compra de beterraba estabelecidas no presente regulamento; e aos critérios a aplicar pelas empresas açucareiras na repartição, entre os vendedores de beterraba, das quantidades de beterraba abrangidas nos contratos de entrega celebrados antes da sementeira.
(119)
A fim de ter em conta a evolução técnica, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito ao estabelecimento de uma lista dos produtos em cujo fabrico podem ser utilizados açúcar, isoglicose ou xarope de inulina industriais.
(120)
A fim de assegurar que as empresas aprovadas de produção ou transformação de açúcar, isoglicose ou xarope de inulina respeitem as suas obrigações, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à concessão e à retirada de aprovação a essas empresas, bem como aos critérios aplicáveis às sanções administrativas.
(121)
A fim de ter em conta as características específicas do setor do açúcar e de assegurar que os interesses de todas as partes sejam devidamente tidos em conta, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à definição das condições de funcionamento do regime de quotas e às condições que regem as vendas às regiões ultraperiféricas.
(122)
A fim de assegurar que os produtores sejam estreitamente associados à decisão de efetuar o reporte de uma determinada quantidade de produção, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito ao reporte de açúcar.
(123)
Para uma melhor gestão do potencial vitícola, os Estados-Membros deverão comunicar à Comissão um inventário do seu potencial de produção, com base no cadastro vitícola. Para incentivar os Estados-Membros a comunicarem o inventário, o apoio à reestruturação e reconversão deverá ser limitado aos Estados-Membros que o tenham comunicado.
(124)
facilitar o acompanhamento e a verificação do potencial de produção pelos Estados-Membros, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito ao teor do cadastro vitivinícola, e às isenções.
(125)
A fim de assegurar um nível satisfatório de rastreabilidade dos produtos em causa, em especial no interesse da defesa do consumidor, deverá ser exigido que todos os produtos do setor vitivinícola abrangidos pelo presente regulamento tenham um documento de acompanhamento quando circulam na União.
(126)
A fim de facilitar o transporte de produtos vitivinícolas e a verificação pelos Estados-Membros, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito às regras relativas ao documento de acompanhamento e a sua utilização, às condições em que deve considerar-se que um documento de acompanhamento certifica denominações de origem protegidas ou indicações geográficas protegidas, à obrigação de manter um registo e à sua utilização, especificando quem deve manter um registo, e às isenções da obrigação de manter um registo; e ainda às operações a incluir no registo.
(127)
Na falta de legislação da União sobre contratos escritos, formalizados, os Estados-Membros podem, no âmbito do respetivo direito nacional dos contratos, decidir tornar tais contratos obrigatórios, desde que tal seja feito no respeito do direito da União, em particular no que se refere ao bom funcionamento do mercado interno e da organização comum do mercado. No interesse da subsidiariedade e dada a diversidade de situações na União, a decisão nesta matéria deverá continuar a caber aos Estados-Membros. Contudo, no setor do leite e dos produtos lácteos, a fim de assegurar normas mínimas adequadas para esses contratos e o correto funcionamento do mercado interno e da organização comum do mercado, importa estabelecer ao nível da União certas condições básicas para a sua utilização. Todas estas condições básicas deverão ser livremente negociadas. Uma vez que os estatutos de algumas cooperativas leiteiras podem incluir normas de efeito similar, essas cooperativas deverão, no interesse da simplicidade, ficar isentas da exigência de celebrar um contrato. Com vista a reforçar a eficácia desse regime contratual, os Estados-Membros deverão decidir se esses contratos deverão aplicar-se igualmente quando o leite for recolhido dos agricultores por intermediários para entrega aos transformadores.
(128)
A fim de assegurar o desenvolvimento viável da produção e um nível de vida equitativo daí resultante para os produtores de leite, deverá ser reforçado o poder de negociação destes perante os transformadores, tendo em vista uma distribuição mais justa do valor acrescentado ao longo da cadeia de abastecimento. A fim de alcançar esses objetivos da PAC, deverá ser adotada uma norma, nos termos do artigo 42.o e do artigo 43.o, n.o 2, do TFUE, que permita às organizações de produtores de leite ou suas associações negociarem coletivamente os termos contratuais com centrais leiteiras, incluindo o preço, para a produção de leite cru de alguns ou de todos os seus membros. Para preservar uma concorrência efetiva no mercado do leite, esta possibilidade deverá estar sujeita a restrições quantitativas adequadas. A fim de não prejudicar o funcionamento eficaz das cooperativas, e por razões de clareza, importa especificar que, caso um produtor, por pertencer a uma cooperativa, esteja sujeito à obrigação, relativamente à totalidade ou a parte da sua produção de leite, de entregar leite cru para o qual tenham sido estabelecidas condições nos estatutos da cooperativa ou nas regras e decisões neles baseadas, essas condições não deverão ser objeto de negociações através de uma organização de produtores.
(129)
À luz da importância das denominações de origem protegidas e das indicações geográficas protegidas, nomeadamente para as zonas rurais vulneráveis, e com vista a assegurar o valor acrescentado e manter, designadamente, a qualidade dos queijos que beneficiam de denominações de origem protegidas e de indicações geográficas protegidas, e tendo em vista o termo iminente do regime de quotas leiteiras, os Estados-Membros deverão poder aplicar disposições destinadas a regulamentar toda a oferta desses queijos produzidos numa zona geográfica delimitada a pedido de uma organização interprofissional, organização de produtores ou agrupamento na aceção do Regulamento (UE) n.o 1151/2012. Tal pedido deverá ser apoiado por uma ampla maioria de produtores de leite que representem a grande maioria do volume de leite utilizado para a produção do queijo em questão e, no caso de organizações interprofissionais e de agrupamentos, deverá ser apoiado por uma ampla maioria dos produtores de queijo que representem a grande maioria da produção do queijo em questão.
(130)
A fim de acompanhar a evolução do mercado, a Comissão necessita de receber atempadamente informações sobre os volumes de leite cru entregues. Por conseguinte, deverá ser estabelecido que os primeiros compradores comuniquem essas informações periodicamente aos Estados-Membros e que estes as notifiquem à Comissão.
(131)
As organizações de produtores e suas associações podem desempenhar funções úteis na concentração da oferta, na melhoria da comercialização, no planeamento e ajustamento da produção à procura, na otimização dos custos de produção e estabilização dos preços no produtor, na investigação, na promoção das melhores práticas e no fornecimento de assistência técnica, na gestão dos subprodutos e dos instrumentos de gestão do risco que estão à disposição dos seus membros, reforçando deste modo a posição dos produtores na cadeia alimentar.
(132)
As organizações interprofissionais podem desempenhar um importante papel, viabilizando o diálogo entre os agentes da cadeia de abastecimento e promovendo boas práticas e a transparência do mercado.
(133)
As regras existentes em matéria de definição e reconhecimento das organizações de produtores, das suas associações e das organizações interprofissionais em certos setores deverão, pois, ser harmonizadas, simplificadas e alargadas, a fim de prever o eventual reconhecimento, mediante pedido, ao abrigo de estatutos definidos nos termos do presente regulamento. Em especial, os critérios de reconhecimento e os estatutos das organizações de produtores deverão assegurar que estes organismos sejam constituídos por iniciativa de produtores e controlados de acordo com regras que permitam aos produtores membros fiscalizar, de forma democrática, a sua organização e as respetivas decisões.
(134)
As disposições existentes em diversos setores, que reforçam o impacto das organizações de produtores, das suas associações e das organizações interprofissionais, ao autorizar os Estados-Membros, em determinadas condições, a tornar certas regras dessas organizações extensíveis a operadores não-membros, revelaram-se eficazes e deverão ser harmonizadas, simplificadas e alargadas a todos os setores.
(135)
Deverá prever-se a possibilidade da adoção de certas medidas destinadas a facilitar a adaptação da oferta às exigências do mercado, que podem contribuir para estabilizar os mercados e assegurar um nível de vida equitativo à população agrícola em causa.
(136)
A fim de incentivar as iniciativas das organizações de produtores, das associações de organizações de produtores e das organizações interprofissionais que permitam facilitar a adaptação da oferta às exigências do mercado, com exclusão das medidas relativas à retirada do mercado, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito a medidas destinadas a melhorar a qualidade, promover uma melhor organização da produção, transformação e comercialização, facilitar o registo da evolução dos preços no mercado, e permitir o estabelecimento de previsões a curto e a longo prazo, com base nos meios de produção utilizados.
(137)
A fim de melhorar o funcionamento do mercado dos vinhos, os Estados-Membros deverão poder aplicar decisões tomadas por organizações interprofissionais. O âmbito de tais decisões deverá, contudo, excluir práticas suscetíveis de distorcer a concorrência.
(138)
Embora a utilização de contratos escritos formalizados no setor leiteiro esteja abrangido por disposições específicas, poderá contribuir para reforçar a responsabilidade dos operadores noutros setores e sensibilizá-los para a necessidade de atender em maior medida aos sinais do mercado, melhorar a transmissão dos preços e adaptar a oferta à procura, bem como evitar certas práticas comerciais desleais. Na falta de legislação da União relativamente a esses contratos, os Estados-Membros podem, no âmbito do respetivo direito nacional dos contratos, decidir tornar tais contratos obrigatórios, desde que ao fazê-lo cumpram o direito da União, em particular no que se refere ao bom funcionamento do mercado interno e à organização comum de mercado.
(139)
A fim de assegurar um desenvolvimento viável da produção e, por conseguinte, um nível de vida equitativo aos produtores nos setores da carne de bovino e do azeite, bem como aos produtores de certas culturas arvenses, deverá ser reforçado o seu poder negocial relativamente aos operadores a jusante, o que resultará numa repartição mais equitativa do valor acrescentado ao longo da cadeia de abastecimento. Para alcançar esses objetivos da PAC, as organizações de produtores reconhecidas deverão poder negociar, sem prejuízo de limites quantitativos, os termos dos contratos de entrega, incluindo os preços, para a produção de alguns ou de todos os seus membros, desde que essas organizações visem um ou mais dos objetivos de concentração da oferta, colocação no mercado dos produtos produzidos pelos seus membros e otimização dos custos de produção, e desde que a persecução desses objetivos conduza à integração das atividades e que essa integração seja de suscetível de gerar economias significativas que resultem em que o conjunto das atividades da organização de produtores contribua globalmente para o cumprimento dos objetivos enunciados no artigo 39.o do TFUE. Tal poderá ser conseguido desde que as organizações de produtores desenvolvam determinadas atividades específicas e significativas em termos de volume da produção em causa e em termos de custos de produção e colocação do produto no mercado.
(140)
A fim de assegurar o valor acrescentado e de manter a qualidade nomeadamente dos presuntos que beneficiem de uma denominação de origem protegida ou de uma indicação geográfica protegida, os Estados-Membros deverão ser autorizados, sem prejuízo de condições rigorosas, a aplicar regras que regulem a oferta desses presuntos, desde que essas regras sejam apoiadas por uma grande maioria dos seus produtores e, se for caso disso, pelos suinicultores na área geográfica de produção do presunto.
(141)
Essa obrigação de registar todos os contratos de entrega de lúpulo produzido na União é onerosa e deverá ser suprimida.
(142)
A fim de assegurar que os objetivos e responsabilidades das organizações de produtores, as associações de organizações de produtores e as organizações interprofissionais são claramente definidos de modo a contribuir para a eficácia das ações dessas organizações sem a imposição de encargos administrativos excessivos e sem minar o princípio da liberdade de associação, nomeadamente no que diz respeito àqueles que não são membros dessas organizações, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito:
às regras relativas aos objetivos específicos que podem, devem ou não devem ser perseguidos por essas organizações ou associações e, se for caso, deverão ser acrescentados aos estabelecidos no presente regulamento; às regras dessas organizações e associações, aos estatutos das organizações que não seja organizações de produtores, às condições específicas aplicáveis aos estatutos das organizações de produtores em determinados setores, incluindo as derrogações, à estrutura, período de adesão, dimensão, responsabilização democrática e atividades de tais organizações e associações, bem como aos efeitos decorrentes de fusões; às condições de reconhecimento, retirada ou suspensão do reconhecimento, aos efeitos daí decorrentes, bem como aos requisitos para tomar medidas corretivas em caso de não respeito dos critérios de reconhecimento,
às organizações e associações transnacionais e às regras relacionadas com a assistência administrativa em caso de cooperação transnacional; aos setores sujeitos à autorização dos Estados-Membros aos quais se aplica a externalização e às condições e à natureza das atividades que podem ser externalizadas e à disponibilização de meios técnicos pelas organizações ou associações; à base de cálculo do volume ou valor mínimos da produção comercializável das organizações e associações; às regras de cálculo do volume de leite cru abrangido pelas negociações por uma organização de produtores, à aceitação de membros que não sejam produtores, no caso das organizações de produtores, ou que não sejam organizações de produtores, no caso das associações de organizações de produtores;
à extensão de certas regras das organizações a não-membros e ao pagamento obrigatório de quotizações por não-membros, incluindo a utilização e atribuição desse pagamento por essas organizações e uma lista das regras de produção mais estritas que podem ser tornadas extensivas, às exigências suplementares em termos de representatividade, às circunscrições económicas em causa, incluindo o exame da sua definição pela Comissão, aos períodos mínimos durante os quais as regras deverão vigorar antes da sua extensão, às pessoas ou organizações às quais as regras ou contribuições podem ser aplicadas e às circunstâncias em que a Comissão pode exigir que a extensão das regras ou contribuições obrigatórias seja recusada ou retirada.
(143)
O acompanhamento dos fluxos de comércio é, antes de mais, uma questão de gestão, que deverá ser abordada de forma flexível. A decisão de introduzir exigências de certificação deverá ser tomada tendo em conta a necessidade de certificados, a necessidade para a gestão dos mercados em causa e, em especial, a necessidade para acompanhar as importações ou as exportações dos produtos em questão.
(144)
A fim de ter em conta as obrigações internacionais da União e as normas da União aplicáveis em matéria social, de ambiente e bem-estar dos animais, a necessidade de acompanhar a evolução do comércio e do mercado e das importações e exportações, a necessidade de uma boa gestão do mercado e de reduzir os encargos administrativos, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à lista dos produtos sujeitos à apresentação de um certificado de importação ou de exportação e aos casos e situações em que a apresentação de um certificado de importação ou de exportação não é exigida.
(145)
A fim de apresentar mais elementos do sistema de certificado, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito: às regras relativas aos direitos e às obrigações que decorrem do certificado, aos seus efeitos jurídicos e aos casos em que se aplica a tolerância no que toca ao respeito da obrigação de importar ou de exportar a quantidade mencionada no certificado ou, se tiver de ser indicada a origem, a emissão de um certificado de importação ou a introdução em livre prática, está sujeita à apresentação de um documento emitido por um país terceiro ou uma entidade que certifique, nomeadamente, a origem, a autenticidade e as características de qualidade dos produtos; à transferência do certificado ou às restrições a tal transferabilidade, às condições adicionais aplicáveis aos certificados de importação de cânhamo e ao princípio da assistência administrativa entre Estados-Membros para prevenir ou tratar de casos de fraude e de irregularidades, e aos casos e às situações em que é ou não exigida a constituição de uma garantia que assegure que os produtos sejam importados ou exportados durante o prazo de validade do certificado.
(146)
Os elementos essenciais dos direitos aduaneiros aplicáveis aos produtos agrícolas que refletem os acordos da OMC e os acordos bilaterais são fixados na pauta aduaneira comum. A Comissão deverá ficar habilitada a adotar medidas para o cálculo pormenorizado dos direitos de importação em conformidade com esses elementos essenciais.
(147)
O regime de preços de entrada deverá ser mantido para determinados produtos. A fim de assegurar a eficiência desse regime, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que respeita ao controlo da autenticidade do preço declarado de uma remessa recorrendo a um valor fixo de importação e ao estabelecimento das condições em que é exigida a constituição de uma garantia.
(148)
Para evitar ou contrariar os efeitos negativos para o mercado da União que possam resultar da importação de determinados produtos agrícolas, a importação desses produtos deverá ficar sujeita ao pagamento de um direito adicional, se estiverem reunidas certas condições.
(149)
Em determinadas condições, é conveniente abrir e gerir contingentes pautais de importação resultantes de acordos internacionais celebrados nos termos do TFUE ou de outros atos jurídicos da União. No que respeita aos contingentes pautais de importação, o método de administração adotado deverá ter na devida conta as necessidades de abastecimento do mercado, tanto o atual como o emergente, de produção, transformação e consumo da União, em termos de competitividade, segurança e continuidade do abastecimento, bem como a necessidade de salvaguardar o equilíbrio desse mercado.
(150)
A fim de cumprir os compromissos assumidos nos acordos celebrados no quadro das negociações comerciais multilaterais do Uruguay Round relativos aos contingentes pautais para a importação em Espanha de 2 000 000 toneladas de milho e de 300 000 toneladas de sorgo, e aos contingentes pautais para a importação em Portugal de 500 000 toneladas de milho, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito ao estabelecimento das disposições necessárias à aplicação da importação dos contingentes pautais e, se for caso disso, ao armazenamento público das quantidades importadas pelos organismos pagadores dos Estados-Membros.
(151)
A fim de assegurar um acesso equitativo às quantidades disponíveis e a igualdade de tratamento dos operadores no âmbito do contingente pautal, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito a: determinar as condições e os requisitos de elegibilidade que um operador tem de reunir para apresentar um pedido no âmbito do contingente pautal, estabelecer regras para a transferência de direitos entre operadores e, se necessário, as restrições à aplicáveis à transferência no quadro da gestão do contingente pautal, sujeitar a participação no contingente pautal à constituição de uma garantia, e estabelecer, se necessário, relativamente a quaisquer características específicas, exigências ou restrições especiais aplicáveis ao contingente pautal nos termos do acordo internacional ou outro ato em causa.
(152)
Alguns produtos agrícolas podem, em certos casos, beneficiar em países terceiros de um tratamento especial na importação se respeitarem determinadas especificações e/ou condições de preço. É necessária uma cooperação administrativa entre as autoridades do país terceiro importador e a União, para assegurar a correta aplicação de tal sistema. Para o efeito, os produtos deverão ser acompanhados de um certificado emitido na União.
(153)
A fim de assegurar que os produtos exportados possam beneficiar de um tratamento especial na importação para um país terceiro se forem respeitadas certas condições, nos termos dos acordos internacionais celebrados pela União nos termos do TFUE, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à exigência de as autoridades competentes dos Estados-Membros emitirem, mediante pedido e depois de realizados os controlos adequados, um documento que certifique que aquelas condições se encontram satisfeitas.
(154)
A fim de evitar que o mercado do cânhamo destinado à produção de fibras seja perturbado por culturas ilícitas de cânhamo, o presente regulamento deverá estabelecer controlos das importações de cânhamo e de sementes de cânhamo, a fim de assegurar que os produtos em causa ofereçam certas garantias no que diz respeito ao teor de tetra-hidrocanabinol. Além disso, a importação de sementes de cânhamo não destinadas a sementeira deverá continuar subordinada a um regime de controlo que inclua um sistema pelo qual os importadores em causa devam ser aprovados.
(155)
É prosseguida na União uma política de qualidade no que se refere aos produtos do setor do lúpulo. No caso dos produtos importados, deverão ser incorporadas no presente regulamento disposições que assegurem que só sejam importados produtos que respeitem características mínimas de qualidade equivalentes. A fim de minimizar os encargos administrativos, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que respeita aos casos em que não se aplicam as obrigações relacionadas com o atestado de equivalência e a rotulagem das embalagens.
(156)
A União celebrou, com países terceiros, vários acordos de acesso preferencial ao mercado, que permitem a esses países exportar açúcar de cana para a União em condições favoráveis. Deverão ser mantidas durante um certo período as disposições conexas sobre a avaliação das necessidades das refinarias de açúcar para refinação e, sujeito a certas condições, sobre a reserva de certificados de importação para os utilizadores especializados de quantidades substanciais de açúcar bruto de cana importado, que são considerados refinarias a tempo inteiro da Comunidade. A fim de assegurar que o açúcar importado destinado a refinação seja refinado em conformidade com estes requisitos, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que respeita à utilização de menções para o funcionamento do regime de importação; às condições e aos requisitos de elegibilidade que um operador tem de reunir para apresentar um pedido de certificado de importação, incluindo a constituição de uma garantia, e às regras relativas a sanções administrativas a impor.
(157)
O regime de direitos aduaneiros permite prescindir de qualquer outra medida de proteção nas fronteiras externas da União. Contudo, o mecanismo do mercado interno e dos direitos aduaneiros poderá, em circunstâncias excecionais, revelar-se inadequado. Para não deixar, nesses casos, o mercado da União sem defesa contra as perturbações que daí possam resultar, a União deverá poder tomar sem demora todas as medidas necessárias. Essas medidas deverão ser conformes com os compromissos internacionais da União.
(158)
É conveniente permitir a suspensão da utilização do regime de aperfeiçoamento ativo e passivo se o mercado da União for perturbado ou correr o risco de ser perturbado por esses regimes.
(159)
As restituições às exportações para países terceiros baseadas na diferença entre os preços praticados na União e no mercado mundial, dentro dos limites decorrentes dos compromissos assumidos no quadro da OMC, deverão ser mantidas como medida que pode abranger certos produtos aos quais se aplica o presente regulamento caso as condições no mercado interno sejam as descritas para a aplicação de medidas excecionais. As exportações subvencionadas deverão estar sujeitas a limites em termos de valor e de quantidade e, sem prejuízo da aplicação de medidas excecionais, não deverão ser objeto de restituições.
(160)
O respeito dos limites expressos em termos de valor deverá ser assegurado no momento da fixação das restituições à exportação através do acompanhamento dos pagamentos segundo as regras do Fundo Europeu Agrícola de Garantia. O acompanhamento deverá ser facilitado pela fixação antecipada obrigatória das restituições à exportação, sem prejuízo da possibilidade de, em caso de diferenciação das restituições, o destino previsto ser alterado no interior de uma zona geográfica à qual se aplique uma taxa única de restituição à exportação. Se o destino for alterado, deverá ser paga a restituição à exportação aplicável ao destino efetivo, tendo como limite máximo o montante aplicável ao destino fixado antecipadamente.
(161)
O respeito dos limites de quantidade deverá ser assegurado por meio de um sistema efetivo e fiável de acompanhamento. Para o efeito, a concessão de restituições à exportação deverá ser subordinada a um certificado de exportação. As restituições à exportação deverão ser concedidas até aos limites disponíveis, em função da situação específica de cada produto em causa. Só deverão ser permitidas exceções a esta regra no caso dos produtos transformados não abrangidos pelo Anexo I dos Tratados aos quais não se aplicam limites de volume. Deverá ser prevista a possibilidade de derrogação da exigência de cumprimento estrito das regras de gestão sempre que as exportações com restituição não sejam suscetíveis de exceder a quantidade fixada.
(162)
No caso da exportação de bovinos vivos, as restituições à exportação só deverão ser concedidas e pagas se forem respeitadas as disposições da legislação da União relativa ao bem-estar dos animais, nomeadamente à proteção dos animais durante o transporte.
(163)
A fim de assegurar o bom funcionamento do regime de restituições à exportação, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à exigência de constituir uma garantia que assegure a execução das obrigações dos operadores.
(164)
A fim de minimizar os encargos administrativos dos operadores e das autoridades, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito ao estabelecimento de limiares abaixo dos quais pode não ser exigida a obrigação de emitir ou apresentar um certificado de exportação, à designação de destinos ou operações para os quais pode justificar-se uma isenção da obrigação de apresentar um certificado de exportação e à possibilidade de, em situações justificadas, os certificados de exportação poderem ser concedidos ex post.
(165)
A fim de contemplar situações práticas que justifiquem a elegibilidade total ou parcial para as restituições à exportação e ajudar os operadores a transpor o período entre o pedido e o pagamento final da restituição à exportação, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito às regras relativas; a outra data para a restituição; ao pagamento adiantado de restituições à exportação, incluindo as condições de constituição e liberação de uma garantia; às provas adicionais em caso de dúvidas quanto ao destino efetivo dos produtos, e à oportunidade de reimportação para o território aduaneiro da União; aos destinos tratados como exportações da União e à inclusão de destinos no território aduaneiro da União elegíveis para restituições à exportação.
(166)
A fim de garantir a igualdade de acesso às restituições à exportação aos exportadores dos produtos mencionados no Anexo I dos Tratados, e dos produtos transformados com base nos mesmos, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à aplicação, aos produtos exportados sob a forma de mercadorias transformadas, de certas regras relativas aos produtos agrícolas.
(167)
A fim de assegurar que os produtos que beneficiam de restituições à exportação sejam exportados do território aduaneiro da União, impedir o seu regresso a esse território, bem como minimizar os encargos administrativos dos operadores no âmbito da produção e apresentação de provas de que os produtos beneficiários chegaram a um país de destino elegível para restituições diferenciadas, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito a regras sobre: o prazo em que a saída do território aduaneiro da União deverá estar concluída, incluindo o tempo para a reentrada temporária; a transformação a que os produtos que beneficiam de restituições à exportação podem ser sujeitos durante esse período; a prova de chegada a um destino a fim de ser elegível para restituições diferenciadas; os limiares de restituição e as condições em que os exportadores podem ficar isentos de tal prova; as condições de aprovação da prova, por terceiros independentes, de chegada a um destino, caso se apliquem restituições diferenciadas.
(168)
A fim de incentivar os exportadores ao respeito das condições de bem-estar dos animais e a fim de permitir às autoridades competentes verificar a correção das despesas de restituições à exportação sempre que subordinadas à observância das exigências de bem-estar dos animais, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito às exigências de bem-estar dos animais fora do território aduaneiro da União, incluindo o recurso a terceiros independentes.
(169)
A fim de ter em conta as características específicas dos diferentes setores, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito exigências e condições específicas a aplicar aos operadores e aos produtos elegíveis para uma restituição à exportação, e ao estabelecimento de coeficientes para efeitos do cálculo de restituições à exportação, atendendo ao processo de envelhecimento de certas bebidas espirituosas obtidas a partir de cereais.
(170)
Os preços mínimos de exportação de bolbos de flores deixaram de ser úteis e deverão ser suprimidos.
(171)
Nos termos do artigo 42.o do TFUE, as disposições do TFUE relativas à concorrência só são aplicáveis à produção e ao comércio dos produtos agrícolas na medida em que tal seja determinado pela legislação da União, no âmbito do artigo 43.o, n.o 2, do TFUE e em conformidade com o procedimento aí previsto.
(172)
Tendo em conta as características específicas do setor agrícola e a sua dependência do bom funcionamento da cadeia de abastecimento alimentar, incluindo a aplicação efetiva das regras de concorrência em todos os setores conexos ao longo de toda a cadeia alimentar, que pode estar altamente concentrada, deverá ser prestada especial atenção à regra relativa à aplicação das regras de concorrência prevista no artigo 42.o do TFUE. Para esse efeito, será necessária uma estreita cooperação entre a Comissão e as autoridades dos Estados-Membros responsáveis pela concorrência. Além disso, as diretrizes adotadas, se for caso disso, pela Comissão constituem um instrumento útil para proporcionar orientações às empresas e outras partes interessadas.
(173)
Deverá assim prever-se que as regras de concorrência relativas aos acordos, decisões e práticas concertadas referidas no artigo 101.o do TFUE e à exploração abusiva das posições dominantes se apliquem à produção e ao comércio dos produtos agrícolas, desde que a sua aplicação não ponha em perigo a realização dos objetivos da PAC.
(174)
Deverá ser autorizada uma abordagem especial no caso de organizações de agricultores ou produtores ou suas associações que tenham por objetivo a produção ou comercialização conjuntas dos produtos agrícolas ou a utilização de instalações comuns, a menos que por tal ação comum entrave ou distorça a concorrência ou fique comprometida a realização dos objetivos do artigo 39.o do TFUE.
(175)
Sem prejuízo da regulação da oferta de alguns produtos, como queijo e presunto com uma denominação de origem protegida ou uma indicação geográfica protegida, ou vinho, que é regido por um conjunto específico de regras, deverá ser seguida uma abordagem especial no que respeita a determinadas atividades das organizações interprofissionais desde que não possam dar origem a uma compartimentação dos mercados, prejudicar o bom funcionamento da OCM, distorcer ou eliminar a concorrência, conduzir à fixação de preços ou de quotas ou criar discriminações.
(176)
O correto funcionamento do mercado interno ficaria comprometido pela concessão de auxílios nacionais. Por conseguinte, as disposições do TFUE relativas aos auxílios estatais deverão, regra geral, ser aplicáveis aos produtos agrícolas. Não obstante, em certas situações deverão ser permitidas exceções. Nesse caso, a Comissão deverá poder elaborar uma lista das ajudas nacionais existentes, novas ou propostas, fazer observações apropriadas aos Estados-Membros e propor medidas adequadas.
(177)
As disposições sobre o prémio ao arranque e certas medidas ao abrigo dos programas de apoio ao setor vitivinícola não deverão, em si mesmas, obstar a pagamentos nacionais para o mesmo efeito.
(178)
Devido à situação económica específica da produção e comercialização de renas e produtos derivados, a Finlândia e a Suécia deverão continuar a conceder pagamentos nacionais nesse setor.
(179)
Na Finlândia, a produção de beterraba açucareira está sujeita a condições geográficas e climáticas específicas que afetam negativamente o setor para além dos efeitos gerais da reforma do setor do açúcar. Esse Estado-Membro deverá, por conseguinte, ser autorizado a efetuar, a título permanente, pagamentos nacionais a favor dos seus produtores de beterraba açucareira.
(180)
Os Estados-Membros deverão poder efetuar pagamentos nacionais a fim de cofinanciar as medidas de apicultura estabelecidas no presente regulamento, bem como proteger as explorações apícolas desfavorecidas por condições estruturais ou naturais ou sujeitas a programas de desenvolvimento económico, com exceção de pagamentos nacionais à produção ou à comercialização.
(181)
Os Estados-Membros que participarem nos regimes para melhorar o acesso das crianças à alimentação deverão poder conceder uma ajuda nacional, além da ajuda da União, para a distribuição de produtos e para determinados custos conexos.
(182)
A fim de dar resposta aos casos justificados de crise, os Estados-Membros deverão poder efetuar pagamentos nacionais para a destilação de crise, até ao limite orçamental global de 15 % do respetivo orçamento anual para o seu programa de apoio nacional. Antes de serem concedidos, esses pagamentos nacionais deverão ser notificados à Comissão e aprovados.
(183)
Os Estados-Membros deverão ser autorizados a continuar a efetuar pagamentos nacionais para os frutos de casca rija conforme atualmente previsto no artigo 120.o do Regulamento (CE) n.o 73/2009, a fim de atenuar as consequências da dissociação do anterior regime de ajuda da União aos frutos de casca rija. Por questão de clareza, atendendo a que o referido regulamento deverá ser revogado, esses pagamentos nacionais deverão ser previstos no presente regulamento.
(184)
Deverão ser previstas medidas especiais de intervenção a fim de reagir efetiva e eficientemente contra ameaças de perturbação do mercado. O âmbito dessas medidas deverá ser definido.
(185)
A fim de reagir efetiva e eficientemente contra ameaças de perturbação do mercado causadas por aumentos ou reduções significativos dos preços nos mercados interno ou externo ou por outros acontecimentos e circunstâncias que perturbem ou ameacem perturbar significativamente os mercados, se essa situação ou os seus efeitos no mercado forem suscetíveis de perdurar ou de se agravar, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito às medidas necessárias para abordar essa situação de mercado, respeitando quaisquer obrigações decorrentes de acordos internacionais e desde que todas as outras medidas previstas no presente regulamento se revelem insuficientes, incluindo medidas para prolongar ou alterar o âmbito, duração ou outros aspetos de outras medidas previstas nos termos do presente regulamento ou prever restituições à exportação ou suspender os direitos de importação, no todo ou em parte, inclusivamente para certas quantidades ou períodos, sempre que necessário.
(186)
As restrições à livre circulação, resultantes da aplicação de medidas destinadas a combater a propagação de doenças dos animais, podem provocar dificuldades no mercado em um ou mais Estados-Membros. A experiência mostra que graves perturbações do mercado, como uma quebra significativa do consumo ou dos preços, podem ser atribuídas a uma perda de confiança dos consumidores devida a riscos para a saúde pública ou animal ou a fitossanidade. À luz da experiência, as medidas imputáveis a uma perda de confiança dos consumidores deverão ser alargadas aos produtos vegetais.
(187)
As medidas excecionais de apoio ao mercado nos setores da carne de bovino, do leite e produtos lácteos, da carne de suíno, da carne de ovino e caprino, dos ovos e da carne de aves de capoeira deverão estar em relação direta com a adoção de medidas sanitárias e veterinárias para combater a propagação de doenças. Deverão ser tomadas com base num pedido dos Estados-Membros, com o objetivo de evitar uma grave rutura dos mercados.
(188)
A fim de reagir efetivamente a circunstâncias excecionais, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à extensão da lista de produtos, como previsto no presente regulamento, para os quais podem ser adotadas medidas excecionais de apoio.
(189)
A Comissão deverá ser autorizada a adotar as medidas necessárias para resolver problemas específicos em situações de emergência.
(190)
Poderá ser de particular importância para o setor do leite reagir efetiva e eficientemente contra ameaças de perturbações do mercado. Da mesma forma, poderão surgir problemas específicos em situações de emergência. Será portanto necessário salientar que a adoção pela Comissão das medidas acima mencionadas em caso de perturbação do mercado, incluindo os desequilíbrios de mercado, ou as necessárias para resolver problemas específicos em situações de emergência, poderá visar o setor leiteiro em especial.
(191)
A fim de responder a períodos de severos desequilíbrios do mercado, poderão ser adequadas, enquanto medidas excecionais, categorias específicas de ações coletivas por parte de operadores privados, destinadas a estabilizar os setores em causa, sob reserva de salvaguardas, limites e condições bem definidos. Nos casos em que essas ações possam ser abrangidas pelo do âmbito de aplicação do artigo 101.o, n.o 1, do TFUE, a Comissão deverá poder prever uma derrogação por um período de tempo limitado. Estas ações deverão, no entanto, complementar a ação da União no quadro da intervenção pública e do armazenamento privado ou das medidas excecionais previstas pelo presente regulamento, e não deverão prejudicar o funcionamento do mercado interno.
(192)
Deverá ser possível exigir que as empresas, os Estados-Membros ou os países terceiros apresentem comunicações para efeitos da aplicação do presente regulamento, vigilância, análise e gestão do mercado dos produtos agrícolas, garantia da transparência do mercado, funcionamento adequado das medidas da PAC, verificação, controlo, acompanhamento, avaliação e auditoria de medidas da PAC e cumprimento dos requisitos estabelecidos em acordos internacionais, incluindo as exigências de notificação nos termos desses acordos. A fim de assegurar uma abordagem harmonizada, racionalizada e simplificada, a Comissão deverá ficar habilitada a adotar as medidas necessárias no que respeita às comunicações. Para o efeito, deverá ter em conta as necessidades de dados e as sinergias entre potenciais fontes de dados.
(193)
A fim de assegurar a integridade dos sistemas de informação e a autenticidade e legibilidade dos documentos e dados conexos transmitidos, deverá ser delegado na Comissão o poder de adotar determinados atos no que diz respeito à natureza e ao tipo de informações a notificar; às categorias de dados a tratar e aos prazos máximos de conservação; à finalidade do tratamento, em especial em caso de publicação de tais dados e da sua transferência para países terceiros; às regras relativas aos direitos de acesso às informações ou sistemas de informação disponibilizados; e às condições de publicação das informações.
(194)
É aplicável o direito da União relativo à proteção das pessoas singulares no que diz respeito ao tratamento de dados pessoais e à livre circulação desses dados, nomeadamente a Diretiva 95/46/CE do Parlamento Europeu e do Conselho (10) e o Regulamento (CE) n.o 45/2001 do Parlamento Europeu e do Conselho (11).
(195)
A Autoridade Europeia para a Proteção de Dados foi consultada e emitiu parecer em 14 de dezembro de 2011 (12).
(196)
Os fundos deverão ser transferidos da reserva para crises no setor agrícola nas condições e segundo o procedimento referidos no artigo 24.o do Regulamento (UE n.o 1306/2013 e no ponto 22 do Acordo Interinstitucional entre o Parlamento Europeu, o Conselho e a Comissão sobre a disciplina orçamental, a cooperação no domínio orçamental e a boa gestão financeira (13) e deverá ser clarificado que o presente regulamento é o ato de base aplicável.
(197)
A fim de assegurar uma transição harmoniosa das disposições do Regulamento (CE) n.o 1234/2007 para as estabelecidas no presente regulamento, o poder de adotar determinados atos deverá ser delegado na Comissão no que diz respeito à definição das medidas necessárias, nomeadamente as requeridas para proteger os direitos adquiridos e as expectativas legítimas das empresas.
(198)
O recurso ao procedimento de urgência para a adoção de atos delegados nos termos do presente regulamento deverá ser reservado para casos excecionais, caso imperativos de urgência assim o exigirem a fim de reagir efetiva e eficientemente contra ameaças de perturbações do mercado, ou quando ocorram tais perturbações. Há que fundamentar a escolha do procedimento de urgência e especificar os casos em que deverá ser utilizado.
(199)
A fim de assegurar condições uniformes para a execução do presente regulamento, deverão ser atribuídas competências de execução à Comissão. Essas competências deverão ser exercidas nos termos do Regulamento (UE) n.o 182/2011 do Parlamento Europeu e do Conselho (14).
(200)
O procedimento de exame deverá aplicar-se na adoção dos atos de execução do presente regulamento dado que esses atos se relacionem com a PAC, conforme referido no artigo 2.o, n.o 2, alínea b), subalínea ii), do Regulamento (UE) n.o 182/2011. No entanto, o procedimento consultivo deverá aplicar-se na adoção dos atos de execução do presente regulamento relativos a questões de concorrência, dado que o procedimento consultivo é utilizado em gera para a adoção de atos de execução no âmbito do direito da concorrência.
(201)
A Comissão deverá adotar atos de execução imediatamente aplicáveis relativos à adoção, alteração ou revogação de medidas de salvaguarda da União, à suspensão da utilização dos regimes de aperfeiçoamento ativo ou passivo, se tal for necessário para reagir imediatamente à situação do mercado, e à resolução de problemas específicos, numa situação de emergência, que precisem de ser imediatamente tratados, se, em casos devidamente justificados, imperativos de urgência assim o exigirem.
(202)
No que respeita a certas medidas no âmbito do presente regulamento que exijam uma ação rápida ou que consistam na mera aplicação de disposições gerais a situações específicas sem implicar discricionariedade, a Comissão deverá ficar habilitada a adotar atos de execução sem aplicar o Regulamento (UE) n.o 182/2011.
(203)
A Comissão deverá igualmente ficar habilitada a efetuar certas tarefas administrativas ou de gestão que não impliquem a adoção de atos delegados ou de execução.
(204)
O presente regulamento deverá prever determinadas regras específicas para a Croácia, nos termos do Ato de Adesão da Croácia (15).
(205)
Por força do Regulamento (CE) n.o 1234/2007, várias medidas setoriais caducarão num prazo razoável a seguir à entrada em vigor do presente regulamento. Após a revogação do Regulamento (CE) n.o 1234/2007, as disposições em causa deverão continuar a ser aplicáveis até à cessação de vigência dos regimes a que dizem respeito.
(206)
O Regulamento (CEE) n.o 922/72 do Conselho (16) relativo à concessão de ajuda para os bichos-da-seda para a campanha de criação de 1972/1973 é agora obsoleto; o Regulamento (CEE) n.o 234/79 relativo ao procedimento de adaptação da nomenclatura da pauta aduaneira comum é substituído pelo presente regulamento; o Regulamento (CE) n.o 1601/96 do Conselho (17) relativo à ajuda aos produtores de lúpulo em relação à colheita de 1995 é uma medida temporária que, pela sua natureza, é agora obsoleta. O Regulamento (CE) n.o 1037/2001 do Conselho (18) que autoriza a oferta e o fornecimento de certos vinhos importados foi substituído pelas disposições do Acordo entre a Comunidade Europeia e os Estados Unidos da América sobre o comércio de vinhos, adotado pela Decisão 2006/232/CE do Conselho (19), e é, portanto, obsoleto. No interesse da clareza e da segurança jurídica, esses regulamentos deverão ser revogados.
(207)
Determinadas regras no setor do leite e dos produtos lácteos, nomeadamente as relacionadas com relações contratuais e negociações; a regulação do abastecimento de queijos com uma denominação de origem protegida ou uma indicação geográfica protegida; e as declarações dos primeiros compradores, organizações de produtores, associações de organizações de produtores e organizações interprofissionais entraram recentemente em vigor e continuam a justificar-se nas circunstâncias económicas atuais do mercado do leite e dos produtos lácteos e da estrutura da cadeia de abastecimento. Deverão, portanto, aplicar-se neste setor durante um período suficientemente longo (tanto antes como após a supressão das quotas leiteiras), para permitir que produzam plenamente os seus efeitos. No entanto, essas regras deverão ter caráter temporário e deverão estar sujeitas a revisão. A Comissão deverá adotar relatórios sobre a evolução do mercado do leite, que abranjam, em especial, os potenciais incentivos para estimular os agricultores a participar em acordos de produção conjunta, devendo o primeiro ser apresentador até 30 de junho de 2014 e o segundo até 31 de dezembro de 2018,
ADOTARAM O PRESENTE REGULAMENTO:
PARTE I
DISPOSIÇÕES PRELIMINARES
Artigo 1.o
Âmbito de aplicação
1. O presente regulamento estabelece uma organização comum dos mercados dos produtos agrícolas, isto é, todos os produtos enumerados no Anexo I dos Tratados, com exceção dos produtos da pesca e da aquicultura tal como definidos nos atos legislativos da União relativos à organização comum dos mercados dos produtos da pesca e da aquicultura.
2. Os produtos agrícolas definidos no n.o 1 são divididos nos seguintes setores, enumerados nas partes respetivas do Anexo I:
a)
Cereais, Parte I;
b)
Arroz, Parte II;
c)
Açúcar, Parte III;
d)
Forragens secas, Parte IV;
e)
Sementes, Parte V;
f)
Lúpulo, Parte VI;
g)
Azeite e azeitonas de mesa, Parte VII;
h)
Linho e cânhamo, Parte VIII;
i)
Frutas e produtos hortícolas, Parte IX;
j)
Frutas e produtos hortícolas transformados, Parte X;
k)
Bananas, Parte XI;
l)
Vitivinícola, Parte XII;
m)
Plantas vivas e outros produtos de floricultura, bolbos, raízes e produtos semelhantes, flores cortadas e folhagem para ornamentação, Parte XIII;
n)
Tabaco, Parte XIV;
o)
Carne de bovino, Parte XV;
p)
Leite e produtos lácteos, Parte XVI;
q)
Carne de suíno, Parte XVII;
r)
Carne de ovino e de caprino, Parte XVIII;
s)
Ovos, Parte XIX;
t)
Carne de aves de capoeira, Parte XX;
u)
Álcool etílico de origem agrícola, Parte XXI;
v)
Produtos da apicultura, Parte XXII;
w)
Bichos-da-seda, Parte XXIII;
x)
Outros produtos, Parte XXIV.
Artigo 2.o
Disposições gerais da Política Agrícola Comum (PAC)
O Regulamento (UE) n.o 1306/2013 e as disposições adotadas nos termos do mesmo aplicam-se às medidas previstas no presente regulamento.
Artigo 3.o
Definições
1. Para efeitos do presente regulamento, são aplicáveis as definições relativas a certos setores estabelecidas no Anexo II.
2. As definições estabelecidas no Anexo II, Parte II, Secção B, aplicam-se até ao fim da campanha de comercialização de 2016/2017 para o açúcar.
3. As definições estabelecidas no Regulamento (UE) n.o 1306/2013 no Regulamento (UE) n.o 1307/2013 do Parlamento Europeu e do Conselho (20) e no Regulamento (UE) n.o 1305/2013 do Parlamento Europeu e do Conselho (21) são aplicáveis para efeitos do presente regulamento, salvo disposição em contrário do presente regulamento.
