РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) 2015/262 НА КОМИСИЯТА
от 17 февруари 2015 година
за определяне на правила в съответствие с директиви 90/427/ЕИО и 2009/156/ЕО на Съвета по отношение на методите за идентификация на еднокопитни животни (Регламент за паспорт на еднокопитните животни)
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 90/427/ЕИО на Съвета от 26 юни 1990 г. относно зоотехническите и генеалогичните условия за търговия с еднокопитни животни в Общността (1), и по-специално член 4, параграф 2, букви в) и г), член 6, параграф 2, второ тире и член 8, параграф 1, първа алинея от нея,
като взе предвид Директива 2009/156/ЕО на Съвета от 30 ноември 2009 г. относно ветеринарно-санитарните условия, регулиращи движението и вноса от трети страни на еднокопитни животни (2), и по-специално член 4, параграф 4 от нея,
като има предвид, че:
(1)
В Директива 90/427/ЕИО се определят зоотехническите условия, уреждащи търговията с еднокопитни животни в рамките на Съюза. С нея от държавите членки се изисква да гарантират, че регистрираните еднокопитни животни, които се движат в рамките на Съюза, се придружават от идентификационен документ, издаден от одобрени развъдни организации или асоциации на животновъди, посочени в директивата.
(2)
В Директива 2009/156/ЕО се определят ветеринарно-санитарните условия относно движението и вноса от трети държави на еднокопитни животни. В нея се предвижда, че регистрираните еднокопитни животни трябва да се идентифицират с идентификационен документ, издаден в съответствие с Директива 90/427/ЕИО от международна асоциация или организация, която организира състезания или надбягвания с коне. Еднокопитните животни за разплод и доотглеждане трябва да са идентифицирани по метод, установен от Комисията.
(3)
В Регламент (ЕО) № 504/2008 на Комисията (3), който се прилага от 1 юли 2009 г., се определят правила за идентификацията на еднокопитни животни, които са родени или внесени в Съюза, и се определя какъв е идентификационният документ за еднокопитни животни (паспорт на еднокопитно животно), който е многоцелеви документ, предназначен за нуждите на здравето на животните, общественото здраве, зоотехниката и конния спорт. Като поставя акцент върху идентификационния документ като съществен елемент от системата за идентификация на еднокопитните животни, този регламент само предвижда възможността за включване на информацията, съдържаща се в базите данни на редица органи, издаващи посочените документи, в централна база данни или за създаване на мрежа от техните бази данни и централната база данни.
(4)
Държавите членки срещат затруднения при изпълнението на мерките, предвидени в Регламент (ЕО) № 504/2008. Тези затруднения се отнасят преди всичко до метода на идентификация на еднокопитни животни чрез идентификационния документ.
(5)
Разследванията, проведени от държавите членки, показаха, че идентификационният документ е обект на значителни измами. Основният риск е незаконното повторно въвеждане в хранителната верига на еднокопитни животни, които преди това са били изключени от клане за консумация от човека и лекувани с медицински продукти, които не са разрешени за животни, отглеждани за производство на храни. След приемането на Решение 2000/68/ЕО на Комисията (4) хиляди еднокопитни животни са били безвъзвратно изключени от клане за консумация от човека. Липсата на варианти, различни от доживотното отглеждане на излишни и нежелани еднокопитни животни, които са били изключени от клане за консумация от човека, е довело до занемаряване и изоставяне на животните със сериозни последици за здравето им и за хуманното отношение към тях. Това положение се влошава от настоящата икономическа ситуация, в която в много случаи стопаните не могат да си позволят отглеждането на еднокопитни животни в края на продуктивния им живот. В някои държави членки тези проблеми са стигнали до такива размери, че компетентните органи са започнали програми за клане на излишни еднокопитни животни, които са извън хранителната верига.
(6)
През последните години възникна едно ново явление - незаконната паша - което засяга собствениците на пасища, тъй като така по закон те стават стопани на еднокопитни животни и неволно придобиват отговорности съгласно Регламент (ЕО) № 504/2008. Неясният статут на тези еднокопитни животни може също така да има значение за правилното прилагане на правилата на Съюза в други области.
(7)
Стана ясно, че информацията, записана в базата данни на органа, който издава идентификационния документ, към момента на издаването му бързо остарява. Следователно може да се каже, че е изключително трудно, ако не и напълно неосъществимо, при сертифициране или проверка на самоличността компетентните органи да проверяват дали даден идентификационен документ е автентичен, дали съдържащата се в него информация е актуална и достоверна и дали не е бил неправомерно подправян, най-вече по отношение на статута на животните като предназначени за клане, но също и с цел да се използват по-благоприятни условия за здравето и хуманното отношение към животните при движение на регистрирани еднокопитни животни.
(8)
В повечето държави членки базите данни на различните органи, които издават паспортите, не са свързани една с друга, а по правни и административни причини съществуването на един-единствен орган за издаване на паспорти не е лесно осъществим вариант. Поради това създаването на централна база данни се смята за най-ефективното решение за обмен и синхронизиране на данни между различните участници съгласно директиви 90/427/ЕИО и 2009/156/ЕО, както и необходима мярка за управление на идентификационните документи на еднокопитни животни с цел да се осигурят не само необходимите гаранции за здравето на животните, но също така и да се даде възможност за прилагането на тези разпоредби в законодателството на Съюза за хуманното отношение към животните и за общественото здраве, където точната и надеждната идентификация на еднокопитни животни е важно условие.
(9)
Проучване, проведено от Комисията по повод на събитията от 2013 г. с конското месо, показа, че 23 държави членки са създали централна база данни, а две държави членки имат единна база данни съответно за регистрирани еднокопитни и еднокопитни за разплод и доотглеждане. Три държави членки, представляващи около 20 % от 6,7-те милиона еднокопитни животни в Съюза, нямат централизирана база данни.
(10)
Ето защо е необходимо системата на Съюза за идентификация на еднокопитни животни да се преразгледа, за да се гарантира, че тя е както безопасна, така и лесна за използване от потребителите.
(11)
Вносът на еднокопитни животни в териториите, посочени в приложение I към Регламент (ЕО) № 882/2004 на Европейския парламент и на Съвета (5), е обвързан с условията, определени в съответствие с Директива 2009/156/ЕО, и е разрешен от трети държави, изброени в приложението към Решение 2004/211/ЕО на Комисията (6). Обикновено около 4 000 регистрирани еднокопитни и еднокопитни за разплод и доотглеждане се въвеждат всяка година в Съюза при условията, посочени в Решение 93/197/ЕИО на Комисията (7).
(12)
Когато се прилагат митническите режими, определени в Регламент (ЕС) № 952/2013 на Европейския парламент и на Съвета (8), е необходимо допълнително позоваване на Регламент (ЕИО) № 706/73 на Съвета (9). В Регламент (ЕИО) № 706/73 се предвижда, че от 1 септември 1973 г. правилата на Съюза в областта на ветеринарното законодателство се прилагат и в Англо-нормандските острови и на остров Ман.
(13)
С Решение 96/78/ЕО на Комисията (10) се определят критериите за вписването и регистрацията на еднокопитни животни в племенните книги за развъдни цели. С посоченото решение се изисква, наред с други неща, че за да бъде вписано в главния раздел на племенна книга за своята порода, дадено еднокопитно животно трябва да бъде идентифицирано като неотбито конче до 6-месечна възраст съгласно правилата за водене на племенната книга, според които се изисква най-малкото сертификат за покриване. В интерес на последователността на законодателството на Съюза и лесното му прилагане правилата относно идентификационния документ следва да не възпрепятстват прилагането на правилата относно идентификацията на еднокопитни животни за целите на тяхното вписване в племенните книги.
(14)
Методите за идентификация на еднокопитни животни, предвидени в настоящия регламент, следва да бъдат в съответствие също и с принципите, установени от одобрени в съответствие с Решение 92/353/ЕИО на Комисията (11) развъдни организации. В съответствие с посоченото решение организацията или асоциацията, които водят племенната книга за произхода на породата, следва да определят принципите за идентификация на еднокопитните животни и на разделянето на племенната книга по раздели и на родословията, вписани в племенните книги.
(15)
За да се гарантира високо качество на идентификационните документи и водене на отчетност за всички еднокопитни животни в Съюза, държавите членки следва да гарантират, че системите за идентификация на регистрирани еднокопитни животни, които са вписани или регистрирани в племенните книги, заведени от одобрени или признати развъдни организации или асоциации на животновъди, по отношение на издаването на идентификационните документи отговарят на условията, установени за определянето от компетентния орган на институции, които да издават идентификационни документи за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане.
(16)
Определението за еднокопитни животни - изцяло в обхвата на член 2, буква б) от Директива 2009/156/ЕО, следва да бъде в съответствие с таксономията, използвана в законодателството на Съюза, като например допълненията към Регламент (ЕИО) № 3626/82 на Съвета (12) и Регламент (ЕС) № 206/2010 на Комисията (13).
(17)
Тъй като определението за стопанство от Директива 92/35/ЕИО на Съвета (14) включва природни резервати, в които еднокопитни животни живеят на свобода, като така то е по-обхватно от определеното в Директива 2009/156/ЕО, е целесъобразно определението за стопанство в настоящия регламент също да обхваща и природни резервати, в които еднокопитните животни живеят на свобода.
(18)
Ветеринарният контрол, необходим за получаване на ветеринарно-здравните гаранции, изисквани в съответствие с Директива 2009/156/ЕО, може да се осигури само ако стопанството, както е определено в посочената директива, е известно на компетентния орган. Подобни изисквания произтичат от прилагането на раздел I, глава II, част A от приложение I към Регламент (ЕО) № 854/2004 на Европейския парламент и на Съвета (15) във връзка с еднокопитните животни като животни, отглеждани за производство на храни. Като се вземе предвид обаче честото движение на еднокопитни животни в рамките на ЕС, не е целесъобразно да се изгражда система, чрез която еднокопитните животни да се проследяват в реално време. По-скоро за компетентните органи следва да има на разположение данни за идентификация и за тази цел наличието на централна база данни във всяка държава членка е от основно значение за управлението на информацията за еднокопитни животни, които се отглеждат в съответната държава членка.
(19)
Законодателството на Съюза прави разграничение между собствениците и стопаните на животните. Терминът „животновъд“ е определен и използван в Регламент (ЕО) № 1760/2000 на Европейския парламент и на Съвета (16). В Директива 2009/156/ЕО се говори за собственик на животното и животновъд. Комбинирано определение на собственик и на лице, което отглежда животни (стопанин), се съдържа в Директива 92/35/ЕИО. Тъй като според законодателството на Съюза и националното законодателство собственикът на еднокопитно животно не е задължително лицето, което отговаря за еднокопитното животно, целесъобразно е да се уточни, че основно стопанинът, който може да е или да не е и негов собственик, следва да е отговорен за идентификацията на еднокопитните животни в съответствие с настоящия регламент.
(20)
Съгласно законодателството в държавите членки или като изискване на някои издаващи органи е необходимо информацията за собственика на животното да бъде вписана в идентификационния документ, а впоследствие - и в базата данни, водена от издаващия орган. Тази информация за собствеността, а най-вече за промяната в собствеността, може да бъде предоставена със сертификати за собственост или регистрационни карти в различен формат, включително картата carte d'immatriculation, използвана успешно в една от държавите членки.
(21)
В Директива 2008/73/ЕО на Съвета (17) се предвижда държавите членки да съставят и да актуализират списъци на одобрени заведения във ветеринарната и зоотехническата област и да ги предоставят на останалите държави членки и на обществеността. За да бъде улеснен достъпът на останалите държави членки и на обществеността до списъците на одобрените заведения, тези списъци следва да бъдат предоставени в електронен формат от държавите членки посредством информационни интернет страници. Комисията следва да подпомогне държавите членки при осигуряването на достъп на останалите държави членки и на обществеността до тези списъци, като предостави адреса на уебсайта, на който са публикувани препратки към националните информационни интернет страници на държавите членки.
(22)
За да се улесни обменът на информация между държавите членки по електронен път, както и за да се осигури прозрачност и яснота, е важно списъците да бъдат представени по единен начин в целия Съюз. Поради това в Решение 2009/712/ЕО на Комисията (18) са установени образци за оформлението на посочените списъци на информационните интернет страници, създадени от държавите членки.
(23)
В Регламент (ЕО) № 504/2008 се предвижда, че еднокопитни животни не се отглеждат, освен ако не са идентифицирани в съответствие с посочения регламент. На Комисията се е налагало да отговоря на няколко жалби относно популации от домашни коне, които живеят извън стопанствата в условия, несъвместими с условията, които в посочения регламент са описани като полудиви. Поради това е необходимо да се изясни, че еднокопитните животни, живеещи в Съюза, следва да бъдат идентифицирани, а като втора стъпка да се предвиди дерогация, когато това условие не може да бъде изпълнено.
(24)
Еднокопитните животни, които живеят в Съюза, следва да се идентифицират с доживотен идентификационен документ, който съдържа текстово описание и контурна схема на еднокопитното животно и в който са отбелязани индивидуалните белези на животното за целите на удостоверяването на самоличността. Тези белези могат да бъдат както унаследени - като например повече от три завъртока, кестени, цветни петна, редки дефекти на очната пигментация, характерни вдлъбнатини на мускулите, а също и особености в структурата на ириса или ретината, специфични генетични маркери (ДНК профил), така и придобити - като например депигментация от оседлаването, белези от рани, включително от кастрация на жребци, или от жигосване.
(25)
Идентификационни документи следва да се издават само ако са попълнени с необходимите данни за идентификация, които трябва да бъдат записани в базата данни на издаващия орган в съответствие с настоящия регламент.
(26)
Освен това в сертификата за произход, предвиден с Директива 90/427/ЕИО, който следва да се включи в идентификационния документ, следва да е отбелязана цялата необходима информация, за да се гарантира, че еднокопитните животни, които се прехвърлят между различни племенни книги, се вписват в съответния раздел на племенната книга, на чиито критерии отговарят.
(27)
В съответствие с Решение 96/510/ЕО на Комисията (19) родословният и зоотехнически сертификат за регистрирани еднокопитни животни трябва да отговаря на идентификационния документ, определен в Решение 93/623/ЕИО на Комисията (20). Тъй като решения 93/623/ЕО и 2000/68/ЕО са отменени с Регламент (ЕО) № 504/2008, е целесъобразно да се поясни, че всяко позоваване на тези решения следва да се счита за позоваване на настоящия регламент.
(28)
Органите, издаващи идентификационни документи на регистрирани еднокопитни животни, следва да бъдат организациите или асоциациите, които водят или създават племенни книги за регистрирани еднокопитни животни и които са официално одобрени или признати от компетентния орган на дадената държава членка в съответствие с Решение 92/353/ЕИО, или официална агенция на държавата членка, която води племенната книга, в която се вписва или регистрира еднокопитното животно за разплод в съответствие с Решение 96/78/ЕО. Освен това националните клонове на международни организации или асоциации, които организират състезания или надбягвания с коне и са със седалище в държава членка, следва също така да могат да действат като орган за издаване на идентификационни документи на регистрирани коне.
(29)
На държавите членки следва да се предостави повече свобода на преценка по отношение на издаващите органи, които издават идентификационни документи за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане. Следва да бъде възможно тези идентификационни документи да бъдат издавани от компетентния орган за стопанството, където се отглежда еднокопитното животно по време на неговата идентификация, или от издаващ орган, който се определя от посочения компетентен орган и се намира под неговия надзор.
(30)
Компетентният орган, отговорен за одобряването или признаването на организациите или асоциации, които създават племенни книги в съответствие с приложението към Решение 92/353/ЕИО, следва да си сътрудничи с компетентния орган, посочен в Регламент (ЕО) № 882/2004, за да се гарантира - при необходимост чрез трансгранично сътрудничество - че идентификационните документи за еднокопитни животни се издават и използват в съответствие с настоящия регламент.
(31)
Тъй като всички еднокопитни животни, родени или внесени в Съюза, следва да бъдат идентифицирани в съответствие с настоящия регламент с единен идентификационен документ, издаден за целия им живот, са необходими специални разпоредби за случаите, когато статутът на животното се променя от „еднокопитно за разплод и доотглеждане“ на „регистрирано еднокопитно животно“ по смисъла на Директива 2009/156/ЕО. Като се имат предвид значителните последици от такава промяна върху движението, търговията с животни, както и вносът в Съюза от трети държави на еднокопитни животни по отношение на приложимите правила за здравеопазване на животните, определени в Директива 2009/156/ЕО, а така също и по отношение на правилата за хуманно отношение към животните, уреждащи такова движение в съответствие с Регламент (ЕО) № 1/2005 на Съвета (21), е необходимо компетентният орган да разполага с единна точка за достъп, а именно централна база данни, за да провери данните за идентификацията на еднокопитните животни, които се изискват при сертифицирането или при официален контрол.
(32)
Държавите членки трябва да са в състояние да въвеждат специални режими за идентификация на еднокопитни животни, отглеждани в диви или полудиви условия в определени зони или територии, включително природни резервати, с оглед спазването на определението за стопанство съгласно Директива 92/35/ЕИО. Всяка дерогация от общото задължение за идентификация на еднокопитни животни обаче следва да бъде предоставена само когато тези определени популации на еднокопитни животни, живеещи в диви или полудиви условия, са ефективно отделени от еднокопитни животни, които се използват като домашни животни, и остават не само извън контрол от човека по отношение на оцеляването и размножаването им, но също и извън обхвата на Директива 98/58/ЕО на Съвета (22), която не се прилага по отношение на животни, които живеят в диви условия.
(33)
За удостоверяването на самоличността на еднокопитното животно идентификационният документ следва да съдържа на първо място изключително достоверно описание на еднокопитното животно, включващо текстово описание на еднокопитното животно и неговите белези, и подробна контурна схема, на която са изобразени индивидуалните и отличителните белези на еднокопитното животно.
(34)
За да се гарантира, че еднокопитните животни са описани правилно в придружаващите ги идентификационни документи, издаващите органи следва да се стремят да следват най-добрите практики и да обучат служителите, натоварени с описанието на животните, като например да следват насоките, предоставени от Международната федерация по конен спорт (Fédération Équestre Internationale) (23) и от Weatherbys (24).
(35)
Белезите на дадено еднокопитно животно и приложените средства за идентификация, които са използвани съвместно за целите на удостоверяването на самоличността, следва не само да установят наличието на недвусмислена връзка между еднокопитното животно и идентификационния му документ, но следва също така да показват, че това еднокопитно животно е минало процеса на идентификация в съответствие с настоящия регламент, така че за едно еднокопитно животно се издава не повече от един идентификационен документ. Електронните идентификатори („транспондери“) за еднокопитни животни вече са навлезли в широка употреба в международен план. Тази технология следва да се използва, за да се осигури ясна връзка между еднокопитното животно и идентификационния му документ, въпреки че следва да се предвидят алтернативни методи, които да се използват за проверка на самоличността на еднокопитните животни, при условие че тези алтернативни методи предлагат еквивалентни гаранции за предотвратяване на многократно издаване на идентификационни документи.
(36)
Транспондерите, използвани за маркиране на еднокопитни животни, и четящите устройства за показване на кода, вградени в транспондера, следва да отговарят на международно приетите стандарти. Тези стандарти предвиждат две различни системи за гарантиране на уникалността на кода на транспондера. По-голямата част от държавите членки са изпълнили Регламент (ЕО) № 504/2008 така, че при тях се използва тризначен буквено-цифров код на държавата и управлението на разпределението на транспондерите се осъществява чрез техните компетентни органи.
(37)
Тази система за гарантиране на уникалността на кода на транспондера следва да бъде интегрирана в проекта на базата данни, поддържана от издаващите органи, и в централната база данни и да се прилага така, че да не се нарушават търговията и вносът в Съюза на еднокопитни животни, които също са маркирани с транспондер, който показва буквено-цифров код в различен вид.
(38)
В Директива 90/425/ЕИО на Съвета (25) се предвижда извършването на ветеринарни проверки на някои животни и продукти при тяхното местоназначение. По-специално, в него се предвижда, че отбелязаните в сертификата или в документа, предвиден в посочената директива, получатели на животните трябва по искане на компетентния орган на държавата членка по местоназначение и в необходимата степен да извършват тези проверки и да уведомяват предварително за пристигането на животни и продукти от друга държава членка, по специално за естеството на пратката и за предвидената дата на пристигане. Това уведомяване не се изисква за регистрирани коне, снабдени с предвидения с Директива 90/427/ЕИО идентификационен документ.
(39)
Въпреки че еднокопитните животни винаги трябва да се придружават от идентификационните си документи в съответствие с настоящото законодателство на Съюза, следва да се предвиди разпоредба, която да допуска дерогация от това изискване, когато изпълнението му е невъзможно или дори нецелесъобразно с оглед на съхраняването на идентификационния документ през целия живот на еднокопитното животно, или когато посоченият документ не е бил издаден, ако животното е било предназначено за клане, преди да достигне необходимата пределна възраст за идентификация.
(40)
На държавите членки следва също така да се позволи да допускат използването на опростен идентификационен документ за еднокопитни животни, които се придвижват в границите на територията им. В различни сфери бяха въведени пластмасови карти с вградени компютърни чипове („карти с чип“) като устройства за запаметяване на данни. Следва да се допусне издаването на такива карти с чип като допълнителна възможност в добавка към идентификационния документ и използването им при определени условия вместо идентификационния документ, придружаващ еднокопитните животни за разплод и доотглеждане по време на тяхното движение в границите на държава членка.
(41)
Необходимо е също така да се вземат предвид случаите, когато оригиналният идентификационен документ, издаден в съответствие с настоящия регламент за целия живот на еднокопитното животно, бъде загубен, вече не се чете или съдържа неточна информация, което обаче не е в резултат от неправомерни действия. Тези разпоредби следва да изключат колкото се може по-обхватно възможността за незаконно притежаване на повече от един идентификационен документ, с цел да се отрази правилно статутът на еднокопитното животно като предназначено за клане за консумация от човека. При наличието на достатъчно информация, която може да се провери, следва да се издаде дубликат на идентификационния документ, който е отбелязан като такъв и в който еднокопитното животно се изключва от клане за консумация от човека. В други случаи следва да бъде издаден заместващ идентификационен документ, на който също е отбелязано, че е заместващ, и в който еднокопитните животни са изключени от клане за консумация от човека и който освен това следва да определя животното като еднокопитно животно за разплод и доотглеждане.
(42)
Тези процедури следва също така да се прилагат за еднокопитни животни, които са представени за идентификация след установения краен срок за първата идентификация, тъй като не могат да бъдат изключени измамни практики и намерение да се получи допълнителен идентификационен документ.
(43)
В някои случаи, когато еднокопитните животни се вписват или регистрират в племенни книги, водени от развъдни организации в трети държави, са необходими специални разпоредби, които позволяват еднокопитното животно да остане регистрирано в племенната книга, като едновременно с това се гарантира неговото изключване от хранителната верига чрез съответните записи в посочения идентификационен документ.
(44)
В съответствие с Директива 2009/156/ЕО идентификационният документ е инструмент за ограничаване на движението на еднокопитни животни, ако в стопанството, където те се държат или отглеждат, има огнище на болест, която задължително се обявява. Поради това е необходимо да се предвиди при наличие на огнища на определени болести валидността на посочения идентификационен документ за целите на движението да се прекрати чрез съответното вписване в идентификационния документ.
(45)
Освен това с Директива 2009/156/ЕО се изисква регистрираните еднокопитни животни, когато те напускат стопанството, да бъдат идентифицирани с идентификационен документ, който трябва да удостоверява по-специално, че еднокопитните животни не идват от стопанство, на което са били наложени определени забрани. С оглед на това е целесъобразно попълването на съответния раздел от образеца на идентификационния документ да бъде задължително по отношение на всички еднокопитни животни, както и съответно да се преформулира.
(46)
При настъпването на смърт на еднокопитно животно, различна от смърт при клане в кланица, идентификационният документ, ако придружава трупа съгласно националното законодателство, следва да бъде върнат на издаващия орган от органа, осъществяващ надзора над обработката на мъртвото животно в съответствие с Регламент (ЕО) № 1069/2009 на Европейския парламент и на Съвета (26) или над кремирането в инсталации за изгаряне с нисък капацитет, посочени в глава III на приложение III към Регламент (ЕС) № 142/2011 на Комисията (27), и следва да се гарантира, че транспондерът или други алтернативни методи, използвани за удостоверяване на самоличността на еднокопитните животни, не могат да бъдат рециклирани.
(47)
За предотвратяване на това транспондерите да навлязат в хранителната верига, месото от еднокопитни животни, от които не е било възможно да се отстрани транспондерът по време на клането, следва да бъде обявено за негодно за консумация от човека в съответствие с раздел II, глава V от приложение I към Регламент (ЕО) № 854/2004. За да се улесни намирането на местоположението на имплантираните транспондери, мястото на имплантиране следва да бъде стандартизирано и отбелязано в идентификационните документи.
(48)
В съответствие с Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета (28) живите животни, подготвени за пускане на пазара за консумация от човека, се определят като храна. В посочения регламент се предвижда широк обхват на отговорностите на стопанските субекти в областта на храните във всички етапи на производството на храни, включително проследяването на животни за производство на храни.
(49)
Еднокопитните животни за разплод и доотглеждане, както и регистрираните еднокопитни животни на определен етап от живота си могат да станат еднокопитни за клане, както е определено в Директива 2009/156/ЕО. Месо на нечифтокопитни животни, синоним на еднокопитни животни, е определено в точка 1 от приложение I към Регламент (ЕО) № 853/2004 на Европейския парламент и на Съвета (29), в който се определят специфични хигиенни правила за храните от животински произход.
(50)
След изтичането на действието на преходните разпоредби за прилагането на регламенти (ЕО) № 853/2004, (ЕО) № 854/2004 и (ЕО) № 882/2004 в съответствие с Регламент (ЕО) № 2076/2005 на Комисията (30), от 1 януари 2010 г. се прилагат изискванията за информацията относно хранителната верига за еднокопитните животни.
(51)
В Регламент (ЕО) № 853/2004 се предвижда, че предприятието за хранителни продукти, управляващо кланицата, получава, проверява и действа съобразно информацията за хранителната верига, която дава данни за произхода, историята и управлението на животните, предназначени за производство на храни. Компетентният орган може да разреши информацията за домашните еднокопитни животни да бъде изпратена до кланицата едновременно с животните вместо предварително. Поради това идентификационният документ, който придружава еднокопитните животни за клане, следва да стане част от тази информация за хранителната верига.
(52)
В Регламент (ЕО) № 854/2004 се предвижда, че официалният ветеринарен лекар проверява дали стопанският субект в областта на храните изпълнява задължението си да гарантира, че животните, приети за клане за консумация от човека, са надлежно идентифицирани.
(53)
В Регламент (ЕО) № 853/2004 се предвижда стопанските субекти в областта на храните да проверяват паспортите, придружаващи еднокопитните домашни животни, за да се гарантира, че животното е предназначено за клане за консумация от човека, а ако те приемат животното за клане, те предават паспорта му на официалния ветеринарен лекар.
(54)
Като се има предвид специфичното положение на еднокопитните животни, родени като животни от видове, отглеждани за производство на храни, но не винаги отглеждани предимно с тази цел и не във всички случаи отглеждани през целия си живот от стопанските субекти в областта на храните, както е определено в член 3, подточка 3 от Регламент (ЕО) № 178/2002, е необходимо да се предвиди процедура, която да гарантира безпрепятствена връзка от проверките на идентификационния документ от съображения за опазване на общественото здраве до управлението на този документ в съответствие с Директива 2009/156/ЕО. Поради това наличието на централна база данни във всяка държава членка е от съществено значение за проверката на някои данни за и в идентификационния документ, преди да се вземе решение за приемане на дадено животно за клане за консумация от човека. Когато информацията по отношение на изключването от клане за консумация от човека в раздел II на идентификационния документ не съответства на информацията, записана в централната база данни, предимство има информацията, която се съдържа в който и да било от двата източника, въз основата на която дадено еднокопитно животно се изключва от клане за консумация от човека.
(55)
Директива 96/22/ЕО на Съвета (31) се прилага за селскостопански животни, включително домашни еднокопитни животни, както и диви животни от видовете, които се отглеждат в дивечови стопанства. В член 7 от посочената директива се разрешава търговия с регистрирани еднокопитни животни, на които за зоотехнически цели са предписвани ветеринарномедицински продукти, съдържащи алил тренболон или бета-агонисти, да се извършва преди изтичането на карентния период, в случай че са изпълнени изискванията за регламентиране на предписването и че видът и датата на третирането са записани в сертификата или паспорта, които придружават тези животни.
(56)
Съгласно член 2, буква б) от Регламент (ЕО) № 470/2009 на Европейския парламент и на Съвета (32)„животни, отглеждани за производство на храни“ са животни, които се развъждат, отглеждат, изхранват, колят или улавят с цел произвеждане на храни. В член 16 от посочения регламент се предвижда, че само фармакологичноактивни субстанции, които са класифицирани в съответствие с член 14, параграф 2, буква а), б) или в) от него, могат да бъдат прилагани на животни, отглеждани за производство на храни в рамките на Съюза, при условие че прилагането е в съответствие с Директива 2001/82/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (33).