4. A fim de ter em conta as características específicas do setor do arroz, a Comissão fica habilitada a adotar, nos termos do artigo 227.o, atos delegados que alterem as definições relativas ao setor do arroz estabelecidas no Anexo II, Parte I, na medida do necessário para atualizar as definições em função da evolução do mercado.
5. Para efeitos do presente regulamento, entende-se por:
a)
"regiões menos desenvolvidas" as regiões assim definidas no artigo 90.o, n.o 2, primeiro parágrafo, alínea a), do Regulamento (UE) n.o 1303/2013 do Parlamento Europeu e do Conselho (22)
b)
"Acontecimentos climáticos adversos que podem ser equiparadas a calamidades naturais" condições climáticas tais como a geada, o granizo, o gelo, a chuva ou a seca que destroem mais de 30 % da produção anual média de um dado agricultor nos três anos anteriores ou em três dos cinco anos anteriores, excluídos os valores superior e inferior.
Artigo 4.o
Adaptações da nomenclatura da pauta aduaneira comum utilizada para os produtos agrícolas
Sempre que necessário, a fim de ter em conta as alterações da Nomenclatura Combinada, a Comissão deverá estar habilitada a adotar atos delegados nos termos do artigo 227.o adaptando a descrição dos produtos e referências no presente regulamento às posições ou subposições da Nomenclatura Combinada.
Artigo 5.o
Taxas de conversão para o arroz
A Comissão pode adotar atos de execução que:
a)
Fixem as taxas de conversão para o arroz nos diferentes estádios de transformação, os custos de transformação e o valor dos subprodutos;
b)
Adotem todas as medidas necessárias no que respeita à aplicação das taxas de conversão para o arroz.
Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 6.o
Campanhas de comercialização
São estabelecidas as seguintes campanhas de comercialização:
a)
1 de janeiro a 31 de dezembro de um dado ano, para os setores das frutas e produtos hortícolas, das frutas e produtos hortícolas transformados e das bananas;
b)
De 1 de abril a 31 de março do ano seguinte, para o setor das forragens secas e o setor dos bichos-da-seda;
c)
De 1 de julho a 30 de junho do ano seguinte, para:
i)
o setor dos cereais;
ii)
o setor das sementes;
iii)
o setor do azeite e das azeitonas de mesa;
iv)
o setor do linho e do cânhamo;
v)
o setor do leite e dos produtos lácteos;
d)
De 1 de agosto a 31 de julho do ano seguinte, para o setor vitivinícola;
e)
De 1 de setembro a 31 de agosto do ano seguinte, para o setor do arroz;
f)
De 1 de outubro a 30 de setembro do ano seguinte, para o setor do açúcar.
Artigo 7.o
Limiares de referência
1. São fixados os seguintes limiares de referência:
a)
Para o setor dos cereais, 101,31 EUR/tonelada, respeitante ao estádio de comércio por grosso, para as mercadorias entregues no armazém, não descarregadas;
b)
Para o setor do arroz com casca (arroz paddy), 150 EUR/tonelada para a qualidade-tipo definida no Anexo III, ponto A, no estádio de comércio por grosso, para as mercadorias entregues no armazém, não descarregadas;
c)
Para o açúcar da qualidade-tipo definida no anexo III, ponto B, respeitante ao açúcar não acondicionado, à saída da fábrica:
i)
para o açúcar branco: 404,4 EUR/tonelada;
ii)
para o açúcar bruto: 335,2 EUR/tonelada;
d)
Para o setor da carne de bovino, 2 224 EUR/tonelada para as carcaças de bovinos machos da classe de conformação/estado da gordura R3 da grelha da União para a classificação das carcaças de bovinos com oito meses ou mais de idade a que se refere o Anexo IV, ponto A;
e)
Para o setor do leite e dos produtos lácteos:
i)
246,39 EUR/100 kg, para a manteiga;
ii)
169,80 EUR/100 kg, para o leite em pó desnatado;
f)
Para a carne de suíno, 1 509,39 EUR/tonelada para as carcaças de suínos da qualidade-tipo definida em termos de peso e teor de carne magra nos termos da grelha da União para a classificação das carcaças de suínos a que se refere o Anexo IV, ponto B, nos seguintes moldes:
i)
carcaças com peso compreendido entre 60 e menos de 120 quilogramas: classe E;
ii)
carcaças com peso compreendido entre 120 e 180 quilogramas: classe R;
g)
Para o setor do azeite:
i)
1 779 EUR/tonelada, no setor do azeite virgem extra;
ii)
1 710 EUR/ tonelada, no setor do azeite virgem;
iii)
1 524 EUR /tonelada, para o azeite lampante com dois graus de acidez livre, com redução deste montante em 36,70 EUR/tonelada por cada grau suplementar de acidez.
2. Os limiares de referência previstos no n.o 1 devem ser revistos regularmente pela Comissão com base em critérios objetivos, designadamente a evolução da produção, os custos de produção, sobretudo os custos dos fatores de produção, e as tendências do mercado. Sempre que necessário, os limiares de referência podem ser atualizados de acordo como processo legislativo ordinário, em função da evolução registada na produção e nos mercados.
PARTE II
MERCADO INTERNO
TÍTULO I
INTERVENÇÃO NO MERCADO
CAPÍTULO I
Intervenção pública e ajuda ao armazenamento privado
Secção 1
Disposições gerais sobre a intervenção pública e a ajuda ao armazenamento privado
Artigo 8.o
Âmbito de aplicação
O presente capítulo estabelece as regras de intervenção no mercado no que respeita:
a)
À intervenção pública, mediante a qual os produtos são comprados pelas autoridades competentes dos Estados-Membros e por elas armazenados até serem escoados; e
b)
À concessão de ajuda à armazenagem de produtos por operadores privados.
Artigo 9.o
Origem dos produtos elegíveis
Os produtos elegíveis para compras no quadro da intervenção pública ou para a concessão de ajuda ao armazenamento privado são originários da União. Além disso, se os produtos forem provenientes de culturas, as culturas devem ter sido colhidas na União, e se forem provenientes de leite, o leite deve ter sido produzido na União.
Artigo 10.o
Grelha da União para a classificação das carcaças
A grelha da União para a classificação das carcaças é aplicável nos termos do Anexo IV, pontos A e B, no setor da carne de bovino no que se refere às carcaças de bovinos com oito meses ou mais de idade e no setor da carne de suíno no que se refere aos suínos que não tenham sido utilizados para a reprodução.
No setor da carne de ovino e de caprino, os Estados-Membros podem aplicar uma grelha da União para a classificação das carcaças de ovino nos termos das regras previstas no Anexo IV, ponto C.
Secção 2
Intervenção pública
Artigo 11.o
Produtos elegíveis para intervenção pública
A intervenção pública é aplicável no que respeita aos seguintes produtos nos termos das condições fixadas na presente Secção e de quaisquer outros requisitos e condições que possam ser determinados pela Comissão, através de atos delegados nos termos do artigo 19.o e de atos de execução nos termos do artigo 20.o:
a)
Trigo mole, trigo duro, cevada e milho;
b)
Arroz com casca (arroz paddy);
c)
Carne fresca ou refrigerada do setor da carne de bovino dos códigos NC 0201 10 00 e 0201 20 20 a 0201 20 50;
d)
Manteiga produzida direta e exclusivamente a partir de nata pasteurizada obtida direta e exclusivamente de leite de vaca numa empresa aprovada da União, com teor mínimo de matéria gorda butírica de 82 %, em peso, e teor máximo de água de 16 %, em peso;
e)
Leite em pó desnatado de primeira qualidade fabricado por atomização a partir de leite de vaca numa empresa aprovada da União, com teor mínimo de proteínas de 34,0 %, em peso, no resíduo seco isento de matéria gorda.
Artigo 12.o
Períodos de intervenção pública
Os períodos de intervenção pública são os seguintes:
a)
Para o trigo mole e duro, a cevada e o milho, de 1 de novembro a 31 de maio;
b)
Para o arroz com casca (arroz paddy), de 1 de abril a 31 de julho;
c)
Para a carne de bovino, durante toda a campanha;
d)
Para a manteiga e o leite em pó desnatado, de 1 de março a 30 de setembro.
Artigo 13.o
Abertura e suspensão da intervenção pública
1. Nos períodos referidos no artigo 11.o, a intervenção pública:
a)
É aberta para o trigo mole, a manteiga e o leite em pó desnatado;
b)
Pode ser aberta pela Comissão, por meio de atos de execução, para o trigo duro, a cevada, o milho e o arroz com casca (arroz paddy) (incluindo variedades ou tipos específicos de arroz com casca (arroz paddy)), se a situação do mercado o exigir. Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2;
c)
Pode ser aberta para o setor da carne de bovino pela Comissão, por meio de outros atos de execução adotados sem a aplicação do procedimento referido no artigo 229.o, n.os 2 ou 3, se, durante um período representativo determinado nos termos do artigo 20.o, primeiro parágrafo, alínea c), o preço médio de mercado num Estado-Membro ou numa região de um Estado-Membro, registado segundo a grelha da União para classificação das carcaças de bovinos indicada no Anexo IV, ponto A, for inferior a 85 % do limiar de referência previsto no artigo 7.o, n.o 1, alínea d).
2. A Comissão pode adotar atos de execução que suspendam a intervenção pública para o setor da carne de bovino, sempre que, durante um período representativo determinado nos termos do artigo 20.o, primeiro parágrafo, alínea c), as condições previstas no n.o 1, alínea c), do presente artigo deixem de estar preenchidas. Esses atos de execução são adotados sem a aplicação do procedimento referido no artigo 229.o, n.os 2 ou 3.
Artigo 14.o
Compra a preço fixado ou por concurso
Quando a intervenção pública for aberta nos termos do artigo 13.o, n.o 1, as medidas relativas à fixação dos preços de compra relativamente aos produtos referidos no artigo 11.o, bem como, se for o caso, as medidas relativas a limitações quantitativas quando as compras são efetuadas a preço fixado, são tomadas pelo Conselho nos termos do artigo 43.o, n.o 3, do TFUE.
Artigo 15.o
Preço de intervenção pública
1. Por preço de intervenção pública entende-se:
a)
O preço a que os produtos são comprados no quadro da intervenção pública quando a compra é efetuada a preço fixado; ou
b)
O preço máximo a que os produtos elegíveis para intervenção pública podem ser comprados quando a compra é efetuada por concurso.
2. As medidas relativas à fixação do nível do preço de intervenção pública, incluindo os montantes das bonificações e reduções, são tomadas pelo Conselho nos termos do artigo 43.o, n.o 3, do TFUE.
Artigo 16.o
Princípios gerais aplicáveis ao escoamento das existências de intervenção pública
1. O escoamento dos produtos comprados no quadro da intervenção pública é realizado de forma a:
a)
Evitar qualquer perturbação do mercado;
b)
Assegurar a igualdade de acesso às mercadorias e a igualdade de tratamento dos compradores; e
c)
Respeitar os compromissos decorrentes dos acordos internacionais celebrados nos termos do TFUE.
2. Os produtos comprados no quadro da intervenção pública podem ser escoados por meio da sua disponibilização para o regime de distribuição de géneros alimentícios às pessoas mais carenciadas da União, tal como estabelecido nos atos jurídicos da União aplicáveis. Nesse caso, o valor contabilístico desses produtos corresponde ao preço de intervenção pública fixado pertinente referido no artigo 14.o, n.o 2, do presente regulamento.
3. Todos os anos, a Comissão torna públicas as condições em que os produtos comprados no quadro da intervenção pública foram escoados durante o ano anterior.
Secção 3
Ajuda ao armazenamento privado
Artigo 17.o
Produtos elegíveis
A ajuda ao armazenamento privado pode ser concedida no que respeita aos seguintes produtos nos termos das condições estabelecidas na presente secção e de outros requisitos e condições adotados pela Comissão, através de atos delegados, nos termos do artigo 18.o, n.o 1, ou do artigo 19.o, e de atos de execução, nos termos do artigo 18.o, n.o 2, ou do artigo 20.o:
a)
Açúcar branco;
b)
Azeite;
c)
Fibras de cânhamo;
d)
Carne fresca ou refrigerada de bovinos com oito meses ou mais de idade;
e)
Manteiga produzida a partir de nata obtida direta e exclusivamente de leite de vaca;
f)
Queijo;
g)
Leite em pó desnatado fabricado a partir de leite de vaca;
h)
carne de suíno;
i)
Carne de ovino e de caprino.
O n.o 1, alínea f, cinge-se ao queijo que beneficie de uma denominação de origem protegida ou de uma indicação geográfica protegida, nos termos do Regulamento (UE) n.o 1151/2012 que seja armazenado para além do período de maturação estabelecido na especificação do produto mencionada no artigo 7.o daquele Regulamento e/ou de um período de maturação que contribua para aumentar o valor do queijo.
Artigo 18.o
Condições de concessão da ajuda
1. A fim de assegurar a transparência do mercado a Comissão fica habilitada, se necessário, a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que estabeleçam as condições em que pode decidir conceder uma ajuda ao armazenamento privado dos produtos referidos no artigo 17.o, tendo em conta:
a)
Os preços médios de mercado registados na União e os limiares de referência e os custos de produção dos produtos em causa; e/ou
b)
A necessidade de reagir em tempo útil a situações de mercado ou a desenvolvimentos económicos particularmente difíceis, com um impacto significativo nas margens no setor.
2. A Comissão pode, adotar atos de execução que:
a)
Concedam uma ajuda ao armazenamento privado dos produtos enumerados no artigo 17.o, tendo em conta as condições referidas no n.o 1 do presente artigo;
b)
Restrinjam a concessão de ajuda ao armazenamento privado.
Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
3. As medidas relativas à fixação do montante da ajuda ao armazenamento privado previsto no artigo 17.o são tomadas pelo Conselho nos termos do artigo 43.o, n.o 3, do Tratado.
Secção 4
Disposições comuns sobre a intervenção pública e a ajuda ao armazenamento privado
Artigo 19.o
Poderes delegados
1. A fim de assegurar que os produtos comprados no quadro da intervenção pública ou objeto de uma ajuda ao armazenamento privado sejam adequados para uma armazenagem de longa duração e sejam de qualidade sã, leal e comercial, e a fim de ter em conta as características específicas dos diferentes setores para garantir um funcionamento eficaz em termos de custos da intervenção pública e do armazenamento privado, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que fixem as exigências e condições a satisfazer por esses produtos, além das exigências estabelecidas no presente regulamento. Essas exigências e condições destinam-se a garantir, para os produtos comprados e armazenados:
a)
A respetiva qualidade no que respeita aos parâmetros de qualidade, grupos de qualidade, classes de qualidade, características do produto e idade;
b)
A respetiva elegibilidade no que respeita às quantidades, embalagem, incluindo rotulagem, conservação, contratos prévios de armazenagem, aprovação das empresas e estádio dos produtos a que se aplicam o preço de intervenção pública e a ajuda ao armazenamento privado.
2. A fim de ter em conta as características específicas dos setores dos cereais e do arroz com casca (arroz paddy), a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que definam os critérios de qualidade no que respeita às compras e às vendas de trigo mole, trigo duro, cevada, milho e arroz com casca (arroz paddy).
3. A fim de assegurar uma capacidade de armazenagem adequada e a eficácia do regime de intervenção pública em termos de custos, distribuição e acesso aos operadores, e a fim de manter a qualidade dos produtos comprados no quadro da intervenção pública tendo em vista o seu escoamento no termo do período de armazenagem, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados nos termos do artigo 227.o que fixem:
a)
As exigências a satisfazer pelos locais de armazenagem para todos os produtos objeto de intervenção pública;
b)
As regras relativas à armazenagem de produtos dentro e fora do Estado-Membro por eles responsável e ao tratamento desses produtos no que respeita a direitos aduaneiros e quaisquer outros montantes a conceder ou a cobrar no âmbito da PAC.
4. A fim de assegurar que a ajuda ao armazenamento privado tenha o efeito desejado no mercado, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que fixem:
a)
As regras e condições aplicáveis quando a quantidade armazenada for inferior à quantidade contratual;
b)
As condições relativas à concessão de um adiantamento dessa ajuda;
c)
As condições segundo as quais pode ser decidida a recomercialização ou o escoamento de produtos abrangidos por contratos de armazenamento privado.
5. A fim de assegurar o correto funcionamento dos regimes de intervenção pública e de armazenamento privado, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que:
a)
Prevejam a realização de concursos que garantam a igualdade de acesso às mercadorias e a igualdade de tratamento dos operadores;
b)
Fixem as condições suplementares que os operadores devem satisfazer para facilitar uma gestão e controlo eficazes do regime pelos Estados-Membros e pelos operadores;
c)
Estabeleçam a exigência de os operadores constituírem uma garantia de execução das suas obrigações.
6. A fim de ter em conta a evolução técnica e as necessidades dos setores referidos no artigo 10.o, bem como a necessidade de normalizar a apresentação dos diferentes produtos com o objetivo de melhorar a transparência do mercado, o registo dos preços e a aplicação das disposições de intervenção no mercado, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que:
a)
Adaptem e atualizem as disposições do Anexo IV relativas à grelha da União para a classificação, identificação e apresentação das carcaças;
b)
Estabeleçam disposições suplementares relativas à classificação, incluindo através de classificadores automáticos, à calibragem, incluindo através de técnicas de calibragem automáticas, à identificação, pesagem e marcação das carcaças, ao cálculo dos preços médios na União e aos coeficientes de ponderação utilizados no cálculo desses preços;
c)
Estabeleçam, no setor da carne de bovino, derrogações de disposições e derrogações específicas que possam ser concedidas pelos Estados-Membros a matadouros em que é abatido um número reduzido de bovinos, e disposições adicionais para os produtos em causa, incluindo disposições relativas às classes de conformação e classes de estado de gordura e, no setor de carne de ovino, novas disposições relativas ao peso, cor da carne e estado de gordura e aos critérios para a classificação de borregos leves;
d)
Autorizem os Estados-Membros a não aplicar a grelha de classificação das carcaças de suínos, bem como a utilizar outros critérios de avaliação, para além do peso e do teor estimado de carne magra ou estabeleçam derrogações dessa grelha.
Artigo 20.o
Competências de execução de acordo com o procedimento de exame
A Comissão adota atos de execução que estabelecem as medidas necessárias à aplicação uniforme do presente capítulo. Essas medidas podem, nomeadamente, dizer respeito:
a)
Aos custos devidos pelo operador quando os produtos entregues para intervenção pública não satisfazem as exigências mínimas de qualidade;
b)
À fixação da capacidade de armazenagem mínima dos locais de armazenagem de intervenção;
c)
Aos períodos, mercados e preços de mercado representativos necessários à aplicação do presente capítulo;
d)
À entrega dos produtos a comprar em intervenção pública, aos custos de transporte a suportar pelo proponente, à tomada a cargo dos produtos pelos organismos pagadores e ao pagamento;
e)
Às diferentes operações relacionadas com o processo de desossagem para o setor da carne de bovino;
f)
Às modalidades práticas de embalagem, comercialização e rotulagem dos produtos;
g)
Aos procedimentos relativos à aprovação das empresas produtoras de manteiga e leite em pó desnatado para efeitos do presente capítulo;
h)
À autorização de armazenagem fora do território do Estado-Membro em que os produtos foram comprados e armazenados;
i)
À venda ou escoamento de produtos comprados no quadro da intervenção pública, designadamente no que respeita aos preços de venda, às condições de retirada de armazém e à utilização ou destino subsequentes dos produtos retirados, incluindo procedimentos relativos aos produtos disponibilizados para serem utilizados no regime referido no artigo 16.o, n.o 2, incluindo transferências entre Estados-Membros;
j)
Para os produtos comprados no quadro da intervenção pública, às disposições relativas à possibilidade de os Estados-Membros procederem à venda, sob a sua responsabilidade, de pequenas quantidades que permaneçam armazenadas, ou de quantidades que já não possam ser reembaladas ou que estejam deterioradas;
k)
Para o armazenamento privado, à celebração e teor dos contratos entre a autoridade competente do Estado-Membro e os requerentes;
l)
À colocação e manutenção dos produtos em armazenamento privado e à sua retirada de armazém;
m)
À duração do período de armazenamento privado e às disposições segundo as quais esse período, uma vez especificado no contrato, pode ser reduzido ou prolongado;
n)
Aos procedimentos a seguir para a compra a preço fixado, incluindo os procedimentos relativos à garantia a constituir e o montante da mesma, ou para a concessão de uma ajuda ao armazenamento privado fixada antecipadamente;
o)
À realização de concursos, tanto para intervenção pública como para armazenamento privado, designadamente no que respeita:
i)
à apresentação de ofertas ou propostas e à quantidade mínima para um pedido ou uma oferta/proposta;
ii)
aos procedimentos relativos à garantia a constituir e ao montante da mesma; e
iii)
à seleção das propostas, assegurando que seja dada preferência às mais favoráveis para a União, permitindo ao mesmo tempo que o concurso não seja necessariamente seguido de uma adjudicação;
p)
À aplicação das grelhas da União para a classificação de carcaças de bovinos, de suínos e de ovinos;
q)
A uma apresentação das carcaças e meias-carcaças diferente da estabelecida no Anexo IV, ponto A.IV, para efeitos de estabelecimento dos preços de mercado;
r)
Aos fatores de correção a aplicar pelos Estados-Membros se for utilizada uma apresentação das carcaças de bovinos e de ovinos diferente da apresentação de referência;
s)
Às modalidades práticas aplicáveis à marcação de carcaças classificadas e ao cálculo, pela Comissão, do preço médio ponderado da União para as carcaças de bovinos, de suínos e de ovinos;
t)
À autorização dos Estados-Membros a preverem, no que diz respeito aos suínos abatidos no seu território, uma apresentação das carcaças de suínos diferente da estabelecida no Anexo IV, ponto B.III, se for preenchida uma das seguintes condições:
i)
a prática comercial normalmente seguida no seu território afasta-se da apresentação-tipo definida no Anexo IV, ponto B.III, primeiro parágrafo;
ii)
justifica-se por exigências técnicas;
iii)
as carcaças foram despojadas da pele de maneira uniforme;
u)
Às disposições relativas à revisão no local da aplicação da classificação de carcaças nos Estados-Membros por um comité da União, composto por peritos da Comissão e peritos nomeados pelos Estados-Membros, a fim de assegurar a precisão e a fiabilidade da classificação das carcaças. Essas disposições devem estabelecer que a União suporta as despesas resultantes da atividade de revisão.
Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 21.o
Outras competências de execução
A Comissão adota atos de execução para, em derrogação do Anexo IV, ponto C.III, autorizar os Estados-Membros a utilizarem, para os cordeiros com um peso de carcaça inferior a 13 kg, os seguintes critérios de classificação:
a)
Peso da carcaça;
b)
Cor da carne;
c)
Estado de gordura.
Os referidos atos de execução são adotados sem aplicar o procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.os 2 ou 3.
CAPÍTULO II
Regimes de ajudas
Secção 1
Regimes para melhorar o acesso aos géneros alimentícios
Artigo 22.o
Grupo-alvo
Os regimes de ajudas destinados a melhorar a distribuição de produtos agrícolas e a melhorar os hábitos alimentares das crianças são destinados a crianças que frequentam regularmente creches, estabelecimentos de ensino pré-escolar ou estabelecimentos de ensino de nível primário ou secundário, que sejam administrados ou reconhecidos pelas autoridades competentes dos Estados-Membros.
Subsecção 1
Regime de distribuição de fruta e de produtos hortícolas nas escolas
Artigo 23.o
Ajuda ao fornecimento às crianças de produtos dos setores das frutas e dos produtos hortícolas, das frutas e dos produtos hortícolas transformados e das bananas
1. É concedida uma ajuda da União para:
a)
O fornecimento às crianças dos estabelecimentos de ensino referidos no artigo 22.o de produtos dos setores das frutas e produtos hortícolas, das frutas e produtos hortícolas transformados, e das bananas; e
b)
Certos custos conexos relacionados com a logística, a distribuição, o equipamento, a publicidade, ao acompanhamento, a avaliação e as medidas de acompanhamento.
2. Os Estados-Membros que pretendam participar no regime devem elaborar previamente uma estratégia, ao nível nacional ou regional, para a respetiva aplicação. Esses Estados-Membros preveem também as medidas de acompanhamento necessárias à eficácia do regime, que podem incluir informações sobre medidas educativas relativas a hábitos alimentares saudáveis, cadeias alimentares locais e luta contra o desperdício alimentar.
3. As elaborarem as suas estratégias, os Estados-Membros estabelecem a lista de produtos dos setores das frutas e produtos hortícolas, das frutas e produtos hortícolas transformados e das bananas elegíveis no âmbito do respetivo regime. Essa lista não inclui os produtos enumerados no Anexo V.
Todavia, em casos devidamente justificados, por exemplo se um Estado-Membro quiser que o seu regime abranja uma ampla gama de produtos ou se pretender torná-lo mais atrativo, a sua estratégia pode prever a elegibilidade daqueles produtos, desde que as substâncias referidas no Anexo III-B apenas sejam adicionadas em quantidades limitadas.
Os Estados-Membros asseguram que as suas autoridades de saúde competentes aprovam a lista dos produtos que são elegíveis no âmbito do seu regime.
Os Estados-Membros selecionam os produtos com base em critérios objetivos, que podem incluir considerações de saúde e ambientais, a sazonalidade, a variedade ou disponibilidade do produto, dando a prioridade, tanto quanto praticável, a produtos originários da União, particularmente à compra local, aos mercados locais, a cadeias de abastecimento curtas ou os benefícios para o ambiente.
4. As medidas relativas à fixação da ajuda da União referida no n.o 1 são tomadas pelo Conselho nos termos do artigo 43.o, n.o 3, do TFUE.
5. A ajuda da União referida no n.o 1 é atribuída a cada Estado-Membro com base em critérios objetivos baseados na respetiva proporção de crianças na faixa etária dos seis aos dez anos.
Os Estados-Membros participantes no regime solicitam, todos os anos, a ajuda da União com base na respetiva estratégia referida no n.o 2.
As medidas relativas à fixação do montante mínimo da ajuda da União para cada Estado-Membro participante no regime e à repartição indicativa e definitiva da ajuda aos Estados-Membros são tomadas pelo Conselho nos termos do artigo 43.o, n.o 3, do TFUE.
6. A ajuda da União prevista no n.o 1 não pode ser utilizada para substituir o financiamento de regimes nacionais já existentes de distribuição de fruta nas escolas que prevejam o fornecimento de frutas e produtos hortícolas, frutas e produtos hortícolas transformados e bananas, nem de outros regimes de distribuição nas escolas que incluam tais produtos.
No entanto, se um Estado-Membro já dispuser de um regime que seria elegível para a ajuda da União ao abrigo do presente artigo e tencionar alargá-lo ou torná-lo mais eficaz, nomeadamente em relação ao grupo-alvo do regime, à sua duração ou aos produtos elegíveis, a ajuda da União pode ser concedida, desde que sejam respeitados os limites fixados nos termos do artigo 43.o, n.o 3 do TFUE, no que respeita à proporção da ajuda da União em relação à totalidade da contribuição nacional. Neste caso, o Estado-Membro deve indicar na sua estratégia de execução de que modo tenciona alargar o regime ou torná-lo mais eficaz.
7. Para além da ajuda da União, os Estados-Membros podem conceder uma ajuda nacional nos termos do artigo 217.o.
8. O regime da União de distribuição de fruta e de produtos hortícolas nas escolas não prejudica quaisquer regimes nacionais distintos de distribuição de fruta e de produtos hortícolas nas escolas que sejam compatíveis com o direito da União.
9. A União pode também financiar, ao abrigo do artigo 6.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013 ações de informação, acompanhamento e avaliação relacionadas com o regime de distribuição de fruta e de produtos hortícolas nas escolas, incluindo medidas de sensibilização do público para o regime, e ações conexas de ligação em rede.
10. Os Estados-Membros que participarem no regime devem divulgar, nos locais onde os alimentos são distribuídos, a sua participação no regime de ajuda e o facto de ser subsidiado pela União.
Artigo 24.o
Poderes delegados
1. A fim de estimular nas crianças hábitos alimentares saudáveis e de assegurar que a ajuda seja canalizada para as crianças do grupo-alvo referido no artigo 22.o, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, relativos a regras sobre:
a)
Os critérios adicionais relativos à canalização da ajuda pelos Estados-Membros;
b)
A aprovação e a seleção, pelos Estados-Membros, dos requerentes da ajuda;
c)
A elaboração das estratégias nacionais e regionais e das medidas de acompanhamento.
2. A fim de assegurar uma utilização eficiente e direcionada dos fundos da União, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, no que respeita:
a)
Ao método de reatribuição da repartição indicativa da ajuda a que se refere o artigo 23.o, n.o 5, entre os Estados-Membros com base nos pedidos de ajuda recebidos;
b)
Aos custos das estratégias dos Estados-Membros que são elegíveis para ajuda da União e à possibilidade de fixação de um limite máximo global para determinados custos;
c)
À obrigação de os Estados-Membros acompanharem e avaliarem a eficácia dos seus regimes de distribuição de fruta e de produtos hortícolas nas escolas.
3. A fim de promover a sensibilização para o regime, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que imponham aos Estados-Membros com regimes de distribuição de fruta e de produtos hortícolas nas escolas que divulguem o papel de subsídio da ajuda da União.
Artigo 25.o
Competências de execução de acordo com o procedimento de exame
A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as medidas necessárias para a aplicação da presente subsecção, incluindo:
a)
As informações a incluir nas estratégias dos Estados-Membros;
b)
Os pedidos e pagamentos da ajuda;
c)
Os métodos de divulgação do regime e as ações conexas de ligação em rede;
d)
A apresentação, formato e conteúdo dos relatórios de acompanhamento e avaliação elaborados pelos Estados-Membros participantes no regime da União de distribuição de fruta e de produtos hortícolas nas escolas.
Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Subsecção 2
Regime de distribuição de leite nas escolas
Artigo 26.o
Ajuda ao fornecimento de leite e de produtos lácteos às crianças
1. É concedida uma ajuda da União para o fornecimento às crianças nos estabelecimentos de ensino referidos no artigo 22.o de certos produtos lácteos e produtos transformados à base de leite dos códigos NC 0401, 0403, 0404 90 e 0406 ou do código NC 2202 90.
2. A partir de 1 de agosto de 2015, os Estados-Membros, a nível nacional ou regional, que pretendam participar no regime devem adotar-se previamente de uma estratégia para a sua aplicação. Esses Estados-Membros preveem também as medidas de acompanhamento, que podem incluir informações sobre medidas educativas relativas a hábitos alimentares saudáveis, cadeias alimentares locais e luta contra o desperdício alimentar, necessárias à eficácia do regime.
3. Na elaboração das suas estratégias, os Estados-Membros elaboram uma lista com o leite e os produtos lácteos elegíveis ao abrigo dos respetivos regimes, nos termos das regras adotadas pela Comissão por força do artigo 27.o.
4. Com exceção da distribuição gratuita de refeições às crianças nos estabelecimentos escolares, a ajuda da União prevista no n.o 1 não pode ser utilizada para substituir o financiamento de regimes nacionais existentes de distribuição de leite e produtos lácteos, ou outros regimes de distribuição nas escolas que incluam leite ou produtos lácteos. Contudo, caso um Estado-Membro já disponha de um regime elegível para a ajuda da União ao abrigo do presente artigo e pretenda alargá-lo ou torná-lo mais eficaz, designadamente no que diz respeito ao grupo-alvo do regime, à sua duração ou aos produtos elegíveis, a ajuda da União pode ser concedida. Nesse caso, o Estado-Membro deve indicar na sua estratégia de execução de que modo tenciona alargar o regime ou torná-lo mais eficaz.
5. Para além da ajuda da União, os Estados-Membros podem conceder uma ajuda nacional nos termos do artigo 217.o.
6. O regime da União de distribuição de leite e produtos lácteos nas escolas não interfere com quaisquer regimes nacionais individuais de distribuição nas escolas para incentivar o consumo de leite e produtos lácteos que sejam compatíveis com o direito da União.
7. As medidas relativas à fixação da ajuda da União para todos os tipos de leite e de produtos lácteos e da quantidade máxima elegível para a ajuda da União prevista no n.o 1 são tomadas pelo Conselho nos termos do artigo 43.o, n.o 3, do TFUE.
8. Os Estados-Membros que participem no regime devem divulgar, nos locais onde os alimentos são distribuídos, a sua participação no regime de ajuda e o facto de ser subsidiado pela União.
Artigo 27.o
Poderes delegados
1. A fim de ter em conta a evolução nos hábitos de consumo dos produtos lácteos, as inovações e desenvolvimentos no mercado dos produtos lácteos, a disponibilidade de produtos nos diferentes mercados da União, e os aspetos nutricionais, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que determinem:
a)
Os produtos que são elegíveis para o regime, nos termos do artigo 26.o, n.o 1, e tendo em conta os aspetos nutricionais;
b)
A elaboração de estratégias nacionais ou regionais pelos Estados-Membros, incluindo medidas de acompanhamento sempre que aplicável; e
c)
As medidas necessárias para o acompanhamento e a avaliação.
2. A fim de assegurar uma utilização efetiva e eficiente da ajuda da União, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, no que respeita:
a)
Às regras de elegibilidade para ajuda dos beneficiários e dos requerentes;
b)
À obrigatoriedade de os requerentes serem aprovados pelos Estados-Membros;
c)
À utilização de produtos lácteos beneficiando dessa ajuda na preparação das refeições nos estabelecimentos de ensino.
3. A fim de assegurar que os requerentes da ajuda cumprem as suas obrigações, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, no que respeita à exigência de constituição de uma garantia quando seja pago um adiantamento da ajuda.
4. A fim de promover a sensibilização para o regime de ajuda, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, especificando as condições nos termos das quais os Estados-Membros devem divulgar a sua participação no regime de ajuda e o facto de que é subsidiado pela União.
5. A fim de assegurar que a ajuda se reflita no preço a que os produtos são disponibilizados ao abrigo do regime, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que fixem regras relativas ao estabelecimento de um controlo dos preços no âmbito do regime.
Artigo 28.o
Competências de execução de acordo com o procedimento de exame
A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as medidas necessárias para a aplicação da presente subsecção, incluindo:
a)
Os procedimentos destinados a assegurar a observância da quantidade máxima elegível para a ajuda;
b)
Os procedimentos relativos à garantia a constituir e ao montante da mesma quando é pago um adiantamento;
c)
As informações a fornecer aos Estados-Membros para a aprovação do requerentes, os pedidos de ajuda e os pagamentos;
d)
Os métodos de divulgação do regime;
e)
A gestão do controlo dos preços nos termos do artigo 27.o, n.o 5.
Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Secção 2
Ajuda no setor do azeite e das azeitonas de mesa
Artigo 29.o
Programas de apoio ao setor do azeite e das azeitonas de mesa
1. A União financia programas de trabalho trienais a elaborar pelas organizações de produtores reconhecidas ao abrigo do artigo 152.o, pelas associações de organizações de produtores reconhecidas ao abrigo do artigo 156.o ou pelas organizações interprofissionais reconhecidas ao abrigo do artigo 157.o num ou mais dos seguintes domínios:
a)
Acompanhamento e gestão do mercado no setor do azeite e das azeitonas de mesa;
b)
Melhoramento do impacto ambiental da olivicultura;
c)
Melhoramento da competitividade da olivicultura através da modernização;
d)
Melhoramento da qualidade da produção de azeite e azeitonas de mesa;
e)
Sistema de rastreabilidade, certificação e proteção da qualidade do azeite e das azeitonas de mesa, nomeadamente pela acompanhamento da qualidade do azeite vendido ao consumidor final, sob a autoridade das administrações nacionais;
f)
Divulgação de ações de informação realizadas por organizações de produtores, associações de organizações de produtores ou organizações interprofissionais para melhorar a qualidade do azeite e das azeitonas de mesa.
2. O financiamento pela União dos programas de trabalho referidos no n.o 1 é de:
a)
11 098 000 EUR por ano para a Grécia;
b)
576 000 EUR por ano para a França; e
c)
35 991 000 EUR por ano para a Itália.
3. O financiamento máximo pela União dos programas de trabalho referidos no n.o 1 é igual aos montantes retidos pelos Estados-Membros. O financiamento máximo dos custos elegíveis é de:
a)
75 %, para as atividades nos domínios referidos no n.o 1, alíneas a), b) e c);
b)
75 %, para os investimentos em ativos imobilizados, e 50 %, para as outras atividades, no domínio referido no n.o 1, alínea d);
c)
75 %, para os programas de trabalho executados em pelo menos três países terceiros ou Estados-Membros não produtores por organizações reconhecidas referidas no n.o 1, de, pelo menos, dois Estados-Membros produtores, nos domínios referidos no n.o 1, alíneas e) e f), e 50 %, para as outras atividades nesses domínios.
O Estado-Membro assegura um financiamento complementar até 50 % dos custos não cobertos pelo financiamento da União.
Artigo 30.o
Poderes delegados
A fim de assegurar que a ajuda da União prevista no artigo 29.o seja efetiva e eficientemente utilizada e a fim de melhorar a qualidade da produção de azeite e de azeitonas de mesa, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, no que respeita:
a)
Para os domínios a que se refere o artigo 29.o, n.o 1, às medidas específicas que podem ser financiadas pela ajuda da União e às atividades e custos que não podem ser financiados;
b)
Ao montante mínimo de financiamento da União a conceder pelos Estados-Membros a domínios específicos;
c)
À obrigação de constituir uma garantia quando é apresentado um pedido de aprovação de um programa de trabalho e quando é pago um adiantamento da ajuda;
d)
Aos critérios a ter em conta pelos Estados-Membros para a seleção e aprovação dos programas de trabalho.
Artigo 31.o
Competências de execução de acordo com o procedimento de exame
A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as medidas necessárias para a aplicação da presente secção no que diz respeito:
a)
À execução de programas de trabalho e à alteração desses programas;
b)
Ao pagamento da ajuda, incluindo adiantamentos da ajuda;
c)
Aos procedimentos relativos à garantia a constituir e ao montante da mesma quando é apresentado um pedido de aprovação de um programa de trabalho e quando é pago um adiantamento da ajuda.
Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Secção 3
Ajuda no setor das frutas e produtos hortícolas
Artigo 32.o
Fundos operacionais
1. As organizações de produtores do setor das frutas e produtos hortícolas e/ou as respetivas associações podem constituir fundos operacionais. Esse fundo é financiado:
a)
Pelas contribuições financeiras:
i)
dos membros da organização de produtores e/ou da própria organização de produtores; ou
ii)
das associações de organizações de produtores, através dos membros dessas associações;
b)
Pela assistência financeira da União, que pode ser concedida às organizações de produtores, ou às suas associações, nos casos em que essas associações apresentem, giram e implementem um programa operacional ou um programa operacional parcial, nos termos e condições a adotar pela Comissão por meio de atos delegados nos termos do artigo 37.o e de atos de execução nos termos do artigo 38.o.
2. Os fundos operacionais são utilizados exclusivamente para financiar os programas operacionais apresentados aos Estados-Membros e por eles aprovados.
Artigo 33.o
Programas operacionais
1. Os programas operacionais no setor das frutas e produtos hortícolas têm uma duração mínima de três anos e máxima de cinco anos. Prosseguem pelo menos dois dos objetivos referidos no artigo 152.o, n.o 1, alínea c), ou dois dos seguintes objetivos:
a)
Planeamento da produção, incluindo a previsão e o acompanhamento da produção e do consumo;
b)
Melhoramento da qualidade dos produtos, quer no estado fresco quer sob a forma de produtos transformados;
c)
Incremento da valorização comercial dos produtos;
d)
Promoção dos produtos, quer no estado fresco quer transformados;
e)
Medidas ambientais, especialmente as que respeitam à água, e métodos de produção respeitadores do ambiente, incluindo a agricultura biológica;
f)
Prevenção e gestão de crises.
Os programas operacionais são apresentados aos Estados-Membros para aprovação.
2. As associações de organizações de produtores podem igualmente apresentar um programa operacional global ou parcial, que envolva ações identificadas, mas não aplicadas, pelas organizações membros nos respetivos programas operacionais. Os programas operacionais das associações de organizações de produtores estão sujeitos às mesmas regras que os programas operacionais das organizações de produtores e são examinados com os programas operacionais das organizações membros.
Para tal, os Estados-Membros asseguram que:
a)
As ações dos programas operacionais de uma associação de organizações de produtores sejam integralmente financiadas pelas contribuições dessas organizações membros dessa associação e os recursos financeiros sejam retirados dos fundos operacionais das referidas organizações membros;
b)
As ações e a participação financeira correspondente sejam identificadas no programa operacional de cada organização membro;
c)
Não haja duplicação do financiamento.
3. A prevenção e gestão de crises referida no n.o 1, primeiro parágrafo, alínea f), consiste em evitar e resolver as crises nos mercados das frutas e produtos hortícolas e abrange, neste contexto:
a)
Investimentos que permitam gerir mais eficazmente os volumes colocados no mercado;
b)
Medidas de formação e intercâmbio de melhores práticas;
c)
A promoção e a comunicação, tanto para efeitos de prevenção como durante um período de crise;
d)
A participação nas despesas administrativas da constituição de fundos mutualistas;
e)
A replantação de pomares sempre que tal seja necessário na sequência do arranque obrigatório por motivos de saúde ou de fitossanidade, com base numa instrução emitida pela autoridade competente do Estado-Membro;
f)
A retirada do mercado;
g)
A colheita em verde ou a não colheita de frutas e produtos hortícolas;
h)
Os seguros de colheita.
O apoio aos seguros de colheitas contribui para proteger os rendimentos dos produtores quando se registam prejuízos resultantes de catástrofes naturais, fenómenos climáticos adversos, doenças ou pragas.
Os contratos de seguro exigem que os beneficiários tomem as medidas necessárias de prevenção dos riscos.
As medidas de prevenção e gestão de crises, nomeadamente o reembolso do capital e dos juros referido no quinto parágrafo, não devem representar mais de um terço das despesas do programa operacional.
As organizações de produtores podem contrair empréstimos em condições comerciais para financiar as medidas de prevenção e gestão de crises. Nesse caso, o reembolso do capital e dos juros dos empréstimos pode inscrever-se no quadro do programa operacional, podendo assim ser elegível para assistência financeira da União ao abrigo do artigo 34.o. As ações específicas no âmbito da prevenção e gestão de crises podem ser financiadas através de tais empréstimos ou diretamente, ou ambos.
4. Para efeitos da presente secção, entende-se por:
a)
"Colheita em verde", a colheita completa, numa determinada superfície, de produtos não amadurecidos e não comercializáveis que não tenham sido danificados antes da colheita em verde, por razões climáticas, fitossanitárias ou outras;
b)
"Não colheita", a interrupção do ciclo de produção em curso na superfície em causa apesar de o produto estar bem desenvolvido e ter qualidade sã, leal e comercial. A destruição dos produtos causada por fenómenos climáticos ou por doenças não é considerada como não colheita.
5. Os Estados-Membros asseguram que:
a)
Os programas operacionais incluam duas ou mais ações ambientais; ou
b)
Pelo menos 10 % das despesas no âmbito dos programas operacionais digam respeito a ações ambientais.
As ações ambientais devem respeitar os requisitos relativos aos pagamentos agroambientais previstos no artigo 28.o, n.o 3, do Regulamento (UE) n.o 1305/2013
Sempre que pelo menos 80 % dos produtores membros de uma organização de produtores estejam sujeitos a um ou mais compromissos agroambientais idênticos previstos no artigo 28.o, n.o 3, do Regulamento (UE) n.o 1305/2013, cada um desses compromissos conta como uma ação ambiental, na aceção do primeiro parágrafo, alínea a), do presente número.
O apoio às ações ambientais referidas no primeiro parágrafo do presente número cobre os custos adicionais e as perdas de rendimento decorrentes dessas ações.
6. Os Estados-Membros asseguram que os investimentos que aumentem a pressão exercida sobre o ambiente só sejam autorizados se forem tomadas medidas eficazes de proteção do ambiente contra esse tipo de pressões.
Artigo 34.o
Assistência financeira da União
1. A assistência financeira da União é igual ao montante das contribuições financeiras referidas no artigo 32.o, n.o 1, alínea a), efetivamente pagas e é limitada a 50 % do montante real das despesas.