(57)
В член 6 от Директива 2001/82/ЕО се предвижда, че за целите на прилагането на даден ветеринарномедицински продукт върху един или повече видове продуктивни животни може да не се издава разрешително за пускане на пазара с цел, с изключение когато фармакологичноактивните вещества, които се съдържат в този продукт, са включени в приложения I, II или III към Регламент (ЕИО) № 2377/90. Правилата, предвидени в посочените приложения, към момента са определени в Регламент (ЕС) № 37/2010 на Комисията (34). Чрез дерогация обаче даден ветеринарномедицински продукт, съдържащ фармакологичноактивни вещества, които не са включени в приложения I, II или III към Регламент (ЕИО) № 2377/90, могат да бъдат разрешени за някои животни от семейство еднокопитни, за които в съответствие със законодателството на Съюза относно здравето на животните, е декларирано, че не са предназначени за клане с цел консумация от човека. Тези ветеринарномедицински продукти не трябва да съдържат активни вещества, които са включени в приложение IV към Регламент (ЕИО) № 2377/90, нито да са предназначени за употреба при лечение на състояния, описани подробно в разрешената кратка характеристика на продукта, за които даденият ветеринарномедицински продукт е разрешен за употреба при животни от семейство еднокопитни. Поради това следва да се предвидят разпоредби, че еднокопитното животно може да бъде изключено от клане за консумация от човека по преценка на собственика на животното.
(58)
В член 10, параграфи 2 и 3 от Директива 2001/82/ЕО се предвиждат специални дерогации от член 11 от същата директива по отношение на еднокопитни, засягащи лечението на продуктивни животни с лекарствени продукти, които имат установени максимално допустими граници на остатъчни вещества за видове, различни от целевите видове, или са разрешени за друго състояние, при условие че еднокопитните са идентифицирани в съответствие със законодателството на Съюза и в идентификационния им документ специално е отбелязано, че не са предназначени за клане с цел консумация от човека или че са предназначени за клане с цел консумация от човека, след карентен период от поне шест месеца след лечението на животните с веществата, изброени в Регламент (ЕО) № 1950/2006 (35).
(59)
В съответствие с Директива 2001/82/ЕО държавите членки гарантират, че собствениците или животновъдите, които отглеждат продуктивни животни, могат да представят доказателство за закупуването, притежаването и прилагането на ветеринарномедицински продукти при тези животни в продължение на пет години след тяхното прилагане, включително в случаите, когато животното е заклано по време на петгодишния срок. Поради това за прилагането на това законодателство е необходимо клането на еднокопитно животно да се въвежда незабавно в централната база данни на държавата членка, в която се намира стопанството на животното.
(60)
С оглед на това да се запази контролът над издаването на идентификационни документи, в базата данни, поддържана от издаващия орган, следва да се зададе минимален набор от необходими данни по отношение на издаването на посочените документи.
(61)
Системата за универсалния доживотен номер на еднокопитните (UELN) бе договорена в световен мащаб от най-важните организации за отглеждане на коне и за провеждане на конни надбягвания. Тя бе разработена по инициатива на Световната федерация за отглеждане на състезателни коне (World Breeding Federation for Sport Horses, WBFSH), Международния комитет по племенните книги (the International Stud-Book Committee, ISBC), Световната организация за отглеждане на арабски коне (the World Arabian Horse Organization, WAHO), Европейската конференция на организациите за отглеждане на арабски коне (the European Conference of Arabian Horse Organisations, ECAHO), Международната конференция за отглеждане на англо-арабските коне (Conférence Internationale de l'Anglo-Arabe, CIAA), Международната федерация по конен спорт (Fédération Equestre Internationale, FEI) и Европейския съюз за надпрепусквания с двуколки (Union Européenne du Trot, UET), а информация за тази система може да се получи на уебсайта на UELN (36).
(62)
Системата UELN е подходяща за регистрация както на регистрирани еднокопитни, така и на еднокопитни за разплод и доотглеждане и позволява да бъдат въведени постепенно компютъризирани мрежи, за да се гарантира, че самоличността на животните може да се проверява и занапред в съответствие с член 6 от Директива 90/427/ЕИО, когато става въпрос за регистрирани еднокопитни животни.
(63)
При определяне на кодове за базите данни тези кодове и форматът на записаните идентификационни номера на отделните животни следва по никакъв начин да не противоречат на създадената система UELN. Затова преди да бъдат определени каквито и да било нови кодове за дадена база данни, трябва да се прави справка в списъка на определените кодове UELN.
(64)
В Директива 2009/156/ЕО се изисква официалният ветеринарен лекар да отбелязва идентификационния номер или номера на идентификационния документ на закланото еднокопитно животно, както и да изпрати на компетентния орган по мястото на изпращане - по негово искане - удостоверение, че животното е било заклано. Поради това следва да се изясни, че в тези случаи идентификационните документи трябва да бъдат унищожени на мястото на клане, за да се предотврати неправомерната употреба на идентификационните документи на закланите еднокопитни животни.
(65)
В посочената директива се предвижда също така, че когато регистрирани коне са заклани, което включва умъртвяване, поради борба с болест, идентификационните им документи се връщат на органа, който ги е издал. Тези изисквания следва да се прилагат и за идентификационни документи, издадени за регистрирани еднокопитни животни, различни от регистрирани коне и еднокопитни животни за разплод и доотглеждане.
(66)
За да се гарантира, че базите данни на издаващите органи съдържат актуализирана информация, е необходимо да се установи как се предава информацията за смъртта или загубата на животното в базата данни на органа, издал документа, и в централната база данни в държавата членка, където се намира стопанството, в което се отглежда еднокопитното животно.
(67)
Създаването на съвместим с UELN доживотен номер и използването му при идентифицирането на властите или органите, издали идентификационния документ, би следвало да улеснят спазването на тези изисквания. Когато е възможно, държавите членки следва да използват органите за връзка, които те са определили в съответствие с Регламент (ЕО) № 882/2004.
(68)
Задължителното отбелязване на лицето, което подава заявление за издаване на идентификационен документ, което е - в периода до 12 месеца след раждането на животното - животновъдът и обикновено собственикът на животното, за което се издава идентификационният документ, заедно със задължението издаващият орган да бъде уведомяван за всяка промяна на обичайното пребиваване на еднокопитното животно чрез преместването му в друга държава членка могат да спомогнат за изграждането на верига от информация, с която да се проследи животното, когато е необходимо.
(69)
В съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 данните за идентификацията се актуализират в идентификационния документ от издаващия орган, който е издал документа. Държавите членки съобщиха за нежеланието от страна на собственици на еднокопитни животни да изпращат по пощата идентификационния документ на издаващите органи за актуализиране на идентификационните данни, най-вече когато издаващият орган се намира в чужбина. Това нежелание се обяснява с опасенията от евентуална загуба на идентификационния документ, което означава, че еднокопитното животно трябва да бъде идентифицирано с дубликат на документа или с идентификационен документ, заместващ оригинала, което изключва животното от клане за консумация от човека и значително намалява стойността му.
(70)
За да се улесни управлението на идентификационния документ за целия живот на животното, е необходимо да се предвидят процедури за регистрацията на идентификационния документ в държавата членка на обичайното пребиваване, особено когато идентификационният документ е бил издаден в различна държава членка. Най-подходящият начин за осъществяване на необходимата комуникация с издаващия орган, извършил първоначалната идентификация, представлява обменът на информация между централните бази данни на съответните държави членки
(71)
Освен това издаващите органи могат да загубят своето одобрение или да не бъдат повече посочени за издаващи органи, макар издадените идентификационни документи да остават валидни документи за целите на здравеопазването на животните и общественото здраве. Поради това е необходимо информацията в идентификационния документ да се подкрепи с база данни, която е достъпна за компетентните органи в областта на здравеопазването на животните, общественото здраве и хуманното отношение към животните.
(72)
Тъй като във всяка държава членка обикновено има повече от един издаващ орган, а еднокопитните животни често се движат между отделните стопанства и между държавите членки, те променят статуса си от „еднокопитни животни за разплод и доотглеждане“ на „регистрирани еднокопитни животни“ или от „животни, отглеждани за производство на храни“ на „животни, които са изключени от клане за консумация от човека“, и тъй като регистрираните еднокопитни животни могат да бъдат идентифицирани от организация, която води племенна книга и е със седалище в друга държава членка, за ефективното изпълнение на директиви 90/427/ЕИО и 2009/156/ЕО е неизбежно, необходимо и целесъобразно във всяка държава членка да се създаде централна база данни, която да съдържа записи на данните за идентификация на всички еднокопитни животни, отглеждани в стопанства в съответната държава членка.
(73)
Би следвало обаче да се даде възможност на държавите членки, които са създали единна база данни за регистрирани еднокопитни животни и друга база данни за еднокопитни животни за отглеждане и разплод, да продължат да поддържат такава система, при условие че базите данни могат да обменят информация помежду си и ветеринарните органи имат пълен достъп до всяка от тях.
(74)
За тази цел централните бази данни в различните държави членки следва да си сътрудничат в съответствие с Директива 89/608/ЕИО на Съвета (37), за да се улесни обменът на данни за животното и издадения му идентификационен документ.
(75)
С оглед на еднаквото прилагане на законодателството на Съюза относно идентификацията на еднокопитни животни в държавите членки и с цел да се гарантира, че то е ясно и прозрачно, Регламент (ЕО) № 504/2008 следва да се отмени и да се замени с настоящия регламент.
(76)
В съответствие с точка 24 от приложението към Регламент (ЕС) № 519/2013 на Комисията (38) еднокопитни животни, които са родени в Хърватия най-късно до 30 юни 2013 г. и които не са идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008, се идентифицират в съответствие с последния регламент най-късно до 31 декември 2014 г.
(77)
Настоящият регламент следва да се прилага от 1 януари 2016 г., за да се даде време на държавите членки и на стопанските субекти да се адаптират към новите правила. В Гърция, Швеция и Обединеното кралство обаче задължението за изграждане и работа с централна база данни следва да се приложи от 1 юли 2016 г.
(78)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Постоянния комитет по растенията, животните, храните и фуражите и на Постоянния комитет по зоотехника,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ПРЕДМЕТ, ПРИЛОЖНО ПОЛЕ, ОПРЕДЕЛЕНИЯ И ОБЩИ ПРИНЦИПИ
Член 1
Предмет и приложно поле
1. С настоящия регламент се определят правилата за идентификация на еднокопитни животни:
а)
родени в Съюза; или
б)
допуснати за свободно обращение в Съюза в съответствие с митническия режим, определен в член 5, точка 16, буква а) от Регламент (ЕС) № 952/2013.
2. Настоящият регламент се прилага, без да се засяга Решение 96/78/ЕО.
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„еднокопитни животни“ означава диви или одомашнени нечифтокопитни бозайници от род Equus от семейство Equidae, и техните кръстоски;
б)
„стопанство“ означава селскостопански обект или тренировъчна база или, най-общо казано, всяко помещение или съоръжение, в което еднокопитните животни обичайно са държани или отглеждани, за каквато и да било цел, както и природни резервати, в които еднокопитните животни живеят на свобода;
в)
„стопанин“ означава всяко физическо или юридическо лице, което притежава еднокопитно животно или му е възложено неговото отглеждане, без значение дали получава финансово възнаграждение и дали извършва дейността временно или постоянно, включително по време на превоз, при провеждане на пазари или по време на състезания, надбягвания или културни прояви;
г)
„собственик“ означава физическо или юридическо лице, което притежава еднокопитното животно;
д)
„регистрирани еднокопитни животни“ означава еднокопитни животни, които:
i)
са вписани или регистрирани и отговарят на условията за вписване в племенна книга в съответствие с правилата, определени съгласно член 4, параграф 2, буква б) от Директива 90/427/ЕИО, и идентифицирани посредством идентификационен документ, предвиден в член 8, параграф 1 от посочената директива; или
ii)
са коне, включително понита, регистрирани от международна асоциация или организация, която организира състезания или надбягвания с коне, и са идентифицирани с идентификационен документ, издаден от националния клон на тази асоциация или организация;
е)
„племенна книга“ означава всяка книга, регистър, картотека или информационен носител:
i)
които се водят от официално одобрена или призната от държава членка организация или асоциация или от официален орган на съответната държава членка; както и
ii)
в които еднокопитните животни се вписват или регистрират и отговарят на условията за вписване, като се посочват всички известни техни родственици по възходяща линия;
ж)
„еднокопитни животни за разплод и доотглеждане“ означава еднокопитни животни, различни от посочените в букви д) и з);
з)
„еднокопитни животни за клане“ означава еднокопитни животни, предназначени да бъдат транспортирани директно или транзитно през одобрен събирателен пункт, посочен в член 7 от Директива 2009/156/ЕО, до кланицата за клане;
и)
„компетентен орган“ означава централният орган на държава членка, компетентен да организира официален контрол, или всеки друг орган, на който е предоставена тази компетентност, включително компетентният орган, посочен в член 2, буква з) от Директива 2009/156/ЕО;
й)
„зоотехнически орган“ означава централният орган на държава членка, компетентен за прилагането на Директива 90/427/ЕИО, или всеки друг орган, на който е предоставена тази компетентност, включително органите, посочени в член 2, параграф 1 от Решение № 92/353/ЕИО;
к)
„временно приемане“ означава статусът на регистриран кон, идващ от трета държава и приет в Съюза за период от по-малко от 90 дни в съответствие с решение, прието в съответствие с член 19, буква б) от Директива 2009/156/ЕО;
л)
„постоянно въвеждане“ означава статусът на еднокопитно животно, което е с произход от трета държава и е внесено в Съюза за период от 90 дни или повече;
м)
„маркировка“ означава видима или лесно различима и отличителна характеристика на отделно еднокопитно животно, която е наследена или придобита и е записана за целите на идентификацията;
н)
„транспондер“ означава пасивно радиочестотно идентификационно устройство с възможност само за четене:
i)
което отговаря на стандарт ISO 11784 и което използва технологията Full Duplex (FDX или FDX-B) или Half Duplex (HDX); както и
ii)
което може да бъде прочетено от четящо устройство, съвместимо със стандарт ISO 11785, на минимално разстояние от 12 cm;
о)
„уникален доживотен номер“ означава уникален 15-знаков буквено-цифров код, съдържащ информация за отделното еднокопитно животно и за базата данни и държавата, в които тази информация е записана първоначално в съответствие със системата за кодиране на универсалния доживотен номер на еднокопитни (UELN), и включващ:
i)
шестзнаков идентификационен код, съвместим с UELN, отнасящ се за базата данни, посочена в член 39; следван от
ii)
деветзнаков индивидуален идентификационен номер, определен на еднокопитното животно;
п)
„държава членка, свободна от африканска чума по конете“ означава:
i)
всяка държава членка, на чиято територия през предходните две години не са констатирани клинични, серологични (при неваксинирани еднокопитни животни) или епизоотологични данни за наличие на африканска чума по конете; както и
ii)
в която през предходните 12 месеца не са правени ваксинации срещу тази болест;
р)
„болести, които подлежат на задължително обявяване“ означава болестите, изброени в приложение I към Директива 2009/156/ЕО;
с)
„официален ветеринарен лекар“ означава ветеринарен лекар, определен от компетентния орган на държава членка или на трета държава;
т)
„карта с чип“ означава пластмасово устройство с вграден компютърен чип, което е в състояние да запаметява данни и да ги изпраща по електронен път до съвместими компютърни системи;
у)
„отговарящ ветеринарен лекар“ означава ветеринарен лекар, посочен в член 10, параграф 1 от Директива 2001/82/ЕО.