2. A assistência financeira da União é limitada a 4,1 % do valor da produção comercializada de cada organização de produtores ou da respetiva associação.
Todavia, no caso de organizações de produtores, essa percentagem pode ser aumentada para 4,6 % do valor da produção comercializada, desde que o montante que ultrapasse 4,1 % do valor da produção comercializada seja utilizado exclusivamente para medidas de prevenção e gestão de crises.
No caso de associações de organizações de produtores, essa percentagem pode ser aumentada para 4,7 % do valor da produção comercializada, desde que o montante que ultrapasse 4,1 % do valor dessa produção seja utilizado exclusivamente para medidas de prevenção e gestão de crises aplicadas pelas associações de organizações de produtores em nome dos seus membros.
3. A pedido de uma organização de produtores, o limite de 50 % previsto no n.o 1 é aumentado para 60 % no caso de um programa operacional ou de uma parte de um programa operacional que satisfaça, pelo menos, uma das seguintes condições:
a)
Ser apresentado por várias organizações de produtores da União que participem em ações transnacionais em diversos Estados-Membros;
b)
Ser apresentado por uma ou mais organizações de produtores que participem em ações de caráter interprofissional;
c)
Abranger apenas apoios específicos à produção de produtos biológicos abrangidos pelo Regulamento (CE) n.o 834/2007 do Conselho (23);
d)
Ser o primeiro apresentado por uma organização de produtores reconhecida que resulte de uma fusão entre duas organizações de produtores reconhecidas;
e)
Ser o primeiro apresentado por uma associação de organizações de produtores reconhecida;
f)
Ser apresentado por organizações de produtores de Estados-Membros nos quais menos de 20 % da produção de frutas e produtos hortícolas é comercializada por organizações de produtores;
g)
Ser apresentado por uma organização de produtores de uma região ultraperiférica referida no artigo 349.o do TFUE.
4. O limite de 50 % previsto no n.o 1 é aumentado para 100 % no caso das retiradas de frutas ou produtos hortícolas do mercado que não excedam 5 % do volume da produção comercializada por cada organização de produtores e que sejam escoadas:
a)
Por distribuição gratuita a fundações e organizações caritativas, aprovadas para esse fim pelos Estados-Membros, para as atividades de assistência das mesmas a pessoas cujo direito a assistência pública, nomeadamente por insuficiência dos meios de subsistência necessários, seja reconhecido pela legislação nacional; ou
b)
Por distribuição gratuita a qualquer dos seguintes destinatários: instituições penitenciárias, escolas, aos estabelecimentos referidos no artigo 22.o, colónias de férias infantis, hospitais ou lares de idosos, designados pelos Estados-Membros, os quais tomam todas as medidas necessárias para assegurar que as quantidades distribuídas a este título acresçam às normalmente adquiridas pelos estabelecimentos em causa.
Artigo 35.o
Assistência financeira nacional
1. Nas regiões dos Estados-Membros em que o grau de organização dos produtores do setor das frutas e produtos hortícolas seja especialmente baixo, a Comissão pode adotar atos de execução que autorizem os Estados-Membros, mediante pedido devidamente justificado, a pagar às organizações de produtores, a título de assistência financeira nacional, um montante não superior a 80 % das contribuições financeiras referidas no artigo 32.o, n.o 1, alínea a). Tal montante acresce ao fundo operacional.
Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
2. Nas regiões dos Estados-Membros em que organizações de produtores, associações de organizações de produtores e agrupamentos de produtores referidos no artigo 27.o do Regulamento (UE) n.o 1305/2013 comercializem menos de 15 % do valor da produção de frutas e produtos hortícolas dessas regiões, caso a produção de frutas e produtos hortícolas represente, pelo menos, 15 % da sua produção agrícola total, a assistência financeira nacional referida no n.o 1 do presente artigo pode ser reembolsada pela União, a pedido do Estado-Membro em causa.
A Comissão adota de atos de execução sobre esse reembolso. Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 36.o
Quadro nacional e estratégia nacional para os programas operacionais
1. Os Estados-Membros estabelecem um quadro nacional que contêm as condições gerais a que devem subordinar-se as ações ambientais referidas no artigo 33.o, n.o 5. Esse quadro estabelece, nomeadamente, que tais ações devem satisfazer os requisitos pertinentes do Regulamento (UE) n.o 1305/2013, em especial os previstos no artigo 3.o desse regulamento.
Os Estados-Membros transmitem o quadro proposto à Comissão, que, por meio de atos de execução adotados sem aplicar o procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.os 2 ou 3, pode, no prazo de três meses a contar da apresentação do pedido, solicitar alterações, se verificar que a proposta não contribuiria para a realização dos objetivos fixados pelo artigo 191.o do TFUE e pelo sétimo programa de ação da União em matéria de ambiente Os investimentos em explorações individuais apoiados por programas operacionais também têm de respeitar esses objetivos.
2. Cada Estado-Membro define uma estratégia nacional de sustentabilidade para os programas operacionais no setor das frutas e produtos hortícolas. Essa estratégia inclui:
a)
Uma análise da situação em termos de pontos fortes e fracos e do potencial de desenvolvimento;
b)
A justificação das prioridades definidas;
c)
Os objetivos e instrumentos dos programas operacionais e indicadores de desempenho;
d)
A avaliação dos programas operacionais;
e)
As obrigações das organizações de produtores em matéria de comunicação de informações.
A estratégia nacional integra igualmente o quadro nacional referido no n.o 1.
3. Os n.os 1 e 2 não se aplicam aos Estados-Membros que não têm organizações de produtores reconhecidas.
Artigo 37.o
Poderes delegados
A fim de assegurar um apoio eficiente, direcionado e sustentável às organizações de produtores e respetivas associações do setor das frutas e produtos hortícolas, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que estabeleçam regras sobre:
a)
Os fundos operacionais e os programas operacionais, no que respeita:
i)
aos montantes previsionais, às decisões, pelas organizações de produtores e respetivas associações, relativas às contribuições financeiras e à utilização dos fundos operacionais;
ii)
às medidas, ações, despesas e custos administrativos e de pessoal a incluir ou excluir dos programas operacionais, à respetiva alteração e aos requisitos suplementares a determinar pelos Estados-Membros;
iii)
à prevenção do duplo financiamento entre programas operacionais e programas de desenvolvimento rural;
iv)
aos programas operacionais das associações de organizações de produtores;
v)
às regras específicas aplicáveis nos casos em que as associações de organizações de produtores assumem, total ou parcialmente, a gestão, o tratamento, a execução e a apresentação dos programas operacionais;
vi)
à obrigação de utilizar indicadores comuns para efeitos de acompanhamento e avaliação dos programas operacionais;
b)
O quadro nacional e a estratégia nacional para os programas operacionais no que se refere à obrigação de acompanhar e avaliar a eficácia dos quadros nacionais e das estratégias nacionais;
c)
A assistência financeira da União, no que respeita:
i)
à base de cálculo da assistência financeira da União e ao valor da produção comercializada, referida no artigo 34.o, n.o 2;
ii)
aos períodos de referência aplicáveis para o cálculo da ajuda;
iii)
aos adiantamentos e à obrigação de constituição de uma garantia quando é pago um adiantamento da ajuda;
iv)
às regras específicas aplicáveis ao financiamento de programas operacionais de organizações de associações de produtores, em particular as relacionadas com a aplicação dos limites previstos no artigo 34.o, n.o 2;
d)
As medidas de prevenção e gestão de crises, no que respeita:
i)
à possibilidade de os Estados-Membros não aplicarem uma ou mais medidas de prevenção e gestão de crises;
ii)
às condições relativas ao artigo 33.o, n.o 3, primeiro parágrafo, alíneas a), b) e c);
iii)
aos destinos admissíveis, a decidir pelos Estados-Membros, dos produtos retirados;
iv)
ao nível de apoio máximo para as retiradas do mercado;
v)
à obrigação de notificação prévia em caso de retiradas do mercado;
vi)
à base de cálculo do volume da produção comercializada para a distribuição gratuita referida no artigo 34.o, n.o 4, e à determinação do volume máximo de produção comercializada em caso de retiradas;
vii)
à obrigação de aposição do emblema da União nas embalagens dos produtos para distribuição gratuita;
viii)
às condições para os destinatários dos produtos retirados;
ix)
à utilização de termos na aceção da presente secção;
x)
às condições, a adotar pelos Estados-Membros, relativas à colheita em verde e à não colheita;
xi)
aos seguros de colheita;
xii)
aos fundos mutualistas; e
xiii)
às condições relativas à replantação de pomares por motivos de saúde ou de fitossanidade, nos termos do artigo 33.o, n.o 3, primeiro parágrafo, alínea e), e à fixação de um limite máximo para as despesas de replantação;
e)
A assistência financeira nacional, no que respeita:
i)
ao grau de organização dos produtores;
ii)
à obrigação de constituição de uma garantia quando é pago um adiantamento;
iii)
à percentagem máxima de reembolso da assistência financeira nacional pela União.
Artigo 38.o
Competências de execução de acordo com o procedimento de exame
A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam medidas relativas:
a)
À gestão dos fundos operacionais;
b)
Às informações a incluir nos programas operacionais, quadros nacionais e estratégias nacionais a que se refere o artigo 36.o, à apresentação dos programas operacionais aos Estados-Membros, aos prazos aplicáveis, aos documentos de acompanhamento e à aprovação pelos Estados-Membros;
c)
À aplicação dos programas operacionais pelas organizações de produtores e pelas associações de organizações de produtores;
d)
À apresentação, formato e conteúdo dos relatórios de acompanhamento e avaliação das estratégias nacionais e dos programas operacionais;
e)
Aos pedidos de ajuda e pagamentos da ajuda, incluindo adiantamentos e pagamentos parciais da ajuda;
f)
Às modalidades práticas relativas à aposição do emblema da União nas embalagens dos produtos para distribuição gratuita;
g)
À observância das normas de comercialização em caso de retiradas;
h)
Às despesas de transporte, triagem e embalagem em caso de distribuição gratuita;
i)
Às medidas de promoção, comunicação e formação em caso de prevenção e gestão de crises;
j)
À aplicação de operações de retirada, colheita em verde, não colheita e medidas de seguros de colheita;
k)
À aplicação, autorização, pagamento e reembolso da assistência financeira nacional;
l)
Aos procedimentos relativos à garantia a constituir e ao montante da mesma quando é pago um adiantamento.
Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Secção 4
Programas de apoio no setor vitivinícola
Subsecção 1
Disposições gerais e medidas elegíveis
Artigo 39.o
Âmbito de aplicação
A presente Secção estabelece as regras que regem a atribuição de fundos da União aos Estados-Membros e a utilização desses fundos por estes, mediante programas de apoio nacionais quinquenais ("programas de apoio"), para financiar medidas específicas de apoio ao setor vitivinícola.
Artigo 40.o
Compatibilidade e coerência
1. Os programas de apoio devem ser compatíveis com o direito da União e devem ser coerentes com as atividades, políticas e prioridades da União.
2. Os Estados-Membros são responsáveis pelos programas de apoio, asseguram a sua coerência interna e garantem que sejam elaborados e executados de forma objetiva, atendendo à situação económica dos produtores em causa e à necessidade de evitar desigualdades de tratamento injustificadas entre produtores.
3. Não é concedido qualquer apoio para:
a)
Projetos de investigação e medidas de apoio a projetos de investigação que não sejam os previstos no artigo 45.o, n.o 2, alíneas d) e e);
b)
Medidas constantes dos programas de desenvolvimento rural dos Estados-Membros ao abrigo do Regulamento (UE) n.o 1305/2013
Artigo 41.o
Apresentação dos programas de apoio
1. Cada Estado-Membro produtor referido no Anexo VI apresenta à Comissão um projeto de programa de apoio quinquenal, constituído, pelo menos, por uma das medidas elegíveis previstas no artigo 38.o.
2. As medidas de apoio dos projetos de programas de apoio são elaboradas ao nível geográfico considerado mais adequado pelos Estados-Membros. Os Estados-Membros consultam as autoridades e organizações competentes ao nível territorial adequado sobre o projeto de programa de apoio antes de o apresentar à Comissão.
3. Cada Estado-Membro apresenta um único projeto de programa de apoio, que pode contemplar especificidades regionais.
4. Os programas de apoio tornam-se aplicáveis três meses após a apresentação do projeto de programa de apoio à Comissão.
Contudo, a Comissão pode adotar atos de execução, que determinem que o projeto de programa de apoio apresentado não cumpre as regras previstas na presente secção e informa desse facto o Estado-Membro em causa. Em tal caso, o Estado-Membro apresenta um programa de apoio revisto à Comissão. O programa de apoio revisto é aplicável dois meses após a presentação do projeto de programa de apoio revisto, a menos que subsista uma incompatibilidade, caso em que se aplica o presente parágrafo.
Esses atos de execução devem ser adotados sem aplicar o procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.os 2 ou 3.
5. O n.o 4 aplica-se, mutatis mutandis, às alterações de programas de apoio aplicáveis apresentadas pelos Estados-Membros.
Artigo 42.o
Conteúdo dos programas de apoio
Os programas de apoio devem incluir pelo menos os seguintes elementos:
a)
Descrição pormenorizada das medidas propostas, bem como dos objetivos quantificados;
b)
Resultados das consultas efetuadas;
c)
Avaliação do impacto esperado nos planos técnico, económico, ambiental e social;
d)
Calendário de aplicação das medidas;
e)
Quadro financeiro global que apresente os recursos a disponibilizar e a repartição indicativa dos mesmos pelas medidas, no respeito dos limites orçamentais constantes do Anexo VI;
f)
Critérios e indicadores quantitativos a utilizar para o acompanhamento e a avaliação, bem como as medidas tomadas para assegurar a execução adequada e eficaz dos programas de apoio; e
g)
Designação das autoridades e organismos competentes responsáveis pela execução do programa de apoio.
Artigo 43.o
Medidas elegíveis
Os programas de apoio podem compreender uma ou mais das seguintes medidas:
a)
Promoção, nos termos do artigo 45.o;
b)
Reestruturação e reconversão de vinhas, nos termos do artigo 46.o;
c)
Colheita em verde, nos termos do artigo 47.o;
d)
Fundos mutualistas, nos termos do artigo 48.o;
e)
Seguros de colheitas, nos termos do artigo 49.o;
f)
Investimentos, nos termos do artigo 50.o;
g)
Inovação no setor vitivinícola, nos termos do artigo 51.o;
h)
Destilação de subprodutos, nos termos do artigo 52.o.
Artigo 44.o
Regras gerais relativas aos programas de apoio
1. Os fundos da União disponíveis são atribuídos dentro dos limites orçamentais previstos no Anexo VI.
2. O apoio da União é concedido apenas em relação às despesas elegíveis efetuadas após a apresentação do correspondente projeto de programa de apoio.
3. Os Estados-Membros não contribuem para os custos de medidas financiadas pela União ao abrigo dos programas de apoio.
Subsecção 2
Medidas de apoio específicas
Artigo 45.o
Promoção
1. O apoio ao abrigo do presente artigo abrange medidas de informação ou de promoção relativas a vinhos da União:
a)
Nos Estados-Membros, com o objetivo de informar os consumidores sobre o consumo responsável de vinho e sobre os regimes da União de denominações de origem e indicações geográficas; ou
b)
Em países terceiros, com o objetivo de melhorar a sua competitividade.
2. As medidas referidas no n.o 1, alínea b), são aplicáveis a vinhos com denominação de origem protegida ou indicação geográfica protegida ou a vinhos com indicação da casta e consistem apenas em uma ou mais das seguintes medidas:
a)
Em medidas de relações públicas, promoção ou publicidade, que destaquem designadamente as normas rigorosas a que obedecem os produtos da União, especialmente em termos de qualidade, segurança dos alimentos ou de ambiente;
b)
Na participação em eventos, feiras ou exposições de importância internacional;
c)
Em campanhas de informação, especialmente sobre os regimes da União de denominações de origem, indicações geográficas e produção biológica;
d)
Em estudos de novos mercados, necessários para a expansão das saídas comerciais;
e)
Em estudos de avaliação dos resultados das medidas de informação e promoção.
3. A contribuição da União para as medidas de informação ou promoção referidas no n.o 1 não excede 50 % das despesas elegíveis.
Artigo 46.o
Reestruturação e reconversão de vinhas
1. As medidas relativas à reestruturação e à reconversão de vinhas têm por objetivo aumentar a competitividade dos produtores de vinho.
2. A reestruturação e a reconversão de vinhas só são apoiadas se os Estados-Membros apresentarem o inventário do seu potencial de produção nos termos do artigo 145.o, n.o 3.
3. O apoio à reestruturação e à reconversão de vinhas, que poderá igualmente contribuir para a melhoria dos sistemas de produção sustentável e da pegada ambiental do setor vitivinícola, pode abranger apenas uma ou várias das seguintes atividades:
a)
Reconversão varietal, nomeadamente mediante sobreenxertia;
b)
Relocalização de vinhas;
c)
A replantação de vinhas caso tal for necessário na sequência do arranque obrigatório por motivos de saúde ou de fitossanidade, com base numa instrução emitida pela autoridade competente do Estado-Membro;
d)
Melhoramentos das técnicas de gestão da vinha, nomeadamente a introdução de sistemas avançados de produção sustentável.
Não é apoiada a renovação normal das vinhas, o que se traduz na replantação da mesma parcela de terra com a mesma casta, no mesmo sistema de viticultura, quando as vinhas cheguem ao fim do seu ciclo de vida natural.
Os Estados-Membros podem estabelecer mais especificações, nomeadamente no que respeita à idade das vinhas substituídas.
4. O apoio à reestruturação e à reconversão de vinhas, incluindo o aperfeiçoamento das técnicas de gestão de vinhas, apenas pode assumir as seguintes formas:
a)
Compensação dos produtores pela perda de receitas decorrente da execução da medida;
b)
Contribuição para os custos de reestruturação e de reconversão.
5. A compensação dos produtores pela perda de receitas, referida no n.o 4, alínea a), pode cobrir até 100 % da perda em causa e assumir uma das seguintes formas:
a)
Não obstante a Parte II, Título I, Capítulo III, Secção IV-A, Subsecção II, do Regulamento (CE) n.o 1234/2007, que estabelece o regime transitório de direitos de plantação, a autorização da coexistência de vinhas novas e velhas até ao termo do regime transitório por um período máximo não superior a três anos;
b)
Uma compensação financeira.
6. A contribuição da União para os custos reais de reestruturação e reconversão de vinhas não excede 50 %. Nas regiões menos desenvolvidas, a contribuição da União para os custos de reestruturação e reconversão não excede 75 %.
Artigo 47.o
Colheita em verde
1. Para efeitos do presente artigo, entende-se por "colheita em verde" a destruição ou remoção total dos cachos de uvas antes da maturação, reduzindo assim a zero o rendimento da superfície em causa.
Não é considerado colheita em verde o facto de deixar uvas com valor comercial nas videiras no final do ciclo normal de produção (dito de "não colheita").
2. O apoio à colheita em verde contribui para restaurar o equilíbrio entre a oferta e a procura no mercado vitivinícola da União, a fim de impedir crises do mercado.
3. O apoio à colheita em verde pode ser concedido como uma compensação sob a forma de um pagamento fixo por hectare, a determinar pelo Estado-Membro em causa. O pagamento não excede 50 % da soma dos custos diretos da destruição ou remoção dos cachos de uvas e da perda de receita decorrente de tal destruição ou remoção.
4. O Estado-Membro em causa estabelece um sistema, baseado em critérios objetivos, para assegurar que a medida de colheita em verde não conduza a uma compensação dos produtores de vinho individuais superior ao limite máximo fixado no n.o 3.
Artigo 48.o
Fundos mutualistas
1. O apoio à criação de fundos mutualistas tem por objetivo ajudar os produtores que procurem precaver-se contra flutuações do mercado.
2. O apoio à criação de fundos mutualistas pode ser concedido sob a forma de ajuda temporária e degressiva para cobrir os custos administrativos dos fundos.
Artigo 49.o
Seguros de colheitas
1. O apoio aos seguros de colheitas contribui para proteger os rendimentos dos produtores quando se registam prejuízos resultantes de catástrofes naturais, fenómenos climáticos adversos, doenças ou pragas.
Os contratos de seguro exigem que os beneficiários tomem as medidas necessárias de prevenção dos riscos.
2. O apoio aos seguros de colheitas pode ser concedido sob a forma de uma contribuição financeira da União, que não exceda:
a)
80 % do custo dos prémios pagos pelos produtores por seguros contra prejuízos resultantes de fenómenos climáticos adversos que possam ser equiparados a catástrofes naturais;
b)
50 % do custo dos prémios pagos pelos produtores por seguros:
i)
contra os prejuízos referidos na alínea a) e outros prejuízos causados por fenómenos climáticos adversos,
ii)
contra os prejuízos causados por animais, doenças das plantas ou pragas.
3. O apoio aos seguros de colheitas pode ser concedido se a compensação proporcionada aos produtores pelas indemnizações dos seguros em causa não for superior a 100 % da perda de rendimentos sofrida, tendo em conta as compensações que os mesmos produtores possam ter obtido de outros regimes de apoio relacionados com o risco coberto.
4. O apoio aos seguros de colheitas não deve distorcer a concorrência no mercado de seguros.
Artigo 50.o
Investimentos
1. Pode ser concedido apoio para investimentos corpóreos ou incorpóreos nas instalações de tratamento e nas infraestruturas das adegas bem como nas estruturas e ferramentas de comercialização. Esses investimentos devem visar melhorar o desempenho geral da empresa e a sua adaptação às exigências do mercado, bem como aumentar a sua competitividade, e devem incidir na produção ou comercialização de produtos vitivinícolas referidos no Anexo VII, Parte II, designadamente com o objetivo de melhorar a poupança de energia e a eficiência energética e os processos sustentáveis globais.
2. O apoio previsto no n.o 1, à taxa máxima:
a)
Apenas é aplicável às micro, pequenas e médias empresas, na aceção da Recomendação 2003/361/CE da Comissão (24);
b)
Pode, além disso, aplicar-se a todas as empresas das regiões ultraperiféricas referidas no artigo 349.o do TFUE e das ilhas menores do mar Egeu, definidas no artigo 1.o, n.o 2, do Regulamento (UE) n.o 229/2013 do Parlamento Europeu e do Conselho (25).
A intensidade máxima da ajuda é reduzida para metade no caso de empresas não abrangidas pelo Anexo, Título I, artigo 2.o, n.o 1, da Recomendação 2003/361/CE que empreguem menos de 750 pessoas ou cujo volume de negócios seja inferior a 200 milhões EUR.
Não é concedido apoio a empresas em dificuldade, na aceção das orientações comunitárias relativas aos auxílios estatais de emergência e à reestruturação a empresas em dificuldade (26).
3. As despesas elegíveis não incluem as despesas não elegíveis referidas no artigo 69.o, n.o 3, do Regulamento (UE) n.o 1303/2013.
4. São aplicáveis à contribuição da União as seguintes taxas de ajuda máxima para os custos de investimento elegíveis:
a)
50 % nas regiões menos desenvolvidas;
b)
40 % nas regiões que não sejam regiões menos desenvolvidas;
c)
75 % nas regiões ultraperiféricas referidas no artigo 349.o do TFUE;
d)
65 % nas ilhas menores do mar Egeu, definidas no artigo 1.o, n.o 2, do Regulamento (UE) n.o 229/2013.
5. O artigo 71.o do Regulamento (UE) n.o 1303/2013 aplica-se, mutatis mutandis, ao apoio referido no n.o 1 do presente artigo.
Artigo 51.o
Inovação no setor vitivinícola
Pode ser concedido apoio para investimentos corpóreos ou incorpóreos com vista ao desenvolvimento de novos produtos, processos e tecnologias respeitantes aos produtos referidos no Anexo VII, Parte II. O apoio tem por objetivo aumentar as possibilidades de comercialização e a competitividade dos produtos vitivinícolas da União e pode incluir um elemento de transferência de conhecimentos. As taxas máximas da ajuda relativas à contribuição da União para o apoio fornecido nos termos do presente artigo são idênticas às previstas no artigo 50.o, n.o 4.
Artigo 52.o
Destilação de subprodutos
1. Pode ser concedido apoio à destilação voluntária ou obrigatória de subprodutos da vinificação quando realizada de acordo com as condições estabelecidas no Anexo VIII, Parte II, Secção D.
O montante da ajuda é fixado por % vol e por hectolitro de álcool produzido. Não é concedida qualquer ajuda para o volume de álcool contido nos subprodutos a destilar que exceda em 10 % o volume de álcool contido no vinho produzido.
2. A ajuda é paga aos destiladores que procedam à transformação dos subprodutos da vinificação entregues para destilação em álcool bruto com um título alcoométrico de, pelo menos, 92 % em volume.
Os Estados-Membros podem subordinar a concessão de apoio à constituição de uma garantia por parte do beneficiário.
3. Os níveis de ajuda máxima aplicáveis baseiam-se nos custos de recolha e tratamento e são fixados pela Comissão, por meio de atos de execução, nos termos do artigo 54.o.
4. A ajuda em causa inclui um montante fixo para compensar os custos da recolha dos referidos subprodutos da vinificação. Esse montante é transferido do destilador para o produtor, se for este a suportar aqueles custos.
5. O álcool resultante da destilação objeto do apoio referido no n.o 1 é utilizado exclusivamente para fins industriais ou energéticos, com vista a evitar distorções de concorrência.
Subsecção 3
Disposições processuais
Artigo 53.o
Poderes delegados
A fim de assegurar que os programas de apoio ao setor vitivinícola dos Estados-Membros cumpram os seus objetivos e que os fundos da União sejam efetiva e eficientemente utilizados, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que estabeleçam:
a)
Regras relativas à responsabilidade pelas despesas entre a data de receção pela Comissão dos programas de apoio e das alterações aos mesmos, e a respetiva data de aplicabilidade;
b)
Regras relativas ao conteúdo dos programas de apoio e às despesas, custos administrativos e de pessoal e ações que podem ser incluídas nos programas de apoio dos Estados-Membros e à possibilidade de efetuar pagamentos através de intermediários no caso do apoio ao seguro de colheitas previsto no artigo 49.o;
c)
Regras relativas à obrigação de constituição de uma garantia quando é pago um adiantamento;
d)
Regras relativas à utilização de termos na aceção da presente secção;
e)
Regras relativas à fixação de um limite máximo para as despesas de replantação de pomares por motivos de saúde ou de fitossanidade, nos termos do artigo 46.o, n.o 3, primeiro parágrafo, alínea c);
f)
Regras relativas à prevenção do duplo financiamento entre:
i)
as diversas ações de um programa de apoio ao setor vitivinícola de um Estado-Membro, e
ii)
um programa de apoio ao setor vitivinícola de um Estado-Membro e os seus programas de desenvolvimento rural ou promocionais;
g)
Regras relativas à obrigação de retirada dos subprodutos da vinificação pelos produtores, e às exceções a essa obrigação a fim de evitar encargos administrativos adicionais, e à certificação voluntária dos destiladores;
h)
Regras que autorizem os Estados-Membros a estabelecer as condições necessárias ao correto funcionamento das medidas de apoio nos seus programas.
Artigo 54.o
Competências de execução de acordo com o procedimento de exame
A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam medidas relativas:
a)
À apresentação dos programas de apoio, ao planeamento financeiro correspondente e à revisão dos programas;
b)
Aos procedimentos de pedido, seleção e pagamento;
c)
À apresentação, formato e conteúdo dos relatórios e avaliações dos programas de apoio dos Estados-Membros;
d)
À fixação, pelos Estados-Membros, das taxas da ajuda para a colheita em verde e a destilação de subprodutos;
e)
À gestão financeira e às disposições relativas à aplicação das medidas de apoio pelos Estados-Membros;
f)
Aos procedimentos relativos à garantia a constituir e ao montante da mesma quando é pago um adiantamento.
Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Secção 5
Ajudas no setor da apicultura
Artigo 55.o
Programas nacionais e financiamento
1. Com o objetivo de melhorar as condições gerais de produção e comercialização de produtos da apicultura, os Estados-Membros podem estabelecer programas nacionais para o setor da apicultura que abranjam um período de três anos ("programas apícolas"). Estes programas são desenvolvidos em colaboração com as organizações representativas do setor da apicultura.
2. A contribuição da União para os programas apícolas é equivalente a 50 % das despesas suportadas pelos Estados-Membros para esses programas, aprovados nos termos do artigo 57.o, primeiro parágrafo, alínea c).
3. Para poderem beneficiar da contribuição da União prevista no n.o 2, os Estados-Membros devem realizar um estudo sobre a estrutura do setor da apicultura nos seus territórios, tanto ao nível da produção como da comercialização.
4. Podem ser incluídas nos programas apícolas as seguintes medidas:
a)
Assistência técnica aos apicultores e organizações de apicultores;
b)
Luta contra os agressores e as doenças das colmeias, em particular a varroose;
c)
Racionalização da transumância;
d)
Medidas de apoio aos laboratórios de análise dos produtos da apicultura, com vista a ajudar os apicultores a comercializarem e a valorizarem os seus produtos;
e)
Medidas de apoio ao repovoamento do efetivo apícola da União;
f)
Colaboração com organismos especializados na execução de programas de investigação aplicada no domínio da apicultura e dos produtos da apicultura;
g)
Acompanhamento do mercado;
h)
Melhoria da qualidade dos produtos com vista a valorizá-los no mercado.
Artigo 56.o
Poderes delegados
1. A fim de assegurar uma utilização efetiva e eficiente dos fundos da União destinados à apicultura, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, no que respeita:
a)
À prevenção do duplo financiamento entre os programas apícolas dos Estados-Membros e os programas de desenvolvimento rural;
b)
À base para a atribuição da contribuição financeira da União a cada Estado-Membro participante, em função, nomeadamente, do número total de colmeias na União.
2. A fim de assegurar que o regime de ajuda da União esteja adaptado à evolução mais recente e que as medidas abrangidas sejam eficazes para melhorar as condições gerais de produção e comercialização dos produtos apícolas, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, para atualizar a lista de medidas referidas no artigo 55.o, n.o 4, que podem ser incluídas nos programas apícolas dos Estados-Membros, acrescentando outras medidas ou adaptando as referidas medidas sem suprimir nenhuma delas. Tal atualização da lista de medidas não afeta os programas nacionais adotados antes da entrada em vigor do ato delegado.
Artigo 57.o
Competências de execução de acordo com o procedimento de exame
A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as medidas necessárias para a aplicação da presente secção no que diz respeito:
a)
Ao teor dos programas nacionais e dos estudos realizados pelos Estados-Membros sobre a estrutura dos seus setores da apicultura, tanto ao nível da produção como da comercialização;
b)
Ao procedimento a seguir para a reatribuição dos fundos não utilizados;
c)
À aprovação dos programas apícolas apresentados pelos Estados-Membros, incluindo a atribuição da contribuição financeira da União a cada Estado-Membro participante e ao nível máximo de financiamento pelos Estados-Membros.
Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Secção 6
Ajudas no setor do lúpulo
Artigo 58.o
Ajudas às organizações de produtores
1. A União concede uma ajuda às organizações de produtores no setor do lúpulo reconhecidas nos termos do artigo 152.o para financiamento da prossecução dos objetivos referidos no artigo 152.o, n.o 1, alínea c), subalíneas i), ii) ou iii).
2. O financiamento da União para a ajuda às organizações de produtores previsto no n.o 1 é de 2 277 000 EUR anuais para a Alemanha.
Artigo 59.o
Poderes delegados
Por forma a assegurar que a ajuda a que se refere o artigo 58.o financia a prossecução dos objetivos referidos no artigo 152.o, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, no que respeita:
a)
Aos pedidos de ajuda, incluindo regras relativas aos prazos e aos documentos de acompanhamento;
b)
Às regras sobre as superfícies de lúpulo elegíveis e o cálculo dos montantes a pagar a cada organização de produtores.
Artigo 60.o
Competências de execução de acordo com o procedimento de exame
A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as medidas necessárias à aplicação da presente secção no que respeita ao pagamento da ajuda.
Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
CAPÍTULO III
Regime de autorizações para plantações de vinhas
Artigo 61.o
Duração
O regime de autorização para plantações de vinhas, estabelecido no presente capítulo, é aplicável no período de 1 de janeiro de 2016 a 31 de dezembro de 2030, devendo a Comissão efetuar uma revisão intercalar para avaliar o seu funcionamento e, se necessário, apresentar propostas.
Secção 1
Gestão do regime de autorizações para plantações de vinhas
Artigo 62.o
Autorizações
1. As castas de uva de vinho classificadas nos termos do artigo 81.o, n.o 2, só podem ser plantadas ou replantadas se for concedida uma autorização nos termos dos artigos 64.o, 66.o e 68.o, nas condições estabelecidas no presente capítulo.
2. Os Estados-Membros concedem a autorização a que se refere o n.o 1, para uma superfície específica expressa em hectares, após apresentação de pedido dos produtores que cumpra critérios de elegibilidade objetivos e não discriminatórios. A autorização é concedida sem que seja cobrada uma taxa aos produtores.
3. As autorizações a que se refere o n.o 1 são válidas por um período de três anos a contar da data de concessão. Os produtores que não utilizarem as autorizações que lhes tenham sido concedidas durante o período de validade das mesmas ficam sujeitos a sanções administrativas, tal como previsto no artigo 89.o, n.o 4, do Regulamento (UE) n.o 1306/2013.
4. O presente capítulo não é aplicável à plantação ou replantação de superfícies que se destinem exclusivamente a fins experimentais ou à cultura de vinha-mãe de garfo, às superfícies cuja produção vitivinícola se destine exclusivamente ao consumo familiar do produtor de vinho, nem às superfícies a plantar de novo na sequência de medidas de expropriação por razões de utilidade pública, nos termos do direito nacional.
Artigo 63.o
Mecanismo de salvaguarda para novas plantações
1. Os Estados-Membros disponibilizam anualmente autorizações de novas plantações correspondentes a 1 % da superfície total efetivamente plantada com vinhas nos respetivos territórios, nas dimensões medidas à data de 31 de julho do ano anterior.
2. Os Estados-Membros podem:
a)
Aplicar a nível nacional uma percentagem inferior à que é indicada no n.o 1;
b)
Limitar a emissão de autorizações a nível regional, para determinadas zonas elegíveis para a produção de vinhos com denominação de origem protegida, para zonas elegíveis para a produção de vinhos com indicação geográfica protegida ou para zonas sem indicação geográfica.
3. As limitações a que se refere o n.o 2 devem contribuir para um aumento ordenado das plantações de vinha, devem ser estabelecidas acima de 0 % e devem ser justificadas por um ou vários dos seguintes motivos específicos:
a)
A necessidade de evitar um risco comprovado de excedente na oferta de produtos vitivinícolas em relação às perspetivas de mercado para os referidos produtos, não excedendo o que é necessário para suprir essa necessidade;
b)
A necessidade de evitar um risco comprovado de desvalorização significativa de determinada denominação de origem protegida ou indicação geográfica protegida.
4. Os Estados-Membros tornam públicas todas as decisões adotadas ao abrigo do n.o 2, decisões essas que devem ser devidamente fundamentadas. Os Estados-Membros comunicam imediatamente à Comissão essas decisões e a respetiva fundamentação.
Artigo 64.o
Concessão de autorizações para novas plantações
1. Se a superfície total abrangida pelos pedidos elegíveis num determinado ano não exceder a superfície disponibilizada pelo Estado-Membro, todos esses pedidos são aceites.
Os Estados-Membros podem aplicar, para efeitos do presente artigo, um ou vários dos seguintes critérios de elegibilidade objetivos e não discriminatórios:
a)
O requerente deve possuir uma superfície agrícola cuja área não seja inferior à da superfície para a qual é solicitada a autorização;
b)
O requerente deve possuir qualificações e competências profissionais adequadas;
c)
Presume-se que o pedido não envolve um risco significativo de apropriação indevida da reputação de determinadas denominações de origem protegidas, a não ser que a existência desse risco seja comprovada pelas autoridades públicas;
d)
Se devidamente fundamentados, um ou vários dos critérios referidos no n.o 2, desde que sejam aplicados de forma objetiva e não discriminatória.
2. Se a superfície total abrangida pelos pedidos elegíveis a que se refere o n.o 1 exceder, num determinado ano, a superfície disponibilizada pelo Estado-Membro, as autorizações são concedidas a todos os requerentes segundo uma distribuição pro rata dos hectares com base na superfície para a qual tenham solicitado a autorização. A concessão pode também ser total ou parcialmente efetuada de acordo com um ou vários dos seguintes critérios de prioridade objetivos e não discriminatórios:
a)
Produtores que plantam vinhas pela primeira vez e que estejam estabelecidos como responsáveis da exploração (novos entrantes);
b)
Superfícies onde o vinhedo contribui para a preservação do ambiente;
c)
Superfícies a plantar de novo no âmbito de projetos de emparcelamento agrícola;
d)
Superfícies com condicionalismos específicos de origem natural ou outra;
e)
Sustentabilidade dos projetos de desenvolvimento ou replantação com base numa avaliação económica;
f)
Superfícies a plantar de novo que contribuam para aumentar a competitividade a nível da exploração e a nível regional;
g)
Projetos com potencial para melhorar a qualidade dos produtos com indicações geográficas;
h)
Superfícies a plantar de novo no quadro do aumento da dimensão das pequenas e médias explorações.
3. Os critérios referidos nos n.os 1 e 2 que os Estados-Membros apliquem são tornados públicos e notificados imediatamente à Comissão.
Artigo 65.o
Papel das organizações profissionais
Ao aplicarem o artigo 63.o, n.o 2, os Estados-Membros podem ter em conta recomendações apresentadas pelas organizações profissionais reconhecidas do setor vitivinícola a que se referem os artigos 152.o, 156.o e 157.o, pelos agrupamentos de produtores interessados a que se refere o artigo 95.o, ou por outros tipos de organizações profissionais reconhecidas nos termos do direito nacional daqueles Estados-Membros, desde que essas recomendações sejam precedidas de um acordo celebrado pelas partes representativas pertinentes na zona geográfica de referência.
As recomendações são emitidas para um período máximo de três anos.
Artigo 66.o
Replantações
1. Os Estados-Membros concedem automaticamente uma autorização aos produtores que arranquem uma superfície vitivinícola a partir de 1 de janeiro de 2016 e que tenham apresentado um pedido. Tal autorização corresponde ao equivalente dessa superfície em termos de cultura estreme. As superfícies abrangidas por essas autorizações não são contadas para efeitos do artigo 63.o.
2. Os Estados-Membros podem conceder a autorização a que se refere o n.o 1 aos produtores que se comprometam a arrancar uma superfície vitivinícola, se o arranque da superfície em questão for efetuado, o mais tardar, no final do quarto ano a contar da data em que tenham sido plantadas novas vinhas.
3. A autorização a que se refere o n.o 1 é utilizada na mesma exploração em que foi efetuado o arranque. Nas zonas elegíveis para a produção de vinhos com denominações de origem protegidas ou indicações geográficas protegidas, os Estados-Membros podem, com base numa recomendação emitida por uma organização profissional reconhecida nos termos do artigo 65.o, restringir a replantação de vinhas cuja especificação da denominação de origem protegida ou da indicação geográfica protegida seja idêntica à da superfície arrancada.
4. O presente artigo não se aplica em caso de arranque de plantações não autorizadas.
Artigo 67.o
Regra de minimis
1. O regime de autorizações para plantações de vinhas estabelecido no presente capítulo não é aplicável nos Estados-Membros onde, à data de 31 de dezembro de 2007, não era aplicável o regime transitório de direitos de plantação estabelecido na Parte II, Título I, Capítulo III, Secção IV-A, Subsecção II, do Regulamento (CE) n.o 1234/2007.
2. Os Estados-Membros aos quais era aplicável à data de 31 de dezembro de 2007 o regime referido no n.o 1, e nos quais a superfície atualmente plantada com vinhas não exceda 10 000 hectares, podem decidir não aplicar o regime de autorização de plantações vitivinícolas estabelecido no presente capítulo.
Artigo 68.o
Disposições transitórias
1. Os direitos de plantação concedidos aos produtores nos termos dos artigos 85.o-H, 85.o-I ou 85.o-K do Regulamento (CE) n.o 1234/2007 antes de 31 de dezembro de 2015 que não tiverem sido utilizados por esses produtores e ainda sejam válidos nessa data podem ser convertidos em autorizações ao abrigo do presente capítulo a partir de 1 de janeiro de 2016.
Tal conversão é efetuada a pedido desses produtores, devendo esse pedido ser apresentado antes de 31 de dezembro de 2015. Os Estados-Membros podem decidir autorizar os produtores a apresentarem o pedido para converterem os direitos em autorizações até 31 de dezembro de 2020.
2. As autorizações concedidas ao abrigo do n.o 1 são válidas pelo mesmo período que os direitos de plantação a que se refere o n.o 1. Se não forem utilizadas, as autorizações caducam, o mais tardar, em 31 de dezembro de 2018 ou, se os Estados-Membros tiverem tomado a decisão a que se refere o n.o 1, segundo parágrafo, o mais tardar, em 31 de dezembro de 2023.
3. As superfícies abrangidas pelas autorizações concedidas ao abrigo do n.o 1 não são contadas para efeitos do artigo 63.o.
Artigo 69.o
Poderes delegados
A Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, no que respeita:
a)
Às condições de aplicação da isenção a que se refere o artigo 62.o, n.o 4;
b)
Às regras aplicáveis aos critérios a que se refere o artigo 64.o, n.os 1 e 2;
c)
Ao aditamento de critérios além dos enumerados no artigo 64.o, n.o s 1 e 2;
d)
À coexistência de vinhas que o produtor se tenha comprometido a arrancar e de vinhas plantadas de novo ao abrigo do artigo 66.o, n.o 2;
e)
Aos fundamentos das decisões a tomar pelos Estados-Membros nos termos do artigo 66.o, n.o 3.
Artigo 70.o
Competências de execução de acordo com o procedimento de exame
A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as medidas necessárias no que respeita:
a)
Aos procedimentos para concessão das autorizações;
b)
Aos registos a manter pelos Estados-Membros e às notificações a transmitir à Comissão.
Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Secção 2
Controlo do regime de autorizações para plantações de vinhas
Artigo 71.o
Plantações não autorizadas
1. Os produtores arrancam, a expensas suas, as superfícies plantadas com vinhas sem autorização.
2. Se os produtores não procederem ao arranque das vinhas num prazo de quatro meses a contar da data em que tenham sido notificados da irregularidade, os Estados-Membros asseguram o arranque dessas plantações não autorizadas num prazo de dois anos após o termo do prazo de quatro meses. As despesas daí decorrentes são imputadas aos produtores em causa.
3. Os Estados-Membros comunicam à Comissão, até 1 de março de cada ano, a dimensão total das superfícies comprovadamente plantadas com vinhas sem autorização após 1 de janeiro de 2016, bem como das superfícies arrancadas nos termos dos n.os 1 e 2.
4. Os produtores que não cumpram as obrigação estabelecida no n.o 1 do presente artigo ficam sujeitos a sanções a estabelecer nos termos do artigo 64.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013.
5. As superfícies plantadas com vinhas, sem autorização, não beneficiarão de nenhuma medida de apoio nacional ou da União.
Artigo 72.o
Competências de execução de acordo com o procedimento de exame
A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as medidas necessárias à definição das especificações relativas aos requisitos de comunicação que os Estados-Membros devem respeitar, incluindo possíveis reduções dos limites orçamentais previstos no Anexo VI em caso de incumprimento.
Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
TÍTULO II
REGRAS RELATIVAS À COMERCIALIZAÇÃO E ÀS ORGANIZAÇÕES DE PRODUTORES
CAPÍTULO I
Regras relativas à comercialização
Secção 1
Normas de comercialização
Subsecção 1
Disposições preliminares
Artigo 73.o
Âmbito de aplicação
Sem prejuízo de quaisquer outras disposições aplicáveis aos produtos agrícolas, bem como das disposições adotadas nos setores veterinário, fitossanitário e dos géneros alimentícios para garantir o cumprimento das normas de higiene e de salubridade dos produtos e para proteger a saúde humana, animal e vegetal, a presente secção estabelece as regras respeitantes às normas de comercialização dos produtos agrícolas Essas regras subdividem-se em regras obrigatórias e menções reservadas facultativas.