Член 3
Общи принципи и задължениe за идентифициране на еднокопитните животни
1. Еднокопитните животни, които живеят в някоя от териториите, посочени в приложение I към Регламент (ЕО) № 882/2004, се идентифицират в съответствие с настоящия регламент.
2. Когато стопанинът не е собственик или един от собствениците на еднокопитното животно, той действа в съответствие с настоящия регламент от името на собственика и с неговото съгласие.
3. Държавите членки и издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, буква а) и член 5, параграф 1, буква б), може да изискат собственикът да подава заявление до издаващия орган за получаване на идентификационен документ, както е предвидено в член 11, или за промяна на данни за идентификация в съществуващ идентификационен документ, както е предвидено в член 27.
4. Държавите членки осигуряват, когато е целесъобразно посредством извършване на официален контрол в съответствие с Регламент (ЕО) № 882/2004, стопаните на еднокопитни животни и издаващите органи да изпълняват своите задължения съгласно настоящия регламент.
Член 4
Система на Съюза за идентификация на еднокопитни животни
1. За целите на настоящия регламент системата на Съюза за идентификация на еднокопитни животни включва следните елементи:
а)
единствен доживотен идентификационен документ, който - освен когато от издаващия орган или в настоящия регламент е предвидено друго - остава собственост на издалия го издаващ орган и който съдържа:
i)
текстова част, в която се описва еднокопитното животно и се отбелязват белезите му;
ii)
попълнена контурна схема, в която се отбелязват белезите, отразени в текстовото описание;
iii)
място за служебни записи от оправомощени лица, в които се отбелязват промените в данните за идентификацията;
б)
метод за удостоверяване на самоличността, който:
i)
осигурява недвусмислена връзка между идентификационния документ и еднокопитното животно, за което той е издаден;
ii)
показва, че за еднокопитното животно е минало процес на идентификация;
в)
база данни, в която в съответствие с член 38 се записват идентификационните данни на еднокопитното животно, за което е бил издаден идентификационният документ, и на стопанина, който е подал заявлението за идентификационния документ, и в която в същото време се определя уникалният доживотен номер на животното;
г)
централна база данни, създадена в съответствие с член 39.
2. Дадено еднокопитно животно се счита за идентифицирано в съответствие с настоящия регламент само ако е:
а)
придружено от идентификационен документ, издаден в съответствие с една от следните разпоредби:
i)
член 9 - за еднокопитните животни, родени в Съюза; или
ii)
член 14 - за еднокопитните животни, внесени в Съюза; или
iii)
член 29 или 30, когато го придружава дубликат на идентификационен документ; или
iv)
член 32, когато го придружава идентификационен документ, заместващ оригинала; или
б)
идентифицирано в съответствие със:
i)
член 24 - за дерогации за движение или транспортиране на еднокопитни животни, придружени от временен документ; или
ii)
член 26, параграф 2 - за дерогации за определено движение и транспортиране на еднокопитни животни за клане.
ГЛАВА II
ИДЕНТИФИКАЦИЯ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ, РОДЕНИ В СЪЮЗА
Член 5
Издаващи органи за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Идентификационният документ, предвиден в член 7, се издава от един от следните издаващи органи:
а)
за регистрирани еднокопитни животни, посочени в член 2, буква д), подточка i) от настоящия регламент - от организация или асоциация, официално одобрена или призната в съответствие с член 2, параграф 1 от Решение 92/353/ЕИО, или от официална агенция на държава членка, която води племенната книга, в която животното е вписано или е регистрирано и отговаря на условията за вписване в съответствие с Решение 96/78/ЕО;
б)
за регистрирани коне, посочени в член 2, буква д), подточка ii) - от национален клон на международна организация или асоциация, които организират състезания или надбягвания с коне и са под надзорна на компетентния орган на държавата членка, където се намира съответното им седалище;
в)
за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, посочени в член 2, буква ж), от:
i)
компетентния орган за стопанството, където се отглежда еднокопитното животно към момента на идентификацията му; или
ii)
издаващ орган, определен и под надзора на компетентния орган, посочен в подточка i), на който е възложена тази задача.
2. Компетентният орган определя издаващите органи, посочени в параграф 1, буква в), точка ii), само ако отговарят на следните условия:
а)
трябва да има точно описание на задачите и отговорностите, които се изисква да извършва издаващият орган, и на условията, при които може да ги извършва;
б)
трябва да има доказателство, че издаващият орган:
i)
притежава опита, оборудването и инфраструктурата, необходими за извършването на възложените му задачи;
ii)
има персонал, който е достатъчно на брой и с подходящи квалификация и опит;
iii)
е безпристрастен и не се намира в конфликт на интереси по отношение на изпълнението на възложените му задачи;
iv)
има образец на идентификационен документ, който съответства на изискванията, предвидени в настоящия регламент;
в)
издаващият орган трябва да си сътрудничи тясно с компетентния орган за предотвратяване и - при необходимост - за коригиране на случаите на неспазване на изискванията на настоящия регламент;
г)
между компетентния орган и определения издаващ орган има ефикасна и ефективна координация.
3. Когато компетентният орган има основателни причини да заключи, че издаващият орган участва в действия, които не отговарят на изискванията, определени в настоящия регламент, той проучва тези предполагаеми случаи на неспазване на изискванията. Издаващият орган няма право да издава идентификационни документи, докато проучването не е приключило и случаите на неспазване на изискванията не са отстранени или коригирани.
4. Когато въпреки предприетите в съответствие с параграф 3 мерки даден издаващ орган, посочен в параграф 1, не спази изискванията, определени в настоящия регламент, компетентният орган оттегля разрешението за издаване на идентификационни документи за еднокопитни животни.
След оттеглянето на разрешението за издаване на идентификационни документи компетентният орган осигурява това еднокопитните животни, които са под негова отговорност, да продължат да бъдат идентифицирани в съответствие с настоящия регламент и че идентификационните документи, които са върнати или които се връщат в съответствие с член 34, се вземат на отговорно пазене от посочения компетентен орган или от издаващ орган, на който тази задача е възложена от компетентния орган.
Член 6
Информация по отношение на издаващите органи
1. Държавите членки съставят и актуализират списък на издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, и предоставят този списък на останалите държави членки, на останалите издаващи органи и на обществеността посредством уебсайт, създаден от компетентния орган.
2. Списъкът, посочен в параграф 1:
а)
включва данни за връзка, необходими за изпълнението на изискванията на член 35 и член 37, параграф 4, член 38, параграф 3 и член 40, параграф 1;
б)
съответства на образеца, определен в глава 2, раздел I, буква е) от приложение II към Решение 2009/712/ЕО, и на изискванията, определени в приложение III към посоченото решение;
в)
е пряко достъпен чрез интернет връзката, предоставена на Комисията в съответствие с параграф 3, и е достатъчно разбираем дори за невладеещи съответния език на ниво роден език.
3. С цел да съдейства на държавите членки при осигуряването на достъп до актуализираните списъци, посочени в параграф 1, Комисията създава уебсайт, на който всяка държава членка предоставя пряка връзка към изискваната информация на уебсайта, предвиден в параграф 1.
Член 7
Формат и съдържание на идентификационните документи, издадени за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Еднокопитните животни, родени в Съюза, се идентифицират с помощта на единствен идентификационен документ за еднокопитни животни, издаден за целия живот на еднокопитното животно в съответствие със:
а)
образеца на идентификационен документ, определен в част 1 от приложение I;
б)
допълнителните изисквания, определени в част 2 от посоченото приложение.
2. Издаващите органи гарантират, че идентификационният документ съдържа достатъчен брой страници с форматирани полета за вписването на информацията, изисквана по следните раздели от образеца на идентификационен документ по част 1 от приложение I:
а)
за регистрирани еднокопитни - поне раздели I - IX;
б)
за еднокопитни за разплод и доотглеждане - поне раздели I - IV.
3. Издаващите органи гарантират, че редът и номерирането на разделите в идентификационните документи, посочени в приложение I, част 1, остават непроменени и че за разделите, в които се предвижда възможност за повече вписвания, в идентификационния документ са включени достатъчно на брой страници.
4. Издаващите органи осигуряват надеждното съхранение на празни и попълнени идентификационни документи в своите помещения.
Без да се засяга член 4, параграф 1, буква а), когато процедурният правилник на даден издаващ орган позволява, издаващите органи гарантират, че идентификационните документи, посочени в член 34, параграф 1, буква в), подточка ii) и член 35, са надлежно направени невалидни, за да се предотврати неправомерната употреба на самия документ и на съдържащата се в него информация, преди документът да бъде предаден за спомен на собственика на животното.
5. Компетентният орган заедно със зоотехническия орган може да приема административни процедури, за да се осигури хармонизиране на оформлението на идентификационните документи, издавани под техен надзор от издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, при условие че са спазени общите изисквания по параграфи 1, 2 и 3.
Член 8
Задължения на компетентния орган по отношение на издаването на идентификационни документи за еднокопитни животни, родени в Съюза
Зоотехническият орган и компетентният орган гарантират, че на тяхна територия издаващите органи, които са под тяхната съответна отговорност:
а)
издават идентификационни документи, които отговарят на изискванията, предвидени в член 7, параграфи 1, 2 и 3;
б)
имат необходимите системи за удостоверяване, когато това се изисква от компетентния орган, на това дали идентификационен документ, за който е декларирано, че е издаден от тях:
i)
е уникален, истински и автентичен;
ii)
включва (когато бланките на идентификационните документи се разпечатани и се пазят на склад) сериен номер, отпечатан поне на страниците, съдържащи раздели I, II и III от идентификационния документ.
Член 9
Издаване на идентификационните документи за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Издаващите органи издават само идентификационни документи:
а)
които отговарят на изискванията на член 7, параграфи 1, 2 и 3;
б)
раздел I от които е надлежно попълнен с информацията, която е удостоверена от издаващия орган, посочен в раздел I, част А, точка 11, или от негово име;
в)
раздел IV от които е попълнен, ако това се изисква от националното законодателство или от правилата и правилника на издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, букви а) и б);
г)
раздел V от които е попълнен в съответствие с параграф 2 от настоящия член.
2. Издаващият орган, посочен в член 5, параграф 1, буква а), идентифицира регистрираните еднокопитни животни, посочени в член 2, буква д), подточка i) в съответствие с правилата за племенната книга, посочени в тази разпоредба, и попълва в раздел V на идентификационния документ информацията от сертификата за произход, посочен в член 8, параграф 1, втора алинея от Директива 90/427/ЕИО и в приложението към него.
3. В съответствие с принципите на организацията или асоциацията, която е създала племенната книга за произхода на породата на регистрираното еднокопитно животно, раздел V от идентификационния документ съдържа:
а)
пълна родословна информация;
б)
раздела на племенната книга, посочен в член 2 или 3 от Решение 96/78/ЕО;
в)
когато е установено - класа на основния раздел на племенната книга, в която е вписано регистрираното еднокопитно животно.
4. За регистрацията на кон за състезания или надбягвания, както е посочено в член 2, буква д), подточка ii), издаващият орган, посочен в член 5, параграф 1, буква б):
а)
в съответствие с параграф 1, букви а) и б) и с правилата на съответния издаващ орган издава идентификационен документ, който отговаря на разпоредбите в член 7, параграфи 1, 2 и 3; или
б)
признава и валидира идентификационния документ, издаден за този кон в съответствие с параграф 1 от настоящия член; или
в)
издава нов идентификационен документ в съответствие с член 12, параграф 3, буква в).
Член 10
Дерогация по отношение на попълването на информация в раздели I и IV на идентификационния документ
1. Чрез дерогация от член 4, параграф 1, буква а), подточка ii) и член 9, параграф 1, буква б) компетентният орган може да разреши на издаващите органи да не попълват с чертеж информацията, посочена в точки 12 - 18 от контурната схема на идентификационния документ, установен в приложение I, раздел I, част Б, ако са изпълнени следните две условия:
а)
в съответствие с член 18 е имплантиран транспондер или в съответствие с член 21 се прилага еквивалентен разрешен алтернативен метод за удостоверяване на самоличността;
б)
снимка или разпечатка, на които се виждат достатъчно детайли за описването на еднокопитното животно.
2. Издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, букви а) и б), може:
а)
да не се възползват от дерогацията, предоставена в съответствие с параграф 1 от настоящия член;
б)
да адаптират идентификационните документи, издадени в съответствие с параграф 1 от настоящия член, към изискванията, посочени в член 9, параграф 1.
3. Чрез дерогация от член 9, параграф 1, буква в) информацията за собственика може да бъде предоставена под формата на сертификат за собственост или регистрационна карта, заведени в базата данни, създадена в съответствие с член 38, която се отнася до:
а)
уникалния доживотен номер на еднокопитното животно;
б)
номера на идентификационния документ, когато има, и кода на транспондера или разрешения алтернативен метод за удостоверение на самоличността в съответствие с член 21.
Документът за собственост или регистрационната карта, предвидени в първата алинея, се връщат на издаващия орган, ако животното е умряло или е продадено, изгубено, откраднато, заклано или умъртвено.
Член 11
Заявления за издаване на идентификационни документи за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Стопаните подават заявление за идентификационни документи за еднокопитни животни, родени в Съюза, до съответния издаващ орган в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно, и предоставят цялата информация, необходима за спазването на настоящия регламент.
2. Държавите членки определят сроковете за подаване на заявлението, предвидено в параграф 1 от настоящия член, необходими, за да спазят крайния срок за идентификация, предвиден в член 12 и член 13, параграф 1.
3. Чрез дерогация от параграф 1 от настоящия член и в съответствие с член 1 от Решение 96/78/ЕО стопанинът може да подаде заявлението, предвидено в параграф 1 от настоящия член, до съответния издаващ орган, както е посочено в член 5, параграф 1, букви а) и б), чието седалище се намира в държава членка, различна от държавата членка, където е стопанството, в което се намира еднокопитното животно.
Член 12
Срок за идентификация на еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Еднокопитни животни, родени в Съюза, се идентифицират с идентификационен документ, издаден в съответствие с член 9, не по-късно от 12 месеца след датата на раждане и във всички случаи преди да напуснат постоянно стопанството на раждане, с изключение на случаите, когато такова движение се извършва в съответствие с член 23, параграф 2, буква в) като неотбито конче до 6-месечна възраст от майката, от която животното е зависимо, или в съответствие с член 26, параграф 2.
2. Чрез дерогация от параграф 1 държавите членки могат да решат да ограничат максимално разрешения срок за идентификация на еднокопитни животни до шест месеца или в рамките на календарната година на раждането.
3. Чрез дерогация от параграфи 1 и 2 по всяко време може да се издаде нов идентификационен документ в съответствие с член 9:
а)
по искане на компетентния орган или от самия компетентен орган, когато съществуващият идентификационен документ не отговаря на изискванията на член 7, параграфи 1, 2 и 3 или когато някои от идентификационните данни, посочени в раздел I, II или V, не са били записани правилно от издаващия орган; или
б)
когато еднокопитно животно за разплод и доотглеждане премине в категорията на регистрирано еднокопитно животно в съответствие с правилата на издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква а), а съществуващият идентификационен документ не може да бъде съответно адаптиран; или
в)
когато конят премине в категорията на регистриран кон или е регистриран като регистриран кон, посочен в член 2, буква д), подточка ii), в съответствие с правилата на издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква б), а съществуващият идентификационен документ не може да бъде съответно адаптиран; или
г)
когато идентификационният документ се издава в съответствие с член 10, параграф 1 и не може да бъдат адаптиран към изискванията на член 9, параграф 1 в съответствие с член 10, параграф 2, буква б); или
д)
в случаите, посочени в член 18, параграфи 4 и 5, а съществуващите идентификационни документи не могат да бъде съответно адаптирани; или
е)
когато идентификационният документ е иззет от компетентния орган във връзка с дадено разследване.
В случаите, описани в първа алинея, съществуващият идентификационен документ се връща на издаващия орган, за да бъде направен невалиден, като превръщането в невалиден на съществуващия идентификационен документ и издаването на нов идентификационен документ се въвежда в базата данни, създадена в съответствие с член 38.
Член 13
Дерогации по отношение на идентификацията на определени еднокопитни животни, живеещи в диви или полудиви условия
1. Чрез дерогация от член 12 компетентният орган може да реши, че еднокопитни животни, съставляващи определени популации, живеещи в диви или полудиви условия в някои райони, които се определят от компетентния орган, се идентифицират с идентификационен документ, издаден в съответствие с член 9 или член 17, параграф 4 само когато те:
а)
са изведени от съответните популации, с изключение на прехвърляне под официален контрол от дадена определена популация в друга; или
б)
се използват като домашни животни.
2. Държавите членки, които имат намерение да се възползват от дерогацията по параграф 1, информират Комисията, като се позовават на настоящия член, за съответните популации и райони, които те са определили в съответствие с параграф 1, преди да се възползват посочената дерогация.
ГЛАВА III
ИДЕНТИФИКАЦИЯ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ, ВНЕСЕНИ В СЪЮЗА
Член 14
Идентификация на еднокопитни животни, внесени в Съюза
Идентификационните документи, издадени в трети държави, се считат за валидни в съответствие с настоящия регламент, ако отговарят на следните условия:
а)
издадени са:
i)
за регистрирани еднокопитни животни - от орган в трета държава, включен в списъка, предвиден в член 3, параграф 1 от Директива 94/28/ЕО, който издава родословни сертификати; или
ii)
за регистриран кон - от национален клон на международна организация или асоциация, които организират състезания или надбягвания с коне и е със седалище в третата държава, в която международната организация или сдружение осъществяват дейност, посочени в член 5, параграф 1, буква б); или
iii)
във всички други случаи - от компетентните органи на третата държава на произход на еднокопитното животно;
б)
отговарят на изискванията на член 7, параграф 2.
Член 15
Заявления за издаване на идентификационни документи за еднокопитни животни, внесени в Съюза
1. Стопанинът на еднокопитното животно подава заявление до съответния издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, според категорията на еднокопитното животно за издаване в съответствие с член 9 на идентификационен документ в съответствие с член 7 или за регистриране на съществуващ идентификационен документ в базата данни, създадена от този издаващ орган в съответствие с член 38 от настоящия регламент, в срок до 30 дни от датата на приключване на митническия режим, определен в член 5, точка 16, буква а) от Регламент (ЕС) № 952/2013, когато:
а)
еднокопитните животни се внасят в Съюза; или
б)
компетентният орган е преобразувал временното въвеждане на регистриран кон в съответствие с решение, прието от Комисията на основание член 19, буква б) от Директива 2009/156/ЕО, в постоянно въвеждане в съответствие с член 19, буква в) от посочената директива.
2. Когато съществуващият идентификационен документ, посочен в параграф 1, не отговаря на изискванията на член 7, параграф 2 и по искане на стопанина издаващият орган:
а)
попълва идентификационния документ, така че той да отговаря на изискванията на член 7, параграф 2;
б)
записва идентификационните данни на еднокопитното животно, както и допълнителната информация в базата данни, създадена в съответствие с член 38.
3. Когато съществуващият идентификационен документ, посочен в параграф 1, не може да бъде изменен, за да се съобрази с изискванията на член 7, параграф 2 от настоящия регламент, той не се счита за валиден за целите на идентификацията в съответствие с настоящия регламент, а еднокопитното животно се идентифицира посредством издаден в съответствие с член 9 нов идентификационен документ, който е в съответствие с изискванията на член 7, параграфи 1, 2 и 3 въз основа на представения идентификационен документ, който трябва да включва поне информацията, посочена в приложението към Директива 90/427/ЕИО.
ГЛАВА IV
ПРОВЕРКИ, ИЗИСКВАНИ ПРЕДИ ИЗДАВАНЕТО НА ИДЕНТИФИКАЦИОННИ ДОКУМЕНТИ, И МЕТОДИ ЗА УДОСТОВЕРЯВАНЕ НА САМОЛИЧНОСТТА
Член 16
Проверка на единствените идентификационни документи, издадени за еднокопитни животни
1. Преди да издаде идентификационен документ, издаващият орган или представляващото го лице предприемат всички необходими мерки, за да:
а)
проверят, че за съответното еднокопитно животно такъв идентификационен документ досега не е бил издаван;
б)
предотвратят неправомерното издаване на повече от един идентификационен документ за едно еднокопитно животно.
2. Мерките, предвидени в параграф 1, включват:
а)
справка в съответната налична документация и налични електронни записи;
б)
преценка за възрастта на еднокопитното животно;
в)
проверка на еднокопитното животно, както е предвидено в член 17, за знаци или маркировки от предишна идентификация.
Член 17
Мерки за установяване на предишна идентификация на еднокопитни животни
1. Мерките за установяване на евентуални знаци или маркировки от предишна идентификация, както е предвидено в член 16, включват поне мерки за установяване на:
а)
имплантирани по-рано транспондери, като се използва четящо устройство, съвместимо със стандарт ISO 11785 и в състояние да разчита поне транспондери HDX и FDX-B, поне когато четящото устройство е в пряк контакт с повърхността на тялото на мястото, където при обичайни обстоятелства се имплантира транспондерът;
б)
клинични признаци, които показват, че предишен имплантиран транспондер или маркировка, приложена по-рано в съответствие с член 21, са били отстранени хирургически или са били променени;
в)
признак или следа, че на еднокопитното животно е прилаган алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21.
2. Ако след подаването на заявление от стопанина в съответствие с член 11, параграф 1, мерките, предвидени в параграф 1 от настоящия член, докажат наличие на предишен имплантиран транспондер или алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, приложени в съответствие с член 21, които показват извършване на предишна идентификация в съответствие с член 9, издаващият орган:
а)
издава дубликат или идентификационен документ, заместващ оригинала, в съответствие с член 29 или член 32 в зависимост от наличната информация;
б)
въвежда тази информация, т.е. номера на транспондера или алтернативния метод за удостоверяване на самоличността, по съответния начин в полетата на формуляра в част А и в контурната схема в част Б на раздел I на идентификационния документ.
3. Когато за еднокопитно животно, родено в Съюза, се потвърди недокументирано отстраняване на транспондер или алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, посочени в параграф 1, буква б) от настоящия член, издаващият орган издава идентификационен документ, заместващ оригинала, в съответствие с член 32.
4. Чрез дерогация от параграф 2 от настоящия член компетентният орган може да разреши издаването на идентификационен документ в съответствие с член 9 за еднокопитни животни, живеещи в диви или полудиви условия, посочени в член 13, които носят транспондер, но за които не е издаван идентификационен документ в съответствие с член 13, при условие че по време на имплантирането кодът на транспондера е записан в базата данни на издаващия орган, отговорен за тази популация на еднокопитни животни.
Член 18
Електронни методи за удостоверяване на самоличността
1. Издаващият орган гарантира, че към момента на първата му идентификация в съответствие с член 12 на еднокопитното животно се имплантира транспондер.
2. Транспондерът се имплантира парентерално в асептични условия между тила и най-високата част на гърба (холката) в средата на врата в областта на вратното сухожилие.
Компетентният орган обаче може да разреши имплантирането на транспондера на различно място във врата на еднокопитното животно, при условие че такова имплантиране на различно място не:
а)
противоречи на хуманното отношение към еднокопитното животно;
б)
увеличава риска от изместване на транспондера в сравнение с метода, описан в първата алинея.
3. Държавите членки определят минималната изисквана квалификация за описаната в параграф 2 интервенция или посочват лице („квалифицирано лице“) или професия, на които могат да се възложат подобни дейности.
4. Издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, букви а) и б), могат да изискат еднокопитни животни, които са идентифицирани посредством алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, предвиден в член 21, да бъдат маркирани чрез имплантиране на транспондер за целите на вписването или регистрацията на еднокопитни животни в племенни книги или регистрацията на регистрирани коне за състезания.
5. Издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, и компетентният орган могат да изискат еднокопитни животни, които се считат за идентифицирани в съответствие с член 4, параграф 2 и член 43, параграф 1, да бъдат маркирани чрез имплантиране на транспондер за целите на удостоверяването на самоличността в случаите, когато:
а)
транспондери, които са имплантирани и записани по-рано, престанат да функционират;
б)
наследствен или придобит белег, записан като алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, посочен в член 21, вече не е подходящ за тази цел; или
в)
компетентният орган счете за необходимо да гарантира удостоверяване на самоличността.
Член 19
Осигуряване на уникалност на кода, показван от транспондер
1. Държавите членки определят правила в съответствие със стандартите, посочени в член 2, буква н), подточка i), за да се осигури уникалността на кодовете, показвани от транспондерите, които са имплантирани от издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, когато те издават идентификационни документи в съответствие с член 9.
2. Правилата, установени в съответствие с параграф 1, се прилагат така, че да не застрашават работата на системата за идентификация, определена от издаващия орган в друга държава членка, който е извършил идентификацията на регистрирано еднокопитно животно в съответствие с настоящия регламент.
Член 20
Записване на кода на транспондера в идентификационния документ
1. Когато даден транспондер е имплантиран в съответствие с член 18, издаващият орган вписва в идентификационния документ следната информация:
а)
в раздел I, част А, точка 5 - поне последните 15 знака на кода, предаван от транспондера и показван от четящото устройство след имплантирането; и където е целесъобразно:
i)
самозалепващ се стикер с баркод, при условие че след това страницата се залепва; или
ii)
разпечатка на този баркод, в който са кодирани поне посочените последни 15 знака от кода, предаван от транспондера;
б)
в точки 12 или 13 на контурната схема в раздел I, част Б, в зависимост от страната, на която е имплантиран транспондерът - мястото, където е имплантиран транспондерът в еднокопитното животно и разчетен след имплантирането;
в)
в точка 19 на контурната схема в раздел I, част Б - подписа на ветеринарния лекар или квалифицираното лице, които са извършили идентификацията, като са попълнили част А, точка 3 и контурната схема в раздел I, част Б и са разчели кода, показван от транспондера след имплантацията му, или на лицето, възпроизвеждащо тази информация за целите на издаването на идентификационен документ в съответствие с правилата на издаващия орган.
2. Чрез дерогация от параграф 1, буква а) от настоящия член, когато дадено еднокопитно животно е маркирано с по-рано имплантиран транспондер, който не отговаря на стандартите по ISO, посочени в член 2, буква н), подточка i), в раздел I, част А, точка 5 на идентификационния документ се вписва името на производителя или на четящото устройство.
Член 21
Разрешаване на алтернативни методи за удостоверяване на самоличността
1. Чрез дерогация от член 18, параграф 1 държавите членки може да разрешат подходящи алтернативни методи за удостоверяване на самоличността на еднокопитни животни, родени в Съюза, включително белези, които отговарят на изискванията на член 4, параграф 1, буква б), и гарантират, че самоличността на еднокопитното животно, вписано в идентификационния документ, може да бъде удостоверена.
2. Държавите членки гарантират, че:
а)
алтернативните методи за удостоверяване на самоличността на еднокопитните животни не се използват като единствено средство за удостоверяване на самоличността в съответствие с настоящия регламент на повечето еднокопитни животни на тяхна територия;
б)
видимата маркировка, поставена на еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, не може да бъде обърквана с маркировката, предназначена да бъде ползвана на тяхна територия от издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, буква а), за регистрирани еднокопитни животни;
в)
всеки разрешен алтернативен метод за удостоверяване на самоличността или всяка комбинация от тези методи предлага поне същите гаранции като транспондера, имплантиран в съответствие с член 18;
г)
информацията за алтернативните методи за удостоверяване на самоличността, прилагани за дадено еднокопитно животно, може да бъде описана във формат, който позволява цифровизация, и се съхранява по начин, който позволява търсене в база данни, създадена в съответствие с член 38.
3. Държавите членки, които имат намерение да се възползват от дерогацията, предвидена в параграф 1, предоставят на Комисията, на другите държави членки и на обществеността информация за своите разрешени алтернативни методи за удостоверяване на самоличността посредством уебсайта, посочен в член 6, параграф 1.
Член 22
Задължения на издаващите органи и на стопаните, които използват алтернативни методи за удостоверяване на самоличността
1. Издаващият орган гарантира, че идентификационен документ за еднокопитно животно се издава само ако:
а)
е направена проверка за правилното прилагане на разрешен алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, посочен в член 21;
б)
използваният метод за удостоверяване на самоличността е вписан в раздел I, част А, точка 6 или 7 или, когато е приложимо, в раздел XI от идентификационния документ и се записва в базата данни в съответствие с член 38, параграф 1, буква е).
2. Когато се използва алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, стопанинът предоставя средствата, осигуряващи достъп до тази информация за идентификацията, и когато е приложимо, поема разноските или понася последиците от забавянето при удостоверяване на самоличността на еднокопитното животно.
ГЛАВА V
ДВИЖЕНИЕ И ТРАНСПОРТ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ
Член 23
Движение и транспорт на регистрирани еднокопитни животни и еднокопитни животни за разплод и доотглеждане
1. Идентификационните документи, издадени за регистрирани еднокопитни животни или за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане в съответствие с член 9, параграф 1, член 14, член 29, член 30 или член 32, придружават еднокопитните животни, за които са издадени, по всяко време, включително (когато това се изисква от националното законодателство) по време на транспортирането на труп на еднокопитно животно за преработка в обект, одобрен в съответствие с член 24, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 1069/2009 или посочен в глава III, буква а), подточка iii) от приложение III към Регламент (ЕС) № 142/2011.