Subsecção 2
Normas de comercialização por setores ou produtos
Artigo 74.o
Princípio geral
Os produtos para os quais tenham sido estabelecidas normas de comercialização por setores ou produtos, nos termos da presente secção só podem ser comercializados na União se estiverem em conformidade com essas normas.
Artigo 75.o
Estabelecimento e teor
1. Podem aplicar-se normas de comercialização a um ou mais dos seguintes setores e produtos:
a)
Azeite e azeitonas de mesa;
b)
Frutas e produtos hortícolas;
c)
Frutas e produtos hortícolas transformados;
d)
Bananas;
e)
Plantas vivas;
f)
Ovos;
g)
Carne de aves de capoeira;
h)
Matérias gordas para barrar destinadas ao consumo humano;
i)
Lúpulo.
2. A fim de ter em conta as expectativas dos consumidores e de melhorar as condições económicas de produção e comercialização, assim como a qualidade dos produtos agrícolas abrangidos pelos n.o 1 e 4 do presente artigo, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, no que respeita às normas de comercialização por setores ou produtos, em todos os estádios da comercialização, bem como derrogações e isenções dessas normas, a fim de promover a adaptação às condições do mercado em constante mutação, às novas exigências dos consumidores, à evolução das normas internacionais pertinentes e de evitar a criação de obstáculos à inovação em matéria de produtos.
3. Sem prejuízo do artigo 26.o do Regulamento (UE) n.o 1169/2011 do Parlamento Europeu e do Conselho (27), as normas de comercialização a que se refere o n.o 1 podem abranger um ou mais das a seguir indicadas, a determinar em função de cada setor ou produto e das características de cada setor, da necessidade de regular a colocação no mercado e das condições definidas no n.o 5 do presente artigo:
a)
Definições técnicas, designações e denominações de venda para setores que não sejam os estabelecidos no artigo 78.o;
b)
Critérios de classificação, tais como classificação em classes, peso, dimensões, idade e categoria;
c)
Espécies, variedades vegetais, raças animais ou tipos comerciais;
d)
Apresentação, rotulagem ligada às normas de comercialização obrigatórias, embalagem, regras a aplicar aos centros de embalagem, marcação, ano de colheita e utilização de menções específicas, sem prejuízo dos artigos 92.o a 123.o;
e)
Critérios como a apresentação, a consistência, a conformação, as características do produto e o teor de água, em percentagem;
f)
Substâncias específicas utilizadas na produção, ou componentes ou ingredientes, incluindo a sua composição quantitativa, pureza e identificação;
g)
Tipos de agricultura e métodos de produção, incluindo práticas enológicas e sistemas avançados de produção sustentável;
h)
Lotação dos mostos e dos vinhos, incluindo as respetivas definições, mistura e respetivas restrições;
i)
Frequência da recolha, entrega, conservação e tratamento, métodos de conservação e temperatura, armazenagem e transporte;
j)
Local de produção e/ou origem, excluindo a carne de aves de capoeira e as matérias gordas para barrar;
k)
Restrições no que respeita à utilização de certas substâncias e práticas;
l)
Utilizações específicas;
m)
Condições que regem o escoamento, a detenção, a circulação e a utilização de produtos não conformes com as normas de comercialização adotadas nos termos do n.o 1 e/ou com as definições, designações ou denominações de venda a que se refere o artigo 78.o, bem como o escoamento de subprodutos.
4. Em complemento do n.o 1, as normas de comercialização podem ser aplicáveis ao setor vitivinícola. O n.o 3, alíneas f), g), h), k) e m), é aplicável a esse setor.
5. As normas de comercialização por setores ou produtos adotadas nos termos do n.o 1 do presente artigo são estabelecidas sem prejuízo dos artigos 84.o a 88.o e do Anexo IX e têm em conta:
a)
As características específicas do produto em causa;
b)
A necessidade de assegurar condições que facilitem a colocação dos produtos no mercado;
c)
O interesse dos produtores na comunicação das características dos seus produtos e das suas práticas agrícolas e o interesse dos consumidores em receberem informações adequadas e transparentes sobre os produtos, incluindo o local de produção, a estabelecer caso a caso ao nível geográfico adequado, uma vez realizada uma avaliação que incida, nomeadamente, sobre os custos e os encargos administrativos para os operadores e sobre os benefícios oferecidos aos produtores e ao consumidor final;
d)
Os métodos disponíveis para a determinação das características físicas, químicas e organolépticas dos produtos;
e)
As recomendações normalizadas adotadas por organismos internacionais;
f)
A necessidade de preservar as características naturais e essenciais dos produtos e de evitar modificações substanciais na sua composição.
6. A fim de ter em conta as expectativas dos consumidores e a necessidade de melhorar a qualidade e as condições económicas de produção e comercialização dos produtos agrícolas, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, para alterar a lista dos setores constante do n.o 1. Esses atos delegados devem ser estritamente limitados a necessidades comprovadas que resultem da evolução da procura dos consumidores, do progresso técnico ou da necessidade de inovação dos produtos, sob reserva de um relatório da Comissão ao Parlamento Europeu e ao Conselho que avalie, designadamente, a necessidade dos consumidores, os custos e os encargos administrativos para os operadores, incluindo o impacto no mercado interno e no comércio internacional, bem como os benefícios oferecidos aos produtores e ao consumidor final.
Artigo 76.o
Requisitos adicionais para a comercialização de produtos no setor das frutas e produtos hortícolas
1. Se for caso disso, para além das normas de comercialização aplicáveis a que se refere o artigo 75.o, os produtos do setor das frutas e produtos hortícolas que se destinem a ser vendidos no estado fresco ao consumidor só podem ser comercializados se forem de qualidade sã, leal e comercial e se for indicado o país de origem.
2. As normas de comercialização a que refere o n.o 1, assim como qualquer norma de comercialização aplicável ao setor das frutas e dos produtos hortícolas estabelecida nos termos da presente subsecção, são aplicáveis em todos os estádios da comercialização, incluindo a importação e a exportação, e podem abranger a qualidade, a classificação em categorias, o peso, as dimensões, o acondicionamento, a embalagem, a armazenagem, o transporte, a apresentação e a comercialização.
3. O detentor de produtos do setor das frutas e produtos hortícolas abrangido por normas de comercialização só pode expor, pôr à venda, entregar ou comercializar esses produtos na União de uma forma que esteja em conformidade com essas normas, cabendo-lhe garantir essa conformidade.
4. A fim de assegurar a correta aplicação dos requisitos estabelecidos no n.o 1 do presente artigo e de tomar em conta determinadas situações específicas, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, respeitantes a derrogações específicas das disposições do presente artigo que sejam necessárias à sua correta aplicação.
Artigo 77.o
Certificação do lúpulo
1. Se for caso disso, para além das normas de comercialização aplicáveis, os produtos do setor do lúpulo colhidos ou preparados na União são submetidos a um procedimento de certificação nos termos do presente artigo.
2. O certificado só pode ser emitido para os produtos que apresentem as características de qualidade mínimas adequadas a um determinado estádio da comercialização. No caso do lúpulo em pó, do lúpulo em pó rico em lupulina, do extrato de lúpulo e da mistura de lúpulo, o certificado só pode ser emitido se o teor de ácido alfa desses produtos não for inferior ao do lúpulo a partir do qual foram preparados.
3. O certificado deve, pelo menos, mencionar:
a)
O local ou locais de produção do lúpulo;
b)
O ano ou anos de colheita, e
c)
A variedade ou variedades.
4. Os produtos do setor do lúpulo só podem ser comercializados ou exportados se estiverem abrangidos por um certificado emitido nos termos do presente artigo.
No caso de produtos importados do setor do lúpulo, o atestado previsto no artigo 190.o, n.o 2, é considerado equivalente a esse certificado.
5. A Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que estabeleçam medidas derrogatórias do disposto no n.o 4 do presente artigo:
a)
A fim de satisfazer as exigências comerciais de determinados países terceiros; ou
b)
Para produtos destinados a utilizações especiais.
As medidas previstas no primeiro parágrafo:
i)
Não podem prejudicar a comercialização normal dos produtos para os quais o certificado tenha sido emitido; e
ii)
Devem ser acompanhadas de garantias que evitem qualquer confusão com os produtos em causa.
Artigo 78.o
Definições, designações e denominações de venda respeitantes a determinados setores e produtos
1. Se for caso disso, para além das normas de comercialização aplicáveis, as definições, designações e denominações de venda previstas no Anexo VII são aplicáveis aos seguintes setores ou produtos:
a)
Carne de bovino;
b)
Vitivinícola;
c)
Leite e produtos lácteos destinados ao consumo humano;
d)
Carne de aves de capoeira;
e)
ovos;
f)
Matérias gordas para barrar destinadas ao consumo humano; e
g)
Azeite e azeitonas de mesa.
2. As definições, designações ou denominações de venda previstas no Anexo VII só podem ser utilizadas na União para a comercialização de produtos conformes com os requisitos correspondentes estabelecidos nesse mesmo anexo.
3. A Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, respeitantes a alterações, derrogações ou isenções das definições e denominações de venda previstas no anexo VI. Esses atos delegados são estritamente limitados a necessidades comprovadas que resultem da evolução da procura dos consumidores, do progresso técnico ou de necessidades de inovação dos produtos.
4. A fim de assegurar que os operadores e os Estados-Membros entendem de forma clara e correta as definições e as denominações de venda previstas no Anexo VII, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, no que respeita às regras relativas à sua especificação e aplicação.
5. A fim de ter em conta as expectativas dos consumidores e a evolução do mercado de produtos lácteos, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que especifiquem os produtos lácteos em relação aos quais a espécie animal de onde provém o leite deve ser indicada, caso não seja a espécie bovina, e a estabelecer as regras necessárias para o efeito.
Artigo 79.o
Tolerância
1. A fim de ter em conta as características específicas de cada produto ou setor, os diferentes estádios da comercialização, as condições técnicas e eventuais dificuldades práticas dignas de nota, bem como a precisão e repetibilidade dos métodos de análise, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, no que respeita à tolerância para uma ou mais normas específicas para além da qual todo o lote de produtos é considerado não conforme com a norma.
2. Ao adotar os atos a que se refere o n.o 1, a Comissão tem em conta a necessidade de não alterar as características intrínsecas do produto e de evitar reduzir a sua qualidade.
Artigo 80.o
Práticas enológicas e métodos de análise
1. Só podem ser utilizadas as práticas enológicas autorizadas nos termos do Anexo VIII e previstas no artigo 75.o, n.o 3, alínea g), e no artigo 83.o, n.os 2 e 3, na produção e conservação na União dos produtos enumerados no Anexo VII, Parte II.
O primeiro parágrafo não é aplicável:
a)
Ao sumo de uvas e sumo de uvas concentrado; nem
b)
Ao mosto de uvas e mosto de uvas concentrado destinados à preparação de sumo de uvas.
As práticas enológicas autorizadas só podem ser utilizadas para permitir uma boa vinificação, uma boa conservação ou um bom apuramento dos produtos.
Os produtos enumerados no Anexo VII, Parte II, são produzidos na União de acordo com as regras estabelecidas no Anexo VIII.
2. Não podem ser comercializados na União os produtos enumerados no Anexo VII, Parte II, que:
a)
Tenham sido objeto de práticas enológicas não autorizadas na União;
b)
Tenham sido objeto de práticas enológicas não autorizadas a nível nacional; ou
c)
Não obedeçam às regras enunciadas no Anexo VIII.
Os produtos vitivinícolas não comercializáveis nos termos do primeiro parágrafo são destruídos. Em derrogação desta regra, os Estados-Membros podem autorizar a utilização de alguns desses produtos, cujas características devem determinar, por parte de destilarias ou vinagreiras ou para fins industriais, desde que essa autorização não se torne num incentivo à produção de produtos vitivinícolas, através de práticas enológicas não autorizadas.
3. Ao autorizar para o vinho as práticas enológicas a que se refere o artigo 75.o, n.o 3, alínea g), a Comissão:
a)
Tem em conta as práticas enológicas e os métodos de análise recomendados e publicados pela OIV, bem como os resultados da utilização experimental de práticas enológicas ainda não autorizadas;
b)
Tem em conta a proteção da saúde humana;
c)
Tem em conta o risco potencial de os consumidores serem induzidos em erro devido à perceção que tenham desenvolvido do produto e às expectativas daí decorrentes, tendo em conta a disponibilidade e viabilidade de meios de informação para excluir tais riscos;
d)
Permite a preservação das características naturais e essenciais do vinho sem que daí resultem alterações substanciais da composição do produto em causa;
e)
Garante um nível mínimo aceitável de proteção ambiental;
f)
Respeita as regras gerais relativas às práticas enológicas e as regras enunciadas no Anexo VIII.
4. A fim de assegurar o tratamento adequado dos produtos vitivinícolas não comercializáveis, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, no que respeita às regras aplicáveis aos procedimentos nacionais a que se refere o n.o 2, segundo parágrafo, do presente artigo, e respetivas derrogações, relativamente à retirada ou destruição dos produtos vitivinícolas que não cumpram os requisitos.
5. Se necessário, a Comissão adota atos de execução que estabelecem os métodos a que se refere o artigo 75.o, n.o 5, alínea d), para os produtos enumerados no Anexo VII, Parte II. Esses métodos devem basear-se em métodos pertinentes recomendados e publicados pela OIV, a não ser que sejam ineficazes ou inadequados para a consecução do objetivo visado pela União. Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Enquanto se aguardar a adoção desses atos de execução, os métodos e regras a utilizar são os autorizados pelo Estado-Membro em causa.
Artigo 81.o
Castas de uva de vinho
1. Os produtos constantes do Anexo VII, Parte II, produzidos na União são elaborados a partir de castas de uva de vinho classificáveis nos termos do n.o 2 do presente artigo.
2. Sob reserva do n.o 3, os Estados-Membros classificam as castas de uva de vinho que podem ser plantadas, replantadas ou enxertadas no seu território para fins de produção de vinho.
Os Estados-Membros só podem classificar castas de uva de vinho que reúnam as seguintes condições:
a)
A casta pertence à espécie Vitis vinifera ou provém de um cruzamento entre a espécie Vitis vinifera e outra espécie do género Vitis;
b)
A casta não é nenhuma das seguintes: Noah, Othello, Isabelle, Jacquez, Clinton e Herbemont.
Sempre que uma casta de uva de vinho seja suprimida da classificação a que se refere o primeiro parágrafo, é arrancada no prazo de 15 anos a contar da sua supressão.
3. Os Estados-Membros cuja produção de vinho não exceda 50 000 hectolitros por campanha, calculados com base na produção média das cinco campanhas vitivinícolas anteriores, ficam dispensados da obrigação de classificação prevista no n.o 2, primeiro parágrafo.
Todavia, também nesses Estados-Membros só podem ser plantadas, replantadas ou enxertadas para fins de produção de vinho castas de uva de vinho conformes com o n.o 2, segundo parágrafo.
4. Em derrogação do n.o 2, primeiro e terceiro parágrafos, e do n.o 3, segundo parágrafo, a plantação, replantação ou enxertia das castas de uva de vinho a seguir indicadas pode ser autorizada pelos Estados-Membros para fins experimentais e de investigação científica:
a)
Castas de uva de vinho não classificadas, no caso dos Estados-Membros não referidos no n.o 3;
b)
Castas de uva de vinho não conformes com o n.o 2, segundo parágrafo, no caso dos Estados-Membros referidos no n.o 3.
5. As vinhas das superfícies que tenham sido plantadas com castas de uva de vinho para fins de produção de vinho em violação dos n.os 2, 3 e 4 são arrancadas.
Todavia, não é obrigatório proceder ao arranque das vinhas dessas superfícies se a sua produção se destinar exclusivamente ao consumo familiar do produtor de vinho.
Artigo 82.o
Utilização específica dos vinhos que não correspondam às categorias enumeradas no Anexo VII, Parte II
Excetuados os vinhos engarrafados em relação aos quais existam provas de que o engarrafamento é anterior a 1 de setembro de 1971, os vinhos provenientes de castas de uva de vinho incluídas nas classificações estabelecidas nos termos do artigo 81.o, n.o 2, primeiro parágrafo, mas que não correspondam a nenhuma das categorias estabelecidas no Anexo VII, Parte II, só podem ser utilizados para consumo familiar do produtor de vinho, para produção de vinagre de vinho ou para destilação.
Artigo 83.o
Regras nacionais para certos produtos e setores
1. Não obstante o artigo 75.o, n.o 2, os Estados-Membros podem adotar ou manter regras nacionais que estabeleçam diferentes níveis de qualidade para as matérias gordas para barrar. Tais regras devem permitir a avaliação desses níveis, em função de critérios respeitantes, nomeadamente, às matérias-primas utilizadas, às características organolépticas dos produtos e à estabilidade física e microbiológica dos mesmos.
Os Estados-Membros que façam uso da faculdade prevista no primeiro parágrafo garantem que os produtos dos outros Estados-Membros que respeitem os critérios estabelecidos por essas regras nacionais podem, em condições não discriminatórias, utilizar menções que indiquem que os referidos critérios foram respeitados.
2. Os Estados-Membros podem limitar ou proibir a utilização de certas práticas enológicas e prever regras mais severas relativamente a vinhos autorizados pelo direito da União e produzidos no seu território, a fim de reforçar a preservação das características essenciais de vinhos com denominação de origem protegida ou indicação geográfica protegida, bem como de vinhos espumantes e de vinhos licorosos.
3. Os Estados-Membros podem permitir a utilização experimental de práticas enológicas não autorizadas.
4. A fim de assegurar uma aplicação correta e transparente do presente artigo, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que estabeleçam as condições de aplicação dos n.os 1, 2 e 3 do presente artigo, bem como as condições de detenção, circulação e utilização dos produtos obtidos através das práticas experimentais a que se refere o n.o 3 do presente artigo.
5. Os Estados-Membros só podem adotar ou manter disposições legislativas nacionais suplementares para os produtos abrangidos por uma norma de comercialização da União se essas disposições cumprirem o direito da União, nomeadamente o princípio da livre circulação de mercadorias, e sob reserva da Diretiva 98/34/CE do Parlamento Europeu e do Conselho (28).
Subsecção 3
Menções reservadas facultativas
Artigo 84.o
Disposições gerais
É estabelecido um sistema de menções reservadas facultativas por setor ou por produto para que os produtores de produtos agrícolas que possuam características ou atributos de valor acrescentado comuniquem mais facilmente essas características ou atributos no mercado interno e, em especial, para apoiar e complementar as normas de comercialização específicas.
A presente subsecção não é aplicável aos produtos vitivinícolas a que se refere o artigo 92.o, n.o 1.
Artigo 85.o
Menções reservadas facultativas existentes
1. As menções reservadas facultativas abrangidas pelo presente sistema em 20 de dezembro de 2013 constam do Anexo IX e as condições relativas à sua utilização são estabelecidas nos termos do artigo 86.o, alínea a).
2. As menções reservadas facultativas a que se refere o n.o 1 do presente artigo permanecem em vigor, sob reserva de eventuais alterações, exceto se forem canceladas nos termos do artigo 86.o.
Artigo 86.o
Reserva, alteração e cancelamento das menções reservadas facultativas
A fim de ter em conta as expectativas dos consumidores, a evolução dos conhecimentos científicos e técnicos, a situação no mercado e a evolução das normas de comercialização e das normas internacionais, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que:
a)
Reservem uma menção reservada facultativa adicional, precisando as condições da sua utilização;
b)
Alterem as condições de utilização de uma menção reservada facultativa; ou
c)
Cancelem uma menção de qualidade facultativa.
Artigo 87.o
Menções reservadas facultativas adicionais
1. Só são elegíveis para serem reservadas enquanto menções reservadas facultativas adicionais as menções que satisfaçam cumulativamente os seguintes requisitos:
a)
A menção diz respeito a uma característica de um produto ou a um atributo de produção ou transformação, e diz respeito a um setor ou produto;
b)
A utilização da menção permite uma comunicação mais clara do valor acrescentado do produto resultante de suas características específicas ou atributos de produção ou transformação;
c)
Aquando da colocação do produto no mercado, a característica ou o atributo a que se refere a alínea a) é identificável pelos consumidores em vários Estados-Membros;
d)
As condições e a utilização da menção estão em conformidade com a Diretiva 2000/13/CE do Parlamento Europeu e do Conselho (29) ou com o Regulamento (UE) n.o 1169/2011.
Ao introduzir uma menção reservada facultativa adicional, a Comissão tem em conta as normas internacionais pertinentes e as menções reservadas existentes para os produtos ou setores em questão.
2. A fim de ter em conta as características de determinados setores, bem como as expectativas dos consumidores, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que estabeleçam aspetos mais detalhados das exigências aplicáveis à introdução das menções reservadas adicionais a que se refere o n.o 1 do presente artigo.
Artigo 88.o
Restrições à utilização de menções reservadas facultativas
1. As menções reservadas facultativas só podem ser utilizadas para descrever produtos conformes com as condições de utilização aplicáveis.
2. Os Estados-Membros adotam medidas adequadas para assegurar que a rotulagem dos produtos não dê origem a confusão com as menções reservadas facultativas.
3. A fim de assegurar que os produtos descritos através de menções reservadas facultativas são conformes com as condições de utilização aplicáveis, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que estabeleçam regras suplementares relativas à utilização de menções reservadas facultativas.
Subsecção 4
Normas de comercialização relacionadas com a importação e a exportação
Artigo 89.o
Disposições gerais
A fim de ter em conta as características específicas do comércio entre a União e determinados países terceiros e o caráter especial de determinados produtos agrícolas, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, no que respeita:
a)
Às condições em que os produtos importados são considerados como tendo um nível de conformidade equivalente às normas de comercialização da União, bem como às condições que permitem derrogações do artigo 74.o, e
b)
Às regras relativas à aplicação das normas de comercialização aos produtos exportados a partir da União.
Artigo 90.o
Disposições especiais aplicáveis às importações de vinho
1. Salvo disposição em contrário de acordos internacionais celebrados nos termos do TFUE, são aplicáveis aos produtos dos códigos NC 2009 61, 2009 69 e 2204 importados na União as disposições relativas às denominações de origem, às indicações geográficas e à rotulagem de vinhos estabelecidas na Secção 2 do presente capítulo, e as definições, designações e denominações de venda a que se refere o artigo 78.o do presente regulamento.
2. Salvo disposição em contrário de acordos internacionais celebrados nos termos do TFUE os produtos a que se refere o n.o 1 do presente artigo são produzidos segundo as práticas enológicas autorizadas pela União nos termos do presente regulamento ou, antes da autorização nos termos do artigo 80.o, n.o 3, segundo as práticas enológicas recomendadas e publicadas pela OIV.
3. As importações dos produtos a que se refere o n.o 1 ficam sujeitas à apresentação de:
a)
Um certificado que prove o cumprimento do disposto nos n.os 1 e 2, emitido por um organismo competente, que figure numa lista a publicar pela Comissão, no país de origem do produto;
b)
Um boletim de análise emitido por um organismo ou serviço designado pelo país de origem do produto, se este se destinar ao consumo humano direto.
Subsecção 5
Disposições comuns
Artigo 91.o
Competências de execução nos termos do procedimento de exame
A Comissão pode adotar atos de execução que:
a)
Estabeleçam a lista do leite e dos produtos lácteos a que se refere o Anexo VII, Parte III, ponto 5, segundo parágrafo, e das matérias gordas para barrar a que se refere o Anexo VII, Parte VII, Secção I, sexto parágrafo, alínea a), com base em listas indicativas de produtos que os Estados-Membros considerem corresponder, nos seus territórios, a essas disposições e que os Estados-Membros enviam à Comissão;
b)
Estabeleçam regras para a aplicação das normas de comercialização por setor ou produto;
c)
Estabeleçam regras para determinar se os produtos foram objeto de tratamentos contrários às práticas enológicas autorizadas;
d)
Estabeleçam regras relativas aos métodos de análise para determinar as características dos produtos;
e)
Estabeleçam regras para fixar o nível de tolerância;
f)
Estabeleçam regras para a execução das medidas a que se refere o artigo 89.o;
g)
Estabeleçam regras para a identificação ou registo do produtor e/ou das instalações industriais nas quais o produto foi preparado ou transformado, para os procedimentos de certificação e para os documentos comerciais, documentos de acompanhamento e registos a manter.
Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Secção 2
Denominações de origem, indicações geográficas e menções tradicionais no setor vitivinícola
Subsecção 1
Disposições preliminares
Artigo 92.o
Âmbito de aplicação
1. As regras relativas às denominações de origem, indicações geográficas e menções tradicionais estabelecidas na presente secção são aplicáveis aos produtos a que se refere o Anexo VIII, Parte II, pontos 1, 3 a 6, 8, 9, 11, 15 e 16.
2. As regras a que se refere o n.o 1 visam:
a)
Proteger os interesses legítimos dos consumidores e dos produtores;
b)
Garantir o bom funcionamento do mercado interno dos produtos em causa, e
c)
Promover a produção de produtos de qualidade a que se refere a presente secção, permitindo simultaneamente a tomada de medidas nacionais em matéria de política de qualidade.
Subsecção 2
Denominações de origem e indicações geográficas
Artigo 93.o
Definições
1. Para efeitos da presente secção, entende-se por:
a)
"Denominação de origem", o nome de uma região, de um local determinado ou, em casos excecionais e devidamente justificáveis, de um país, utilizado para designar um produto a que se refere o artigo 92.o, n.o 1, que cumpra os seguintes requisitos:
i)
a qualidade e as características do produto são essencial ou exclusivamente devidas a um meio geográfico específico, com os fatores naturais e humanos inerentes ao mesmo,
ii)
as uvas a partir das quais o produto é produzido provêm exclusivamente dessa zona geográfica,
iii)
a produção ocorre nessa zona geográfica, e
iv)
o produto é obtido a partir de castas pertencentes à espécie Vitis vinifera;
b)
"Indicação geográfica", uma indicação relativa a uma região, um local determinado ou, em casos excecionais e devidamente justificáveis, um país, utilizado para designar um produto a que se refere o artigo 92.o, n.o 1, que cumpra os seguintes requisitos:
i)
possui determinada qualidade, reputação ou outras características que podem ser atribuídas a essa origem geográfica,
ii)
pelo menos 85 % das uvas utilizadas para a sua produção provêm exclusivamente dessa zona geográfica,
iii)
a sua produção ocorre nessa zona geográfica, e
iv)
é obtido a partir de castas pertencentes à espécie Vitis vinifera ou provenientes de um cruzamento entre a espécie Vitis vinifera e outra espécie do género Vitis.
2. Determinados nomes utilizados tradicionalmente constituem uma denominação de origem se:
a)
Designam um vinho;
b)
Se referem a um nome geográfico;
c)
Satisfazem os requisitos a que se refere o n.o 1, alínea a), subalíneas i) a iv), e
d)
Foram sujeitos ao procedimento de concessão de proteção a denominações de origem e indicações geográficas estabelecido na presente subsecção.
3. As denominações de origem e indicações geográficas, incluindo as relativas a zonas geográficas situadas em países terceiros, são elegíveis para proteção na União de acordo com as regras estabelecidas na presente subsecção.
4. A produção a que se refere o n.o 1, alínea a), subalínea iii), abrange todas as operações realizadas, desde a vindima até ao termo do processo de vinificação, com exceção de todos os processos posteriores à produção.
5. Para efeitos da aplicação do n.o 1, alínea b), subalínea ii), a percentagem máxima de 15 % de uvas que possam não ser provenientes da região demarcada devem ser originárias do Estado-Membro ou do país terceiro em que está situada a região demarcada.
Artigo 94.o
Pedidos de proteção
1. Os pedidos de proteção de nomes tais como denominações de origem ou indicações geográficas devem incluir uma ficha técnica na qual figurem:
a)
O nome a proteger;
b)
O nome e o endereço do requerente;
c)
O caderno de especificações a que se refere o n.o 2, e
d)
Um documento único de síntese do caderno de especificações a que se refere o n.o 2.
2. O caderno de especificações permite que as partes interessadas comprovem as condições de produção pertinentes associadas à denominação de origem ou indicação geográfica.
Do caderno de especificações deve constar, pelo menos:
a)
O nome a proteger;
b)
Uma descrição do vinho ou dos vinhos:
i)
no que diz respeito à denominação de origem, às principais características analíticas e organolépticas;
ii)
no que diz respeito à indicação geográfica, às principais características analíticas, bem como a uma avaliação ou indicação das suas características organolépticas;
c)
Se for caso disso, as práticas enológicas específicas utilizadas para a produção do vinho ou dos vinhos, bem como as restrições aplicáveis a essa produção;
d)
A demarcação da zona geográfica em causa;
e)
O rendimento máximo por hectare;
f)
Uma indicação da casta ou castas de uva de vinho a partir das quais o ou os vinhos são obtidos;
g)
Os elementos que justificam a ligação a que se refere o artigo 93.o, n.o 1, alínea a), subalínea i), ou, consoante o caso, o artigo 93.o, n.o 1, alínea b), subalínea i);
h)
Os requisitos aplicáveis, estabelecidos na legislação nacional ou da União ou, se for caso disso, previstos pelos Estados-Membros ou por uma organização de gestão da denominação de origem protegida ou indicação geográfica protegida, tendo em conta o facto de tais requisitos terem de ser objetivos, não discriminatórios e compatíveis com o direito da União;
i)
O nome e o endereço das autoridades ou dos organismos a quem compete verificar a observância das disposições do caderno de especificações, bem como as atribuições específicas dessas autoridades ou desses organismos.
3. Sempre que diga respeito a uma zona geográfica situada num país terceiro, o pedido de proteção deve incluir, para além dos elementos previstos nos n.os 1 e 2, uma prova de que o nome em questão está protegido no seu país de origem.
Artigo 95.o
Requerentes
1. Qualquer agrupamento de produtores interessado, ou, em casos excecionais e devidamente justificáveis, um produtor individual pode solicitar a proteção de uma denominação de origem ou de uma indicação geográfica. Podem participar no pedido outras partes interessadas.
2. Os produtores apenas podem apresentar pedidos de proteção relativos aos vinhos que produzem.
3. No caso de um nome que designe uma zona geográfica transfronteiriça ou de um nome tradicional ligado a uma zona geográfica transfronteiriça, pode ser apresentado um pedido conjunto.
Artigo 96.o
Procedimento nacional preliminar
1. Os pedidos de proteção de uma denominação de origem ou de uma indicação geográfica de vinhos originários da União estão sujeitos a um procedimento nacional preliminar.
2. O pedido de proteção é apresentado no Estado-Membro de cujo território provém a denominação de origem ou indicação geográfica.
3. O Estado-Membro junto do qual é apresentado o pedido de proteção examina-o a fim de verificar se preenche as condições estabelecidas na presente subsecção.
Esse Estado-Membro lança um procedimento nacional que garanta uma publicação adequada do pedido e preveja um período de, pelo menos, dois meses a contar da data de publicação durante o qual qualquer pessoa singular ou coletiva com um interesse legítimo e residente ou estabelecida no seu território tem a possibilidade de se opor à proteção proposta mediante apresentação ao Estado-Membro de uma declaração devidamente fundamentada.
4. Se o Estado-Membro que examinar o pedido considerar que a denominação de origem ou a indicação geográfica não cumpre as condições estabelecidas na presente subsecção ou é incompatível com o direito da União, recusa o pedido.
5. Se o Estado-Membro que examinar o pedido considerar que as exigências estão satisfeitas, lança um procedimento nacional que garanta uma publicação adequada do caderno de especificações, pelo menos, na Internet e envia o pedido à Comissão.
Artigo 97.o
Exame pela Comissão
1. A Comissão torna pública a data de apresentação do pedido de proteção da denominação de origem ou da indicação geográfica.
2. A Comissão examina se os pedidos de proteção referidos no artigo 94.o reúnem as condições estabelecidas na presente subsecção.
3. Se considerar que estão reunidas as condições estabelecidas na presente subsecção, a Comissão adota atos de execução relativos à publicação, no Jornal Oficial da União Europeia, do documento único a que se refere o artigo 94.o, n.o 1, alínea d), e da referência da publicação do caderno de especificações efetuada durante o procedimento nacional preliminar. Esses atos de execução são adotados sem aplicar o procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.os 2 ou 3.
4. Sempre que considerar que não estão reunidas as condições estabelecidas na presente subsecção, a Comissão adota atos de execução que recusam o pedido.
Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 98.o
Procedimento de oposição
No prazo de dois meses a contar da data de publicação do documento único a que se refere o artigo 94.o, n.o 1, alínea d), qualquer Estado-Membro ou país terceiro, ou qualquer pessoa singular ou coletiva com um interesse legítimo e que seja residente ou esteja estabelecida num Estado-Membro diferente daquele que pediu a proteção ou num país terceiro, tem a possibilidade de se opor à proteção proposta mediante apresentação à Comissão de uma declaração devidamente fundamentada relativa às condições de elegibilidade estabelecidas na presente subsecção.
No caso das pessoas singulares ou coletivas residentes ou estabelecidas em países terceiros, a declaração é apresentada, quer diretamente, quer através das autoridades do país terceiro em causa, no prazo de dois meses referido no primeiro parágrafo.
Artigo 99.o
Decisão sobre a proteção
Com base na informação de que disponha após a conclusão do procedimento de oposição a que se refere o artigo 98.o, a Comissão adota atos de execução que conferem proteção à denominação de origem ou indicação geográfica que reúna as condições estabelecidas na presente subsecção e é compatível com o direito da União, ou que recusam o pedido caso essas condições não estejam reunidas.
Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 100.o
Homonímia
1. O registo de um nome para o qual tenha sido apresentado um pedido e que seja total ou parcialmente homónimo de um nome já registado nos termos do presente regulamento deve ter na devida conta as práticas locais e tradicionais e o risco de confusão.
Os nomes homónimos que induzam o consumidor em erro, levando-o a crer que os produtos são originários de outro território, não podem ser registados, ainda que sejam exatos no que se refere ao território, à região ou ao local de origem dos produtos em causa.
Os nomes homónimos registados só podem ser utilizados se, na prática, o homónimo registado posteriormente for suficientemente distinto do nome já registado, tendo em conta a necessidade de assegurar um tratamento equitativo dos produtores em causa e de não induzir o consumidor em erro.
2. O n.o 1 é aplicável, mutatis mutandis, quando o nome para o qual foi apresentado um pedido for total ou parcialmente homónimo de uma indicação geográfica protegida ao abrigo do direito nacional dos Estados-Membros.
3. Quando o nome de uma casta de uva de vinho contém ou constitui uma denominação de origem protegida ou uma indicação geográfica protegida, esse nome não é utilizado na rotulagem dos produtos agrícolas. A fim de ter em conta as práticas de rotulagem existentes, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que estabeleçam exceções a essa regra.
4. A proteção das denominações de origem e das indicações geográficas dos produtos abrangidos pelo artigo 93.o do presente regulamento não prejudica as indicações geográficas protegidas aplicáveis às bebidas espirituosas, definidas no artigo 2.o do Regulamento (CE) n.o 110/2008 do Parlamento Europeu e do Conselho (30).
Artigo 101.o
Motivos adicionais de recusa da proteção
1. Não podem ser protegidos como denominações de origem ou indicações geográficas os nomes que se tenham tornado genéricos.
Para efeitos da presente secção, entende-se por "nome que se tenha tornado genérico" o nome de um vinho que, embora corresponda ao local ou à região onde o produto foi inicialmente produzido ou comercializado, passou a ser o nome comum de um vinho na União.
Para determinar se um nome se tornou genérico devem ser tidos em conta os fatores pertinentes, nomeadamente:
a)
A situação existente na União, nomeadamente nas zonas de consumo;
b)
O direito nacional ou da União aplicável.
2. Não podem ser protegidos como denominações de origem ou indicações geográficas os nomes cuja proteção, atendendo à reputação e à notoriedade de uma marca, possa induzir o consumidor em erro quanto à verdadeira identidade do vinho.
Artigo 102.o
Relação com marcas
1. O registo de uma marca que contenha ou consista numa denominação de origem protegida ou numa indicação geográfica protegida que não respeite o caderno de especificações do produto em causa, ou cuja utilização seja abrangida pelo artigo 103.o, n.o 2, e diga respeito a um produto de uma das categorias enumeradas no Anexo VII, Parte II:
a)
É recusado se o pedido de registo da marca for apresentado após a data de apresentação à Comissão do pedido de proteção da denominação de origem ou da indicação geográfica e se a denominação de origem ou a indicação geográfica for subsequentemente protegida; ou
b)
Invalidada.
2. Sem prejuízo do artigo 101.o, n.o 2, uma marca a que se refere o n.o 1 do presente artigo, que tenha sido objeto de depósito ou de registo ou, nos casos em que tal esteja previsto pelo direito em causa, estabelecida pelo uso de boa-fé no território da União antes da data de proteção da denominação de origem ou da indicação geográfica no país de origem, ou antes de 1 de janeiro de 1996, pode continuar a ser utilizada e renovada não obstante a proteção de uma denominação de origem ou de uma indicação geográfica, desde que não incorra nas causas de nulidade ou extinção nos termos da Diretiva 2008/95/CE do Parlamento Europeu e do Conselho (31) ou do Regulamento (CE) n.o 207/2009 do Conselho (32).
Nesses casos, é permitida a utilização da denominação de origem ou da indicação geográfica, juntamente com a das marcas em causa.
Artigo 103.o
Proteção
1. As denominações de origem protegidas e as indicações geográficas protegidas podem ser utilizadas por qualquer operador que comercialize um vinho produzido em conformidade com o caderno de especificações correspondente.
2. As denominações de origem protegidas e as indicações geográficas protegidas, bem como os vinhos que utilizem esses nomes protegidos em conformidade com o caderno de especificações, são protegidos contra:
a)
Qualquer utilização comercial direta ou indireta do nome protegido:
i)
por produtos comparáveis não conformes com o caderno de especificações do nome protegido;
ii)
na medida em que tal utilização explore a reputação de uma denominação de origem ou de uma indicação geográfica;
b)
Qualquer utilização abusiva, imitação ou evocação, mesmo que a verdadeira origem do produto ou serviço seja indicada ou que o nome protegido seja traduzido, transcrito ou transliterado ou acompanhado de termos tais como "género", "tipo", "método", "estilo", "imitação", "sabor", "modo" ou similares;
c)
Qualquer outra indicação falsa ou falaciosa quanto à proveniência, origem, natureza ou qualidades essenciais do produto, no acondicionamento ou na embalagem, na publicidade ou nos documentos relativos ao produto vitivinícola em causa, bem como contra o acondicionamento em recipientes suscetíveis de dar uma impressão errada quanto à origem do produto;
d)
Qualquer outra prática suscetível de induzir o consumidor em erro quanto à verdadeira origem do produto.
3. As denominações de origem protegidas e as indicações geográficas protegidas não podem tornar-se genéricas na União, na aceção do artigo 101.o, n.o 1.
Artigo 104.o
Registo
A Comissão estabelece e mantém um registo eletrónico, acessível ao público, das denominações de origem protegidas e das indicações geográficas protegidas de vinhos. As denominações de origem e as indicações geográficas de produtos de países terceiros que estejam protegidas na União ao abrigo de um acordo internacional no qual a União seja parte contratante podem ser inscritas no registo. A menos que estejam especificamente identificados nesse acordo como denominações de origem protegidas na aceção do presente regulamento, os nomes em questão são inscritos no registo como indicações geográficas protegidas.
Artigo 105.o
Alterações do caderno de especificações
Qualquer requerente que satisfaça as condições estabelecidas no artigo 95.o pode pedir a aprovação de uma alteração do caderno de especificações de uma denominação de origem protegida ou de uma indicação geográfica protegida, nomeadamente para ter em conta a evolução dos conhecimentos científicos e técnicos ou para rever a demarcação da zona geográfica a que se refere o artigo 94.o, n.o 2, segundo parágrafo, alínea d). O pedido deve descrever e fundamentar as alterações solicitadas.
Artigo 106.o
Cancelamento
A Comissão pode, por sua própria iniciativa ou mediante pedido devidamente fundamentado de um Estado-Membro, de um país terceiro ou de uma pessoa singular ou coletiva com um interesse legítimo, adotar atos de execução que cancelem a proteção de uma denominação de origem ou de uma indicação geográfica se tiver deixado de estar garantido o cumprimento do caderno de especificações correspondente.
Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 107.o
Nomes de vinhos atualmente protegidos
1. Os nomes de vinhos referidos nos artigos 51.o e 54.o do Regulamento (CE) n.o 1493/1999 do Conselho (33) e no artigo 28.o do Regulamento (CE) n.o 753/2002 da Comissão (34) ficam automaticamente protegidos ao abrigo do presente regulamento. A Comissão inscreve-os no registo previsto no artigo 104.o do presente regulamento.
2. A Comissão toma a correspondente medida formal de retirar os nomes de vinhos a que é aplicável o artigo 118.o-S, n.o 3, do Regulamento (CE) n.o 1234/2007 do registo previsto no artigo 104.o do presente regulamento por meio de atos de execução adotados sem aplicar o procedimento referido no artigo 229.o, n.os 2 ou 3, do presente regulamento.
3. O artigo 106.o não é aplicável aos nomes de vinhos atualmente protegidos a que se refere o presente artigo, n.o 1.
Até 31 de dezembro de 2014, a Comissão pode, por sua própria iniciativa, adotar atos de execução que cancelem a proteção dos nomes de vinhos atualmente protegidos a que se refere o n.o 1 do presente artigo, que não satisfaçam as condições estabelecidas no artigo 93.o.
Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
4. No que se refere à Croácia, os nomes de vinhos publicados no Jornal Oficial da União Europeia (35) ficam protegidos ao abrigo do presente regulamento, sob reserva de um resultado favorável do procedimento de oposição. A Comissão inscreve-os no registo previsto no artigo 104.o.
Artigo 108.o
Taxas
Os Estados-Membros podem cobrar taxas destinadas a cobrir as despesas que tenham efetuado, incluindo as despesas decorrentes do exame dos pedidos de proteção, das declarações de oposição, dos pedidos de alteração e dos pedidos de cancelamento ao abrigo da presente subsecção.
Artigo 109.o
Poderes delegados
1. A fim de ter em conta as características específicas da produção na área geográfica delimitada, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que estabeleçam:
a)
Critérios adicionais para a delimitação da área geográfica; e
b)
Restrições e derrogações respeitantes à produção na área geográfica delimitada.
2. A fim de assegurar a qualidade e rastreabilidade dos produtos, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que fixem as condições em que o caderno de especificações pode incluir exigências adicionais.
3. A fim de salvaguardar a proteção dos interesses e direitos legítimos dos produtores e operadores, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que estabeleçam:
a)
O tipo de requerente que pode solicitar a proteção de uma denominação de origem ou de uma indicação geográfica;
b)
As condições a observar relativamente aos pedidos de proteção de uma denominação de origem ou de uma indicação geográfica, ao exame pela Comissão, ao procedimento de oposição e aos procedimentos de alteração, cancelamento e conversão de denominações de origem protegidas ou indicações geográficas protegidas;
c)
As condições aplicáveis aos pedidos transfronteiras;
d)
As condições aplicáveis aos pedidos relativos a áreas geográficas situadas em países terceiros;
e)
A data a partir da qual é aplicável a proteção ou a alteração da proteção;
f)
As condições relativas às alterações do caderno de especificações.
4. A fim de assegurar um nível de proteção adequado, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, no que respeita a restrições relativas ao nome protegido.
5. A fim de assegurar que os operadores económicos e as autoridades competentes não sejam indevidamente afetados pela aplicação da presente subsecção no que respeita aos nomes de vinhos a que foi concedida proteção antes de 1 de agosto de 2009, ou para os quais foi apresentado um pedido de proteção antes dessa data, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que estabeleçam regras transitórias relativas:
a)
Aos nomes de vinhos reconhecidos pelos Estados-Membros como denominações de origem ou indicações geográficas até 1 de agosto de 2009, e aos nomes de vinhos para os quais foi apresentado um pedido de proteção antes dessa data;
b)
Aos vinhos colocados no mercado ou rotulados antes de uma data determinada;
c)
Às alterações do caderno de especificações.