2. Чрез дерогация от параграф 1 не се изисква идентификационният документ да придружава регистрирани еднокопитни животни или еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, когато:
а)
се намират в конюшнята или на паша и идентификационният документ може незабавно да се представи от стопанина;
б)
временно яздени, впрегнати, управлявани на въже зад коня или водени на въже:
i)
в близост до стопанството в границите на държавата членка, така че идентификационният документ да може незабавно да се представи; или
ii)
по време на сезонното придвижване на еднокопитните животни до и от регистрирани летни пасбища, при условие че идентификационните документи могат да се представят в стопанството, от което са тръгнали животните;
в)
са неотбити и придружават своята майка или кърмеща кобила;
г)
участват в тренировка или тест за конно състезание или мероприятие, което изисква временно напускане на мястото, където се провежда тренировката, състезанието или мероприятието;
д)
са придвижвани или транспортирани в извънредна ситуация, свързана със самите еднокопитни животни или със стопанството, в което се отглеждат.
Член 24
Дерогации за движение или транспортиране на еднокопитни животни, придружени от временен документ
1. По заявление от стопанина или по искане на компетентния орган издаващият орган издава временен документ, съдържащ най-малко информацията, предвидена в приложение III, който позволява на еднокопитните животни да се придвижват или транспортират в границите на една и съща държава членка за срок, не по-дълъг от 45 дни, докато идентификационният документ се предава на издаващия орган или на компетентния орган с цел да се актуализират идентификационните данни.
2. Еднокопитни животни, придружени от временен документ, както е предвидено в параграф 1, не се придвижват до кланица за клане за консумация от човека.
3. Чрез дерогация от параграф 1, ако през 45-дневния срок, определен в посочения параграф, се наложи еднокопитно животно да бъде транспортирано до друга държава членка или през друга държава членка към трета държава, независимо от статута на регистрацията животното се придружава освен от временния документ, посочен в параграф 1 от настоящия член, и от здравен сертификат в съответствие с приложение III към Директива 2009/156/ЕО.
Член 25
Дерогация за движение с карта с чип
1. Чрез дерогация от член 23, параграф 1 компетентният орган може да разреши движението или транспортирането в границите на една и съща държава членка на регистрирани еднокопитни животни или на еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, които не се придружават от идентификационния си документ, при условие че са придружавани от карта с чип, издадена от издаващия орган, издал техния идентификационен документ, и съдържаща информацията, посочена в приложение II.
2. Държавите членки, които се възползват от дерогацията, предвидена в параграф 1 от настоящия член, могат взаимно да си предоставят дерогации, които обхващат движение или транспорт на регистрирани еднокопитни животни или еднокопитни животни за разплод и доотглеждане в границите на своите територии.
Те са длъжни да информират Комисията за своето намерение да предоставят такава дерогация.
Член 26
Движение и транспортиране на еднокопитни животни за клане
1. По време на движението или транспортирането им до кланицата еднокопитните животни за клане се придружават от следните документи:
а)
идентификационния документ, издаден в съответствие с член 9, параграф 1 или член 14; или
б)
дубликата на идентификационния документ, издаден в съответствие с член 29 или член 30, който е обвързан с дерогацията, предвидена в член 31.
2. Чрез дерогация от параграф 1 компетентният орган може да разреши еднокопитни животни за клане, за които не е издаден идентификационен документ в съответствие с член 9, параграф 1, да бъдат транспортирани директно от стопанството, в което са родени, до кланицата в границите на същата държава членка, при условие че:
а)
еднокопитните животни за клане са на възраст под 12 месеца и имат видими зъбни звезди на млечните латерални резци;
б)
е налице непрекъсната проследимост от стопанството на раждане до кланицата;
в)
по време на транспортирането до кланицата еднокопитните животни за клане са маркирани индивидуално в съответствие с член 18 или 21;
г)
пратката е придружена от информация за хранителната верига в съответствие с раздел III от приложение II към Регламент (ЕО) № 853/2004, и в нея трябва да се посочи индивидуалната маркировка, посочена в буква в) от настоящия параграф;
д)
транспондерът или друг физически идентификатор, поставен на еднокопитното животно в съответствие с член 21, се предпазва от последваща неправомерна употреба, като се отстранява, унищожава или ликвидира in situ.
3. Член 34, параграф 1, букви б) и в) не се прилагат при движение или транспортиране на еднокопитни животни за клане в съответствие с параграф 2 от настоящия член.
ГЛАВА VI
УПРАВЛЕНИЕ, ИЗДАВАНЕ НА ДУБЛИКАТИ, ЗАМЕНЯНЕ И ПРЕКРАТЯВАНЕ НА ДЕЙСТВИЕТО НА ИДЕНТИФИКАЦИОННИТЕ ДОКУМЕНТИ
Член 27
Задължения на стопаните по отношение на управлението на идентификационните документи, за да се гарантира непрекъснатост на идентичността през целия живот на еднокопитното животно
1. Стопанинът на еднокопитното животно гарантира, че следните идентификационни данни в идентификационния документ по всяко време са актуални и верни:
а)
статутът на еднокопитното животно по отношение на това дали то отговаря на условията за клане за консумация от човека;
б)
четимият код на транспондера или маркировката, използвана като алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, както е предвидено в член 21;
в)
статутът на животното като регистрирано еднокопитно животно или като еднокопитно за разплод и доотглеждане;
г)
информацията за собствеността, когато това се изисква от законодателството на държавата членка, в която се отглежда еднокопитното животно, или от издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1.
2. Независимо от издаващия орган, който е издал идентификационния документ в съответствие с член 9, параграф 1, членове 14, 29 или 32, стопанинът на еднокопитно животно гарантира, че идентификационният документ е подаден пред издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, според категорията на еднокопитното животно в държавата членка, в която се намира стопанството на еднокопитното животно, за да се предоставят идентификационните данни, посочени в член 38, параграф 1, в срок от 30 дни, считано от:
а)
издаването на идентификационния документ в съответствие с член 9, параграф 1 от издаващ орган извън държавата членка, в която се намира стопанството;
б)
въвеждането на еднокопитното животно в държавата членка, в която се намира стопанството, от друга държава членка, с изключение на
i)
еднокопитни животни, участващи в състезания, надбягвания, изложби, тренировки и теглене за период, не по-дълъг от 90 дни;
ii)
жребци, установени в държавата членка за случния сезон;
iii)
кобили, установени в държавата членка за разплод за период, не по-дълъг от 90 дни;
iv)
еднокопитни животни, настанени във ветеринарно заведение по медицински причини;
v)
еднокопитни животни, предназначени за клане в срок до 10 дни от въвеждането им.
3. Когато е необходимо да се актуализират в идентификационния документ идентификационните данни, посочени в член 38, параграф 1, стопанинът подава идентификационния документ в срок до 30 дни след събитието, което има отражение върху идентификационните данни:
а)
за регистрирани еднокопитни животни, посочени в член 2, буква д), подточка i) - до издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква а), който
i)
е издал идентификационния документ за съответното регистрирано еднокопитно животно; или
ii)
е одобрен в съответствие с Решение 92/353/ЕИО в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно и който е създал племенната книга, в която еднокопитните животни могат да бъдат вписвани или регистрирани в съответствие с Решение 96/78/ЕО; или
б)
за регистрирани коне, посочени в член 2, буква д), подточка ii) - до издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква б), в съответствие с правилата на посочения издаващ орган, издал идентификационния документ за съответния регистриран кон; или
в)
до компетентния орган или до който и да било от издаващите органи, определени в съответствие с настоящия регламент от компетентния орган на държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно.
Член 28
Задължения на издаващите органи по отношение на управлението на идентификационните документи, за да се гарантира непрекъснатост на идентичността през целия живот на еднокопитното животно
Издаващият орган, посочен в член 27, параграф 3:
а)
извършва необходимите актуализации на идентификационните данни в идентификационния документ;
б)
вписва в част В, раздел I от идентификационния документ необходимата информация относно издаващия орган, която трябва да съдържа поне съвместим с UELN номер от базата данни, когато той не е издал първоначалния идентификационен документ в съответствие с член 9, параграф 1;
в)
попълва полетата в раздел IV на идентификационния документ, когато промяната на собствеността се изисква съгласно националното законодателство или правилата на издаващия орган;
г)
вписва или попълва в базата данни, която е създал в съответствие с член 38, записите с идентификационните данни, съдържащи се в подадения идентификационен документ;
д)
подава информацията до централната база данни в съответствие с член 39.
Член 29
Издаване на дубликати на идентификационни документи
1. Дубликат на идентификационен документ се издава от издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, когато:
а)
оригиналът на идентификационния документ е изгубен и самоличността на животното може да бъде установена най-вече чрез кода, предаван от транспондера, или чрез алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21; или
б)
животното не е било идентифицирано в сроковете, определени в член 12, член 14 или член 43, параграф 2, при условие че съответният сертификат е налице и биологичната майка или - при ембриотрансфер - приемната майка се идентифицира в съответствие с настоящия регламент; или
в)
компетентният орган има доказателство, че някои идентификационни данни в съществуващия идентификационен документ не отговарят на съответното еднокопитно животно и разпоредбите в член 12, параграф 3, буква а) не могат да бъдат приложени.
2. В случаите, описани в параграф 1, издаващият орган, посочен в член 5, параграф 1, по заявление от стопанина или по искане на компетентния орган:
а)
когато е необходимо, поставя транспондер на животното в съответствие с член 18 или прилага одобрен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21;
б)
издава дубликат на идентификационния документ, който дубликат е ясно обозначен като такъв („дубликат на идентификационен документ“) и съдържа уникалния доживотен номер, вписан в базата данни на издаващия орган, който:
i)
е извършил първата идентификация на животното и е издал изгубения оригинал на идентификационния документ; или
ii)
издава дубликата на идентификационния документ за животното, посочено в параграф 1, буква б);
в)
класифицира еднокопитното животно в част II от раздел II на дубликата на идентификационния документ като непредназначено за клане с цел консумация от човека.
3. Данните за дубликата на идентификационния документ, който дубликат е издаден в съответствие с параграф 2, се вписват, като се отбелязва уникалният доживотен номер в базата данни, както е посочено в член 38, и се изпращат до централната база данни в съответствие с член 39.
4. Когато изгубеният идентификационен документ е бил издаден в съответствие с член 9, параграф 1 от издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, който вече не съществува, дубликатът на идентификационния документ се издава в съответствие с параграф 2 от настоящия член от издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно.
Член 30
Издаване на дубликати на идентификационни документи за еднокопитни животни, внесени в Съюза
Чрез дерогация от член 29, параграф 2, когато изгубеният оригинал на идентификационния документ е издаден от издаващ орган, посочен в член 14, буква а), в трета държава, посоченият издаващ орган в третата държава може издаде нов идентификационен документ, при условие че новият идентификационен документ е:
а)
изпратен от издаващия орган, посочен в член 14, буква а), до издаващия орган, посочен в член 29, параграф 2, където е отбелязан като дубликат на идентификационен документ, животното е класифицирано в съответствие с член 29, параграф 2, буква в) и информацията е вписана в базата данни в съответствие с член 29, параграф 3;
б)
препратен до стопанина или, когато това специално се изисква по закон в държавата членка, в която се намира еднокопитното животно, до собственика от издаващия орган или компетентен орган в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно.
Член 31
Временно преустановяване на статута на еднокопитно животно като животно за клане за консумация от човека
1. Чрез дерогация от член 29, параграф 2, буква в) и член 30 и с изключение на случая, описан в член 43, параграф 2, компетентният орган може да реши временно да преустанови статута на еднокопитното животно като предназначено за клане с цел консумация от човека за период от шест месеца, ако:
а)
стопанинът може да докаже по удовлетворяващ начин в срок от 30 дни от датата на обявяване на загубата на идентификационния документ, че статутът на еднокопитното животно като предназначено за клане с цел консумация от човека не е променен поради медицинско лечение;
б)
заявлението за идентификацията е подадено в съответствие с член 1, параграф 1, второ тире от Решение 96/78/ЕО през първата година от живота на животното, но след изтичането на максималния разрешен срок, посочен в член 12, параграф 2 от настоящия регламент.
2. В случая, описан в параграф 1, компетентният орган вписва датата, от която започва да тече шестмесечният срок на временното преустановяване на статута, в раздел II, част III, първата колона от дубликата на идентификационния документ и попълва третата колона от него.
Член 32
Издаване на идентификационни документи, заместващи оригинала
1. Идентификационен документ, заместващ оригинала, се издава от издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, когато:
а)
оригиналът на идентификационния документ е изгубен и:
i)
самоличността на животното не може да бъде установена;
ii)
няма свидетелство или доказателство, че за въпросното животно по-рано вече е издаден идентификационен документ от издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1;
б)
животното не е било идентифицирано в сроковете, определени в член 12, параграф 1 или 2, член 14 или член 43, параграф 2.
2. В случаите, описани в параграф 1, издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, буква в), отговорен за района, в който се намира стопанството, където е еднокопитното животно, при подаване на заявление от стопанина или по искане на компетентния орган:
а)
имплантира транспондер в животното в съответствие с член 18 или прилага алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21;
б)
издава идентификационен документ, заместващ оригинала, ясно обозначен като такъв („идентификационен документ, заместващ оригинала“) с посочване на новия уникален доживотен номер, съответстващ на записа в базата данни при издаването на посочения идентификационен документ, заместващ оригинала;
в)
класифицира еднокопитното животно в част II от раздел II на идентификационния документ, заместващ оригинала, като непредназначено за клане с цел консумация от човека.
3. Данните на идентификационния документ, заместващ оригинала, издаден в съответствие с параграф 2 от настоящия член, се вписват, като се отбелязва уникалният доживотен номер в базата данни, както е посочено в член 38, и се изпраща до централната база данни в съответствие с член 39.
Член 33
Временно прекратяване на валидността на идентификационен документ за цели на движение
Официалният ветеринарен лекар прекратява временно валидността за цели на движение на идентификационен документ чрез съответното вписване в раздел III от него, когато еднокопитно животно се отглежда във или произхожда от стопанство, което:
а)
е под забрана, посочена в член 4, параграф 5 от Директива 2009/156/ЕО; или
б)
се намира в държава членка, която не е държава членка, свободна от африканска чума по конете, или в част от територията на държава членка, която в съответствие с член 5, параграф 2 от Директива 2009/156/ЕО се счита за заразена с африканска чума по конете.