Artigo 110.o
Competências de execução de acordo com o procedimento de exame
1. A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as medidas necessárias relativas:
a)
Às informações a indicar no caderno de especificações no que respeita à relação entre a área geográfica e o produto final;
b)
À divulgação ao público das decisões de proteção ou de recusa;
c)
Ao estabelecimento e à manutenção do registo referido no artigo 104.o;
d)
À conversão de uma denominação de origem protegida numa indicação geográfica protegida;
e)
A apresentação de um pedido transfronteiras.
Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
2. A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as medidas necessárias no que respeita ao procedimento aplicável ao exame dos pedidos de proteção ou à aprovação de uma alteração de uma denominação de origem ou de uma indicação geográfica, bem como no que respeita ao procedimento relativo aos pedidos de oposição, cancelamento ou conversão e à apresentação de informações sobre os nomes de vinhos atualmente protegidos, nomeadamente no que se refere:
a)
Aos modelos dos documentos e ao formato de transmissão;
b)
Aos prazos;
c)
Às especificações dos factos, provas e documentos de apoio a apresentar para apoiar os pedidos.
Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 111.o
Outras competências de execução
Sempre que uma oposição seja considerada inadmissível, a Comissão adota um atos de execução, que a recuse por inadmissibilidade. Esses atos de execução são adotados sem aplicar o procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.os 2 ou 3.
Subsecção 3
Menções tradicionais
Artigo 112.o
Definição
Por "menção tradicional" entende-se uma menção tradicionalmente utilizada nos Estados-Membros relativamente a produtos referidos no artigo 92.o, n.o 1, para:
a)
Indicar que o produto tem uma denominação de origem protegida ou uma indicação geográfica protegida ao abrigo do direito nacional ou da União;
b)
Designar o método de produção ou de envelhecimento ou a qualidade, a cor, o tipo de lugar ou um acontecimento ligado à história do produto com uma denominação de origem protegida ou uma indicação geográfica protegida.
Artigo 113.o
Proteção
1. Só podem ser utilizadas menções tradicionais protegidas para produtos que tenham sido produzidos em conformidade com a definição constante do artigo 112.o, n.o 1.
As menções tradicionais são protegidas contra a utilização ilegal.
2. As menções tradicionais são protegidas, apenas na língua e em relação às categorias de produtos vitivinícolas que sejam objeto do pedido, contra:
a)
Qualquer usurpação da menção, inclusivamente quando esta for acompanhada de termos como "género", "tipo", "método", "estilo", "imitação", "sabor", "como" ou similares;
b)
Qualquer outra indicação falsa ou enganosa relativamente à natureza, às características ou às qualidades essenciais do produto, no acondicionamento ou na embalagem, em material publicitário ou em documentação relacionada com o produto;
c)
Qualquer outra prática suscetível de induzir o consumidor em erro, designadamente fazendo crer que o vinho reúne as condições para a utilização da menção tradicional protegida em causa.
3. As menções tradicionais não podem tornar-se genéricas na União.
Artigo 114.o
Poderes delegados
1. A fim de assegurar um nível de proteção adequado, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, no que respeita à língua e à ortografia da menção tradicional a proteger.
2. A fim de salvaguardar a proteção dos interesses e direitos legítimos dos produtores e operadores, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que estabeleçam:
a)
O tipo de requerentes que podem solicitar a proteção de uma menção tradicional;
b)
As condições de validade de um pedido de proteção de uma menção tradicional;
c)
Os motivos da oposição a uma pretensão de reconhecimento de uma menção tradicional;
d)
O âmbito da proteção e a relação com marcas, menções tradicionais protegidas, denominações de origem protegidas ou indicações geográficas protegidas, homónimos ou certos nomes de castas;
e)
Os motivos de cancelamento de uma menção tradicional;
f)
A data de apresentação de um pedido de proteção de uma menção tradicional ou de um pedido de oposição ou cancelamento;
g)
Os procedimentos a seguir relativamente aos pedidos de proteção de uma menção tradicional, incluindo o exame pela Comissão, o procedimento de oposição e os procedimentos de cancelamento e alteração;
3. A fim de ter em conta as características específicas do comércio entre a União e determinados países terceiros, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que fixem as condições em que as menções tradicionais podem ser utilizadas em produtos de países terceiros e que estabeleçam derrogações do artigo 112.o e do artigo 113.o, n.o 2.
Artigo 115.o
Competências de execução de acordo com o procedimento de exame
1. A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as medidas necessárias no que respeita ao procedimento aplicável ao exame dos pedidos de proteção ou à aprovação de uma alteração de uma menção tradicional, bem como no que respeita ao procedimento relativo aos pedidos de oposição ou cancelamento, nomeadamente no que se refere:
a)
Aos modelos dos documentos e ao formato de transmissão;
b)
Aos prazos;
c)
Às especificações dos factos, provas e documentos de apoio a apresentar para apoiar os pedidos;
d)
Às regras de execução relativas à disponibilização das menções tradicionais protegidas ao público.
2. A Comissão adota atos de execução que aceitam ou recusam o pedido de proteção de uma menção tradicional ou o pedido de alteração de uma menção protegida ou de cancelamento da proteção de uma menção tradicional.
3. A Comissão adota atos de execução que determinam a proteção das menções tradicionais em relação às quais um pedido de proteção tenha sido deferido, nomeadamente por meio da sua classificação nos termos do artigo 112.o e da publicação de uma definição e/ou das condições de utilização.
4. Os atos de execução referidos nos n.os 1, 2 e 3 do presente artigo são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 116.o
Outras competências de execução
Sempre que uma oposição seja considerada inadmissível, a Comissão adota um ato de execução que a recuse por inadmissibilidade. Esse ato de execução é adotados sem aplicação do procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.os 2 ou 3.
Secção 3
Rotulagem e apresentação no setor vitivinícola
Artigo 117.o
Definição
Para efeitos da presente secção, entende-se por:
a)
"Rotulagem", todas as indicações, menções, marcas de fabrico ou comerciais, imagens ou símbolos que figurem em qualquer embalagem, documento, aviso, rótulo, anel ou gargantilha que acompanhem ou se refiram a um dado produto;
b)
"Apresentação", toda a informação transmitida aos consumidores através da embalagem do produto em causa, inclusive através da forma e do tipo das garrafas.
Artigo 118.o
Aplicabilidade das regras horizontais
Salvo disposição em contrário do presente regulamento, a Diretiva 89/396/CEE do Conselho (36), a Diretiva 2000/13/CE, a Diretiva 2007/45/CE do Parlamento Europeu e do Conselho (37), a Diretiva 2008/95/CE e o Regulamento (UE) n.o 1169/2011 aplicam-se à rotulagem e à apresentação.
A rotulagem dos produtos referidos no Anexo VII, Parte II, pontos 1 a 11, 13, 15 e 16, só pode ser completada por indicações diferentes das previstas no presente regulamento se as mesmas respeitarem os requisitos previstos na Diretiva 2000/13/CE ou no Regulamento (UE) n.o 1169/2011.
Artigo 119.o
Indicações obrigatórias
1. A rotulagem e a apresentação dos produtos referidos no Anexo VII, Parte II, pontos 1 a 11, 13, 15 e 16, comercializados na União ou destinados a exportação, ostentam as seguintes indicações obrigatórias:
a)
Denominação da categoria do produto vitivinícola nos termos do Anexo VII, Parte II;
b)
Para vinhos com denominação de origem protegida ou indicação geográfica protegida:
i)
menções "denominação de origem protegida" ou "indicação geográfica protegida", e
ii)
nome da denominação de origem protegida ou da indicação geográfica protegida;
c)
Título alcoométrico volúmico adquirido;
d)
Indicação da proveniência;
e)
Indicação do engarrafador ou, em caso de vinho espumante natural, vinho espumante gaseificado, vinho espumante de qualidade ou vinho espumante de qualidade aromático, nome do produtor ou do vendedor;
f)
Indicação do importador, em caso de vinhos importados; e
g)
Indicação do teor de açúcar, em caso de vinho espumante natural, vinho espumante gaseificado, vinho espumante de qualidade ou vinho espumante de qualidade aromático.
2. Em derrogação do n.o 1, alínea a), a referência à categoria do produto vitivinícola pode ser omitida no caso de vinhos cujo rótulo inclua o nome de uma denominação de origem protegida ou de uma indicação geográfica protegida.
3. Em derrogação do n.o 1, alínea b), a referência aos termos "denominação de origem protegida" ou "indicação geográfica protegida" pode ser omitida nos seguintes casos:
a)
Quando o rótulo ostentar uma menção tradicional nos termos do artigo 112.o, alínea a), de acordo com a especificação de produto prevista no artigo 94.o, n.o 2;
b)
Em circunstâncias excecionais e devidamente justificadas a determinar pela Comissão, por meio de atos delegados adotados nos termos do artigo 227.o, a fim de assegurar a observância de práticas de rotulagem existentes.
Artigo 120.o
Indicações facultativas
1. A rotulagem e a apresentação dos produtos referidos no Anexo VII, Parte II, pontos 1 a 11, 13, 15 e 16, podem, nomeadamente, ostentar as seguintes indicações facultativas:
a)
Ano de colheita;
b)
Nome de uma ou mais castas de uva de vinho;
c)
No caso de vinhos não referidos no artigo 119.o, n.o 1, alínea g), menções que indiquem o teor de açúcar;
d)
No caso de vinhos com denominação de origem protegida ou indicação geográfica protegida, menções tradicionais nos termos do artigo 112., alínea b);
e)
Símbolo da União que represente a denominação de origem protegida ou a indicação geográfica protegida;
f)
Menções que se refiram a certos métodos de produção;
g)
No caso de vinhos com uma denominação de origem protegida ou uma indicação geográfica protegida, nome de outra unidade geográfica menor ou maior do que a área subjacente à denominação de origem ou indicação geográfica.
2. Sem prejuízo do artigo 100.o, n.o 3, no que respeita à utilização das indicações referidas no n.o 1, alíneas a) e b), do presente artigo, para vinhos sem denominação de origem protegida ou indicação geográfica protegida:
a)
Os Estados-Membros adotam disposições legislativas, regulamentares ou administrativas para assegurar os procedimentos de certificação, aprovação e verificação a fim de garantir a veracidade das informações em causa;
b)
Os Estados-Membros podem, com base em critérios objetivos e não discriminatórios e considerando devidamente a concorrência leal, para vinhos produzidos a partir de castas de uva de vinho no seu território, estabelecer listas de castas de uva de vinho excluídas, em especial se:
i)
houver risco de confusão dos consumidores quanto à verdadeira origem do vinho devido ao facto de a casta ser parte integrante de uma denominação de origem protegida ou indicação geográfica protegida já existente,
ii)
os controlos não forem eficazes em termos de custos devido ao facto de a casta em causa representar uma parte muito pequena da vinha do Estado-Membro;
c)
Nas misturas de vinhos provenientes de diferentes Estados-Membros, não é permitida a referência da casta de uva de vinho na rotulagem, a não ser que os Estados-Membros em causa tomem uma decisão em contrário e garantam a viabilidade dos procedimentos de certificação, aprovação e verificação pertinentes.
Artigo 121.o
Línguas
1. As indicações obrigatórias e facultativas a que se referem os artigos 119.o e 120.o, quando expressas por palavras, devem figurar em uma ou mais línguas oficiais da União.
2. Não obstante n.o 1, o nome de uma denominação de origem protegida ou de uma indicação geográfica protegida ou de uma menção tradicional referida no artigo 112.o, alínea b), deve ser expresso no rótulo na língua ou línguas para as quais se aplica a proteção. No caso das denominações de origem protegidas, das indicações geográficas protegidas ou das denominações específicas nacionais que utilizem um alfabeto não latino, o nome pode ser também expresso em uma ou mais línguas oficiais da União.
Artigo 122.o
Poderes delegados
1. A fim de ter em conta as características específicas do setor do vinho, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, relativos a regras e restrições no que respeita:
a)
À apresentação e utilização das indicações de rotulagem, com exceção das previstas na presente secção;
b)
Às indicações obrigatórias, relativamente:
i)
às menções a utilizar para formular as indicações obrigatórias e às respetivas condições de utilização,
ii)
às menções a uma exploração e às respetivas condições de utilização,
iii)
às disposições que permitem aos Estados-Membros produtores estabelecer regras adicionais relativas a indicações obrigatórias,
iv)
às disposições que permitem outras derrogações, para além das referidas no artigo 119.o, n.o 2, no que respeita à omissão da referência à categoria do produto vitivinícola; e
v)
às disposições relativas à utilização das línguas;
c)
Às indicações facultativas, relativamente:
i)
às menções a utilizar para formular as indicações facultativas e às respetivas condições de utilização,
ii)
às disposições que permitem aos Estados-Membros produtores estabelecer regras adicionais relativas a indicações facultativas;
d)
À apresentação, relativamente:
i)
às condições de utilização de determinadas formas de garrafa e a uma lista de determinadas formas de garrafa específicas,
ii)
às condições de utilização de garrafas e dispositivos de fecho de tipo "vinho espumante",
iii)
às disposições que permitem aos Estados-Membros produtores estabelecer regras adicionais relativas à apresentação,
iv)
às disposições relativas à utilização das línguas.
2. A fim de salvaguardar a proteção dos interesses legítimos dos operadores, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, relativos às regras aplicáveis à rotulagem e apresentação temporárias de vinhos com denominação de origem ou indicação geográfica, caso a denominação de origem ou indicação geográfica em causa satisfaça as exigências necessárias.
3. A fim de assegurar que os operadores económicos não sejam prejudicados, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, relativos a disposições transitórias no que respeita ao vinho colocado no mercado e rotulado nos termos das regras pertinentes aplicáveis antes de 1 de agosto de 2009.
4. A fim de ter em conta as características específicas do comércio entre a União e determinados países terceiros, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, relativos a derrogações da presente secção no que respeita aos produtos a exportar sempre que exigido pelo direito do país terceiro em causa.
Artigo 123.o
Competências de execução de acordo com o procedimento de exame
A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as medidas necessárias no que respeita aos procedimentos e aos critérios técnicos aplicáveis à presente secção, incluindo as medidas necessárias para os procedimentos de certificação, aprovação e verificação aplicáveis aos vinhos sem denominação de origem protegida ou indicação geográfica protegida. Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
CAPÍTULO II
Disposições específicas para certos setores
Secção 1
Açúcar
Artigo 124.o
Duração
Com exceção dos artigos 125.o e 126.o, a presente secção é aplicável até ao fim da campanha de comercialização 2016/2017.
Subsecção 1
Medidas específicas
Artigo 125.o
Acordos no setor do açúcar
1. As condições de compra de beterraba sacarina e de cana-de-açúcar, incluindo os contratos de entrega celebrados antes da sementeira, são reguladas por acordos escritos interprofissionais celebrados entre, por um lado, produtores de beterraba sacarina e de cana-de-açúcar da União ou, em sua representação, organizações dos quais sejam membros e, por outro, empresas açucareiras da União ou, em sua representação, as organizações das quais sejam membros.
2. Os acordos interprofissionais descritos no Anexo II, Parte II, Secção A, ponto 6, devem ser notificados pelas empresas açucareiras às autoridades competentes do Estado-Membro em que as referidas empresas produzem açúcar.
3. A partir de 1 de outubro de 2017, os acordos interprofissionais devem estar nos termos das condições de compra estabelecidas no Anexo X.
4. A fim de ter em conta as características específicas do setor do açúcar e o desenvolvimento do setor no período subsequente ao fim das quotas de produção, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, no que respeita:
a)
À atualização dos termos a que se refere o Anexo II, Parte II, Secção A;
b)
À atualização das condições de compra aplicáveis à beterraba a que se refere o Anexo X;
c)
Ao estabelecimento de regras adicionais sobre a determinação do peso bruto, da tara e do teor de açúcar da beterraba sacarina entregue a uma empresa e sobre a polpa de beterraba.
5. A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as medidas necessárias à aplicação do presente artigo, nomeadamente no que diz respeito aos procedimentos, às notificações e à assistência administrativa no caso de acordos interprofissionais que abranjam mais do que um Estado-Membro. Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 126.o
Comunicação dos preços no mercado do açúcar
A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam um sistema de informação sobre os preços no mercado do açúcar, que inclua um sistema de publicação dos níveis de preços desse mercado. Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
O sistema referido no primeiro parágrafo baseia-se nas informações fornecidas pelas empresas produtoras de açúcar branco ou por outros operadores que participem no comércio de açúcar. Estas informações são tratadas confidencialmente.
A Comissão assegura que não são publicados preços específicos ou nomes de operadores económicos individuais.
Subsecção 2
Requisitos aplicáveis ao setor do açúcar durante o período referido no artigo 124.o
Artigo 127.o
Contratos de entrega
1. Para além dos requisitos impostos no artigo 125.o, n.o 1, os acordos interprofissionais devem satisfazer as condições de compra estabelecidas no Anexo XI.
2. Nos contratos de entrega, é feita uma distinção, consoante as quantidades de açúcar a fabricar a partir da beterraba açucareira correspondam:
a)
A açúcar de quota; ou
b)
A açúcar extra quota.
3. As empresas açucareiras transmitem ao Estado-Membro no qual produzem o açúcar as seguintes informações:
a)
As quantidades de beterraba a que se refere o n.o 2, alínea a), relativamente às quais tenham celebrado, antes da sementeira, contratos de entrega, bem como o teor de açúcar na base dos contratos;
b)
O rendimento correspondente previsto.
Os Estados-Membros podem solicitar informações adicionais.
4. As empresas açucareiras que não tenham celebrado contratos de entrega, antes da sementeira, ao preço mínimo para a beterraba de quota, a que se refere o artigo 135.o, em relação a uma quantidade de beterraba equivalente à quota de açúcar que detenham, ajustada, se for caso disso, pelo coeficiente de retirada preventiva fixado nos termos do artigo 130.o, n.o 2, primeiro parágrafo, são obrigadas a pagar, pelo menos, o preço mínimo da beterraba de quota por toda a beterraba sacarina que transformem em açúcar.
5. Sob reserva da aprovação do Estado-Membro em causa, os n.os 2, 3 e 4 podem ser derrogados por acordos interprofissionais.
6. Na falta de acordos interprofissionais, o Estado-Membro em causa toma as medidas necessárias, compatíveis com o presente regulamento, para proteger os interesses das partes envolvidas.
Artigo 128.o
Encargo à produção
1. É imposto um encargo à produção às quotas de açúcar, de isoglicose e de xarope de inulina atribuídas às empresas produtoras de açúcar, isoglicose ou xarope de inulina referidas no artigo 136.o, n.o 2.
2. As medidas relativas à fixação do encargo à produção respeitante ao açúcar de quota, à isoglicose de quota e ao xarope de inulina de quota, referido no n.o 1, são tomadas pelo Conselho nos termos do artigo 43.o, n.o 3, do TFUE.
Artigo 129.o
Restituição à produção
1. Pode ser concedida uma restituição à produção para os produtos do setor do açúcar indicados no Anexo I, Parte III, alíneas b) a e), se não estiverem disponíveis açúcar excedentário ou açúcar importado, isoglicose excedentária ou xarope de inulina excedentário, a preços correspondentes ao preço no mercado mundial, para o fabrico dos produtos referidos no artigo 140.o, n.o 2, segundo parágrafo, alíneas b) e c).
2. As medidas relativas à fixação da restituição à produção referida no n.o 1 são tomadas pelo Conselho nos termos do artigo 43.o, n.o 3, do TFUE.
Artigo 130.o
Retirada de açúcar do mercado
1. Para evitar situações de queda súbita dos preços no mercado interno e corrigir as situações de sobreprodução determinadas com base nas estimativas de abastecimento, e tendo em conta as obrigações da União decorrentes de acordos internacionais concluídos ao abrigo do TFUE, a Comissão pode adotar atos de execução que retirem do mercado, para determinada campanha de comercialização, as quantidades de açúcar ou isoglicose produzidas dentro da quota que ultrapassem o limiar calculado nos termos do n.o 2.
2. O limiar de retirada referido no n.o 1 é calculado, para cada empresa que detenha uma quota, multiplicando essa quota por um coeficiente. A Comissão pode adotar atos de execução que fixem esse coeficiente para uma campanha de comercialização, até 28 de fevereiro da campanha de comercialização anterior, com base na evolução esperada para os mercados.
Com base na atualização da evolução do mercado, a Comissão pode, até 31 de outubro da campanha de comercialização em causa, adotar atos de execução ajustando ou, caso não tenha sido fixado um coeficiente nos termos do primeiro parágrafo, fixando um coeficiente.
3. Cada empresa titular de uma quota armazena, a expensas próprias, até ao início da campanha de comercialização seguinte, o açúcar produzido dentro da quota para além do limiar calculado nos termos do n.o 2. As quantidades de açúcar, de isoglicose ou de xarope de inulina retiradas do mercado durante uma campanha de comercialização são tratadas como sendo as primeiras quantidades produzidas dentro da quota da campanha de comercialização seguinte.
Em derrogação do primeiro parágrafo, tendo em conta a evolução esperada para o mercado do açúcar, a Comissão pode adotar atos de execução determinando que, para a campanha de comercialização em curso, para a campanha de comercialização seguinte ou para ambas, toda ou parte da quantidade de açúcar, isoglicose ou xarope de inulina retirada do mercado seja considerada como:
a)
Açúcar, isoglicose ou xarope de inulina excedentários e disponíveis para passar a açúcar, isoglicose ou xarope de inulina industriais, ou
b)
Produção temporária dentro da quota, uma parte da qual pode ficar reservada para exportação, no respeito dos compromissos da União decorrentes dos acordos internacionais celebrados nos termos do TFUE.
4. Se o abastecimento de açúcar da União for inadequado, a Comissão pode adotar atos de execução permitindo que determinada quantidade de açúcar, isoglicose ou xarope de inulina retirada do mercado seja vendida no mercado da União antes do final do período de retirada.
5. Caso o açúcar retirado seja tratado como sendo a primeira produção de açúcar da campanha de comercialização seguinte, aos produtores de beterraba é pago o preço mínimo dessa campanha de comercialização, a que se refere o artigo 135.o.
Caso o açúcar retirado seja convertido em açúcar industrial ou seja exportado ao abrigo do n.o 3, segundo parágrafo, alíneas a) ou b), do presente artigo, não se aplicam os requisitos do artigo 135.o relativos ao preço mínimo.
Caso o açúcar retirado seja vendido no mercado da União antes do final do período de retirada nos termos do n.o 4 do presente artigo, aos produtores de beterraba é pago o preço mínimo da campanha de comercialização em curso.
6. Os atos de execução ao abrigo do presente artigo são adotados pelo procedimento de exame referido no artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 131.o
Mecanismo temporário de gestão do mercado
1. Durante o período a que se refere o artigo 124.o, a Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as medidas necessárias para garantir uma oferta suficiente de açúcar no mercado da União. Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Tais medidas podem, tendo em conta a quantidade e o tempo necessários, ajustar o nível dos direitos a pagar sobre o açúcar bruto importado.
No âmbito do mecanismo temporário de gestão do mercado, as medidas relativas à fixação de uma imposição sobre os excedentes são tomadas pelo Conselho nos termos do artigo 43.o, n.o 3, do TFUE.
2. A Comissão adota atos de execução que determinam a quantidade apropriada de açúcar extra quota e de açúcar bruto importado que pode ser colocada no mercado da União. Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 132.o
Poderes delegados
A fim de ter em conta as características específicas do setor do açúcar e assegurar que os interesses de todas as partes são tidos em conta, e dada a necessidade de evitar qualquer perturbação do mercado, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, no que respeita:
a)
Às condições de compra e aos contratos de entrega a que se refere o artigo 127.o;
b)
À atualização das condições de compra aplicáveis à beterraba a que se refere o Anexo XI;
c)
Aos critérios a aplicar pelas empresas açucareiras na repartição, entre os vendedores de beterraba, das quantidades de beterraba abrangidas nos contratos de entrega celebrados antes da sementeira, como previsto no artigo 127.o, n.o 3.
Artigo 133.°
Competências de execução de acordo com o procedimento de exame
A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as medidas necessárias à aplicação da presente subsecção no que diz respeito aos procedimentos, ao teor e aos critérios técnicos.
Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Subsecção 3
Regime de regulação da produção
Artigo 134.o
Regime de quotas no setor do açúcar
1. É aplicado um regime de quotas à produção de açúcar, de isoglicose e de xarope de inulina.
2. No que respeita ao regime de quotas referido no n.o 1 do presente artigo, se um produtor exceder a quota correspondente e não utilizar as quantidades excedentárias tal como estabelecido no artigo 139.o, é aplicada a tais quantidades uma imposição sobre os excedentes, nas condições fixadas nos artigos 139.o a 142.o.
Artigo 135.o
Preço mínimo da beterraba
O Conselho determina o preço mínimo da beterraba de quota nos termos do artigo 43.o, n.o 3, do TFUE.
Artigo 136.o
Atribuição das quotas
1. As quotas de produção de açúcar, de isoglicose e de xarope de inulina, a nível nacional ou regional, são fixadas no Anexo XII.
2. Os Estados-Membros devem atribuir uma quota a cada empresa produtora de açúcar, de isoglicose ou de xarope de inulina estabelecida no seu território e aprovada ao abrigo do artigo 137.o.
A quota atribuída a cada empresa é igual à quota que tiver sido atribuída à empresa em causa para a campanha de comercialização de 2010/2011, no âmbito do Regulamento (CE) n.o 1234/2007.
3. Em caso de atribuição de uma quota a uma empresa açucareira que disponha de mais do que uma unidade de produção, os Estados-Membros adotam as medidas que considerem necessárias para terem devidamente em conta os interesses dos produtores de beterraba açucareira e de cana-de-açúcar.
Artigo 137.o
Empresas aprovadas
1. Os Estados-Membros aprovam, a pedido, as empresas produtoras de açúcar, isoglicose ou xarope de inulina, bem como as empresas que transformem esses produtos num produto incluído na lista referida no artigo 140.o, n.o 2, desde que as empresas:
a)
Façam prova da sua capacidade profissional de produção;
b)
Concordem em prestar as informações requeridas e em se submeter aos controlos relacionados com o presente regulamento;
c)
Não sejam objeto de suspensão ou retirada da aprovação.
2. As empresas aprovadas comunicam ao Estado-Membro em cujo território tiver lugar a colheita de beterraba ou de cana, ou for efetuada a refinação, as seguintes informações:
a)
As quantidades de beterraba ou de cana que tenham sido objeto de um contrato de entrega, bem como os rendimentos correspondentes de beterraba ou de cana e de açúcar previstos por hectare;
b)
Os dados relativos às entregas previstas e efetivas de beterraba açucareira, cana-de-açúcar e açúcar bruto, e à produção de açúcar e às existências de açúcar;
c)
As quantidades de açúcar branco vendidas e os preços e condições correspondentes.
Artigo 138.o
Reatribuição e redução de quotas a nível nacional
1. Os Estados-Membros podem reduzir até 10 % a quota de açúcar ou de isoglicose atribuída a uma empresa estabelecida no seu território. Ao fazê-lo, os Estados Membros aplicam critérios objetivos e não discriminatórios.
2. Os Estados-Membros podem transferir quotas entre empresas de acordo com as regras estabelecidas no anexo XIII, tomando em consideração os interesses de cada uma das partes envolvidas, nomeadamente os produtores de beterraba açucareira e de cana-de-açúcar.
3. As quantidades reduzidas ao abrigo dos n.os 1 e 2 são atribuídas pelo Estado-Membro em causa a uma ou mais empresas estabelecidas no seu território, quer disponham de uma quota quer não.
Artigo 139.o
Produção extra quota
1. O açúcar, a isoglicose e o xarope de inulina produzidos além da quota referida no artigo 136.o durante uma campanha de comercialização podem ser:
a)
Utilizados na elaboração de determinados produtos, a que se refere o artigo 140.o;
b)
Objeto de reporte para a quota de produção da campanha de comercialização seguinte, nos termos do artigo 141.o;
c)
Utilizados no âmbito do regime específico de abastecimento das regiões ultraperiféricas, nos termos do Capítulo III do Regulamento (UE) n.o 228/2013 do Parlamento Europeu e do Conselho (38);
d)
Exportados, dentro de limites quantitativos a ser fixados pela Comissão, por meio de atos de execução, no respeito dos compromissos decorrentes dos acordos internacionais celebrados nos termos do TFUE;
e)
Colocados no mercado interno, em conformidade com o mecanismo descrito no artigo 131.o, para fins de ajustamento da oferta à procura com base nas estimativas das necessidades abastecimento.
As medidas previstas no n.o 1, alínea e), do presente artigo são aplicadas antes da ativação das medidas destinadas a prevenir perturbações do mercado nos termos do artigo 219.o, n.o 1.
As outras quantidades excedentárias são sujeitas à imposição sobre os excedentes referida no artigo 142.o.
2. Os atos de execução não abrigo do presente artigo são adotados pelo procedimento de exame referido no artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 140.o
Açúcar industrial
1. O açúcar industrial, a isoglicose industrial e o xarope de inulina industrial ficam reservados para a produção de um dos produtos referidos no n.o 2 se:
a)
Tiverem sido objeto de um contrato de entrega, celebrado antes do final da campanha de comercialização, entre um produtor e um utilizador aprovados nos termos do artigo 137.o;
b)
Forem entregues ao utilizador o mais tardar em 30 de novembro da campanha de comercialização seguinte.
2. A fim de ter em conta a evolução técnica, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o.o, que estabeleçam uma lista dos produtos em cujo fabrico podem ser utilizados açúcar, isoglicose ou xarope de inulina industriais.
A lista inclui, nomeadamente:
a)
Bioetanol, álcool, rum, leveduras vivas e quantidades de xaropes para barrar e de xaropes para transformar em "Rinse appelstroop";
b)
Certos produtos industriais sem açúcar, mas que são transformados utilizando açúcar, isoglicose ou xarope de inulina;
c)
Certos produtos da indústria química ou farmacêutica que contenham açúcar, isoglicose ou xarope de inulina.
Artigo 141.o
Reporte de açúcar excedentário
1. Uma empresa pode decidir efetuar o reporte, para a campanha de comercialização seguinte, da totalidade ou de uma parte da sua produção que exceda a quota de açúcar, de isoglicose ou de xarope de inulina de que disponha, para ser tratada como produção dessa campanha. Sem prejuízo do n.o 3, essa decisão é irrevogável.
2. As empresas que tomem a decisão referida no n.o 1:
a)
Devem comunicar ao Estado-Membro em causa, antes de uma data a determinar por este:
i)
entre 1 de fevereiro e 31 de agosto da campanha de comercialização em curso, as quantidades de açúcar de cana objeto de reporte;
ii)
entre 1 de fevereiro e 31 de agosto da campanha de comercialização em curso, as restantes quantidades de açúcar de beterraba, isoglicose e xarope de inulina objeto de reporte;
b)
Devem comprometer-se a armazenar essas quantidades, a expensas próprias, até ao final da campanha de comercialização em curso.
3. Se a produção definitiva de uma empresa na campanha de comercialização em causa for inferior à estimativa feita aquando da decisão tomada nos termos do n.o 1, a quantidade objeto de reporte pode ser ajustada, o mais tardar em 31 de outubro da campanha de comercialização seguinte, com efeitos retroativos.
4. As quantidades objeto de reporte são consideradas as primeiras quantidades produzidas dentro da quota da campanha de comercialização seguinte.
5. O açúcar armazenado durante uma campanha de comercialização ao abrigo do presente artigo não pode ser objeto de quaisquer outras medidas de armazenagem previstas nos artigos 16.o e 130.o.
Artigo 142.o
Imposição sobre os excedentes
1. É aplicada uma imposição sobre os excedentes às quantidades de:
a)
Açúcar excedentário, de isoglicose excedentária e de xarope de inulina excedentário produzidas numa campanha de comercialização, exceto em relação às quantidades objeto de reporte para a quota de produção da campanha de comercialização seguinte e armazenadas, nos termos do artigo 141.o, e em relação às quantidades a que se refere o artigo 139.o, n.o 1, primeiro parágrafo, alíneas c), d) e e);
b)
Açúcar industrial, de isoglicose industrial e de xarope de inulina industrial em relação às quais não tenha sido apresentada prova de que foram utilizadas num dos produtos referidos no artigo 140.o, n.o 2, num prazo a determinar pela Comissão através de atos de execução;
c)
Açúcar, de isoglicose e de xarope de inulina retiradas do mercado nos termos do artigo 130.o e relativamente às quais não tenham sido cumpridas as obrigações previstas no artigo 130.o, n.o 3.
Os atos de execução ao abrigo do primeiro parágrafo, alínea b), são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
2. As medidas relativas à fixação de uma imposição sobre os excedentes, referida no n.o 1, são tomadas pelo Conselho nos termos do artigo 43.o, n.o 3, do TFUE.
Artigo 143.o
Poderes delegados
1. A fim de assegurar que as empresas referidas no artigo 137.o respeitem as suas obrigações, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que estabeleçam as regras relativas à concessão e à retirada de aprovação a essas empresas, bem como os critérios aplicáveis às sanções administrativas.
2. A fim de ter em conta as características específicas do setor do açúcar e de assegurar que os interesses de todas as partes sejam devidamente tidos em conta, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que estabeleçam o significado das condições de funcionamento do regime de quotas, bem como as condições que regem as vendas às regiões ultraperiféricas.
3. A fim de assegurar que os produtores sejam estreitamente associados à decisão de efetuar o reporte de uma determinada quantidade de produção, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que estabeleçam as regras relativas ao reporte de açúcar.
Artigo 144.o
Competências de execução de acordo com o procedimento de exame
Em relação às empresas referidas no artigo 137.o, a Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as regras sobre:
a)
Os pedidos de aprovação apresentados pelas empresas, os registos a manter pelas empresas aprovadas e as informações a apresentar pelas empresas aprovadas;
b)
O sistema de controlos das empresas aprovadas a efetuar pelos Estados-Membros;
c)
As comunicações dos Estados-Membros à Comissão e às empresas aprovadas;
d)
A entrega de matérias-primas às empresas, incluindo os contratos de entrega e as notas de entrega;
e)
A equivalência relativamente ao açúcar a que se refere o artigo 139.o, n.o 1, primeiro parágrafo, alínea a);
f)
O regime específico de abastecimento das regiões ultraperiféricas;
g)
As exportações a que se refere o artigo 139.o, n.o 1, primeiro parágrafo, alínea d);
h)
A cooperação dos Estados-Membros para assegurar controlos efetivos;
i)
A alteração das datas estabelecidas no artigo 141.o para campanhas de comercialização específicas;
j)
O estabelecimento da quantidade excedentária, as comunicações e o pagamento da imposição sobre os excedentes a que se refere o artigo 142.o;
k)
A adoção de uma lista de refinarias a tempo inteiro, na aceção do Anexo II, Parte II, Secção B, ponto 6.
Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Secção 2
Vitivinicultura
Artigo 145.o
Cadastro vitícola e inventário do potencial de produção
1. Os Estados-Membros mantêm um cadastro vitícola que contém informações atualizadas sobre o potencial de produção. A partir de 1 de janeiro de 2016, esta obrigação só é aplicada no caso de os Estados-Membros aplicarem o regime de autorizações de plantações de vinhas a que se refere o Título I, Capítulo III, ou um programa de apoio nacional.
2. Até 31 de dezembro de 2015, os Estados-Membros em que a superfície total plantada com castas de uva de vinho classificadas nos termos do artigo 81.o, n.o 2, seja inferior a 500 hectares não ficam sujeitos à obrigação estabelecida no n.o 1 do presente artigo.
3. Os Estados-Membros que prevejam a reestruturação e reconversão de vinhas nos seus programas de apoio, nos termos do artigo 46.o, transmitem anualmente à Comissão, até 1 de março, um inventário atualizado do seu potencial de produção, com base no cadastro vitícola. A partir de 1 de janeiro de 2016, as modalidades que dizem respeito à comunicação à Comissão das informações relativas às zonas vitícolas devem ser estabelecidas pela Comissão por meio de um ato de execução. Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
4. A fim de facilitar o acompanhamento e a verificação do potencial de produção pelos Estados-Membros, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, no que respeita às regras relativas ao teor do cadastro vitícola e às isenções.
Artigo 146.o
Autoridades nacionais competentes no setor vitivinícola
1. Sem prejuízo de quaisquer outras disposições do presente regulamento relativas à determinação das autoridades nacionais competentes, os Estados-Membros designam uma ou várias autoridades responsáveis por garantir a observância da regulamentação da União no setor vitivinícola. Nomeadamente, os Estados-Membros designam os laboratórios autorizados a realizar análises oficiais no setor vitivinícola. Os laboratórios designados devem satisfazer os critérios gerais aplicáveis ao funcionamento dos laboratórios de ensaio estabelecidos na norma ISO/IEC 17025.
2. Os Estados-Membros comunicam à Comissão os nomes e os endereços das autoridades e dos laboratórios referidos no n.o 1. A Comissão põe estas informações à disposição do público e atualiza-as periodicamente.
Artigo 147.o
Documentos de acompanhamento e registo
1. Os produtos do setor vitivinícola são postos em circulação na União acompanhados de um documento oficialmente aprovado.
2. As pessoas singulares ou coletivas ou os agrupamentos de pessoas que, no exercício da sua profissão, estejam na posse de produtos do setor vitivinícola, nomeadamente os produtores, engarrafadores, transformadores e negociantes, mantêm registos de entrada e de saída desses produtos.
3. A fim de facilitar o transporte de produtos vitivinícolas e a sua verificação pelos Estados-Membros, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, no que respeita:
a)
Às regras relativas ao documento de acompanhamento e à sua utilização;
b)
Às condições em que deve considerar-se que um documento de acompanhamento certifica denominações de origem protegidas ou indicações geográficas protegidas;
c)
À obrigação de manter um registo e à sua utilização;
d)
A quem incumbe a obrigação de manter um registo e às isenções dessa obrigação;
e)
Às operações a incluir no registo.
4. A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam:
a)
Regras relativas à composição dos registos, aos produtos a incluir no mesmo, aos prazos de inscrição nos registos e aos encerramentos dos registos;
b)
Medidas que exijam aos Estados-Membros a fixação das percentagens máximas aceitáveis de perdas;
c)
Disposições gerais e transitórias para a manutenção dos registos;
d)
Regras que determinem o período de manutenção dos documentos de acompanhamento e dos registos.
Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Secção 3
Leite e produtos lácteos
Artigo 148.o
Relações contratuais no setor do leite e dos produtos lácteos
1. Se um Estado-Membro decidir que todas as entregas de leite cru no seu território efetuadas por um agricultor a um transformador de leite cru devem ser objeto de um contrato escrito entre as partes e/ou decidir que os primeiros compradores devem apresentar uma proposta escrita de contrato para a entrega de leite cru pelos agricultores, esse contrato e/ ou essa proposta de contrato deve preencher as condições estabelecidas no n.o 2.
Se o Estado-Membro decidir que as entregas de leite cru efetuadas por um agricultor a um transformador de leite cru devem ser objeto de um contrato escrito entre as partes, deve decidir igualmente que fase ou fases da entrega devem ser abrangidas por tal contrato, se a entrega de leite cru for efetuada por intermédio de um ou vários recoletores.
Para efeitos do presente artigo, entende-se por "recoletor" uma empresa que transporte leite cru de um agricultor ou de outro recoletor para um transformador de leite cru ou para outro recoletor, sendo a propriedade do leite cru transferida em cada caso.
2. O contrato e/ou a proposta de contrato a que se refere o n.o 1 devem:
a)
Ser feitos antes da entrega,
b)
Ser feitos por escrito, e
c)
Incluir, em particular, os seguintes elementos:
i)
o preço a pagar pela entrega, o qual deve:
-
ser fixo e ser indicado no contrato, e/ou
-
ser calculado através da combinação de vários fatores indicados no contrato, que podem incluir indicadores de mercado que reflitam as alterações das condições de mercado, o volume entregue e a qualidade ou composição do leite cru entregue,
ii)
o volume de leite cru que pode e/ou deve ser entregue e o calendário dessas entregas,
iii)
a duração do contrato, a qual pode ser determinada ou indeterminada com cláusulas de rescisão,
iv)
informações relativas aos prazos e processos de pagamento,
v)
as modalidades de recolha ou de entrega de leite cru, e
vi)
as regras aplicáveis em caso de força maior.
3. Em derrogação do n.o 1, não é exigível um contrato e/ou uma proposta de contrato caso o agricultor entregue o leite cru a uma cooperativa da qual seja membro e cujos estatutos ou regras e decisões neles previstas ou deles derivadas contenham disposições de efeitos semelhantes aos das disposições estabelecidas no n.o 2, alíneas a), b) e c).
4. Todos os elementos dos contratos de entrega de leite cru celebrados por agricultores, recoletores ou transformadores de leite cru, incluindo os referidos no n.o 2, alínea c), são negociados livremente entre as partes.
Sem prejuízo do primeiro parágrafo, é aplicável uma das seguintes disposições ou ambas:
a)
Caso decida tornar obrigatórios os contratos escritos para a entrega de leite cru nos termos do n.o 1, o Estado-Membro pode estabelecer uma duração mínima aplicável apenas aos contratos escritos entre o agricultor e o primeiro comprador de leite cru; essa duração mínima deve ser de pelo menos seis meses e não pode prejudicar o correto funcionamento do mercado interno;
b)
Caso decida que o primeiro comprador de leite cru tem de apresentar uma proposta escrita de contrato ao agricultor nos termos do n.o 1, o Estado-Membro pode prever que a proposta tenha de incluir uma duração mínima do contrato nos termos estabelecidos pela legislação nacional aplicável nesta matéria; essa duração mínima deve ser de pelo menos seis meses e não pode prejudicar o correto funcionamento do mercado interno.
O segundo parágrafo não prejudica o direito que assiste ao agricultor de recusar essa duração mínima, desde que o faça por escrito. Neste caso, as partes são livres de negociar todos os elementos do contrato, incluindo os referidos no n.o 2, alínea c).
5. Os Estados-Membros que fizerem uso das faculdades referidas no presente artigo notificam a Comissão da sua forma de aplicação.
6. A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as medidas necessárias para a aplicação uniforme do n.o 2, alíneas a) e b), e do n.o 3 do presente artigo e as medidas relativas às notificações que os Estados-Membros devem fazer nos termos do presente artigo. Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 149.o
Negociações contratuais no setor do leite e dos produtos lácteos
1. Uma organização de produtores do setor do leite e dos produtos lácteos reconhecida ao abrigo do artigo 152.o, n.o 3, pode negociar em nome dos seus membros agricultores, relativamente a uma parte ou à totalidade da sua produção conjunta, os contratos para a entrega de leite cru por um agricultor a um transformador de leite cru ou a um recoletor na aceção do artigo 148.o, n.o 1, terceiro parágrafo.
2. As negociações pela organização de produtores podem realizar-se:
a)
Com ou sem transferência da propriedade do leite cru, pelos agricultores, para a organização de produtores;
b)
Quer o preço negociado seja ou não o mesmo para a produção conjunta de alguns ou da totalidade dos agricultores membros;
c)
Desde que, no que se refere a essa organização de produtores todas as condições seguintes estejam cumpridas:
i)
o volume de leite cru objeto dessas negociações não exceda 3,5 % da produção total da União,
ii)
o volume de leite cru objeto dessas negociações, produzido em qualquer Estado-Membro, não exceda 33 % da produção nacional total desse Estado-Membro, e
iii)
o volume de leite cru objeto dessas negociações, entregue em qualquer Estado-Membro, não exceda 33 % da produção nacional total desse Estado-Membro;
d)
Contanto que os agricultores em causa não sejam membros de qualquer outra organização de produtores que negoceie igualmente tais contratos em seu nome; no entanto, os Estados-Membros podem prever derrogações a esta condição em casos devidamente justificados em que os agricultores explorem duas unidades de produção distintas situadas em zonas geográficas diferentes;
e)
Desde que o leite cru não esteja sujeito a uma obrigação de entrega resultante da filiação do agricultor numa cooperativa, nos termos das condições estabelecidas pelos estatutos da cooperativa ou pelas regras e decisões neles previstas ou deles derivadas; e
f)
Desde que a organização de produtores notifique as autoridades competentes do Estado-Membro ou dos Estados-Membros em que desenvolve a sua atividade do volume de leite cru objeto dessas negociações.