ГЛАВА VII
СМЪРТ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ И ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ, ПРЕДНАЗНАЧЕНИ ЗА КЛАНЕ С ЦЕЛ КОНСУМАЦИЯ ОТ ЧОВЕКА, И ДОКУМЕНТИРАНЕ НА ЛЕЧЕНИЕТО
Член 34
Задължения на официалния ветеринарен лекар и на компетентния орган при клане или смърт на еднокопитни животни
1. При клане или смърт на еднокопитно животно се предприемат следните мерки:
а)
транспондерът се предпазва от последваща неправомерна употреба, като се отстранява, унищожава или ликвидира in situ;
б)
идентификационният документ се прави невалиден поне чрез означаване „невалиден“ върху всички страници с печат, който не може да бъде подправен, или чрез перфорация на всички страници с подходящ диаметър, не по-малък от стандартната перфорация чрез перфоратор;
в)
по отношение на уникалния доживотен номер на еднокопитното животно:
i)
идентификационният документ се унищожава под официален контрол в кланицата, в която животното е заклано, като до издаващия орган се изпраща удостоверение за това или директно, или чрез контактната точка, посочена в член 36, параграф 2, с което той се уведомява за датата на клане на животното в кланицата и за датата на унищожаване на идентификационния документ; или
ii)
идентификационният документ, който е направен невалиден, се връща на издаващия орган, посочен или в точка 11 от част А на раздел I на идентификационния документ, или в част В от този раздел, като документът е актуализиран в съответствие с член 28, буква б), или директно, или чрез контактната точка, посочена в член 36, параграф 2, заедно с информация за датата, на която животното е заклано или умъртвено с цел борба със заболяванията.
2. Мерките, предвидени в параграф 1, се извършват от или под надзора на:
а)
официалния ветеринарен лекар:
i)
при клане или убиване с цел борба със заболяванията в съответствие с член 4, параграф 4, буква а), втора алинея от Директива 2009/156/ЕО; или
ii)
след клане в съответствие с член 7, параграф 3 от Директива 2009/156/ЕО; или
б)
компетентния орган, определен в член 3, параграф 10 от Регламент (ЕО) № 1069/2009, при обезвреждане или преработка на трупа, който е придружен от идентификационния документ в съответствие с националното законодателство, посочено в член 23, параграф 1 от настоящия регламент, във:
i)
обект, одобрен в съответствие с член 24, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 1069/2009; или
ii)
инсталации за изгаряне с нисък капацитет, посочени в глава III, буква а), подточка iii) от приложение III към Регламент (ЕС) № 142/2011.
3. Когато, в съответствие с параграф 1, буква а) от настоящия член, транспондерът не може да бъде изваден от еднокопитно животно, заклано с цел консумация от човека, официалният ветеринарен лекар обявява месото или частта от месото, в която се намира транспондерът, за негодно за консумация от човека в съответствие с раздел II, глава V, параграф 1, буква н) от приложение I към Регламент (ЕО) № 854/2004.
Член 35
Задължение на стопанина и на издаващия орган при смърт или загуба на еднокопитно животно
1. Във всички случаи на смърт или загуба (включително кражба) на еднокопитно животно, които не са посочени в член 34, стопанинът връща идентификационния документ на съответния издаващ орган, посочен в раздел I, част А или актуализиран в съответствие с член 28, буква б) в част В от раздел I на идентификационния документ в срок до 30 дни след смъртта или загубата на животното.
2. Издаващият орган, получил информация относно смърт или загуба на еднокопитно животно в съответствие с член 34 или параграф 1 от настоящия член, действа в съответствие с член 28, букви г) и д).
Член 36
Задължения на държавите членки да осигурят обмен на информация след настъпването на смърт на еднокопитно животно
1. Държавите членки прилагат процедури за връщане на направения невалиден идентификационен документ до издаващия орган, както е предвидено в член 34, параграф 1, буква в), подточка ii).
2. Държавите членки могат да осигурят контактна точка за получаване на удостоверенията, посочени в член 34, параграф 1, буква в), подточка i), или на идентификационните документи, посочени в член 34, параграф 1, буква в), подточка ii), за по-нататъшно разпращане до съответните издаващи органи на своята територия.
Тази контактна точка може да бъде орган за връзка, посочен в член 35 от Регламент (ЕО) № 882/2004.
3. Когато е приложимо в съответствие с параграф 2, данните за контактната точка, които могат да бъдат включени в централната база данни, предвидена в член 39, се предоставят на другите държави членки и на обществеността на уебсайта, посочен в член 6, параграф 1.
Член 37
Еднокопитни животни, предназначени за клане с цел консумация от човека, и документиране на лечението
1. Дадено еднокопитно животно се счита за предназначено за клане с цел консумация от човека, освен в случаите, когато в съответствие с настоящия регламент то необратимо е обявено за непредназначено за тази цел в част II от раздел II на идентификационния документ чрез:
а)
подпис на собственика по негова собствена преценка, заверен от издаващия орган; или
б)
подписи на стопанина и на отговорния ветеринарен лекар, който действа в съответствие с член 10, параграф 2 от Директива 2001/82/ЕО; или
в)
вписването, направено от издаващия орган, при издаването на дубликат на идентификационен документ в съответствие с член 29 или 30 или идентификационен документ, заместващ оригинала, в съответствие с член 32.
2. Преди всяко лечение в съответствие с член 10, параграф 2 от Директива 2001/82/ЕО или лечение чрез употреба на лекарствен продукт, разрешен в съответствие с член 6, параграф 3 от посочената директива, отговорният ветеринарен лекар, посочен в член 10, параграф 1 от Директива 2001/82/ЕО, удостоверява статута на еднокопитното животно като:
а)
предназначено за клане с цел консумация от човека, което е общият случай; или
б)
непредназначено за клане с цел консумация от човека, както е установено в част II от раздел II на идентификационния документ.
3. Когато лечението, посочено в параграф 2 от настоящия член, не е разрешено за еднокопитни животни, предназначени за клане с цел консумация от човека, отговорният ветеринарен лекар, посочен в член 10, параграф 1 от Директива 2001/82/ЕО, осигурява това, че в съответствие с дерогацията, предвидена в член 10, параграф 2 от Директива 2001/82/ЕО, преди лечението съответното еднокопитно животно необратимо се обявява за непредназначено за клане с цел консумация от човека чрез:
а)
попълване и подписване на част II от раздел II от идентификационния документ; както и
б)
обявяване за невалидна част III от раздел II на идентификационния документ в съответствие с инструкциите, предвидени в част III от раздел II.
4. След предприемането на мерките, предвидени в параграф 3, стопанинът на еднокопитното животно подава идентификационния документ до издаващ орган в държавата членка, където се намира стопанството на животното, или предоставя информация онлайн, когато има осигурен такъв достъп до базата данни, в срок от 14 дни, считано от датата на подписа в част II от раздел II на идентификационния документ.
5. Чрез дерогация от параграф 4 държава членка може да приема мерки, за да гарантира, че отговорният ветеринарен лекар уведомява за мерките, предприети в съответствие с параграф 3, в срок до 14 дни от датата на подписване на част II от раздел II на идентификационния документ:
а)
или директно издаващия орган, посочен в параграф 4, и предоставя информацията, необходима на издаващия орган да актуализира базата данни, създадена в съответствие с член 39; или
б)
директно централната база данни, създадена в съответствие с член 39, когато е гарантирано, че информацията е включена в база данни, създадена в съответствие с член 38 от издаващия орган, посочен в параграф 4.
6. При нужда от лечение на еднокопитно животно при условията, посочени в член 10, параграф 3 от Директива 2001/82/ЕО, отговорният ветеринарен лекар вписва в част III от раздел II на идентификационния документ необходимите данни относно лекарствения продукт, който съдържа вещества, изброени в Регламент (ЕО) № 1950/2006 като вещества от съществено значение за лечението на еднокопитни животни,, или вещества, които носят допълнителна клинична полза за това лечение.
Отговорният ветеринарен лекар вписва датата на последния предписан прием на лекарствения продукт и в съответствие с член 11, параграф 4 от Директива 2001/82/ЕО информира стопанина за датата, на която изтича карентният период, установен в съответствие с член 10, параграф 3 от посочената директива.
ГЛАВА VIII
ЗАПИСИ И САНКЦИИ
Член 38
База данни
1. Когато издава идентификационен документ или регистрира по-рано издадени идентификационни документи, издаващият орган записва в своята база данни поне следната информация относно еднокопитното животно:
а)
уникален доживотен номер;
б)
вид;
в)
пол;
г)
цвят;
д)
датата (дд/мм/гггг) на раждане, заявена от стопанина, посочен в буква и);
е)
ако е приложимо, поне последните 15 знака от кода, предаван от транспондерa, или предавания от радиочестотно идентификационно устройство код, което не е съобразено със стандарт ISO 11784, заедно с информация за изискваното четящо устройство за прочит на информацията, или алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21;
ж)
държавата на раждане, обявена от стопанина, посочен в буква и);
з)
дата на издаване и на всяко изменение на идентификационния документ;
и)
името и адреса на стопанина, подал заявлението, посочено в член 11, параграф 1, член 15, параграф 1, член 29, параграф 2 или член 32, параграф 2, или, когато е приложимо, подал идентификационния документ, както е посочено в член 27, параграф 3;
й)
статут на регистрирано еднокопитно животно или на еднокопитно животно за разплод и доотглеждане;
к)
име на животното (името, което животното е получило при раждането, и където е приложимо, търговското име), както е обявено от стопанина, посочен в буква и);
л)
известен статут на животното като непредназначено за клане с цел консумация от човека;
м)
сериен номер, когато такъв сериен номер се отбелязва в идентификационния документ, посочен в член 9, параграфи 1 и 3, и информация за нови идентификационни документи, дубликати или идентификационни документи, заместващи оригинала, издадени в съответствие с член 12, параграф 3, член 29, член 30 или член 32;
н)
държавата, в която се намира стопанството на еднокопитното животно, както е обявено от стопанина, посочен в буква и);
о)
съобщената дата на смъртта или загубата на животното, обявена от стопанина, посочен в буква и), или датата на клане.
2. Издаващият орган съхранява информацията, посочена в параграф 1 от настоящия член, като запис в своята база данни в продължение на най-малко 35 години или за срок от минимум две години, считано от датата на известяване на смъртта на еднокопитното животно в съответствие с член 34.
3. Не по-късно от 15 дни, считано от датата на вписване на информацията, посочена в параграф 1 от настоящия член, издаващият органът, посочен в същия параграф, предава информацията, посочена в букви а) - й) и л) - о) от него, до централната база данни, създадена в съответствие с член 39, в държавата членка:
а)
където издаващият орган е одобрен, признат или определен или където се намира седалището му в съответствие с член 5, параграф 1;
б)
където е родено еднокопитното животно.
Член 39
Създаване на централна база данни
1. Държавите членки създават централна база данни за целите на настоящия регламент.
2. Чрез дерогация от параграф 1 не се изисква централна база данни в държавите членки, които имат единна база данни за регистрирани еднокопитни животни и единна база данни за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, при условие че:
а)
двете бази данни могат ефективно да обменят информация помежду си и могат да си сътрудничат с централните бази данни в съответствие с член 40 с цел актуализиране на идентификационните данни за еднокопитни животни, когато техният статут се променя на регистрирани еднокопитни животни или на еднокопитни животни за разплод и доотглеждане;
б)
компетентният орган има достъп до тези бази данни.
3. Държавите членки предоставят наименованието, адреса и информацията за връзка със своите централни бази данни на разположение на другите държави членки и на обществеността на уебсайта, предвиден в член 6, параграф 1.
Член 40
Експлоатация и сътрудничество на централните бази данни
1. Всяка държава членка гарантира, че издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, включват информацията, посочена в член 28, буква д) и член 38, параграф 1, отнасяща се до еднокопитни животни, идентифицирани на нейна територия, в централна база данни или че базите данни на издаващите органи на нейната територия са свързани в мрежа с тази централна база данни.
2. Държавите членки си сътрудничат при експлоатацията на своите централни бази данни в съответствие с Директива 89/608/ЕИО и гарантират, че:
а)
в съответствие с член 28 от настоящия регламент от централната база данни се предава информация - с посочване на уникалния доживотен номер - за всяко изменение на идентификационните данни, посочени в член 38, параграф 1, до централната база данни на държавата членка, в която е издаден идентификационният документ;
б)
на компетентните органи на останалите държави членки се предоставя безплатен достъп до минимална информация, съдържаща се в централната база данни, за да направят справка дали там е записан даден код на транспондер, уникален доживотен номер или номер на паспорт.
Член 41
Санкции
Държавите членки определят правилата относно санкциите, приложими при нарушение на разпоредбите на настоящия регламент, и вземат всички необходими мерки, за да гарантират тяхното прилагане. Предвидените санкции трябва да бъдат ефективни, пропорционални и възпиращи. Държавите членки съобщават на Комисията съдържанието на посочените разпоредби най-късно до 1 януари 2016 г. и незабавно я уведомяват за всяко последващо изменение, което ги засяга.
ГЛАВА IX
ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 42
Отмяна
Регламент (ЕО) № 504/2008 се отменя, считано от 1 януари 2016 г.
Позоваванията на отменения регламент се считат за позовавания на настоящия регламент.
Член 43
Преходни разпоредби
1. Чрез дерогация от член 4, параграф 2 за идентифицирани в съответствие с настоящия регламент се считат следните еднокопитни животни:
а)
еднокопитните животни, родени най-късно до 30 юни 2009 г. и идентифицирани до тази дата в съответствие с решения 93/623/ЕИО или 2000/68/ЕО, при условие че идентификационните документи, издадени за посочените еднокопитни животни:
i)
са регистрирани в съответствие с член 21, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 504/2008 най-късно до 31 декември 2009 г.; както и
ii)
съдържат раздел, съответстващ на раздел IX от образеца на идентификационен документ, установен в приложението към Решение 93/623/ЕО, а част III-А от идентификационния документ е попълнена, ако е въведена информация в част III-Б от него;
б)
еднокопитните животни, родени най-късно до 30 юни 2009 г., които обаче не са идентифицирани до тази дата в съответствие с решения 93/623/ЕИО или 2000/68/ЕО, при условие че са идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 най-късно до 31 декември 2009 г.;
в)
еднокопитните животни, идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 до 31 декември 2015 г.
2. Еднокопитните животни, които са родени в Съюза или са внесени в Съюза от трета държава след 30 юни 2009 г. и които не са идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 до 31 декември 2015 г., се идентифицират в съответствие с член 29 или 32 от настоящия регламент, в зависимост от наличната информация за самоличността им, и в част II от раздел II от дубликата на идентификационния документ се класифицират като непредназначени за клане с цел консумация от човека.
3. Чрез дерогация от член 13, параграф 2 държавите членки, които са предоставили дерогации в съответствие с член 7 от Регламент (ЕО) № 504/2008 преди 1 януари 2016 г. и съответно са уведомили за тях Комисията преди тази дата, не се изисква да уведомяват повторно Комисията за тях.
4. Държавите членки, които не са създали предвидената в член 39 централизирана база данни, създават централна база данни в съответствие с член 39 и осигуряват тя да започне да функционира в съответствие с член 40 най-късно до 30 юни 2016 г.
Член 44
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Той се прилага от 1 януари 2016 г. В държавите членки, които до 1 януари 2016 г. не са създали работеща централна база данни, член 39 обаче се прилага от 1 юли 2016 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 17 февруари 2015 година.