3. Não obstante as condições estabelecidas no n.o 2, alínea c), subalíneas ii) e iii), uma organização de produtores pode negociar em aplicação do n.o 1 desde que, no que se refere a essa organização de produtores, o volume de leite cru que é objeto das negociações e é produzido ou entregue num Estado-Membro com uma produção total anual de leite cru inferior a 500 000 toneladas, não exceda 45 % do total da produção nacional desse Estado-Membro.
4. Para efeitos do presente artigo, as referências às organizações de produtores abrangem as associações de organizações de produtores.
5. Para efeitos da aplicação do n.o 2, alínea c), e do n.o 3, a Comissão publica, pelos meios que entender adequados, as quantidades da produção de leite cru na União e nos Estados-Membros, recorrendo às informações mais atualizadas disponíveis.
6. Em derrogação do n.o 2, alínea c), e do n.o 3, mesmo que os limites superiores neles previstos não sejam excedidos, a autoridade da concorrência referida no segundo parágrafo do presente número pode decidir, em casos particulares, que a negociação pela organização de produtores seja reaberta, ou simplesmente não se realize, se entender que tal é necessário para prevenir a exclusão da concorrência ou para evitar um prejuízo grave para as PME transformadoras de leite cru no seu território.
No que se refere a negociações que envolvam mais do que um Estado-Membro, a decisão referida no primeiro parágrafo é tomada pela Comissão sem aplicar o procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.os 2 ou 3. Noutros casos, essa decisão é tomada pela autoridade nacional da concorrência do Estado-Membro a que as negociações se referem.
As decisões referidas no presente número não são aplicáveis antes da data da sua notificação às empresas em causa.
7. Para efeitos do presente artigo, entende-se por:
a)
"Autoridade nacional da concorrência", a autoridade referida no artigo 5.o do Regulamento (CE) n.o 1/2003 do Conselho (39);
b)
"PME", uma micro, pequena ou média empresa, na aceção da Recomendação 2003/361/CE.
8. Os Estados-Membros onde decorrerem as negociações nos termos do presente artigo notificam a Comissão da aplicação do n.o 2, alínea f), e do n.o 6.
Artigo 150.o
Regulação da oferta de queijo com uma denominação de origem protegida ou uma indicação geográfica protegida
1. A pedido de uma organização de produtores reconhecida ao abrigo do artigo 152.o, n.o 3, de uma organização interprofissional reconhecida ao abrigo do artigo 157.o, n.o 3, ou de um agrupamento de operadores referido no artigo 3.o, n.o 2, do Regulamento (UE) n.o 1151/2012, os Estados-Membros podem estabelecer, por um período limitado, regras vinculativas para a regulação da oferta de queijos que beneficiem de uma denominação de origem protegida ou de uma indicação geográfica protegida ao abrigo do artigo 5.o, n.os 1 e 2, do Regulamento (UE) n.o 1151/2012.
2. As regras referidas no n.o 1 do presente artigo estão sujeitas à existência de um acordo prévio entre as partes na zona geográfica referida no artigo 7.o, n.o 1, alínea c), do Regulamento (UE) n.o 1151/2012. Tal acordo deve ser celebrado entre, pelo menos, dois terços dos produtores de leite ou dos seus representantes que representem, pelo menos, dois terços do leite cru utilizado para a produção do queijo a que se refere o n.o 1 do presente artigo e, se for caso disso, pelo menos dois terços dos produtores desse queijo que representem, pelo menos, dois terços da produção desse queijo na zona geográfica referida no artigo 7.o, n.o 1, alínea c), do Regulamento (UE) n.o 1151/2012.
3. Para efeitos do n.o 1, no que se refere aos queijos que beneficiam de uma indicação geográfica protegida, a zona geográfica de origem do leite cru, tal como definida na especificação da composição do queijo, deve ser a mesma que a zona geográfica referida no artigo 7.o, n.o 1, alínea c), do Regulamento (UE) n.o 1151/2012 relativamente a esse queijo.
4. As regras referidas no n.o 1:
a)
Abrangem apenas a regulação da oferta do produto em causa e têm por objetivo adaptar a oferta desse queijo à procura;
b)
Produzem efeitos apenas para o produto em causa;
c)
Podem vigorar por um período não superior a três anos e podem ser renovadas após esse período, na sequência de novo pedido, tal como referido no n.o 1;
d)
Não prejudicam o comércio de outros produtos que não estejam sujeitos a essas regras;
e)
Não visam transações após a primeira comercialização do queijo em causa;
f)
Não permitem a fixação de preços, mesmo que esses preços sejam fixados a título indicativo ou de recomendação;
g)
Não conduzem à indisponibilidade de uma percentagem excessiva do produto em causa que, de outro modo, estaria disponível;
h)
Não geram discriminações, não constituem um obstáculo à entrada de novos operadores no mercado nem afetam negativamente os pequenos produtores;
i)
Contribuem para a manutenção da qualidade e/ou para o desenvolvimento do produto em causa;
j)
Não prejudicam o disposto no artigo 149.o.
5. As regras referidas no n.o 1 são publicadas num jornal oficial do Estado-Membro em questão.
6. Os Estados-Membros procedem a controlos para assegurar o respeito das condições previstas no n.o 4, e, caso as autoridades nacionais competentes considerem que essas condições não foram respeitadas, revogam as regras referidas no n.o 1.
7. Os Estados-Membros notificam imediatamente a Comissão das regras referidas no n.o 1 que tenham adotado. A Comissão informa os outros Estados-Membros de qualquer notificação das referidas regras.
8. A Comissão pode adotar em qualquer momento atos de execução que exijam que um Estado-Membro revogue as regras estabelecidas por esse Estado-Membro ao abrigo do n.o 1 se a Comissão considerar que essas regras não preenchem as condições previstas no n.o 4, entravam ou distorcem a concorrência numa parte substancial do mercado interno ou atentam contra o comércio livre ou contra a realização dos objetivos do artigo 39.o do TFUE. Os referidos atos de execução são adotados sem aplicação do procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.os 2 ou 3, do presente regulamento.
Artigo 151.o
Declarações obrigatórias no setor do leite e dos produtos lácteos
A partir de 1 de abril de 2015, os primeiros compradores de leite cru devem declarar à autoridade nacional competente a quantidade de leite cru que lhes foi entregue em cada mês.
Para efeitos do presente artigo e do artigo 148.o, entende-se por "primeiro comprador" uma empresa ou um grupo que compra leite aos produtores para:
a)
Proceder à recolha, embalagem, armazenamento, refrigeração ou transformação desse leite, nomeadamente no âmbito de um contrato;
b)
Vender esse leite a uma ou mais empresas que tratem ou transformem leite ou outros produtos lácteos.
Os Estados-Membros notificam a Comissão da quantidade de leite cru referida no primeiro parágrafo.
A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam regras sobre o conteúdo, o formato e o calendário de tais declarações e medidas relacionadas com as notificações que os Estados-Membros devem fazer nos termos do presente artigo. Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
CAPÍTULO III
Organizações e associações de produtores e organizações interprofissionais
Secção 1
Definição e reconhecimento
Artigo 152.o
Organizações de produtores
1. Os Estados-Membros podem, mediante pedido, reconhecer, mediante pedido, as organizações de produtores que:
a)
Sejam compostas e controladas, nos termos do artigo 153.o, n.o 2, alínea c), pelos produtores de um setor específico enumerado no artigo 1.o, n.o 2;
b)
Sejam constituídas por iniciativa dos produtores;
c)
Prossigam um objetivo específico, que pode incluir pelo menos um dos seguintes objetivos:
i)
assegurar a programação da produção e a adaptação desta à procura, nomeadamente em termos de qualidade e de quantidade;
ii)
concentrar a oferta e colocar no mercado a produção dos membros, nomeadamente através de comercialização direta;
iii)
otimizar os custos de produção e a rentabilidade dos investimentos realizados em resposta às normas ambientais e de bem estar animal, bem como estabilizar os preços no produtor;
iv)
fazer investigação e promover iniciativas de nos domínios dos métodos de produção sustentável, das práticas inovadoras, da competitividade económica e da evolução do mercado;
v)
promover a utilização de práticas de cultivo e técnicas de produção que respeitem o ambiente, bem como práticas e técnicas que respeitem o bem-estar dos animais e prestar assistência técnica às mesmas;
vi)
promover e prestar assistência técnica à utilização de normas de produção, melhorar a qualidade dos produtos e desenvolver produtos com denominação de origem protegida, com indicação geográfica protegida ou abrangidos por uma marca de qualidade nacional;
vii)
gerir os subprodutos e os resíduos, nomeadamente para proteger a qualidade das águas, do solo e da paisagem e para preservar ou fomentar a biodiversidade;
viii)
contribuir para uma utilização sustentável dos recursos naturais e para a mitigação das alterações climáticas;
ix)
desenvolver iniciativas no domínio da promoção e da comercialização;
x)
gerir os fundos mutualistas a que se referem os programas operacionais do setor das frutas e produtos hortícolas a que se refere o artigo 31.o, n.o 2, do presente regulamento e no âmbito do artigo 36.o do Regulamento (UE) n.o 1305/2013
xi)
prestar a necessária assistência técnica à utilização dos mercados de futuros e de regimes de seguros.
2. Uma organização de produtores reconhecida nos termos do n.o 1 pode continuar a ser reconhecida no caso de estar envolvida na comercialização de produtos do código NC ex 2208 que não os referidos no Anexo I dos Tratados, desde que a proporção de tais produtos não exceda 49 % do valor total da produção comercializada da organização de produtores e que tais produtos não beneficiem de apoio da União. No caso das organizações de produtores do setor das frutas e dos produtos hortícolas, os produtos a que se refere o parágrafo anterior não contam para o cálculo do valor da produção comercializada, para efeitos do artigo 34.o, n.o 2.
3. Em derrogação do n.o 1, os Estados-Membros reconhecem as organizações de produtores, compostas por produtores do setor do leite e dos produtos lácteos, que:
a)
Sejam constituídas por iniciativa dos produtores;
b)
Prossigam um objetivo específico, que pode incluir um ou mais dos seguintes objetivos:
i)
assegurar a programação da produção e a adaptação desta à procura, nomeadamente em termos de qualidade e de quantidade;
ii)
concentrar a oferta e colocar no mercado a produção dos seus membros;
iii)
otimizar os custos de produção e estabilizar os preços no produtor.
Artigo 153
Estatutos das organizações de produtores
1. Os estatutos de uma organização de produtores obrigam os produtores seus membros, nomeadamente, a:
a)
Aplicar as regras adotadas pela organização de produtores no que respeita ao conhecimento da produção, à produção, à comercialização e à proteção do ambiente;
b)
Ser membro de uma única organização de produtores para cada produto da exploração; no entanto, os Estados-Membros podem prever derrogações a esta condição em casos devidamente justificados nos quais os produtores associados possuam duas unidades de produção distintas situadas em zonas geográficas diferentes;
c)
Fornecer as informações solicitadas pela organização de produtores para fins estatísticos.
2. Os estatutos das organizações de produtores contemplam igualmente:
a)
As modalidades de determinação, adoção e alteração das regras referidas no n.o 1, alínea a);
b)
A imposição aos membros de contribuições financeiras necessárias para o financiamento da organização de produtores;
c)
Regras que permitam aos produtores membros fiscalizar, de forma democrática, a sua organização e as decisões desta;
d)
Sanções pela violação das obrigações estatutárias, nomeadamente o não pagamento das contribuições financeiras, ou das regras estabelecidas pela organização de produtores;
e)
As regras relativas à admissão de novos membros e, nomeadamente, um período mínimo de filiação que não pode ser inferior a um ano;
f)
As regras contabilísticas e orçamentais necessárias para o funcionamento da organização.
3. Os n.os 1 e 2 não são aplicáveis às organizações de produtores do setor do leite e dos produtos lácteos.
Artigo 154.o
Reconhecimento das organizações de produtores
1. A fim de ser reconhecida por um Estado-Membro, a organização de produtores que solicita tal reconhecimento deve ser uma pessoa coletiva ou parte claramente definida de uma pessoa coletiva que:
a)
Satisfaça os requisitos previstos no artigo 152.o, n.o 1, alíneas a), b) e c);
b)
Reúna um número mínimo de membros e/ou represente um volume ou valor mínimo de produção comercializável, a determinar pelo Estado-Membro interessado, na sua zona de atividade;
c)
Apresente provas suficientes de que está apta a exercer adequadamente as suas atividades, em termos de duração e eficácia, prestação de apoio humano, material e técnico aos seus membros e, eventualmente, de concentração da oferta;
d)
Possua estatutos que sejam consentâneos com as alíneas a), b) e c) do presente número.
2. Os Estados-Membros podem decidir que as organizações de produtores que forem reconhecidas, antes de 1 de janeiro de 2014, nos termos do direito nacional e que reúnam as condições previstas no n.o 1 do presente artigo são consideradas organizações de produtores nos termos do artigo 152.o.
3. As organizações de produtores que forem reconhecidas, antes de 1 de janeiro de 2014, nos termos do direito nacional e que não reúnam as condições previstas no n.o 1 podem continuar a exercer as suas atividades ao abrigo do direito nacional até 1 de janeiro de 2015.
4. Os Estados-Membros:
a)
Decidem sobre a concessão do reconhecimento a uma organização de produtores no prazo de quatro meses após a apresentação de um pedido, que esteja acompanhado de todos os documentos comprovativos pertinentes; este pedido é apresentado ao Estado-Membro em que a organização tem a sua sede;
b)
Efetuam controlos, com uma periodicidade por eles determinada, para verificar se as organizações de produtores reconhecidas estão a cumprir com o presente capítulo;
c)
Em caso de incumprimento ou de irregularidades na aplicação das medidas previstas no presente capítulo, impõem às organizações e associações em causa as sanções aplicáveis que tenham fixado, e decidem, caso seja necessário, retirar-lhes o reconhecimento;
d)
Informam anualmente a Comissão, até 31 de março, de todas as decisões de concessão, recusa ou retirada do reconhecimento tomadas no decurso do ano civil precedente.
Artigo 155.o
Externalização
Os Estados-Membros podem autorizar uma organização de produtores reconhecida ou uma associação de organizações de produtores reconhecida nos setores indicados pela Comissão nos termos do artigo 173.o, n.o 1, alínea f), a externalizar qualquer das suas atividades com exceção da produção, inclusive para as filiais, desde que a organização de produtores ou associação de organizações de produtores continue a ser responsável por garantir a realização da atividade externalizada e o controlo global da gestão e supervisão do acordo comercial para a realização da atividade.
Artigo 156.o
Associações de organizações de produtores
1. Os Estados-Membros podem, mediante pedido, reconhecer as associações de organizações de produtores de um setor específico enumerado no artigo 1.o, n.o 2, que sejam constituídas por iniciativa de organizações de produtores reconhecidas.
Sem prejuízo das regras adotadas nos termos do artigo 173.o, as associações de organizações de produtores podem exercer qualquer das atividades ou funções das organizações de produtores.
2. Em derrogação do n.o 1, os Estados-Membros podem, mediante pedido, reconhecer uma associação de organizações de produtores reconhecidas do setor do leite e dos produtos lácteos se o Estado-Membro em questão considerar que a associação é capaz de exercer eficazmente qualquer das atividades de uma organização de produtores reconhecida e que preenche as condições estabelecidas no artigo 161.o, n.o 1.
Artigo 157.o
Organizações interprofissionais
1. Os Estados-Membros podem, mediante pedido, reconhecer as organizações interprofissionais de um setor específico enumerado no artigo 1.o, n.o 2, que:
a)
Sejam constituídas por representantes das atividades económicas ligadas à produção e a pelo menos uma das seguintes fases da cadeia de abastecimento: a transformação ou comercialização, incluindo a distribuição, de produtos num ou mais setores;
b)
Sejam constituídas por iniciativa de todas ou algumas das organizações ou associações que as compõem;
c)
Prossigam uma finalidade específica, tendo em conta os interesses dos seus membros e dos consumidores, que pode incluir, nomeadamente, um dos seguintes objetivos:
i)
melhoramento do conhecimento e da transparência da produção e do mercado, nomeadamente através da publicação de dados estatísticos agregados relativos a custos de produção, preços, incluindo, se necessário, índices de preços, volumes e duração dos contratos celebrados anteriormente, bem como pela realização de análises sobre a evolução potencial do mercado ao nível regional, nacional ou internacional;
ii)
previsão do potencial da produção e registo dos preços nos mercados públicos;
iii)
contribuição para uma melhor coordenação da colocação dos produtos no mercado, nomeadamente através de pesquisas e de estudos de mercado,
iv)
exploração dos potenciais mercados de exportação;
v)
sem prejuízo dos artigos 148.o e 168.o, elaboração de contratos tipo compatíveis com as regras da União para a venda de produtos agrícolas a compradores e/ou o fornecimento de produtos transformados a distribuidores ou retalhistas, tendo em conta a necessidade de alcançar condições para uma concorrência leal e de evitar distorções do mercado;
vi)
maior valorização do potencial dos produtos, incluindo ao nível do escoamento, e desenvolvimento de iniciativas que visem fomentar a competitividade económica e a inovação;
vii)
informação e realização da investigação necessária para inovar, racionalizar, melhorar e adaptar a produção e, sendo o caso, a transformação e comercialização, para produtos mais adaptados às exigências do mercado e aos gostos e expectativas dos consumidores, nomeadamente no tocante à qualidade dos produtos, incluindo as características específicas de produtos com uma denominação de origem protegida ou indicação geográfica protegida, e a proteção do ambiente;
viii)
procura de métodos que permitam limitar a utilização de produtos zoossanitários ou fitossanitários, gerir melhor outros fatores de produção, garantir a qualidade dos produtos e a preservação dos solos e das águas, promover a segurança sanitária dos alimentos, em particular a rastreabilidade dos produtos, e melhorar a saúde e o bem-estar dos animais;
ix)
desenvolvimento de métodos e instrumentos que permitam melhorar a qualidade dos produtos em todos as fases da produção, e, sendo o caso, da transformação e comercialização,
x)
tomada de todas as medidas possíveis a fim de defender, proteger e promover a agricultura biológica e as denominações de origem, as marcas de qualidade e as indicações geográficas;
xi)
promoção e realização de pesquisas sobre a produção integrada e sustentável ou sobre outros métodos de produção respeitadores do ambiente,
xii)
incentivo ao consumo saudável e responsável dos produtos no mercado interno e/ou informação sobre os riscos associados a hábitos de consumo perigosos;
xiii)
promoção do consumo e/ou fornecimento de informações relativas aos produtos nos mercados interno e externo;
xiv)
contribuição para a gestão dos subprodutos e para a redução e gestão dos resíduos.
2. Em casos devidamente justificados, os Estados-Membros podem decidir, com base em critérios objetivos e não discriminatórios que a condição no artigo 158.o, n.o 1, alínea c), é cumprida pela limitação do número de organizações interprofissionais a nível regional ou nacional, se tal estiver previsto pelas regras nacionais em vigor antes de 1 de janeiro de 2014 e desde que tal não prejudique o bom funcionamento do mercado interno.
3. Em derrogação do n.o 1, no que diz respeito ao setor do leite e dos produtos lácteos, os Estados-Membros podem reconhecer organizações interprofissionais que:
a)
Tenham requerido formalmente o reconhecimento e sejam compostas por representantes das atividades económicas ligadas à produção de leite cru e, pelo menos, a uma das seguintes fases da cadeia de abastecimento: transformação ou comércio de, incluindo a distribuição, produtos do setor do leite e dos produtos lácteos;
b)
Sejam constituídas por iniciativa de todos ou alguns dos representantes referidos na alínea a);
c)
Exerçam, numa ou mais regiões da União, tendo em conta os interesses dos membros dessas organizações interprofissionais e dos consumidores, uma ou mais das seguintes atividades:
i)
melhorar o conhecimento e a transparência da produção e do mercado, nomeadamente através da publicação de dados estatísticos relativos aos preços, volumes e duração dos contratos anteriormente celebrados para a entrega de leite cru, bem como da disponibilização de análises da evolução potencial do mercado ao nível regional, nacional e internacional;
ii)
contribuir para uma melhor coordenação da colocação no mercado dos produtos do setor do leite e dos produtos lácteos, nomeadamente através de pesquisas e de estudos de mercado;
iii)
promover o consumo de leite e de produtos lácteos e prestar informações sobre os mesmos nos mercados internos e externos;
iv)
explorar potenciais mercados de exportação;
v)
elaborar contratos tipo compatíveis com as regras da União para a venda de leite cru a compradores ou o fornecimento de produtos transformados a distribuidores e retalhistas, tendo em conta a necessidade de assegurar condições de concorrência equitativas e de evitar distorções de mercado;
vi)
prestar informação e realizar a investigação necessária ao ajustamento da produção para produtos mais adaptados às exigências do mercado e aos gostos e expectativas dos consumidores, nomeadamente no tocante à qualidade dos produtos e à proteção do ambiente;
vii)
manter e desenvolver o potencial de produção do setor do leite, designadamente através da promoção da inovação e do apoio a programas de investigação aplicada e desenvolvimento, a fim de explorar todo o potencial do leite e dos produtos lácteos, especialmente a fim de criar produtos com valor acrescentado que sejam mais atraentes para o consumidor;
viii)
procurar métodos que permitam limitar a utilização de produtos zoossanitários, melhorar a gestão de outros fatores de produção e reforçar a segurança dos alimentos e a saúde animal;,
ix)
desenvolver métodos e instrumentos que permitam melhorar a qualidade dos produtos em todos as fases da produção e da comercialização;
x)
explorar o potencial da agricultura biológica e proteger e promover este tipo de agricultura, bem como a produção de produtos com denominações de origem, marcas de qualidade e indicações geográficas; e
xi)
promover a produção integrada ou outros métodos de produção respeitadores do ambiente.
Artigo 158.o
Reconhecimento das organizações interprofissionais
1. Os Estados-Membros podem reconhecer as organizações interprofissionais que o solicitem, desde que estas:
a)
Satisfaçam as exigências do artigo 157.o;
b)
Desenvolvam as suas atividades numa ou em várias regiões do território em causa;
c)
Representem uma parte significativa das atividades económicas referidas no artigo 157.o, n.o 1, alínea a);
d)
Não realizem, elas próprias, atividades de produção, transformação ou comércio, salvo os casos previstos no artigo 162.o.
2. Os Estados-Membros podem decidir que as organizações interprofissionais que forem reconhecidas, antes de 1 de janeiro de 2014, nos termos do direito nacional e que reúnam as condições previstas no n.o 1 do presente artigo, são consideradas organizações interprofissionais nos termos do artigo 157.o.
3. As organizações interprofissionais que forem reconhecidas, antes de 1 de janeiro de 2014, nos termos do direito nacional e que não reúnam as condições previstas no n.o 1 do presente artigo podem continuar a exercer as suas atividades ao abrigo do direito nacional até 1 de janeiro de 2015.
4. Os Estados-Membros podem reconhecer as organizações interprofissionais de todos os setores existentes antes de 1 de janeiro de 2014, quer tenham sido reconhecidas mediante pedido quer tenham sido estabelecidas por lei, mesmo que não cumpram a condição prevista no artigo 157.o, n.o 1, alínea b), ou no artigo 157.o, n.o 3, alínea b).
5. Caso reconheçam uma organização interprofissional nos termos do n.o 1 ou do n.o 2, os Estados-Membros:
a)
Decidem sobre a concessão do reconhecimento no prazo de quatro meses após a apresentação de um pedido, que esteja acompanhado de todos os documentos comprovativos pertinentes; este pedido é apresentado ao Estado-Membro em que a organização tem a sua sede;
b)
Efetuam controlos, com periodicidade por eles próprios fixada, para verificar se as organizações interprofissionais reconhecidas cumprem as condições que regem o seu reconhecimento;
c)
Em caso de incumprimento ou de irregularidades na aplicação das medidas previstas no presente regulamento, impõem às organizações em causa as sanções aplicáveis que tenham fixado, e decidem, caso seja necessário, se devem retirar-lhes o reconhecimento;
d)
Retiram o reconhecimento se as exigências e condições previstas no presente artigo para o reconhecimento deixarem de ser cumpridas;
e)
Informam anualmente a Comissão, até 31 de março, de todas as decisões de concessão, recusa ou retirada do reconhecimento tomadas no decurso do ano civil precedente.
Secção 2
Regras adicionais aplicáveis a determinados setores
Artigo 159.o
Reconhecimento obrigatório
Em derrogação dos artigos 152.o a 158.o, os Estados-Membros, mediante pedido, reconhecem:
a)
As organizações de produtores:
i)
do setor das frutas e produtos hortícolas no que respeita a um ou mais dos produtos desse setor e/ou desses produtos destinados exclusivamente à transformação;
ii)
do setor do azeite e das azeitonas de mesa;
iii)
do setor dos bichos-da-seda;
iv)
do setor do lúpulo;
b)
As organizações interprofissionais do setor do azeite e das azeitonas de mesa e do setor do tabaco.
Artigo 160.o
Organizações de produtores no setor das frutas e dos produtos hortícolas
As organizações de produtores do setor das frutas e produtos hortícolas prosseguem pelo menos um dos objetivos enunciados no artigo 152.o, n.o 1, alínea c), subalíneas i), ii) e iii).
Os estatutos de uma organização de produtores no setor das frutas e produtos hortícolas obrigam os seus produtores membros a comercializar toda a sua produção em causa através da organização de produtores.
Considera-se que as organizações de produtores e as associações de organizações de produtores do setor das frutas e produtos hortícolas atuam em nome e por conta dos seus membros em matéria económica dentro dos seus termos de referência.
Artigo 161.o
Reconhecimento das organizações de produtores no setor do leite e dos produtos lácteos
1. Os Estados-Membros reconhecem como organizações de produtores do setor do leite e dos produtos lácteos todas as pessoas coletivas ou partes claramente definidas de pessoas coletivas que o solicitem, desde que estas:
a)
Satisfaçam as exigências estabelecidas no artigo 152.o, n.o 3;
b)
Reúnam um número mínimo de membros e/ou representem um volume mínimo de produção comercializável, a determinar pelo Estado-Membro interessado, na sua zona de atividade;
c)
Ofereçam garantias suficientes de que são capazes de desenvolver as suas atividades adequadamente, quer ao nível da continuidade quer em termos de eficácia e de concentração da oferta;
d)
Possuam estatutos que sejam compatíveis com as alíneas a), b) e c) do presente número.
2. Os Estados-Membros podem decidir que as organizações de produtores reconhecidas antes de 2 de abril de 2012 nos termos do direito nacional e que preenchem as condições previstas no n.o 1 do presente artigo sejam consideradas reconhecidas como organizações de produtores nos termos do artigo 152.o, n.o 3.
3. Os Estados-Membros:
a)
Decidem da concessão do reconhecimento a uma organização de produtores no prazo de quatro meses a contar da apresentação do pedido, que esteja acompanhado de todos os documentos comprovativos pertinentes; este pedido é apresentado ao Estado-Membro onde a organização tem a sua sede;
b)
Efetuam controlos, com periodicidade a fixar por eles próprios, para verificar o cumprimento, por parte das organizações de produtores e das associações de organizações de produtores reconhecidas, do disposto no presente capítulo;
c)
Em caso de incumprimento ou de irregularidades na aplicação das medidas previstas no presente capítulo, impõem às organizações e associações em causa as sanções aplicáveis que tenham fixado, e, se necessário, decidem se devem retirar-lhes o reconhecimento;
d)
Informam anualmente a Comissão, até 31 de março, de todas as decisões de concessão, recusa ou retirada do reconhecimento que tenham tomado no decurso do ano civil precedente.
Artigo 162.o
Organizações interprofissionais nos setores do azeite e das azeitonas de mesa e do tabaco
No caso das organizações interprofissionais dos setores do azeite e das azeitonas de mesa e do tabaco, o objetivo específico referido no artigo 157.o, n.o 1, alínea c), pode igualmente incluir pelo menos um dos seguintes objetivos:
a)
Concentrar e coordenar a oferta e a comercialização da produção dos membros;
b)
Adaptar conjuntamente a produção e a transformação às exigências do mercado e melhorar os produtos;
c)
Promover a racionalização e o melhoramento da produção e da transformação.
Artigo 163.o
Reconhecimento de organizações interprofissionais no setor do leite e dos produtos lácteos
1. Os Estados-Membros podem reconhecer organizações interprofissionais no setor do leite e dos produtos lácteos desde que tais organizações:
a)
Satisfaçam as exigências estabelecidas no artigo 157.o, n.o 3;
b)
Desenvolvam as suas atividades numa ou em várias regiões do território em causa;
c)
Representem uma parte significativa das atividades económicas referidas no artigo 157.o, n.o 3, alínea a);
d)
Não exerçam elas próprias atividades de produção, transformação ou comércio de produtos do setor do leite e dos produtos lácteos.
2. Os Estados-Membros podem decidir que as organizações interprofissionais reconhecidas antes de 2 de abril de 2012 nos termos do direito nacional e que preenchem as condições previstas no n.o 1 sejam consideradas reconhecidas como organizações interprofissionais nos termos do artigo 157.o, n.o 3.
3. Sempre que os Estados-Membros fizerem uso da faculdade de reconhecer uma organização interprofissional nos termos do n.o 1 ou do n.o 2:
a)
Decidem da concessão do reconhecimento à organização interprofissional no prazo de quatro meses a contar da apresentação do pedido, que esteja acompanhado de todos os documentos comprovativos pertinentes; este pedido é apresentado ao Estado-Membro onde a organização tem a sua sede;
b)
Efetuam verificações, com periodicidade fixada por eles próprios, do cumprimento pelas organizações interprofissionais reconhecidas das condições que regem o seu reconhecimento;
c)
Em caso de incumprimento ou de irregularidades na aplicação das medidas previstas no presente regulamento, impõem às organizações em causa as sanções aplicáveis que tenham fixado, e, se necessário, decidem se devem retirar-lhes o reconhecimento;
d)
Retiram o reconhecimento se:
i)
os requisitos e as condições para o reconhecimento estabelecidos no presente artigo deixarem de ser satisfeitos;
ii)
a organização interprofissional participar em algum dos acordos, decisões ou práticas concertadas a que se refere no artigo 210.o, n.o 4, essa retirada do reconhecimento não prejudica outras sanções a impor em aplicação do direito nacional;
iii)
a organização interprofissional não cumprir a obrigação de notificação a que se refere o artigo 210.o, n.o 2, primeiro parágrafo, alínea a);
e)
Informam anualmente a Comissão, até 31 de março, de todas as decisões de concessão, recusa ou retirada do reconhecimento tomadas no decurso do ano civil precedente.
Secção 3
Extensão das regras e contribuições obrigatórias
Artigo 164.o
Extensão das regras
1. Se uma organização de produtores reconhecida, uma associação de organizações de produtores reconhecida ou uma organização interprofissional reconhecida que opere numa determinada circunscrição ou circunscrições económicas de um Estado-Membro for considerada representativa da produção, do comércio ou da transformação de um dado produto, o Estado-Membro em causa pode, a pedido dessa organização, tornar obrigatórios certos acordos, decisões ou práticas concertadas acordados no âmbito da mesma organização, por um período limitado, para outros operadores individuais ou agrupamentos que não sejam membros da organização ou associação e que operem na circunscrição ou circunscrições económicas em causa.
2. Para efeitos da presente secção, entende-se por "circunscrição económica" uma zona geográfica constituída por regiões de produção limítrofes ou vizinhas em que as condições de produção e comercialização são homogéneas.
3. Considera-se que uma organização ou associação é representativa se, na circunscrição ou circunscrições económicas em causa de um Estado-Membro:
a)
Abranger, em proporção do volume da produção, do comércio ou da transformação do produto ou produtos em causa:
i)
no caso das organizações de produtores no setor das frutas e produtos hortícolas, pelo menos 60 %, ou
ii)
nos outros casos, pelo menos dois terços, e
b)
Congregar, no caso das organizações de produtores, mais de 50 % dos produtores em causa.
No entanto, se, no caso de organizações interprofissionais, a determinação da proporção do volume de produção, ou de comércio, ou de transformação do produto ou produtos em causa originar dificuldades na prática, um Estado-Membro pode estabelecer regras nacionais para determinar o nível especificado de representatividade referido no primeiro parágrafo, alínea a), subalínea ii).
Se o pedido de extensão das suas regras a outros operadores abranger várias circunscrições económicas, a organização ou associação deve comprovar o nível mínimo de representatividade conforme definido no primeiro parágrafo, em relação a cada um dos ramos que reúne, em cada uma das circunscrições económicas abrangidas.
4. As regras cuja extensão a outros operadores pode ser pedida ao abrigo do n.o 1 devem ter um dos seguintes objetivos:
a)
Conhecimento da produção e do mercado;
b)
Regras de produção mais estritas do que as estabelecidas a nível da União ou nacional;
c)
Elaboração de contratos tipo compatíveis com as regras da União;
d)
Comercialização;
e)
Proteção do ambiente;
f)
Medidas de promoção e exploração do potencial dos produtos;
g)
Medidas de proteção da agricultura biológica e das denominações de origem, marcas de qualidade e indicações geográficas;
h)
Investigação para valorizar os produtos, nomeadamente através de novas utilizações sem riscos para a saúde pública;
i)
Estudos para melhorar a qualidade dos produtos;
j)
Investigação, nomeadamente de métodos de cultivo que permitam limitar a utilização de produtos fitossanitários ou zoossanitários e garantam a preservação dos solos e a preservação ou melhoria do ambiente;
k)
Definição de qualidades mínimas e definição de normas mínimas de embalagem e apresentação;
l)
Utilização de sementes certificadas e controlo da qualidade do produto;
m)
Saúde animal, fitossanidade ou segurança alimentar;
n)
Gestão dos subprodutos.
Essas regras não podem prejudicar os demais operadores do Estado-Membro em causa ou da União, não podem ter qualquer dos efeitos enumerados no artigo 210.o, n.o 4, e não podem ser incompatíveis de qualquer outro modo com o direito da União ou as regras nacionais em vigor.
5. A extensão das regras previstas no n.o 1 é levada ao conhecimento dos operadores mediante divulgação na íntegra numa publicação oficial do Estado-Membro em causa.
6. Os Estados-Membros notificam à Comissão as decisões adotadas ao abrigo do presente artigo.
Artigo 165.o
Contribuições financeiras de não-membros
Em caso de extensão, nos termos do artigo 164.o, das regras de uma organização de produtores reconhecida, uma associação de organizações de produtores reconhecida ou uma organização interprofissional reconhecida, e se as atividades abrangidas por essas regras apresentarem interesse económico geral para operadores económicos cujas atividades estejam relacionadas com os produtos em causa, o Estado-Membro que concedeu o reconhecimento pode decidir, após consulta às partes interessadas em causa, que os operadores económicos individuais ou os agrupamentos que, não sendo membros da organização, beneficiam das referidas atividades paguem à organização a totalidade ou parte das contribuições financeiras pagas pelos membros desta última, na medida em que essas contribuições se destinem a cobrir custos diretamente resultantes das atividades em questão.
Secção 4
Adaptação da oferta
Artigo 166.o
Medidas para facilitar a adaptação da oferta às exigências do mercado
Por forma a incentivar as iniciativas pelas organizações referidas nos artigos 152.o a 163.o que permitam facilitar a adaptação da oferta às exigências do mercado, com exclusão das relativas à retirada do mercado, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, no que respeita a medidas nos setores enumerados no artigo 1.o, n.o 2, destinadas a:
a)
Melhorar a qualidade;
b)
Promover uma melhor organização da produção, transformação e comercialização;
c)
Facilitar o registo da evolução dos preços no mercado;
d)
Permitir o estabelecimento de previsões a curto e a longo prazo, com base nos meios de produção utilizados.
Artigo 167.o
Regras de comercialização para melhorar e estabilizar o funcionamento do mercado comum vitivinícola
1. A fim de melhorar e estabilizar o funcionamento do mercado comum vitivinícola, incluindo as uvas, mostos e vinhos de que derivam os vinhos, os Estados-Membros produtores podem estabelecer regras de comercialização para regular a oferta, nomeadamente mediante decisões adotadas pelas organizações interprofissionais reconhecidas nos termos dos artigos 157.o e 158.o.
Tais regras devem ser proporcionadas em relação ao objetivo prosseguido e não devem:
a)
Incidir em transações após a primeira comercialização do produto em causa;
b)
Permitir a fixação de preços, mesmo que seja a título indicativo ou de recomendação;
c)
Conduzir à indisponibilidade de uma percentagem excessiva da colheita anual que, de outro modo, estaria disponível;
d)
Favorecer a recusa de emitir os certificados nacionais e da União exigidos para a circulação e a comercialização dos vinhos, sempre que esta última respeite essas mesmas regras.
2. As regras previstas no n.o 1 são comunicadas aos operadores mediante publicação integral numa publicação oficial do Estado-Membro em causa.
3. Os Estados-Membros notificam à Comissão as decisões adotadas ao abrigo do presente artigo.
Secção 5
Sistemas de contratualização
Artigo 168.o
Relações contratuais
1. Sem prejuízo do artigo 148.o.o, no que respeita ao setor do leite e dos produtos lácteos, e do artigo 125.o, no que respeita ao setor do açúcar, se um Estado-Membro decidir, em relação aos produtos agrícolas de um setor enumerado no artigo 1.o, n.o 2, excetuando o do leite e produtos lácteos e o do açúcar que:
a)
Qualquer entrega no seu território por um produtor a um transformador ou distribuidor deve ser objeto de um contrato escrito entre as partes; e/ou
b)
Os primeiros compradores devem apresentar por escrito uma proposta de contrato de entrega no seu território desses produtos agrícolas pelo produtor,
esse contrato ou essa proposta de contrato devem satisfazer as condições estabelecidas nos n.os 4 e 6 do presente artigo.
2. Caso o Estado-Membro decida que as entregas dos produtos abrangidos pelo presente artigo por um produtor a um transformador devam ser objeto de um contrato escrito entre as partes, decide igualmente que fase ou fases de entrega são abrangidas por tal contrato caso a entrega dos produtos em causa for efetuada através de um ou mais intermediários.
Os Estados-Membros asseguram que as disposições que adotam nos termos do presente artigo não prejudicam o bom funcionamento do mercado interno.
3. No caso descrito no n.o 2, o Estado-Membro pode estabelecer um mecanismo de mediação para cobrir os casos em que não haja mútuo acordo para celebrar tal contrato, garantindo assim relações contratuais justas.
4. Os contratos ou propostas de contrato referidos no n.o 1 devem:
a)
Ser feitos antes da entrega;
b)
Ser feitos por escrito; e
c)
Incluir, em particular, os seguintes elementos:
i)
o preço a pagar pela entrega, o qual deve:
-
ser fixo e ser indicado no contrato, e/ou
-
ser calculado através da combinação de vários fatores indicados no contrato, que podem incluir indicadores de mercado que reflitam as alterações das condições de mercado, as quantidades entregues e a qualidade ou composição dos produtos agrícolas entregues;
ii)
a quantidade e a qualidade dos produtos em causa que podem ou devem ser entregues, assim como o calendário dessas entregas;
iii)
a duração do contrato, a qual pode ter uma duração determinada ou indeterminada com cláusulas de rescisão;
iv)
informações relativas aos prazos e processos de pagamento;
v)
modalidades de recolha ou de entrega dos produtos agrícolas, e
vi)
as regras aplicáveis em caso de força maior.
5. Sem prejuízo do n.o 1, não é exigível um contrato ou proposta de contrato, caso os produtos em causa sejam entregues por um produtor a um comprador que seja uma cooperativa e da qual o produtor seja membro, desde que os estatutos dessa cooperativa ou as regras e decisões previstas por esses estatutos ou daí derivadas contenham disposições que produzam efeitos semelhantes aos das disposições do n.o 4, alíneas a), b) e c).
6. Todos os elementos dos contratos de entrega de produtos agrícolas celebrados por produtores, recoletores, transformadores ou distribuidores, incluindo os elementos referidos no n.o 4, alínea c), são negociados livremente entre as partes.
Não obstante o disposto no primeiro parágrafo, são aplicáveis uma ou ambas das seguintes disposições:
a)
Caso decida que a celebração de contratos escritos para a entrega de produtos agrícolas é obrigatória nos termos do n.o 1, um Estado-Membro pode estabelecer uma duração mínima, aplicável apenas aos contratos escritos entre um produtor e o primeiro comprador dos produtos agrícolas. Esta duração mínima deve ser de pelo menos seis meses e não pode prejudicar o correto funcionamento do mercado interno;
b)
Caso decida que o primeiro comprador dos produtos agrícolas deve apresentar por escrito uma proposta de contrato ao produtor nos termos do n.o 1, um Estado-Membro pode prever que a proposta tenha de incluir uma duração mínima para o contrato, nos termos estabelecidos pela legislação nacional aplicável a esta matéria. Esta duração mínima deve ser de pelo menos seis meses e não pode prejudicar o correto funcionamento do mercado interno.
O segundo parágrafo não prejudica o direito do produtor de recusar essa duração mínima, desde que o faça por escrito. Neste caso, as partes são livres de negociar todos os elementos do contrato, incluindo os elementos referidos no n.o 4, alínea c).
7. Os Estados-Membros que fazem uso das opções a que se refere o presente artigo asseguram que as disposições introduzidas não prejudicam o correto funcionamento do mercado interno.
Os Estados-Membros notificam à Comissão o modo como aplicam as medidas introduzidas ao abrigo do presente artigo.
8. A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as medidas necessárias para a aplicação uniforme do n.o 4, alíneas a) e b), e do n.o 5 do presente artigo e as medidas relativas às notificações que os Estados-Membros devem fazer nos termos do presente artigo.
Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 169.o
Negociações contratuais no setor do azeite
1. Uma organização de produtores no setor do azeite que é reconhecida nos termos do artigo 152.o, n.o 1, e que persiga um ou mais dos objetivos de concentração do fornecimento, de colocação no mercado dos produtos produzidos pelos seus membros e de otimização dos custos de produção, pode negociar em nome dos seu membros, relativamente a parte ou à totalidade da produção agregada dos seus membros, contratos para o fornecimento de azeite.
Uma organização de produtores satisfaz os objetivos mencionados no presente número, desde que a prossecução desses objetivos leve à integração das atividades e essa integração seja suscetível de gerar eficiências significativas de tal modo que as atividades da organização de produtores em geral contribuem para o cumprimento dos objetivos do artigo 39.o do TFUE.
Tal pode ser concretizado na condição de que:
a)
A organização de produtores realize pelo menos uma das seguintes atividades:
i)
a distribuição conjunta, incluindo uma plataforma de venda conjunta ou o transporte conjunto;
ii)
a embalagem, rotulagem ou promoção conjuntas;
iii)
a organização conjunta do controle de qualidade;
iv)
a utilização conjunta de equipamentos ou instalações de armazenamento;
v)
a transformação conjunta;
vi)
a gestão conjunta de resíduos diretamente relacionados com a produção de azeite;
vii)
a aquisição conjunta de fatores de produção;
b)
Estas atividades sejam significativas em termos do volume de azeite em causa e em termos de custos de produção e de colocação do produto no mercado.
2. As negociações pela organização de produtores reconhecida podem realizar-se:
a)
Com ou sem transferência da propriedade do azeite em causa pelos produtores para a organização de produtores;
b)
Quer o preço negociado seja ou não o mesmo para a produção agregada de alguns ou da totalidade dos membros;
c)
Desde que, para uma determinada organização de produtores, o volume de produção de azeite coberto por essas negociações que é produzido em qualquer Estado-Membro não exceda 20 % do mercado relevante; para efeitos do cálculo do volume de produção de azeite é feita a distinção entre azeite para consumo humano e azeite para outros fins;
d)
Desde que, para o volume de azeite coberto por essas negociações, a organização de produtores concentre o fornecimento e coloque o produto dos seus membros no mercado;
e)
Desde que os produtores em causa não sejam membros de qualquer outra organização de produtores que negoceie igualmente tais contratos em seu nome;
f)
Desde que o azeite em causa não esteja sujeito a uma obrigação de entrega resultante da filiação do agricultor numa cooperativa a qual por sua vez não faz parte da organização de produtores em causa, nos termos das condições estabelecidas pelos estatutos da cooperativa ou pelas regras e decisões neles previstas ou deles derivadas; e
g)
Desde que a organização de produtores notifique as autoridades competentes do Estado-Membro em que desenvolve a sua atividade do volume de azeite objeto dessas negociações.
3. Para efeitos do presente artigo, as referências às organizações de produtores abrangem também as associações de organizações de produtores reconhecidas ao abrigo do artigo 156.o, n.o 1.
4. Para efeitos de aplicação do n.o 2, alínea c), a Comissão publica, pelos meios que considerar adequados, o volume de produção de azeite nos Estados-Membros.
5. Em derrogação do n.o 2, alínea c), mesmo que o limite superior nele previsto não seja excedido, a autoridade da concorrência referida no segundo parágrafo do presente número pode decidir, em casos particulares, que a negociação pela organização de produtores seja reaberta, ou simplesmente não se realize, se entender que tal é necessário para prevenir a exclusão da concorrência ou se concluir que os objetivos do artigo 39.o do TFUE são postos em causa.
No que se refere a negociações que envolvam mais do que um Estado-Membro, a decisão referida no primeiro parágrafo é tomada pela Comissão sem aplicar o procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.os 2 ou 3. Noutros casos, essa decisão é tomada pela autoridade nacional da concorrência do Estado-Membro a que as negociações se referem.
As decisões referidas no presente número não são aplicáveis antes da data da sua notificação às empresas em causa.
Para efeitos do presente artigo, é aplicável a definição de "autoridade nacional da concorrência" constante do artigo 149.o, n.o 7, alínea a).
6. Os Estados-Membros onde decorrerem as negociações nos termos do presente artigo notificam à Comissão a aplicação do n.o 2, alínea g), e do n.o 5.
Artigo 170.o
Negociações contratuais no setor da carne de bovino
1. Uma organização de produtores no setor da carne de bovino que é reconhecida nos termos do artigo 152.o, n.o 1, e que persegue um ou mais dos objetivos de concentração do fornecimento, de colocação no mercado dos produtos produzidos pelos seus membros e de otimização dos custos de produção, pode negociar em nome dos seu membros, relativamente a parte ou à totalidade da produção agregada dos seus membros, contratos para o fornecimento de gado vivo do género Bos taurus para abate dos códigos NC ex 0102 29 21, ex 0102 29 41, ex 0102 29 51, ex 0102 29 61 ou ex 0102 29 91:
a)
Com menos de 12 meses de idade; e
b)
Com mais de 12 meses e mais velho.
Uma organização de produtores satisfaz os objetivos mencionados no presente número, desde que a prossecução desses objetivos leve à integração das atividades e essa integração seja suscetível de gerar eficiências significativas de tal modo que as atividades da organização de produtores em geral contribuem para o cumprimento dos objetivos do artigo 39.o do TFUE.
Tal pode ser concretizado na condição de que:
a)
A organização de produtores realize pelo menos uma das seguintes atividades:
i)
a distribuição conjunta, incluindo uma plataforma de venda conjunta ou o transporte conjunto;
ii)
a promoção conjunta;
iii)
a organização conjunta do controlo de qualidade;
iv)
a utilização conjunta de equipamentos ou instalações de armazenamento;
v)
a gestão conjunta de resíduos diretamente relacionados com a produção de gado vivo;
vi)
a aquisição conjunta de fatores de produção;
b)
Estas atividades sejam significativas em termos do volume de carne de bovino em causa e em termos de custos de produção e de colocação do produto no mercado.
2. As negociações pela organização de produtores reconhecida podem realizar-se:
a)
Com ou sem transferência da propriedade pelos agricultores para a organização de produtores;
b)
Quer o preço negociado seja ou não o mesmo para a produção agregada de alguns ou da totalidade dos membros;
c)
Desde que, para uma determinada organização de produtores, a quantidade de produção de carne de bovino objeto dessas negociações que é produzido em qualquer Estado-Membro não exceda 15 % da produção nacional total de cada produto referido no n.o 1, primeiro parágrafo, alíneas a) e b), desse Estado-Membro, expressa em peso equivalente em carcaças;
d)
Desde que, para o volume de carne de bovino objeto dessas negociações, a organização de produtores concentre o fornecimento e coloque o produto dos seus membros no mercado;
e)
Desde que os produtores em causa não sejam membros de qualquer outra organização de produtores que negoceie igualmente tais contratos em seu nome;
f)
Desde que o produto em causa não esteja sujeito a uma obrigação de entrega resultante da filiação do agricultor numa cooperativa, a qual por sua vez não faz parte da organização de produtores em causa, nos termos das condições estabelecidas pelos estatutos da cooperativa ou pelas regras e decisões neles previstas ou deles derivadas; e
g)
Desde que a organização de produtores notifique as autoridades competentes do Estado-Membro em que desenvolve a sua atividade da quantidade de produção de carne de bovino objeto dessas negociações.
3. Para efeitos do presente artigo, as referências às organizações de produtores abrangem também as associações de organizações de produtores reconhecidas ao abrigo do artigo 156.o, n.o 1.
4. Para efeitos de aplicação do n.o 2, alínea c), a Comissão publica, pelos meios que considerar adequados, a quantidade da produção de carne de bovino expressa em peso equivalente em carcaças.
5. Em derrogação do n.o 2, alínea c), mesmo que os limites superiores neles previstos não sejam excedidos, a autoridade da concorrência referida no segundo parágrafo do presente número pode decidir, em casos particulares, que a negociação pela organização de produtores seja reaberta, ou simplesmente não se realize, se entender que tal é necessário para prevenir a exclusão da concorrência ou se concluir que o produto objeto das negociações faz parte de um mercado separado devido às características específicas do produto ou do fim a que se destina e que essa negociação coletiva abrangeria mais de 15 % da produção nacional desse mercado, ou se concluir que os objetivos do artigo 39.o do TFUE são postos em causa.
No que se refere a negociações que envolvam mais do que um Estado-Membro, a decisão referida no primeiro parágrafo é tomada pela Comissão sem aplicar o procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.os 2 ou 3. Noutros casos, essa decisão é tomada pela autoridade nacional da concorrência do Estado-Membro a que as negociações se referem.
As decisões referidas no presente número não são aplicáveis antes da data da sua notificação às empresas em causa.
Para efeitos do presente artigo, é aplicável a definição de "autoridade nacional da concorrência" constante do artigo 149.o, n.o 7, alínea a).
6. Os Estados-Membros onde decorrerem as negociações nos termos do presente artigo notificam à Comissão a aplicação do n.o 2, alínea g), e do n.o 5.
Artigo 171.o
Negociações contratuais para certas culturas arvenses
1. Uma organização de produtores que é reconhecida nos termos do artigo 152.o, n.o 1, e que persegue um ou mais dos objetivos de concentração do fornecimento, de colocação no mercado dos produtos produzidos pelos seus membros e de otimização dos custos de produção, pode negociar em nome dos seu membros, relativamente a parte ou à totalidade da produção agregada dos seus membros, contratos para o fornecimento de um ou mais dos seguintes produtos não destinados a sementeira e no caso da cevada não destinada a maltagem:
a)
Trigo mole do código NC ex 1001 99 00;
b)
Cevada do código NC ex 1003 90 00;
c)
Milho do código NC 1005 90 00;
d)
Centeio do código NC 1002 90 00;
e)
Trigo duro do código NC 1001 19 00;
f)
Aveia do código NC 1004 90 00;
g)
Triticale do código NC 1008 60 00;
h)
Colza do código NC ex 1205;
i)
Sementes de girassol do código NC ex 1206 00;
j)
Soja do código NC 1201 90 00;
k)
Favas do código NC ex 0708 e ex 0713;
l)
Ervilhas forrageiras do código NC ex 0708 e ex 0713.
Uma organização de produtores satisfaz os objetivos mencionados no presente número, desde que a prossecução desses objetivos leve à integração das atividades e essa integração seja suscetível de gerar eficiências significativas de tal modo que as atividades da organização de produtores em geral contribuem para o cumprimento dos objetivos do artigo 39.o do TFUE.
Tal pode ser concretizado na condição de que:
a)
A organização de produtores realize pelo menos uma das seguintes atividades:
i)
a distribuição conjunta, incluindo uma plataforma de venda conjunta ou o transporte conjunto;
ii)
a promoção conjunta;
iii)
a organização conjunta do controle de qualidade;
iv)
a utilização conjunta de equipamentos ou instalações de armazenamento;
v)
a aquisição conjunta de fatores de produção;
b)
Estas atividades sejam significativas em termos da quantidade do produto em causa e em termos de custos de produção e de colocação do produto no mercado.
2. As negociações pela organização de produtores reconhecida podem realizar-se:
a)
Com ou sem transferência da propriedade pelos produtores para a organização de produtores;
b)
Quer o preço negociado seja ou não o mesmo para a produção agregada de alguns ou da totalidade dos membros;
c)
Desde que, para cada produto referido no n.o 1 e para uma determinada organização de produtores, a quantidade de produção objeto dessas negociações que é produzida em qualquer Estado-Membro não exceda 15 % da produção nacional total desse produto no Estado-Membro em causa;
d)
Desde que, para o volume de produtos objeto dessas negociações, a organização de produtores concentre o fornecimento e coloque o produto dos seus membros no mercado;
e)
Desde que os produtores em causa não sejam membros de qualquer outra organização de produtores que negoceie igualmente tais contratos em seu nome;
f)
Desde que o produto em causa não esteja sujeito a uma obrigação de entrega resultante da filiação do agricultor numa cooperativa, a qual por sua vez não faz parte da organização de produtores em causa, nos termos das condições estabelecidas pelos estatutos da cooperativa ou pelas regras e decisões neles previstas ou deles derivadas; e
g)
Desde que a organização de produtores notifique as autoridades competentes do Estado-Membro em que desenvolve a sua atividade da quantidade de produção de cada produto objeto dessas negociações.
3. Para efeitos do presente artigo, as referências às organizações de produtores abrangem também as associações de organizações de produtores reconhecidas ao abrigo do artigo 151.o, n.o 1.
4. Para efeitos de aplicação do n.o 2, alínea c), a Comissão publica para os produtos referidos no n.o 1, pelos meios que considerar adequados, a quantidade de produção nos Estados-Membros.
5. Em derrogação do n.o 2, alínea c), mesmo que os limites superiores neles previstos não sejam excedidos, a autoridade da concorrência referida no segundo parágrafo do presente número pode decidir, em casos particulares, que a negociação pela organização de produtores seja reaberta, ou simplesmente não se realize, se entender que tal é necessário para prevenir a exclusão da concorrência ou se concluir que o produto objeto das negociações faz parte de um mercado separado devido às características específicas do produto ou do fim a que se destina e que essa negociação coletiva abrangeria mais de 15 % da produção nacional desse mercado, ou se concluir que os objetivos do artigo 39.o do TFUE são postos em causa.
No que se refere a negociações que envolvam mais do que um Estado-Membro, a decisão referida no primeiro parágrafo é tomada pela Comissão sem aplicar o procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.os 2 ou 3. Noutros casos, essa decisão é tomada pela autoridade nacional da concorrência do Estado-Membro a que as negociações se referem.
As decisões referidas no presente número não são aplicáveis antes da data da sua notificação às empresas em causa.
Para efeitos do presente artigo, é aplicável a definição de "autoridade nacional da concorrência" constante do artigo 149.o, n.o 7, alínea a).
6. Os Estados-Membros onde decorrerem as negociações nos termos do presente artigo notificam à Comissão a aplicação do n.o 2, alínea g), e do n.o 5.
Artigo 172.o
Regulação da oferta de presuntos com uma denominação de origem protegida ou uma indicação geográfica protegida
1. A pedido de uma organização de produtores reconhecida ao abrigo do artigo 152.o, n.o 1, do presente regulamento, de uma organização interprofissional reconhecida ao abrigo do artigo 157.o, n.o 1, do presente regulamento, ou de um agrupamento de operadores referido no artigo 3.o, n.o 2, do Regulamento (UE) n.o 1151/2012, os Estados-Membros podem estabelecer, por um período limitado, regras vinculativas para a regulação da oferta de presuntos que beneficiem de uma denominação de origem protegida ou de uma indicação geográfica protegida ao abrigo do artigo 5.o, n.os 1 e 2, do Regulamento (UE) n.o 1151/2012.
2. As regras referidas no n.o 1 do presente artigo estão sujeitas à existência de um acordo prévio entre as partes na zona geográfica referida no artigo 7.o, n.o 1, alínea c), do Regulamento (UE) n.o 1151/2012. Tal acordo deve ser concluído, após consulta com os produtores de suínos na área geográfica, entre pelo menos dois terços dos transformadores desses presuntos que representem pelo menos dois terços da produção desses presuntos na área geográfica referida no artigo 7.o, n.o 1, alínea c), do Regulamento (UE) n.o 1151/2012 e, se considerado adequado pelo Estado-Membro, pelo menos dois terços dos produtores de suínos na área geográfica referida no artigo 7.o, n.o 1, alínea c), do Regulamento (UE) n.o 1151/2012.
3. As regras referidas no n.o 1:
a)
Abrangem apenas a regulação da oferta do produto em causa e/ou a sua matéria-prima e têm por objetivo adaptar a oferta desses presuntos à procura;
b)
Produzem efeitos apenas para o produto em causa;
c)
Podem vigorar por um período não superior a três anos e podem ser renovadas após esse período, na sequência de novo pedido, tal como referido no n.o 1;
d)
Não prejudicam o comércio de outros produtos que não estejam sujeitos a essas regras;
e)
Não visam transações após a primeira comercialização dos presuntos em causa;
f)
Não permitem a fixação de preços, mesmo que esses preços sejam fixados a título indicativo ou de recomendação;
g)
Não conduzem à indisponibilidade de uma percentagem excessiva do produto em causa que, de outro modo, estaria disponível;
h)
Não geram discriminações, não constituem um obstáculo à entrada de novos operadores no mercado nem afetam negativamente os pequenos produtores;
i)
Contribuem para a manutenção da qualidade e/ou para o desenvolvimento do produto em causa.
4. As regras referidas no n.o 1 são divulgadas numa publicação oficial do Estado-Membro em questão.
5. Os Estados-Membros procedem a controlos para assegurar o respeito das condições previstas no n.o 3, e, caso as autoridades nacionais competentes considerem que essas condições não foram respeitadas, revogam as regras referidas no n.o 1.
6. Os Estados-Membros notificam imediatamente a Comissão das regras referidas no n.o 1 que tenham adotado. A Comissão informa os outros Estados-Membros de qualquer notificação das referidas regras.
7. A Comissão pode adotar em qualquer momento atos de execução que exijam que um Estado-Membro revogue as regras estabelecidas por esse Estado-Membro ao abrigo do n.o 1 se a Comissão considerar que essas regras não preenchem as condições previstas no n.o 4, entravam ou distorcem a concorrência numa parte substancial do mercado interno ou atentam contra o comércio livre ou contra a realização dos objetivos do artigo 39.o do TFUE. Os referidos atos de execução são adotados sem aplicar o procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.os 2 ou 3, do presente regulamento.
Secção 6
Regras processuais
Artigo 173.o
Poderes delegados
1. A fim de assegurar que os objetivos e responsabilidades das organizações de produtores, das associações de organizações de produtores e das organizações interprofissionais são claramente definidos de modo a contribuir para a eficácia das ações dessas organizações e associações, sem resultar em encargos administrativos desnecessários e sem comprometer o princípio da liberdade de associação, em especial em relação aos não membros das referidas organizações, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, relativamente às seguintes matérias no que respeita às organizações de produtores, às associações de organizações de produtores, e às organizações interprofissionais para um ou mais dos setores referidos no artigo 1.o, n.o 2, ou produtos específicos desses setores:
a)
Os objetivos específicos que podem, devem ser ou não devem ser prosseguidos por tais organizações e associações e, se for caso disso, acrescentados aos estabelecidos nos artigos 152.o a 163.o;
b)
As regras de tais organizações e associações, os estatutos das organizações que não as organizações de produtores, as condições específicas aplicáveis aos estatutos das organizações de produtores em determinados setores, incluindo as derrogações da obrigação de comercializar toda a produção através da organização de produtores referida no artigo 160.o, segundo parágrafo, estrutura, período de adesão, dimensão, responsabilidade e atividades de tais organizações e associações, os efeitos decorrentes do reconhecimento, a retirada do reconhecimento, e fusões;
c)
As condições para reconhecimento, retirada e suspensão do reconhecimento, os efeitos do reconhecimento, retirada e suspensão do reconhecimento, bem como os requisitos para que essas organizações e associações tomem medidas corretivas em caso de não observância dos critérios de reconhecimento;
d)
As organizações e associações transnacionais, incluindo as regras referidas nas alíneas a), b) e c) do presente número;
e)
As regras relativas ao estabelecimento e às condições da assistência administrativa a prestar pelas autoridades competentes no caso da cooperação transnacional;
f)
Os setores aos quais se aplica o artigo 161.o, as condições para a externalização de atividades, a natureza das atividades suscetíveis de serem externalizadas e o fornecimento de meios técnicos pelas organizações ou associações;
g)
A base de cálculo do volume ou valor mínimos da produção comercializável das organizações e associações;
h)
A aceitação de membros que não sejam produtores, no caso das organizações de produtores, e que não sejam organizações de produtores, no caso das associações de organizações de produtores;
i)
A extensão de certas regras das organizações previstas no artigo 164.o a não membros e o pagamento obrigatório de quotizações por não membros referido no artigo 165.o, incluindo a utilização e atribuição desse pagamento por essas organizações e uma lista das regras de produção mais estritas que podem ser tornadas extensivas nos termos do artigo 164.o, n.o 4, primeiro parágrafo, alínea b), assegurando simultaneamente que essas organizações sejam transparentes e responsáveis em relação aos não membros e que os membros dessas organizações não beneficiem de um tratamento mais favorável do que os não membros, em especial quanto à utilização do pagamento obrigatório de quotizações;
j)
Exigências suplementares em termos de representatividade das organizações referidas no artigo 164.o, circunscrições económicas em causa, incluindo exame da sua definição pela Comissão, períodos mínimos durante os quais as regras são aplicáveis antes da sua extensão, pessoas ou organizações às quais as regras ou contribuições podem ser aplicadas, e as circunstâncias em que a Comissão pode exigir que a extensão das regras ou contribuições obrigatórias seja recusada ou retirada.
2. Em derrogação do n.o 1, a fim de assegurar que os objetivos e responsabilidades das organizações de produtores, das associações de organizações de produtores e das organizações interprofissionais do setor do leite e dos produtos lácteos são claramente definidos, de modo a contribuir para a eficácia das ações dessas organizações sem impor encargos indevidos, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que estabeleçam:
a)
As condições para o reconhecimento das organizações transnacionais de produtores e das associações transnacionais de organizações de produtores;
b)
As regras relativas ao estabelecimento e às condições da assistência administrativa a prestar às organizações de produtores, incluindo as associações de organizações de produtores, pelas autoridades competentes no caso da cooperação transnacional;
c)
Regras adicionais respeitantes ao cálculo do volume de leite cru que é objeto das negociações referidas no artigo 149.o, n.o 2, alínea c), e n.o 3;
d)
Regras relativas à extensão de certas regras das organizações previstas no artigo 164.o aos não membros e ao pagamento obrigatório de quotizações por não membros referido no artigo 165.o.
Artigo 174.o
Competências de execução nos termos do procedimento de exame
1. A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as medidas necessárias para a aplicação do presente capítulo, nomeadamente:
a)
Medidas relativas à aplicação das condições de reconhecimento das organizações de produtores e das organizações interprofissionais previstas nos artigos 154.o e 158.o;
b)
Procedimentos aplicáveis em caso de fusão de organizações de produtores;
c)
Procedimentos a determinar pelos Estados-Membros em relação à dimensão mínima e ao período mínimo de adesão;
d)
Procedimentos relativos à extensão das regras e contribuições financeiras referidas nos artigos 164.o e 165.o, nomeadamente a aplicação do conceito de "circunscrição económica" referido no artigo 164.o, n.o 2;
e)
Procedimentos relativos à assistência administrativa;
f)
Procedimentos relativos à externalização de atividades;
g)
Quaisquer outros procedimentos e condições técnicas relativos à execução das medidas referidas no artigo 166.o.
Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
2. Em derrogação do n.o 1, no que diz respeito ao setor do leite e dos produtos lácteos, a Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as regras de execução necessárias para:
a)
A aplicação das condições de reconhecimento das organizações de produtores e das suas associações e das organizações interprofissionais previstas nos artigos 161.o e 163.o;
b)
A notificação referida no artigo 149.o, n.o 2.o, alínea f);
c)
As notificações que os Estados-Membros devem fazer à Comissão nos termos do artigo 161.o, n.o 3, alínea d), do artigo 163.o, n.o 3, alínea e), do artigo 149.o, n.o 8, e do artigo 150.o, n.o 7;
d)
Os procedimentos relativos à assistência administrativa no caso da cooperação transnacional.
Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 175.o
Outras competências de execução
A Comissão pode, por meio de atos de execução, adotar decisões individuais relativas:
a)
Ao reconhecimento de organizações que exerçam atividades em mais de um Estado-Membro, nos termos das regras adotadas ao abrigo do artigo 174.o, n.o 1, alínea d);
b)
À oposição ao reconhecimento por um Estado-Membro de uma organização interprofissional, ou à retirada desse reconhecimento;
c)
À lista das circunscrições económicas notificadas pelos Estados-Membros nos termos das regras adotadas nos termos do artigo 174.o, n.o 1, alínea h), e n.o 2, alínea d);
d)
À exigência de que um Estado-Membro recuse ou revogue uma extensão das regras ou contribuições financeiras de não membros decididas por esse Estado-Membro.
Esses atos de execução são adotados sem aplicar o procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.os 2 ou 3.
PARTE III
COMÉRCIO COM PAÍSES TERCEIROS
CAPÍTULO I
Certificados de importação e de exportação
Artigo 176.o
Regras gerais
1. Sem prejuízo dos casos em que o presente regulamento exige certificados de importação ou de exportação, a importação para introdução em livre prática na União ou a exportação da União de um ou mais produtos dos setores a seguir indicados podem ficar sujeitas à apresentação de um certificado:
a)
Cereais;
b)
Arroz;
c)
Açúcar;
d)
Sementes;
e)
Azeite e azeitonas de mesa, no que diz respeito aos produtos dos códigos NC 1509, 1510 00, 0709 92 90, 0711 20 90, 2306 90 19, 1522 00 31 e 1522 00 39;
f)
Linho e cânhamo, no que diz respeito ao cânhamo;
g)
Frutas e produtos hortícolas;
h)
Frutas e produtos hortícolas transformados;
i)
Bananas;
j)
Vitivinícola;
k)
Plantas vivas;
l)
Carne de bovino;
m)
Leite e produtos lácteos;
n)
Carne de suíno;
o)
Carne de ovino e de caprino;
p)
Ovos;
q)
Carne de aves de capoeira;
r)
Álcool etílico de origem agrícola.
2. Os Estados-Membros emitem os certificados a pedido dos interessados, independentemente do local da União em que estes se encontrem estabelecidos, salvo disposição em contrário de um ato adotado nos termos do artigo 43.o, n.o 2, do TFUE, e sem prejuízo da aplicação dos artigos 177.o, 178.o e 179.o do presente regulamento.
3. Os certificados são válidos em toda a União.
Artigo 177.o
Poderes delegados
1. A fim de ter em conta as obrigações internacionais da União e as normas aplicáveis da União em matéria social, ambiental e de bem-estar dos animais, a necessidade de acompanhar a evolução do comércio e do mercado, as importações e exportações de produtos a necessidade de uma gestão sólida do mercado e a necessidade de reduzir os encargos administrativos, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que determinem:
a)
A lista dos produtos dos setores referidos no artigo 176.o, n.o 1, sujeitos à apresentação de um certificado de importação ou de exportação;
b)
Os casos e as situações em que a apresentação de um certificado de importação ou de exportação não é exigida, tendo em conta o estatuto aduaneiro dos produtos em questão, o regime comercial a respeitar, a finalidade das operações, o estatuto jurídico do requerente e as quantidades em causa.
2. A fim de apresentar mais elementos do sistema de certificados, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que estabeleçam regras sobre:
a)
Os direitos e as obrigações que decorrem do certificado, os seus efeitos jurídicos e os casos em que se aplica uma tolerância no que toca ao cumprimento da obrigação de importar ou de exportar a quantidade mencionada no certificado ou quando deve ser indicada a origem no certificado;
b)
A emissão de um certificado de importação ou a introdução em livre prática deve estar sujeita à apresentação de um documento emitido por um país terceiro ou uma entidade que certifique, nomeadamente, a origem, a autenticidade e as características de qualidade dos produtos;
c)
A transferência do certificado ou as restrições à sua transferabilidade;
d)
As condições adicionais aplicáveis aos certificados de importação de cânhamo nos termos do artigo 189.o e o princípio da assistência administrativa entre Estados-Membros para prevenir ou tratar de casos de fraude e de irregularidades;
e)
Os casos e situações em que é ou não exigida a constituição de uma garantia de que os produtos são importados ou exportados durante o prazo de validade do certificado.
Artigo 178.o
Competências de execução de acordo com o procedimento de exame
A Comissão adota atos de execução que estabelecem as medidas necessárias para a aplicação do presente capítulo, incluindo regras sobre:
a)
O formato e o conteúdo do certificado;
b)
A apresentação dos pedidos e a emissão e utilização dos certificados;
c)
O prazo de validade do certificado;
d)
os procedimentos relativos à garantia a apresentar e o montante da mesma;
e)
As provas do cumprimento das exigências relativas à utilização dos certificados;
f)
O nível de tolerância no que se refere ao respeito da obrigação de importar ou exportar a quantidade mencionada no certificado;
g)
A emissão de certificados de substituição e de segundas vias de certificados;
h)
O tratamento dos certificados pelos Estados-Membros e o intercâmbio das informações necessárias para a gestão do sistema, incluindo os procedimentos relativos à assistência administrativa específica entre Estados-Membros.
Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 179.o
Outras competências de execução
A Comissão pode adotar atos de execução que:
a)
Limitem as quantidades para as quais podem ser emitidos certificados;
b)
Recusem as quantidades solicitadas; e
c)
Suspendam a apresentação de pedidos, a fim de gerir o mercado sempre que sejam solicitadas grandes quantidades.
Esses atos de execução são adotados sem aplicar o procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.os 2 ou 3.
CAPÍTULO II
Direitos de importação
Artigo 180.o
Execução de acordos internacionais e de certos outros atos
A Comissão adota atos de execução que estabelecem medidas destinadas a cumprir as exigências previstas em acordos internacionais celebrados nos termos do TFUE ou em quaisquer outros atos adotados nos termos do artigo 43.o, n.o 2, ou do artigo 207.o do TFUE ou da pauta aduaneira comum no respeitante ao cálculo dos direitos de importação para os produtos agrícolas. Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 181.o
Regime de preços de entrada para certos produtos dos setores das frutas e produtos hortícolas, das frutas e produtos hortícolas transformados e vitivinícola
1. Para a aplicação da taxa dos direitos da pauta aduaneira comum aos produtos dos setores das frutas e produtos hortícolas e das frutas e produtos hortícolas transformados e aos sumos e mostos de uvas, o preço de entrada de uma remessa é igual ao seu valor aduaneiro calculado nos termos do Regulamento (CE) n.o 2913/92 do Conselho (40) (Código Aduaneiro) e do Regulamento (CE) n.o 2454/93 da Comissão (41).
2. A fim de assegurar a eficiência do sistema, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, para estabelecer que a veracidade do preço de entrada declarado de uma remessa deve ser verificada recorrendo a um valor fixo de importação e para estabelecer as condições em que é exigida a constituição de uma garantia.
3. A Comissão adota atos de execução que estabelecem as regras de cálculo do valor fixo de importação a que se refere o n.o 2. Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 182.o
Direitos de importação adicionais
1. A Comissão pode adotar atos de execução que determinem os produtos dos setores dos cereais, do arroz, do açúcar, das frutas e produtos hortícolas, das frutas e produtos hortícolas transformados, da carne de bovino, do leite e dos produtos lácteos, da carne de suíno, da carne de ovino e de caprino, dos ovos, das aves de capoeira e das bananas, bem como os sumos de uvas e os mostos de uvas, cuja importação, à taxa de direito estabelecida na pauta aduaneira comum, fica sujeita ao pagamento de um direito de importação adicional, a fim de evitar ou neutralizar os efeitos nocivos para o mercado da União que possam advir dessas importações, se:
a)
As importações forem efetuadas a um preço inferior ao nível notificado pela União à OMC ("preço de desencadeamento");
b)
O volume das importações exceder em qualquer ano um determinado nível ("volume de desencadeamento").
O volume de desencadeamento baseia-se nas oportunidades de acesso ao mercado, definidas como importações expressas em percentagem do consumo interno correspondente durante os três anos anteriores.
Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
2. Não são impostos direitos de importação adicionais se for improvável que as importações perturbem o mercado da União ou se os efeitos forem desproporcionados em relação ao objetivo pretendido.
3. Para efeitos do n.o 1, primeiro parágrafo, alínea a), os preços de importação são determinados com base nos preços de importação CIF da remessa em causa. Os preços de importação CIF são confrontados com os preços representativos do produto em causa no mercado mundial ou no mercado de importação desse produto na União.
4. A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as medidas necessárias para a aplicação do presente artigo. Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 183.o
Outras competências de execução
A Comissão pode adotar atos de execução que:
a)
Fixem o nível do direito de importação aplicado nos termos das regras estabelecidas num acordo internacional celebrado nos termos do TFUE, na pauta aduaneira comum e nos atos de execução a que se refere o artigo 180.o;
b)
Fixem os preços representativos e os volumes de desencadeamento para efeito da aplicação de direitos de importação adicionais no âmbito das regras adotadas nos termos do artigo 182.o, n.o 1.
Esses atos de execução são adotados sem aplicação do procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.os 2 ou 3.
CAPÍTULO III
Gestão dos contingentes pautais e tratamento especial das importações por países terceiros
Artigo 184.o
Contingentes pautais
1. Os contingentes pautais a aplicar à importação dos produtos agrícolas para introdução em livre prática na União ou parte da União, ou os contingentes pautais para as importações de produtos agrícolas da União para países terceiros, a gerir parcial ou totalmente pela União, decorrentes de acordos internacionais celebrados nos termos do TFUE ou de quaisquer outros atos adotados nos termos do artigo 43.o, n.o 2, ou do artigo 207.o do TFUE, são abertos e/ou geridos pela Comissão, por meio de atos delegados, nos termos do artigo 186.o do presente regulamento, e de atos de execução, nos termos dos artigos 187.o e 188.o do presente regulamento.
2. Os contingentes pautais são geridos de modo a evitar qualquer discriminação entre os operadores, aplicando um dos métodos a seguir indicados, uma combinação dos mesmos ou outro método adequado:
a)
Um método baseado na ordem cronológica de apresentação dos pedidos (segundo o princípio do "primeiro a chegar, primeiro a ser servido");
b)
Um método baseado numa repartição proporcional às quantidades solicitadas aquando da apresentação dos pedidos (método da "análise simultânea");
c)
Um método baseado na tomada em consideração das correntes comerciais tradicionais (método dos "operadores tradicionais/novos operadores").
3. O método de gestão adotado:
a)
No caso dos contingentes pautais de importação, tem em devida conta as necessidades de abastecimento do mercado, tanto o atual como o emergente, de produção, transformação e consumo da União, em termos de competitividade, certeza e continuidade do abastecimento, bem como a necessidade de salvaguardar o equilíbrio desse mercado; e
b)
No caso dos contingentes pautais de exportação, permite o pleno uso das possibilidades disponíveis no âmbito do contingente em causa.
Artigo 185.o
Contingentes pautais específicos
A fim de dar aplicação aos contingentes pautais de importação de 2 000 000 de toneladas de milho e de 300 000 toneladas de sorgo para Espanha e de 500 000 toneladas de milho para Portugal, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que estabeleçam as disposições necessárias à realização das importações contingentárias, bem como, se for caso disso, ao armazenamento público das quantidades importadas pelos organismos pagadores dos Estados-Membros em causa e ao seu escoamento nos mercados desses Estados-Membros.
Artigo 186.o
Poderes delegados
1. A fim de assegurar um acesso equitativo às quantidades disponíveis e a igualdade de tratamento dos operadores no âmbito do contingente pautal, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que:
a)
Determinem as condições e os requisitos de elegibilidade que um operador tem de reunir para apresentar um pedido no âmbito do contingente pautal; as disposições em causa podem exigir uma experiência mínima de comércio com países terceiros e territórios equiparados, ou de atividades de transformação, expressa numa quantidade e num lapso de tempo mínimos num dado setor do mercado; tais disposições podem incluir regras específicas para responder às necessidades e práticas em vigor num certo setor e aos usos e necessidades das indústrias transformadoras;
b)
Estabeleçam regras sobre a transferência de direitos entre operadores e, se necessário, as restrições a essa transferência no quadro da gestão do contingente pautal;
c)
Sujeitem a participação no contingente pautal à constituição de uma garantia;
d)
Prevejam, se necessário, disposições relativas a quaisquer características específicas, exigências ou restrições especiais aplicáveis ao contingente pautal nos termos do acordo internacional ou outro ato referido no artigo 184.o, n.o 1.
2. A fim de assegurar que os produtos exportados possam beneficiar de um tratamento especial na importação para um país terceiro em certas condições, ao abrigo dos acordos internacionais celebrados pela União nos termos do TFUE, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o do presente regulamento, relativos a regras que exijam que as autoridades competentes dos Estados-Membros emitam, mediante pedido e depois de realizados os controlos adequados, um documento que certifique que as condições se encontram satisfeitas no caso dos produtos que, se forem exportados, podem beneficiar de um tratamento especial na importação para um país terceiro se forem respeitadas certas condições.
Artigo 187.o
Competências de execução de acordo com o procedimento de exame
A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam:
a)
Os contingentes pautais anuais, se necessário de acordo com um escalonamento adequado durante o ano, e o método de gestão a aplicar;
b)
Os procedimentos a seguir para a execução das disposições específicas constantes do acordo ou ato que adota o regime de importação ou de exportação, designadamente no que se refere:
i)
às garantias relativas à natureza, proveniência e origem do produto,
ii)
ao reconhecimento do documento utilizado para verificar as garantias referidas na subalínea i),
iii)
à apresentação de um documento emitido pelo país de exportação,
iv)
ao destino e utilização dos produtos;
c)
O prazo de validade dos certificados ou das autorizações;
d)
Os procedimentos relativos à garantia a constituir e o montante da mesma;
e)
A utilização de certificados e, sempre que necessário, medidas específicas relativas, nomeadamente, às condições de apresentação dos pedidos de importação e de concessão da autorização no âmbito do contingente pautal;
f)
Os procedimentos e critérios técnicos para a aplicação do artigo 185.o;
g)
As medidas necessárias no que respeita ao conteúdo, formato, emissão e utilização do documento referido no artigo 186.o, n.o 2.
Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 188.o
Outras competências de execução
1. A Comissão adota atos de execução relativos à gestão do processo que garantam que as quantidades disponíveis no contingente pautal não sejam excedidas, designadamente fixando um coeficiente de atribuição para cada pedido caso se atinjam as quantidades disponíveis, recusando pedidos pendentes e, sempre que necessário, suspendendo a apresentação de pedidos.
2. A Comissão pode adotar atos de execução relativos à reatribuição das quantidades não utilizadas.
3. Os atos de execução referidos no presente artigo são adotados sem aplicar o procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.os 2 ou 3.
CAPÍTULO IV
Disposições especiais de importação para certos produtos
Artigo 189.o
Importações de cânhamo
1. Os produtos a seguir indicados só podem ser importados para a União se forem satisfeitas as seguintes condições:
a)
O cânhamo em bruto do código NC 5302 10 00 preenche as condições estabelecidas no artigo 32.o, n.o 6, e no artigo 35.o, n.o 3, do Regulamento (UE) n.o 1307/2013;
b)
As sementes de variedades de cânhamo do código NC ex 1207 99 20, destinadas a sementeira, são acompanhadas da prova de que o teor de tetra-hidrocanabinol da variedade em causa não é superior ao fixado nos termos do artigo 32.o, n.o 6, e do artigo 35.o, n.o 3,do Regulamento (UE) n.o 1307/2013;
c)
As sementes de cânhamo não destinadas a sementeira, do código NC 1207 99 91, só são importadas por importadores aprovados pelo Estado-Membro, por forma a assegurar que o seu destino não é a sementeira.
2. O presente artigo aplica-se sem prejuízo de regras mais restritivas adotadas pelos Estados-Membros no respeito do TFUE e das obrigações decorrentes do Acordo da OMC sobre a Agricultura.
Artigo 190.o
Importações de lúpulo
1. Os produtos do setor do lúpulo só podem ser importados de países terceiros se apresentarem características qualitativas pelo menos equivalentes às adotadas para os mesmos produtos colhidos na União ou elaborados a partir destes.
2. Os produtos são considerados como apresentando as características referidas no n.o 1 se forem acompanhados de um atestado emitido pelas autoridades do país de origem e reconhecido como equivalente ao certificado previsto no artigo 77.o.
No caso do lúpulo em pó, do lúpulo em pó rico em lupulina, do extrato de lúpulo e da mistura de lúpulo, o atestado só pode ser reconhecido como equivalente ao certificado se o teor de ácido alfa dos produtos não for inferior ao do lúpulo a partir do qual foram elaborados.
3. A fim de minimizar os encargos administrativos, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que fixem as condições em que não se aplicam as obrigações relacionadas com o atestado de equivalência e a rotulagem das embalagens.
4. A Comissão adota atos de execução que estabelecem as medidas necessárias para a aplicação do presente artigo, incluindo regras sobre o reconhecimento dos atestados de equivalência e a verificação das importações de lúpulo. Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 191.o
Derrogações para os produtos importados e garantia especial no setor vitivinícola
Podem ser adotadas, nos termos do artigo 43.o, n.o 2, do TFUE, derrogações do Anexo VIII, Parte II, Secção B, ponto 5, ou Secção C, para os produtos importados, de acordo com as obrigações internacionais da União.
No caso das derrogações do Anexo VIII, Parte II, Secção B, ponto 5, os importadores constituem uma garantia para os produtos em causa perante as autoridades aduaneiras designadas no momento da introdução em livre prática. Essa garantia é liberada mediante apresentação pelo importador de prova, aceite pelas autoridades aduaneiras do Estado-Membro em que o produto é introduzido em livre prática, de que:
a)
Os produtos não beneficiaram das derrogações; ou
b)
Caso tenham beneficiado das derrogações, os produtos não foram vinificados, ou, se foram vinificados, os produtos resultantes foram devidamente rotulados.
A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam regras para assegurar a aplicação uniforme do presente artigo, nomeadamente sobre os montantes da garantia e a rotulagem adequada. Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 192.o
Importação de açúcar em bruto para refinação
1. Até ao final da campanha de comercialização de 2016-2017, é garantida às refinarias a tempo inteiro uma capacidade de importação exclusiva de 2 500 000 toneladas, expressa em açúcar branco, por campanha de comercialização.
2. A única fábrica de transformação de beterraba sacarina em atividade em 2005 em Portugal é considerada uma refinaria a tempo inteiro.
3. Os certificados de importação de açúcar para refinação só são emitidos para refinarias a tempo inteiro desde que as quantidades em causa não excedam as quantidades referidas no n.o 1. Os certificados só são transferíveis entre refinarias a tempo inteiro e a sua validade caduca no final da campanha de comercialização para a qual tenham sido emitidos.
O presente número é aplicável aos primeiros três meses de cada campanha de comercialização.
4. Tendo em conta a necessidade de garantir que o açúcar para refinação importado nos termos do presente artigo seja refinado, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que estabeleçam:
a)
A utilização dos termos para o funcionamento do regime de importação a que se refere o n.o 1;
b)
As condições e os requisitos de elegibilidade que um operador tem de reunir para apresentar um pedido de certificado de importação, incluindo a constituição de uma garantia;
c)
As regras relativas a sanções administrativas a aplicar.
5. A Comissão adota atos de execução que estabelecem as disposições necessárias relativas aos documentos comprovativos a apresentar em ligação com os requisitos e obrigações aplicáveis aos importadores e, em particular, aos refinadores a tempo inteiro. Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 193.o
Suspensão dos direitos de importação no setor do açúcar
A fim de garantir o abastecimento necessário à fabricação dos produtos referidos no artigo 140.o, n.o 2, a Comissão pode, até ao final da campanha de comercialização de 2016-2017, adotar atos de execução que suspendam total ou parcialmente os direitos de importação em relação a determinadas quantidades dos seguintes produtos:
a)
Açúcar do código NC 1701;
b)
Isoglicose dos códigos NC 1702 30 10, 1702 40 10, 1702 60 10 e 1702 90 30.
Os referidos atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
CAPÍTULO V
Salvaguarda e aperfeiçoamento ativo
Artigo 194.o
Medidas de salvaguarda
1. A Comissão adota medidas de salvaguarda contra importações para a União, sob reserva do n.o 3 do presente artigo, nos termos do Regulamento (CE) n.o 260/2009 do Conselho (42) e do Regulamento (CE) n.o 625/2009 do Conselho (43).
2. Salvo disposição em contrário de qualquer outro ato do Parlamento Europeu e do Conselho ou qualquer outro ato do Conselho, as medidas de salvaguarda contra importações para a União previstas em acordos internacionais celebrados nos termos do TFUE são adotadas pela Comissão nos termos do n.o 3 do presente artigo.
3. A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as medidas referidas nos n.os 1 e 2 do presente artigo, a pedido de um Estado-Membro ou por sua própria iniciativa. Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Se receber um pedido de um Estado-Membro, a Comissão toma, por meio de atos de execução, uma decisão sobre o mesmo, no prazo de cinco dias úteis a contar da receção do pedido. Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Por imperativos de urgência devidamente justificados, a Comissão adota atos de execução imediatamente aplicáveis pelo procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.o 3.
As medidas adotadas são comunicadas aos Estados-Membros e produzem efeitos imediatos.
4. A Comissão pode adotar atos de execução que revoguem ou alterem medidas de salvaguarda da União adotadas nos termos do n.o 3 do presente artigo. Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Por imperativos de urgência devidamente justificados, a Comissão adota atos de execução imediatamente aplicáveis pelo procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.o 3.
Artigo 195.o
Suspensão dos regimes de transformação sob controlo aduaneiro e de aperfeiçoamento ativo
Se o mercado da União for perturbado ou correr o risco de ser perturbado pelos regimes de transformação sob controlo aduaneiro ou de aperfeiçoamento ativo, a Comissão pode adotar atos de execução que, a pedido de um Estado-Membro ou por sua própria iniciativa, suspendam total ou parcialmente o recurso ao regime de transformação sob controlo aduaneiro ou de aperfeiçoamento ativo para os produtos dos setores dos cereais, do arroz, do açúcar, do azeite e das azeitonas de mesa, das frutas e produtos hortícolas, das frutas e produtos hortícolas transformados, vitivinícola, da carne de bovino, do leite e dos produtos lácteos, da carne de suíno, da carne de ovino e de caprino, dos ovos, da carne de aves de capoeira e do álcool etílico agrícola. Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Se receber um pedido de um Estado-Membro, a Comissão toma, por meio de atos de execução, uma decisão sobre o mesmo, no prazo de cinco dias úteis a contar da receção do pedido. Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Por imperativos de urgência devidamente justificados, a Comissão adota atos de execução imediatamente aplicáveis pelo procedimento a que se refere o artigo 299.o, n.o 3.
As medidas adotadas são comunicadas aos Estados-Membros e produzem efeitos imediatos.
CAPÍTULO VI
Restituições à exportação
Artigo 196.o
Âmbito de aplicação
1. Na medida do necessário para permitir a exportação com base nas cotações ou preços no mercado mundial quando as condições do mercado interno forem as descritas no artigo 219.o, n.o 1, ou no artigo 221.o e dentro dos limites decorrentes dos acordos internacionais celebrados nos termos do TFUE, a diferença entre essas cotações ou preços e os preços praticados na União pode ser coberta por restituições à exportação, para:
a)
Os produtos dos seguintes setores, a exportar sem transformação:
i)
cereais,
ii)
arroz,
iii)
açúcar, no que diz respeito aos produtos indicados no Anexo I, Parte III, alíneas b) a d) e g),
iv)
carne de bovino,
v)
leite e produtos lácteos;
vi)
carne de suíno;
vii)
ovos;
viii)
carne de aves de capoeira;
b)
Os produtos indicados na alínea a), subalíneas i) a iii), v) e vii), do presente número, a exportar sob a forma de mercadorias transformadas nos termos do Regulamento (CE) n.o 1216/2009 do Conselho (44), e sob a forma dos produtos que contêm açúcar enumerados no Anexo I, Parte X, alínea b), do presente regulamento.
2. As restituições à exportação concedidas a produtos exportados sob a forma de mercadorias transformadas não podem ser superiores às aplicáveis aos mesmos produtos exportados sem transformação.
3 Sem prejuízo da aplicação do artigo 219.o, n.o 1, e do artigo 221.o, a restituição disponível para os produtos referidos no n.o 1 do presente artigo é de 0 EUR.
Artigo 197.o
Atribuição das restituições à exportação
O método de atribuição das quantidades que podem ser exportadas com uma restituição à exportação deve ser um que seja:
a)
Mais adaptado à natureza do produto e à situação do mercado relevante e que permita utilizar os recursos disponíveis com a maior eficiência, tendo em conta a eficiência e estrutura das exportações da União e o seu impacto no equilíbrio do mercado, sem criar discriminações entre os operadores em causa, nomeadamente entre pequenos e grandes operadores;
b)
Menos complexo, em termos administrativos, para os operadores, atendendo às exigências de gestão.
Artigo 198.o
Fixação das restituições à exportação
1. Em toda a União são aplicáveis aos mesmos produtos as mesmas restituições à exportação. Podem, porém, ser diferenciadas em função do destino, nomeadamente se a situação do mercado mundial, as exigências específicas de determinados mercados ou as obrigações decorrentes dos acordos internacionais celebrados nos termos do TFUE o exigirem.
2. O Conselho adota as medidas relativas à fixação das restituições nos termos do artigo 43.o, n.o 3, do TFUE.
Artigo 199.o
Concessão de restituições à exportação
1. As restituições relativas a produtos enumerados no artigo 196.o, n.o 1, alínea a), que sejam exportados sem transformação só são concedidas mediante pedido e apresentação de um certificado de exportação.
2. A restituição aplicável aos produtos enumerados no artigo 196.o, n.o 1, alínea a), é a restituição aplicável no dia do pedido do certificado ou a que resulte do concurso em questão e, em caso de restituição diferenciada, a restituição aplicável no mesmo dia:
a)
Para o destino indicado no certificado; ou
b)
Para o destino efetivo, se este for diferente do indicado no certificado; nessa eventualidade, o montante aplicável não pode exceder o montante aplicável ao destino indicado no certificado.
3. A restituição é paga logo que seja produzida prova de que:
a)
Os produtos deixaram o território aduaneiro da União de acordo com o procedimento de exportação referido no artigo 161.o do Código Aduaneiro;
b)
Em caso de restituição diferenciada, os produtos foram importados para o destino indicado no certificado ou outro destino para o qual tenha sido fixada uma restituição, sem prejuízo do n.o 2, alínea b).
Artigo 200.o
Restituições à exportação de animais vivos no setor da carne de bovino
No que se refere aos produtos do setor da carne de bovino, a concessão e o pagamento da restituição à exportação de animais vivos estão sujeitos ao cumprimento das exigências relativas ao bem-estar dos animais estabelecidas no direito da União, nomeadamente das exigências relativas à proteção dos animais durante o transporte.
Artigo 201.o
Limites aplicáveis às exportações
Os compromissos de volume decorrentes de acordos internacionais celebrados nos termos do TFUE são respeitados com base nos certificados de exportação emitidos para os períodos de referência aplicáveis aos produtos em causa.
Quanto ao cumprimento das obrigações decorrentes do Acordo da OMC sobre a Agricultura, a validade dos certificados de exportação não é afetada pelo termo de um período de referência.
Artigo 202.o
Poderes delegados
1. A fim de assegurar o correto funcionamento do regime de restituições à exportação, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que estabeleçam a exigência de constituir uma garantia que assegure o cumprimento das obrigações dos operadores.
2. A fim de minimizar os encargos administrativos dos operadores e das autoridades, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que fixem limiares abaixo dos quais pode não ser exigida a obrigação de emitir ou apresentar um certificado de exportação, designem destinos ou operações para os quais pode justificar-se uma isenção da obrigação de apresentar um certificado de exportação e permitam a emissão à posteriori de certificados de exportação em situações justificadas.
3. A fim de dar resposta a situações práticas que justifiquem a elegibilidade total ou parcial para as restituições à exportação e de ajudar os operadores a transpor o período entre o pedido e o pagamento final da restituição à exportação, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, relativos a regras sobre:
a)
Outra data para a restituição;
b)
O pagamento adiantado de restituições à exportação, incluindo as condições de constituição e liberação de uma garantia;
c)
As provas adicionais em caso de dúvidas quanto ao destino efetivo dos produtos e à oportunidade de reimportação para o território aduaneiro da União;
d)
os destinos tratados como exportações da União e a inclusão de destinos no território aduaneiro da União elegíveis para restituições à exportação.
4. A fim de assegurar a igualdade de acesso dos exportadores dos produtos enumerados no Anexo I dos Tratados e dos produtos transformados a partir dos mesmos às restituições à exportação, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, relativos à aplicação do artigo 199.o, n.os 1 e 2, aos produtos referidos no artigo 196.o, n.o 1, alínea b).
5. A fim de assegurar que os produtos que beneficiam de restituições à exportação sejam exportados do território aduaneiro da União, de impedir o seu regresso a esse território e de minimizar os encargos administrativos dos operadores no âmbito da produção e apresentação de provas de que os produtos beneficiários atingiram um país de destino elegível para restituições diferenciadas, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, relativos a regras sobre:
a)
O prazo em que a saída do território aduaneiro da União deve estar concluída, incluindo o tempo para a reentrada temporária;
b)
A transformação a que os produtos que beneficiam de restituições à exportação podem ser sujeitos durante esse período;
c)
A prova de chegada a um destino a fim de ser elegível para restituições diferenciadas;
d)
Os limiares de restituição e as condições em que os exportadores podem ficar isentos de tal prova;
e)
As condições de aprovação da prova, por terceiros independentes, de chegada a um destino, caso se apliquem restituições diferenciadas.
6. A fim de incentivar os exportadores a respeitar as condições de bem-estar dos animais e de permitir às autoridades competentes verificar a correção das despesas de restituições à exportação sempre que subordinadas à observância das exigências de bem-estar dos animais, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, no que respeita à observância das exigências de bem-estar dos animais fora do território aduaneiro da União, incluindo o recurso a terceiros independentes.
7. A fim de ter em conta as características específicas dos diferentes setores, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que estabeleçam exigências e condições específicas a aplicar aos operadores e aos produtos elegíveis para uma restituição à exportação, e coeficientes para efeitos do cálculo de restituições à exportação, atendendo ao processo de envelhecimento de certas bebidas espirituosas obtidas a partir de cereais.
Artigo 203.o
Competências de execução de acordo com o procedimento de exame
A Comissão adota atos de execução que estabelecem as medidas necessárias para a aplicação do presente capítulo, nomeadamente sobre:
a)
A redistribuição das quantidades exportáveis que não tenham sido atribuídas ou utilizadas;
b)
O método a seguir para calcular novamente o pagamento da restituição à exportação em caso de não conformidade do código do produto ou do destino mencionado no certificado com o produto ou o destino efetivos;
c)
Os produtos referidos no artigo 196.o, n.o 1, alínea b).
d)
Os procedimentos relativos à garantia a constituir e ao montante da mesma;
e)
A aplicação das medidas adotadas nos termos do artigo 202.o, n.o 4.
Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 204.o
Outras competências de execução
A Comissão pode adotar atos de execução que:
a)
Estabeleçam medidas adequadas para evitar a utilização abusiva da flexibilidade prevista no artigo 199.o, n.o 2, em especial no que respeita ao procedimento de apresentação dos pedidos;
b)
Estabeleçam as medidas necessárias para respeitar os compromissos de volume a que se refere o artigo 201.o, incluindo a cessação ou limitação da emissão de certificados de exportação quando esses compromissos forem ou puderem ser excedidos;
c)
Fixem coeficientes aplicáveis às restituições à exportação nos termos das regras adotadas nos termos do artigo 202.o, n.o 7.
Esses atos de execução são adotados sem aplicar o procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.os 2 ou 3.
CAPÍTULO VII
Aperfeiçoamento passivo
Artigo 205.o
Suspensão do regime de aperfeiçoamento passivo
Se o mercado da União for perturbado ou puder ser perturbado pelo regime de aperfeiçoamento passivo, a Comissão pode adotar atos de execução que, a pedido de um Estado-Membro ou por sua própria iniciativa, suspendam total ou parcialmente o recurso ao regime de aperfeiçoamento passivo para produtos dos setores dos cereais, do arroz, das frutas e produtos hortícolas, das frutas e produtos hortícolas transformados, vitivinícola, da carne de bovino, da carne de suíno, da carne de ovino e de caprino e da carne de aves de capoeira. Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Se receber um pedido de um Estado-Membro, a Comissão toma, por meio de atos de execução, uma decisão sobre o mesmo no prazo de cinco dias úteis a contar da receção do pedido. Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Por imperativos de urgência devidamente justificados, a Comissão adota atos de execução imediatamente aplicáveis pelo procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.o 3.
As medidas adotadas são comunicadas aos Estados-Membros e produzem efeitos imediatos.
PARTE IV
REGRAS DE CONCORRÊNCIA
CAPÍTULO I
Regras aplicáveis às empresas
Artigo 206.o
Orientações da Comissão para a aplicação das regras de concorrência à agricultura
Salvo disposição em contrário do presente regulamento, e nos termos do artigo 42.o do TFUE, os artigos 101.o a 106.o do TFUE, bem como as respetivas disposições de execução, aplicam-se, sob reserva dos artigos 207.o a 210.o do presente regulamento, a todos os acordos, decisões e práticas referidos no artigo 101.o, n.o 1, e no artigo 102.o do TFUE que sejam relativos à produção ou ao comércio de produtos agrícolas.
A fim de assegurar o funcionamento do mercado interno e a aplicação uniforme das regras da União em matéria de concorrência, a Comissão e as autoridades de concorrência dos Estados-Membros aplicam em estreita cooperação as regras da União em matéria de concorrência.
Além disso, a Comissão publica, se for caso disso, orientações destinadas a assistir as autoridades nacionais de concorrência, bem como as empresas.
Artigo 207.o
Mercado relevante
A definição do mercado relevante permite identificar e definir os limites da concorrência entre as empresas, e baseia-se em dois elementos cumulativos:
a)
O mercado de produtos relevante: para efeitos do presente capítulo, entende-se por "mercado de produtos" o mercado que compreende todos os produtos considerados permutáveis ou substituíveis pelo consumidor devido às suas características, preços e utilização pretendida;
b)
O mercado geográfico relevante: para efeitos do presente capítulo, entende-se por "mercado geográfico" o mercado que compreende a área em que as empresas em causa fornecem os produtos em causa, em que as condições de concorrência são suficientemente homogéneas, e que pode distinguir-se das áreas geográficas vizinhas, nomeadamente porque as condições de concorrência são consideravelmente diferentes nessas áreas.
Artigo 208.o
Posição dominante
Para efeitos do presente capítulo, entende-se por "posição dominante" a posição de força económica de uma empresa que lhe permite impedir que se mantenha uma concorrência efetiva no mercado relevante, dando-lhe a capacidade de se comportar, em medida considerável, de forma independente face aos seus concorrentes e clientes e, em última análise, aos consumidores.
Artigo 209.o
Exceções relativas aos objetivos da PAC e aos agricultores e associações de agricultores
1. O artigo 101.o, n.o 1, do TFUE não é aplicável aos acordos, decisões e práticas a que se refere o artigo 206.o do presente regulamento que sejam necessários à realização dos objetivos enunciados no artigo 39.o do TFUE.
O artigo 101.o, n.o 1, do Tratado não é aplicável, em especial, aos acordos, decisões e práticas concertadas de agricultores, associações de agricultores ou associações destas associações, ou de organizações de produtores reconhecidas nos termos do artigo 152.o do presente regulamento, ou de associações de organizações de produtores reconhecidas nos termos do artigo 156.o do presente regulamento, que digam respeito à produção ou à venda de produtos agrícolas ou à utilização de instalações comuns de armazenagem, tratamento ou transformação de produtos agrícolas, a menos que fiquem comprometidos os objetivos do artigo 39.o do TFUE.
O presente número não é aplicável aos acordos, decisões e práticas concertadas que implicam a obrigação de cobrar um preço idêntico ou que excluem a concorrência.
2. Os acordos, decisões e práticas concertadas que preenchem as condições referidas no n.o 1 do presente artigo não são proibidos nem sujeitos a decisão prévia para o efeito.
Em todos os processos nacionais ou da União de aplicação do artigo 101.o do TFUE, o ónus da prova de uma violação do artigo 101.o, n.o 1, do TFUE incumbe à parte ou à autoridade que alega tal violação. Incumbe à parte que reclama o benefício das isenções previstas no n.o 1 do presente artigo o ónus de provar que estão preenchidas as condições referidas nesse número.
Artigo 210.o
Acordos e práticas concertadas de organizações interprofissionais reconhecidas
1. O artigo 101.o, n.o 1, do TFUE não é aplicável aos acordos, decisões e práticas concertadas das organizações interprofissionais reconhecidas nos termos do artigo 157.o do presente regulamento, que tenham por objeto a realização das atividades enumeradas no artigo 157.o, n.o 1, alínea c), e, no caso do setor do leite e dos produtos lácteos, no artigo 157.o, n.o 3, alínea c), do presente regulamento e, no caso dos setores do azeite e azeitonas de mesa e do tabaco, no artigo 162.o do presente regulamento.
2. O n.o 1 é aplicável na condição de:
a)
Os acordos, decisões e práticas concertadas terem sido notificados à Comissão;
b)
No prazo de dois meses a contar da receção de todos os elementos necessários, a Comissão não ter declarado esses acordos, decisões ou práticas concertadas incompatíveis com as regras da União.
Se a Comissão verificar que os acordos, decisões ou práticas concertadas referidos no n.o 1 são incompatíveis com as regras da União, apresenta as suas conclusões sem aplicar o procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.os 2 ou 3.
3. Os acordos, decisões e práticas concertadas a que se refere o n.o 1 não podem produzir efeitos antes do termo do prazo de dois meses referido no n.o 2, primeiro parágrafo, alínea b).
4. São em todos os casos declarados incompatíveis com as regras da União os acordos, decisões e práticas concertadas que:
a)
Possam dar origem a qualquer forma de compartimentação de mercados na União;
b)
Possam prejudicar o bom funcionamento da organização do mercado;
c)
Possam criar distorções de concorrência que não sejam indispensáveis para alcançar os objetivos da PAC prosseguidos pela atividade da organização interprofissional;
d)
Impliquem a fixação de preços ou de quotas;
e)
Possam criar discriminações ou eliminar a concorrência relativamente a uma parte substancial dos produtos em causa.
5. Se, após o termo do prazo de dois meses referido no n.o 2, primeiro parágrafo, alínea b), verificar que as condições de aplicação do n.o 1 não estão preenchidas, a Comissão adota, sem aplicar o procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.os 2 ou 3, uma decisão que declare que o artigo 101.o, n.o 1, do TFUE é aplicável ao acordo, decisão ou prática concertada em causa.
Essa decisão da Comissão não é aplicável antes da data da sua notificação à organização interprofissional em causa, exceto se esta tiver transmitido informações incorretas ou utilizado abusivamente a isenção prevista no n.o 1.
6. No caso dos acordos plurianuais, a notificação referente ao primeiro ano é válida para os anos seguintes do acordo. Todavia, nessa eventualidade, a Comissão pode, por iniciativa própria ou a pedido de outro Estado-Membro, emitir a qualquer momento uma declaração de incompatibilidade.
7. A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as medidas necessárias para a aplicação uniforme do presente artigo. Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
CAPÍTULO II
Regras relativas aos auxílios estatais
Artigo 211.o
Aplicação dos artigos 107.o a 109.o do TFUE
1. Os artigos 107.o a 109.o do TFUE aplicam-se à produção e ao comércio de produtos agrícolas.
2. Em derrogação do n.o 1, os artigos 107.o a 109.o do TFUE não se aplicam aos pagamentos efetuados pelos Estados-Membros nos termos e em conformidade com qualquer das seguintes disposições:
a)
As medidas previstas no presente regulamento que sejam parcial ou totalmente financiadas pela União;
b)
Os artigos 213.o a 218.o do presente regulamento.
Artigo 212.o
Pagamentos nacionais para programas de apoio à vitivinicultura
Em derrogação do artigo 44.o, n.o 3, os Estados-Membros podem conceder pagamentos nacionais, nos termos das regras da União sobre os auxílios estatais, para as medidas a que se referem os artigos 45.o, 49.o e 50.o.
A taxa de ajuda máxima fixada nas regras da União aplicáveis sobre os auxílios estatais aplica-se ao financiamento público global, incluindo tanto os fundos da União como os nacionais.
Artigo 213.o
Pagamentos nacionais para as renas na Finlândia e na Suécia
Sob reserva de autorização da Comissão, adotada sem aplicar o procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.os 2 ou 3, a Finlândia e a Suécia podem efetuar pagamentos nacionais a favor da produção e comercialização de renas e produtos derivados (códigos NC ex 0208 e ex 0210), na medida em que não impliquem um aumento dos níveis tradicionais de produção.
Artigo 214.o
Pagamentos nacionais para o setor do açúcar na Finlândia
A Finlândia pode efetuar pagamentos nacionais a favor dos produtores de beterraba sacarina, no montante máximo de 350 EUR por hectare e por campanha de comercialização.
Artigo 215.o
Pagamentos nacionais para a apicultura
Os Estados-Membros podem efetuar pagamentos nacionais destinados à proteção das explorações apícolas desfavorecidas por condições estruturais ou naturais ou abrangidas por programas de desenvolvimento económico, com exceção de pagamentos à produção ou à comercialização.
Artigo 216.o
Pagamentos nacionais para a destilação de vinho em casos de crise
1. Os Estados-Membros podem efetuar pagamentos nacionais destinados aos produtores de vinho para a destilação voluntária ou obrigatória de vinho, em casos justificados de crise.
Esses pagamentos devem ser proporcionados e permitir dar resposta à crise.
O montante global disponível num Estado-Membro em determinado ano para estes pagamentos não pode exceder 15 % dos fundos globalmente disponíveis para cada Estado-Membro para esse ano, previstos no Anexo VI.
2. Os Estados-Membros que desejem recorrer aos pagamentos nacionais a que se refere o n.o 1 apresentam uma notificação devidamente fundamentada à Comissão. A Comissão decide, sem aplicar o procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.os 2 ou 3, se a medida é aprovada e se os pagamentos podem ser efetuados.
3. O álcool resultante da destilação a que se refere o n.o 1 é utilizado exclusivamente para fins industriais ou energéticos, de modo a evitar distorções de concorrência.
4. A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as medidas necessárias para a aplicação do presente artigo. Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 217.o
Pagamentos nacionais para a distribuição de produtos às crianças
Para além da ajuda da União prevista nos artigos 23.o e 26.o, os Estados-Membros podem efetuar pagamentos nacionais para o fornecimento de produtos às crianças nos estabelecimentos de ensino ou para os custos conexos referidos no artigo 23.o, n.o 1.
Os Estados-Membros podem financiar esses pagamentos através de uma imposição cobrada ao setor em causa ou de qualquer outra contribuição do setor privado.
Os Estados-Membros podem efetuar, em complemento da ajuda da União prevista no artigo 23.o, pagamentos nacionais para o financiamento das medidas de acompanhamento necessárias à eficácia do regime da União de fornecimento de produtos dos setores das frutas e produtos hortícolas, das frutas e produtos hortícolas transformados e das bananas, referidas no artigo 23.o, n.o 2.
Artigo 218.o
Pagamentos nacionais para as frutas de casca rija
1. Os Estados-Membros podem efetuar pagamentos nacionais, até ao montante máximo de 120,75 EUR por hectare e por ano, aos agricultores que produzam os seguintes produtos:
a)
Amêndoas dos códigos NC 0802 11 e 0802 12;
b)
Avelãs dos códigos NC 0802 21 e 0802 22;
c)
Nozes dos códigos NC 0802 31 00 e 0802 32 00;
d)
Pistácios dos códigos NC 0802 51 00 e 0802 52 00;
e)
Alfarroba do código NC 1212 92 00.
2. Os pagamentos nacionais referidos no n.o 1 só podem ser efetuados relativamente a uma superfície máxima de:
Estado-Membro
Superfície máxima (ha)
Bélgica
100
Bulgária
11 984
Alemanha
1 500
Grécia
41 100
Espanha
568 200
França
17 300
Itália
130 100
Chipre
5 100
Luxemburgo
100
Hungria
2 900
Países Baixos
100
Polónia
4 200
Portugal
41 300
Roménia
1 645
Eslovénia
300
Eslováquia
3 100
Reino Unido
100
3. Os Estados-Membros podem fazer depender a concessão dos pagamentos nacionais referidos no n.o 1 da adesão dos agricultores a uma organização de produtores reconhecida nos termos do artigo 152.o.
PARTE V
DISPOSIÇÕES GERAIS
CAPÍTULO I
Medidas excecionais
Secção 1
Perturbações do mercado
Artigo 219.o
Medidas contra as perturbações do mercado
1. A fim de reagir efetiva e eficientemente contra ameaças de perturbação do mercado causadas por subidas ou descidas significativas dos preços nos mercados interno ou externo ou por outros acontecimentos e circunstâncias que perturbem ou ameacem perturbar significativamente o mercado, se tais situações ou os seus efeitos forem suscetíveis de continuar ou deteriorar-se, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, a fim de tomar as medidas necessárias para dar resposta à situação do mercado respeitando ao mesmo tempo as obrigações decorrentes dos acordos internacionais celebrados nos termos do TFUE e desde que se afigurem insuficientes quaisquer outras medidas disponíveis ao abrigo do presente regulamento.
Se, nos casos de ameaças de perturbação do mercado a que se refere o primeiro parágrafo do presente número, imperativos de urgência assim o exigirem, aplica-se aos atos delegados adotados nos termos do primeiro parágrafo do presente número o procedimento previsto no artigo 228.o.
Os referidos imperativos de urgência podem incluir a necessidade de tomar medidas imediatas para dar resposta ou evitar a perturbação do mercado, quando ocorram ameaças à perturbação do mercado tão rapidamente e de forma tão inesperada que justifiquem uma ação imediata para corrigir a situação de forma eficaz e eficiente, ou em que uma ação impeça que essas ameaças de perturbação de mercado surjam, prossigam ou se transformem numa perturbação mais grave ou prolongada, ou em que o adiamento da ação imediata ameace causar ou agravar a perturbação ou leve à posterior necessidade de tomar medidas mais extensas para responder à ameaça ou à perturbação ou seja prejudicial às condições de produção e de mercado.
Tais medidas podem, na medida e pelo período necessários, dar resposta à perturbação do mercado ou sua ameaça, prolongar ou alterar o âmbito, duração ou outros aspetos de outras medidas previstas nos termos do presente regulamento, prever restituições à exportação ou suspender os direitos de importação, no todo ou em parte, inclusivamente para certas quantidades ou períodos, consoante as necessidades.
2. As medidas referidas no n.o 1 não se aplicam aos produtos enumerados no Anexo I, Parte XXIV, Secção 2.
No entanto, a Comissão pode decidir, por meio de atos delegados, adotados pelo procedimento de urgência previsto no artigo 228.o, que as medidas referidas no n.o 1 sejam aplicáveis a um ou mais dos produtos enumerados no Anexo I, Parte XXIV, Secção 2.
3. A Comissão pode adotar atos de execução que estabeleçam as regras processuais e os critérios técnicos necessários para a aplicação das medidas a que se refere o n.o 1 do presente artigo. Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Secção 2
Medidas de apoio ao mercado relativas às doenças dos animais e à perda de confiança dos consumidores devido a riscos para a saúde pública, a sanidade animal ou a fitossanidade
Artigo 220.o
Medidas relativas às doenças dos animais e à perda de confiança dos consumidores devido a riscos para a saúde pública, a sanidade animal ou a fitossanidade
1. A Comissão pode adotar atos de execução que tomem medidas excecionais de apoio ao mercado afetado, a fim de ter em conta:
a)
As restrições ao comércio intra-União e com países terceiros que possam resultar da aplicação de medidas destinadas a combater a propagação de doenças dos animais; e
b)
Graves perturbações do mercado diretamente atribuídas a uma perda de confiança dos consumidores devida a riscos para a saúde pública, a sanidade animal ou a fitossanidade e a riscos de doença.
Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
2. As medidas previstas no n.o 1 aplicam-se a qualquer dos seguintes setores:
a)
Carne de bovino,
b)
Leite e produtos lácteos;
c)
Carne de suíno;
d)
Carne de ovino e de caprino;
e)
Ovos;
f)
Carne de aves de capoeira.
As medidas previstas no n.o 1, primeiro parágrafo, alínea b), relativas à perda de confiança dos consumidores devida a riscos para a saúde pública ou a fitossanidade são igualmente aplicáveis a todos os outros produtos agrícolas, com exceção dos enumerados no Anexo I, Parte XXIV, Secção 2.
A Comissão fica habilitada a adotar atos delegados pelo procedimento de urgência previsto no artigo 228.o, a fim de tornar extensiva a lista de produtos referida nos primeiro e segundo parágrafos do presente número.
3. As medidas previstas no n.o 1 são tomadas a pedido do Estado-Membro em causa.
4. As medidas previstas no n.o 1, primeiro parágrafo, alínea a), só podem ser tomadas se o Estado-Membro em causa tiver adotado medidas veterinárias e sanitárias para pôr rapidamente termo à epizootia e na medida e pelo período estritamente necessários ao apoio ao mercado em questão.
5. A União presta um cofinanciamento equivalente a 50 % das despesas suportadas pelos Estados-Membros para as medidas previstas no n.o 1.
Contudo, no que se refere aos setores da carne de bovino, do leite e dos produtos lácteos, da carne de suíno e da carne de ovino e de caprino, e em caso de luta contra a febre aftosa, a União presta um cofinanciamento equivalente a 60 % de tais despesas.
6. Os Estados-Membros asseguram que, caso os produtores contribuam para as despesas suportadas pelos Estados-Membros, tal facto não provoque distorções de concorrência entre produtores de diferentes Estados-Membros.
Secção 3
Problemas específicos
Artigo 221.o
Medidas para resolver problemas específicos
1. A Comissão adota atos de execução que tomam medidas de emergência necessárias e justificáveis para resolver problemas específicos. Essas medidas podem derrogar das disposições do presente regulamento apenas na medida e durante o período estritamente necessários. Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
2. Para resolver problemas específicos, por e imperativos de urgência devidamente justificados, relacionados com situações suscetíveis de causar uma rápida deterioração da produção e das condições de mercado a que possa ser difícil dar resposta se a adoção de medidas for adiada, a Comissão adota atos de execução imediatamente aplicáveis pelo procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.o 3.
3. A Comissão só adota medidas ao abrigo dos n.os 1 e 2 se não for possível adotar as necessárias medidas de emergência nos termos dos artigos 219.o ou 220.o.
4. As medidas adotadas ao abrigo dos n.os 1 e 2 mantêm-se em vigor por um período não superior a doze meses. Se, após esse período, persistirem os problemas específicos que levaram à adoção de tais medidas, a Comissão pode, a fim de estabelecer uma solução permanente, adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, relativos a esses problemas, ou apresentar as propostas legislativas adequadas.
5. A Comissão informa o Parlamento Europeu e Conselho das medidas adotadas nos termos dos n.os 1 e 2, no prazo de dois dias úteis a contar da sua adoção.
Secção 4
Acordos, decisões e práticas concertadas durante períodos de desequilíbrios graves nos mercados
Artigo 222.o
Aplicabilidade do artigo 101.o, n.o 1, do TFUE
1. Durante os períodos de desequilíbrios graves nos mercados, a Comissão pode adotar atos de execução que determinem que o artigo 101.o, n.o 1, do TFUE não é aplicável aos acordos e decisões das organizações de produtores reconhecidas, das suas associações e organizações interprofissionais reconhecidas, em qualquer um dos setores referidos no artigo 1.o, n.o 2, do presente regulamento, desde que tais acordos e decisões não prejudiquem o bom funcionamento do mercado interno, visem estritamente estabilizar o setor em questão e se insiram numa ou mais das seguintes categorias:
a)
Retirada do mercado ou livre distribuição dos seus produtos;
b)
Transformação;
c)
Armazenamento por operadores privados;
d)
Medidas conjuntas de promoção;
e)
Acordos sobre requisitos de qualidade;
f)
Compra conjunta de fatores de produção necessários ao combate de pragas e doenças de animais e plantas na União ou dos fatores de produção necessários para fazer face às catástrofes naturais na União;
g)
Planeamento temporário da produção, tendo em conta a natureza específica do ciclo de produção.
A Comissão especifica em atos de execução o âmbito material e geográfico da presente derrogação e, sob reserva do n.o 3, o período em que tal derrogação se aplica.
Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
2. O n.o 1 só é aplicável se a Comissão já tiver adotado uma das medidas referidas no presente capítulo, se os produtos tiverem sido comprados sob intervenção pública ou se tiver sido concedido auxílio ao armazenamento privado referida na Parte II, Título I, Capítulo I.
3. Os acordos e decisões referidos no n.o 1 apenas são válidos por um período que pode ir até 6 meses.
No entanto, a Comissão pode adotar atos de execução que autorizem a prorrogação da validade desses acordos e decisões por um novo período no máximo de seis meses. Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
CAPÍTULO II
Comunicações e relatórios
Artigo 223.o
Exigências em matéria de comunicação
1. Para fins da aplicação do presente regulamento, do acompanhamento, análise e gestão do mercado dos produtos agrícolas, da garantia da transparência do mercado, do funcionamento adequado das medidas da PAC, da verificação, controlo, acompanhamento, avaliação e auditoria das medidas da PAC, e do cumprimento das exigências estabelecidas em acordos internacionais celebrados nos termos do TFUE, incluindo as exigências de notificação nos termos desses acordos, a Comissão pode adotar, pelo procedimento a que se refere o n.o 2, as medidas necessárias no que respeita às comunicações a efetuar pelas empresas, Estados-Membros e países terceiros. Para o efeito, tem em conta as necessidades em matéria de dados e as sinergias entre potenciais fontes de dados.
As informações obtidas podem ser transmitidas ou disponibilizadas a organizações internacionais e autoridades competentes de países terceiros e ser tornadas públicas, sob reserva da proteção de dados pessoais e do interesse legítimo das empresas na proteção dos seus segredos comerciais, incluindo preços.
2. A fim de assegurar a integridade dos sistemas de informação e a autenticidade e legibilidade dos documentos e dados conexos transmitidos, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, que estabeleçam:
a)
A natureza e o tipo de informações a notificar;
b)
As categorias de dados a tratar, os prazos máximos de conservação, assim como a finalidade do tratamento, em especial em caso de publicação de tais dados e da sua transferência para países terceiros;
c)
Os direitos de acesso às informações ou sistemas de informação disponibilizados;
d)
As condições de publicação das informações.
3. A Comissão adota atos de execução que estabelecem as disposições necessárias para a aplicação do presente artigo, nomeadamente:
a)
Os métodos de notificação;
b)
As regras sobre as informações a notificar;
c)
As disposições para a gestão das informações a notificar, bem como sobre o conteúdo, forma, calendário, periodicidade e prazos das notificações;
d)
As disposições relativas à transmissão ou disponibilização de informações e documentos aos Estados-Membros, organizações internacionais e autoridades competentes de países terceiros ou ao público, sob reserva da proteção de dados pessoais e do interesse legítimo das empresas na proteção dos seus segredos comerciais.
Esses atos de execução são adotados pelo procedimento de exame a que se refere o artigo 229.o, n.o 2.
Artigo 224.o
Tratamento e proteção de dados pessoais
1. Os Estados-Membros e a Comissão recolhem dados pessoais para as finalidades previstas no artigo 223.o, n.o 1, e não tratam esses dados de forma incompatível com essas finalidades.
2. Em caso de tratamento de dados pessoais para fins de acompanhamento e avaliação referidos no artigo 223.o, n.o 1, esses dados são tornados anónimos e são tratados apenas de forma agregada.
3. Os dados pessoais são tratados nos termos da Diretiva 95/46/CE e do Regulamento (CE) n.o 45/2001. Mais concretamente, os dados em questão não são armazenados sob uma forma que permita a identificação das pessoas em causa por um período mais longo do que o necessário para a prossecução das finalidades para que são recolhidos ou para que são tratados posteriormente, tendo em conta os prazos mínimos de conservação previstos no direito nacional e da União aplicável.
4. Os Estados-Membros informam as pessoas em causa de que os seus dados pessoais podem ser tratados por organismos nacionais e da União nos termos do n.o 1 e de que, a este respeito, elas gozam dos direitos estabelecidos respetivamente na Diretiva 95/46/CE e no Regulamento (CE) n.o 45/2001.
Artigo 225.o
Obrigação de apresentação de relatórios por parte da Comissão
A Comissão apresenta ao Parlamento Europeu e ao Conselho:
a)
De três em três anos e pela primeira vez até 21 de dezembro de 2016 um relatório sobre a aplicação das medidas relativas ao setor da apicultura estabelecidas nos artigos 55.o, 56.o e 57.o, nomeadamente sobre os últimos desenvolvimentos nos sistemas de identificação de colmeias;
b)
Até 30 de junho de 2014 e também até 31 de dezembro de 2018, um relatório no que diz respeito à evolução da situação do mercado no setor do leite e dos produtos lácteos, nomeadamente no que respeita à aplicação dos artigos 148.o a 151.o, do artigo 152.o, n.o 3, e do artigo 157.o, n.o 3, que avalie, em especial, os efeitos nos produtores de leite e na produção de leite em regiões desfavorecidas em articulação com o objetivo geral de manter a produção nessas regiões e que abranja os potenciais incentivos para estimular os agricultores a participar em acordos de produção conjunta, acompanhado de eventuais propostas adequadas;
c)
Até 31 de dezembro de 2014, um relatório sobre a possibilidade de alargar o âmbito dos regimes de distribuição nas escolas para incluir o azeite e as azeitonas de mesa;
d)
Até 31 de dezembro de 2017, um relatório sobre a aplicação de regras de concorrência ao setor da agricultura em todos os Estados-Membros, em especial sobre a aplicação dos artigos 209.o e 210.o, e dos artigos 169.o, 170.o e 171.o nos setores em causa.
CAPÍTULO III
Reserva para crises no setor agrícola
Artigo 226.o
Utilização da reserva
Os fundos transferidos da reserva para crises no setor agrícola nas condições e segundo o procedimento referidos no artigo 25.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013 e no ponto 22 do Acordo Interinstitucional entre o Parlamento Europeu, o Conselho e a Comissão sobre a disciplina orçamental, a cooperação no domínio orçamental e a boa gestão financeira são disponibilizados, relativamente ao ano ou anos para os quais o apoio adicional é necessário, para as medidas a que o presente regulamento se aplica e que são executadas em circunstâncias que vão para além da evolução normal do mercado.
Nomeadamente, os fundos são transferidos para qualquer despesa ao abrigo das seguintes disposições:
a)
Artigos 8.o a 21.o;
b)
Artigos 196.o a 204.o; e
c)
Artigos 219.o, 220.o e 221.o do presente regulamento.
PARTE VI
DELEGAÇÕES DE PODER, DISPOSIÇÕES DE EXECUÇÃO, DISPOSIÇÕES TRANSITÓRIAS E FINAIS
CAPÍTULO I
Delegações de poder e disposições de execução
Artigo 227.o
Exercício da delegação
1. O poder de adotar atos delegados é conferido à Comissão nas condições estabelecidas no presente artigo.
2. O poder de adotar atos delegados referido no presente regulamento é conferido à Comissão por um prazo de 20 de dezembro de 2013 A Comissão elabora um relatório relativo à delegação de poderes pelo menos nove meses antes do final do prazo de sete anos. A delegação de poderes é tacitamente prorrogada por prazos de igual duração, salvo se o Parlamento Europeu ou o Conselho a tal se opuserem pelo menos três meses antes do final de cada período.
3. A delegação de poderes referida no presente regulamento pode ser revogada em qualquer momento pelo Parlamento Europeu ou pelo Conselho. A decisão de revogação põe termo à delegação dos poderes nela especificados. A decisão de revogação produz efeitos a partir do dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia ou de uma data posterior nela especificada. A decisão de revogação não afeta os atos delegados já em vigor.
4. Assim que adotar um ato delegado, a Comissão notifica-o simultaneamente ao Parlamento Europeu e ao Conselho.
5. Os atos delegados adotados nos termos do presente regulamento só entram em vigor se não tiverem sido formuladas objeções pelo Parlamento Europeu ou pelo Conselho no prazo de dois meses a contar da notificação desse ato ao Parlamento Europeu e ao Conselho, ou se, antes do termo desse prazo, o Parlamento Europeu e o Conselho tiverem informado a Comissão de que não têm objeções a formular. O referido prazo é prorrogado por dois meses por iniciativa do Parlamento Europeu ou do Conselho.
Artigo 228.o
Procedimento de urgência
1. Os atos delegados adotados por força do presente artigo entram em vigor sem demora e são aplicáveis desde que não tenha sido formulada qualquer objeção ao abrigo do n.o 2. Na notificação de um ato delegado adotado por força do presente artigo ao Parlamento Europeu e ao Conselho devem expor-se os motivos que justificam o recurso ao procedimento de urgência.
2. O Parlamento Europeu ou o Conselho podem formular objeções a um ato delegado adotado por força do presente artigo de acordo com o procedimento a que se refere o artigo 227.o, n.o 5. Nesse caso, a Comissão revoga sem demora o ato após a notificação da decisão pela qual o Parlamento Europeu ou o Conselho tiverem formulado objeções.
Artigo 229.o
Procedimento de comité
1. A Comissão é assistida por um comité denominado "Comité para a Organização Comum dos Mercados Agrícolas". Este comité deve ser entendido como comité na aceção do Regulamento (UE) n.o 182/2011.
2. Caso se faça referência ao presente número, aplica-se o artigo 5.o do Regulamento (UE) n.o 182/2011.
No caso dos atos a que se referem o artigo 80.o, n.o 5, o artigo 91.o, alíneas c) e d), o artigo 97.o, n.o 4, os artigos 99.o e 106.o e o artigo 107.o, n.o 3, na falta de parecer do comité, a Comissão não pode adotar o projeto de ato de execução, aplicando-se o artigo 5.o, n.o 4, terceiro parágrafo, do Regulamento (UE) n.o 182/2011.
3. Caso se faça referência ao presente número, aplica-se o artigo 8.o do Regulamento (UE) n.o 182/2011, em conjugação com o artigo 5.o do mesmo regulamento.
CAPÍTULO II
Disposições transitórias e finais
Artigo 230.o
Revogações
1. É revogado o Regulamento (CE) n.o 1234/2007.
Contudo, as seguintes disposições do Regulamento (CE) n.o 1234/2007 continuam a aplicar-se:
a)
No que diz respeito ao sistema de contenção da produção de leite: a Parte II, Título I, Capítulo III, Secção III, os artigos 55.o e 85.o e os Anexos IX e X, até 31 de março de 2015;
b)
No que diz respeito ao setor vitivinícola:
i)
os artigos 85.o-A a 85.o-E, no que diz respeito às superfícies referidas no artigo 85.o-A, n.o 2, que não tenham sido ainda objeto de arranque e às superfícies referidas no artigo 85.o-B, n.o 1, que não tenham sido regularizadas, até que essas superfícies sejam objeto de arranque ou regularizadas e o artigo 188.o-A, n.os 1 e 2,
ii)
o regime transitório de direitos de plantação estabelecido na Parte II, Título I, Capítulo III, Secção IV-A, Subsecção II, até 31 de dezembro de 2015;
iii)
o artigo 118.o-M, n.o 5, até que sejam esgotadas as existências de vinhos com a denominação "Mlado vino portugizac" disponíveis em 1 de julho de 2013;
iv)
o artigo 118.o-S, n.o 5, até 30 de junho de 2017;
c)
O artigo 113.o-A, n.o 4, os artigos 114.o, 115.o e 116.o, o artigo 117.o, n.os 1 a 4, e o artigo 121.o, alínea e), subalínea iv), assim como o Anexo XIV, Parte B, pontos I.2, I.3 e III.1, e Parte C, e o Anexo XV, pontos II.1, II.3, II.5, II.6, e IV.2, para efeitos da aplicação dos referidos artigos, até à data de aplicação das regras de comercialização correspondentes a estabelecer nos termos dos atos delegados previstos no artigo 75.o, n.o 2, no artigo 76.o, n.o 4, no artigo 78.o, n.os 3 e 4, no artigo 79.o, n.o 1, artigo 80.o, n.o 4, no artigo 83.o, n.o 4, no artigo 86.o, no artigo 87.o, n.o 2, no artigo 88.o, n.o 3, e no artigo 89.o do presente regulamento;
d)
O artigo 133.o-A, n.o 1, e o artigo 140.o-A, até 30 de setembro de 2014;
e)
O artigo 182.o, n.o 3, primeiro e segundo parágrafos, até ao final da campanha de comercialização do açúcar de 2013/2014 a 30 de setembro de 2014;
f)
O artigo 182.o, n.o 4, até 31 de dezembro de 2017;
g)
O artigo 182.o, n.o 7, até 31 de março de 2014;
h)
O Anexo XV, Parte III, ponto 3, alínea b), até 31 de dezembro de 2015;
i)
O Anexo XX, até à data de entrada em vigor do ato legislativo que substitui o Regulamento (CE) n.o 1216/2009 e o Regulamento (CE) n.o 614/2009 do Conselho (45).
2. As referências ao Regulamento (CE) n.o 1234/2007 devem entender-se como sendo feitas para o presente regulamento e para o Regulamento (UE) n.o 1306/2013 e ler-se de acordo com a tabela de correspondência constante do Anexo XIV do presente regulamento.
3. São revogados os Regulamentos (CEE) n.o 922/72, (CEE) n.o 234/79, (CE) n.o 1601/96 e (CE) n.o 1037/2001 do Conselho.
Artigo 231.o
Regras transitórias
1. A fim de assegurar uma transição harmoniosa das disposições do Regulamento (CE) n.o 1234/2007 para as estabelecidas no presente regulamento, a Comissão fica habilitada a adotar atos delegados, nos termos do artigo 227.o, no que diz respeito às medidas necessárias para proteger os direitos adquiridos e as expectativas legítimas das empresas.
2. Os programas multianuais adotados antes de 1 de janeiro de 2014 continuam a reger-se pelas disposições aplicáveis do Regulamento (CE) n.o 1234/2007, na sequência da entrada em vigor do presente regulamento até que esses programas cessem a vigência.
Artigo 232.o
Entrada em vigor e aplicação
1. O presente regulamento entra em vigor no dia da sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia.
O presente regulamento é aplicável a partir de 1 de janeiro de 2014.
Não obstante:
a)
O artigo 181.o é aplicável a partir de 1 de outubro de 2014;
b)
O Anexo VII, Parte VII, ponto II.3, é aplicável a partir de 1 de janeiro de 2016;
2. Os artigos 148.o a 151.o, o artigo 152.o, n.o 3, o artigo 156.o, n.o 2, o artigo 157.o, n.o 3, os artigos 161.o e 163.o, o artigo 173.o, n.o 2, e o artigo 174.o, n.o 2 aplicam-se até 30 de junho de 2020.
3. Os artigos 127.o a 144.o e os artigos 192.o e 193.o aplicam-se até ao final da campanha de comercialização do açúcar de 2016/2017, em 30 de setembro de 2017.
O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e diretamente aplicável em todos os Estados-Membros.
Feito em Bruxelas, em 17 de dezembro de 2013.