REGULAMENTO DE EXECUÇÃO (UE) 2015/262 DA COMISSÃO
de 17 de fevereiro de 2015
que estabelece normas relativas aos métodos de identificação de equídeos, nos termos das Diretivas 90/427/CEE e 2009/156/CE do Conselho (Regulamento relativo ao passaporte para equídeos)
(Texto relevante para efeitos do EEE)
A COMISSÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia,
Tendo em conta a Diretiva 90/427/CEE do Conselho, de 26 de junho de 1990, relativa às condições zootécnicas e genealógicas que regem o comércio intracomunitário de equídeos (1), nomeadamente o artigo 4.o, n.o 2, alíneas c) e d), o artigo 6.o, n.o 2, segundo travessão, e o artigo 8.o, n.o 1, primeiro parágrafo,
Tendo em conta a Diretiva 2009/156/CE do Conselho, de 30 de novembro de 2009, relativa às condições de polícia sanitária que regem a circulação de equídeos e as importações de equídeos provenientes de países terceiros (2), nomeadamente o artigo 4.o, n.o 4,
Considerando o seguinte:
(1)
A Diretiva 90/427/CEE estabelece as condições zootécnicas que regem o comércio intra-União de equídeos. Exige que os Estados-Membros garantam que, nas suas deslocações, os equídeos registados estejam acompanhados por um documento de identificação emitido pelas organizações de criação ou associações de criadores referidas naquela diretiva.
(2)
A Diretiva 2009/156/CE determina as condições de polícia sanitária que regem a circulação de equídeos e as importações de equídeos provenientes de países terceiros. Estabelece que os equídeos registados devem ser identificados através de um documento de identificação emitido em conformidade com a Diretiva 90/427/CEE ou por uma associação ou organização internacional responsável por cavalos para concursos ou corridas. Os equídeos de criação e rendimento devem ser identificados por um método estabelecido pela Comissão.
(3)
O Regulamento (CE) n.o 504/2008 da Comissão (3), que é aplicável desde 1 de julho de 2009, define regras sobre a identificação de equídeos nascidos ou importados na União e estabelece um documento de identificação de equídeos (passaporte para equídeos) que é um documento com fins múltiplos que cobre necessidades a nível da saúde animal, da saúde pública, assim como no campo zootécnico e do desporto equestre. Centrando-se no documento de identificação como o elemento constitutivo do sistema de identificação dos equídeos, o referido regulamento apenas prevê a opção de incorporar as informações contidas nas bases de dados de diversos organismos emissores numa base de dados central ou de estabelecer uma ligação em rede entre essas bases de dados e a base de dados central.
(4)
Os Estados-Membros depararam-se com dificuldades na implementação das medidas previstas no Regulamento (CE) n.o 504/2008. Essas dificuldades prendem-se essencialmente com o método de identificação dos equídeos através do documento de identificação.
(5)
Os Estados-Membros levaram a cabo investigações que revelaram ser o documento de identificação objeto de fraudes significativas. O risco principal é a reintrodução ilegal na cadeia alimentar de equídeos anteriormente excluídos do abate para consumo humano e tratados com medicamentos não autorizados em animais produtores de alimentos. Após a adoção da Decisão 2000/68/CE da Comissão (4), milhares de equídeos foram irreversivelmente excluídos do abate para consumo humano. A falta de alternativas à conservação por toda a vida de equídeos desnecessários e indesejáveis, excluídos do abate para consumo humano, levou a que esses animais fossem negligenciados e abandonados, o que acarretou consequências graves em termos de saúde e bem-estar animal. Esta situação foi exacerbada pela atual conjuntura económica, que torna frequentemente incomportável a conservação dos equídeos no final da sua vida produtiva. Em determinados Estados-Membros, o problema atingiu tais proporções que as autoridades competentes lançaram programas de abate de equídeos desnecessários fora da cadeia alimentar.
(6)
Ao longo dos últimos anos, o pastoreio ilegal surgiu como um novo fenómeno que afeta os proprietários dos terrenos, uma vez que legalmente se tornaram detentores dos equídeos e adquiriram involuntariamente responsabilidades ao abrigo do Regulamento (CE) n.o 504/2008. O estatuto pouco claro destes equídeos também pode ser relevante para a correta aplicação das regras da União noutros domínios.
(7)
Verificou-se que as informações registadas na base de dados do organismo emissor no momento da emissão do documento de identificação rapidamente se tornam obsoletas. É, por conseguinte, extremamente difícil, para não dizer impossível, as autoridades competentes verificarem, no contexto da certificação ou de um controlo de identidade, se um documento de identificação é ou não autêntico e se a informação nele contida é atual e plausível e não foi sujeita a alterações fraudulentas, em primeiro lugar acerca do estatuto do animal como destinado a abate, mas também para beneficiar das condições mais favoráveis de saúde e bem-estar animal na circulação de equídeos registados.
(8)
Na maioria dos Estados-Membros, as bases de dados dos diferentes organismos emissores de passaportes não estão ligadas entre si e, por motivos legais e administrativos, não é viável a opção de dispor de um organismo único para a emissão de passaportes. Assim, considera-se que a solução mais eficaz é o estabelecimento de uma base de dados central para trocar e sincronizar dados entre os diferentes intervenientes abrangidos pelas Diretivas 90/427/CEE e 2009/156/CE tanto quanto seja necessário para gerir os documentos de identificação de equídeos, tendo em vista proporcionar não apenas as garantias exigidas em termos de saúde animal mas também permitir a aplicação das disposições da legislação da União em matéria de bem-estar dos animais e saúde pública que têm como pré-requisito a identificação dos equídeos de modo correto e fiável.
(9)
Um inquérito efetuado pela Comissão no contexto dos acontecimentos de 2013 sobre a carne de cavalo revelou que 23 Estados-Membros estabeleceram uma base de dados central e dois Estados-Membros dispõem de uma base única para equídeos registados e para equídeos de criação e de rendimento, respetivamente. Três Estados-Membros, que representam cerca de 20 % do total de 6,7 milhões de equídeos na União, não dispõem de base de dados centralizada.
(10)
É, pois, necessário rever o sistema da União para a identificação de equídeos a fim de garantir que é seguro mas também convivial.
(11)
As importações de equídeos nos territórios enumerados no anexo I do Regulamento (CE) n.o 882/2004 do Parlamento Europeu e do Conselho (5) estão sujeitas às condições estabelecidas em conformidade com a Diretiva 2009/156/CE e são autorizadas a partir dos países terceiros enumerados no anexo da Decisão 2004/211/CE da Comissão (6). Tipicamente, cerca de 4 000 equídeos registados e equídeos de criação e de rendimento são introduzidos anualmente na União ao abrigo das condições estabelecidas na Decisão 93/197/CEE da Comissão (7).
(12)
Sempre que se aplicam os procedimentos aduaneiros estabelecidos no Regulamento (UE) n.o 952/2013 do Parlamento Europeu e do Conselho (8), é necessário observar ainda o disposto no Regulamento (CEE) n.o 706/73 do Conselho (9). O Regulamento (CEE) n.o 706/73 estabelece que, a partir de 1 de setembro de 1973, a regulamentação da União no domínio veterinário passou a ser aplicável nas ilhas anglo-normandas e na ilha de Man.
(13)
A Decisão 96/78/CE da Comissão (10) estabelece critérios de inscrição e registo de equídeos registados em livros genealógicos para fins de reprodução. Essa decisão exige, entre outros, que, para ser inscrito na secção principal de um livro genealógico da sua raça, um equídeo deve ser identificado como cria recém-nascida de acordo com as regras do livro genealógico, que devem exigir pelo menos o certificado de cobrição. A bem da coerência da legislação da União e da sua facilidade de aplicação, as regras relativas ao documento de identificação não devem comprometer a aplicação das regras sobre a identificação de equídeos para efeitos da sua inscrição em livros genealógicos.
(14)
Os métodos de identificação de equídeos estabelecidos no presente regulamento devem também ser coerentes com os princípios estabelecidos pelas organizações de criação aprovadas em conformidade com a Decisão 92/353/CEE da Comissão (11). Em conformidade com essa decisão, cabe à organização ou associação que mantém o livro genealógico de origem da raça estabelecer os princípios relativos à identificação dos equídeos, à divisão do livro genealógico em classes e ao registo dos ascendentes no livro genealógico.
(15)
A fim de garantir uma elevada qualidade dos documentos de identificação e a conservação dos registos de todos os equídeos na União, os Estados-Membros devem assegurar que os sistemas de identificação dos equídeos registados que estão inscritos ou registados em livros genealógicos criados por organizações de criação ou associações de criadores aprovadas ou reconhecidas cumprem, no atinente à emissão dos documentos de identificação, as condições estabelecidas para a designação, pela autoridades competente, de organismos emissores de documentos de identificação de equídeos de criação e de rendimento.
(16)
A definição de «equídeos», rigorosamente cobertos pelo âmbito do artigo 2.o, alínea b), da Diretiva 2009/156/CE, deve ser coerente com a taxonomia usada na legislação da União, como os apêndices do Regulamento (CEE) n.o 3626/82 do Conselho (12) e o Regulamento (UE) n.o 206/2010 da Comissão (13).
(17)
Uma vez que a definição de exploração estabelecida na Diretiva 92/35/CEE do Conselho (14) inclui igualmente as reservas naturais nas quais os equídeos vivem em liberdade e é, por conseguinte, mais ampla do que a estabelecida na Diretiva 2009/156/CE, é adequado que a definição de exploração estabelecida no presente regulamento abranja também as reservas naturais onde os equídeos vivem em liberdade.
(18)
A supervisão veterinária necessária para proporcionar as garantias de saúde animal exigidas em conformidade com a Diretiva 2009/156/CE só pode ficar assegurada se a exploração, na aceção do mesmo diploma, for conhecida pela autoridade competente. Decorrem requisitos semelhantes da aplicação do anexo I, secção I, capítulo II, parte A, do Regulamento (CE) n.o 854/2004 do Parlamento Europeu e do Conselho (15) em relação aos equídeos enquanto animais produtores de alimentos. Todavia, tendo em conta a frequência das deslocações dos equídeos, não é adequado estabelecer um sistema de rastreio dos equídeos em tempo real. Em vez disso, a autoridade competente deve dispor de elementos de identificação e, para o efeito, é essencial a existência de uma base de dados central em cada Estado-Membro para gerir as informações sobre os equídeos presentes nesse Estado-Membro.
(19)
A legislação da União faz a distinção entre os proprietários e os detentores de animais. O termo «detentor» está definido e é utilizado no Regulamento (CE) n.o 1760/2000 do Parlamento Europeu e do Conselho (16). Em contrapartida, a Diretiva 2009/156/CE refere o proprietário ou criador do animal. A Diretiva 92/35/CEE contém uma definição combinada de «proprietário ou criador». Uma vez que, ao abrigo da legislação nacional e da União, o proprietário de um equídeo não é necessariamente a pessoa responsável por ele, é adequado esclarecer que, em primeiro lugar, cabe ao detentor do equídeo, que pode ou não ser o seu proprietário, responsabilizar-se pela identificação do equídeo em conformidade com o presente regulamento.
(20)
Ao abrigo da legislação dos Estados-Membros ou como requisito de certos organismos emissores, determinadas informações sobre o proprietário do animal devem constar do documento de identificação e, consequentemente, da base de dados mantida pelo organismo emissor. Estas informações sobre a propriedade e, além disso, sobre a mudança de propriedade, podem ser prestadas sob diferentes formatos, nomeadamente títulos de propriedade ou cartões de registo, incluindo a «carte d'immatriculation» que é usada com sucesso num Estado-Membro.
(21)
A Diretiva 2008/73/CE do Conselho (17) determina que os Estados-Membros devem elaborar e manter atualizadas listas de estabelecimentos aprovados nos domínios veterinário e zootécnico e disponibilizá-las aos demais Estados-Membros e ao público. A fim de facilitar o acesso pelos restantes Estados-Membros e pelo público às listas de estabelecimentos aprovados, cada Estado-Membro deve disponibilizar essas listas em formato eletrónico, por meio de páginas de informação na Internet. A Comissão deve prestar assistência aos Estados-Membros na disponibilização dessas listas aos demais Estados-Membros e ao público, indicando o endereço Internet de um sítio Web que conterá as ligações nacionais às páginas de informação na Internet dos Estados-Membros.
(22)
A fim de facilitar o intercâmbio de informações através de meios eletrónicos entre os Estados-Membros e de assegurar a transparência e a clareza, é importante que as listas sejam apresentadas segundo um modelo uniforme em toda a União. Assim, a Decisão 2009/712/CE da Comissão (18) estabeleceu os modelos para as listas supramencionadas nas páginas de informação na Internet criadas pelos Estados-Membros.
(23)
O Regulamento (CE) n.o 504/2008 determina que não se podem manter equídeos a menos que estejam identificados em conformidade com aquele regulamento. A Comissão teve de responder a várias queixas relativas a populações de cavalos domésticos que viviam fora de explorações em condições incompatíveis com as descritas como semisselvagens naquele regulamento. É pois necessário clarificar que os equídeos que vivem na União devem estar identificados e, numa segunda fase, estabelecer uma derrogação para os casos em que essa condição não puder ser satisfeita.
(24)
Os equídeos que vivem na União devem estar identificados através de um documento de identificação vitalício que forneça uma descrição narrativa e esquemática do animal e que registe as marcas individuais do animal para efeitos de verificação da identidade. Essas marcas podem ser hereditárias, como mais de três remoinhos no pelo, castanhas, marcas coloridas, defeitos raros na pigmentação dos olhos, depressões específicas nos músculos, mas também as estruturas ricas de pormenor da íris e da retina, marcadores genéticos específicos (perfil do ADN) ou marcas adquiridas, como a despigmentação da cernelha e cicatrizes, incluindo as da castração de garanhões, ou o ferro.
(25)
Os documentos de identificação só devem ser emitidos depois de preenchidos com os elementos de identificação exigidos, que devem ser inscritos na base de dados do organismo emissor em conformidade com o disposto no presente regulamento.
(26)
Além disso, o certificado de origem, referido na Diretiva 90/427/CEE, a aditar ao documento de identificação, deve referir todas as informações necessárias para assegurar que os equídeos que transitam entre diferentes livros genealógicos são registados na classe cujos critérios preenchem.
(27)
Em conformidade com a Decisão 96/510/CE da Comissão (19), os certificados genealógicos e zootécnicos de equídeos registados devem estar em conformidade com o documento de identificação previsto na Decisão 93/623/CEE da Comissão (20). Uma vez que as Decisões 93/623/CE e 2000/68/CE foram revogadas pelo Regulamento (CE) n.o 504/2008, é necessário clarificar que qualquer referência a essas decisões deve entender-se como uma referência ao presente regulamento.
(28)
Os organismos emissores de documentos de identificação para equídeos registados deveriam ser as organizações ou associações que mantêm ou criam livros genealógicos para equídeos registados e que estejam oficialmente aprovadas ou reconhecidas pela autoridade competente de um Estado-Membro em conformidade com a Decisão 92/353/CEE ou uma agência oficial do Estado-Membro responsável pelo livro genealógico em que o equídeo está inscrito ou registado para fins de reprodução em conformidade com a Decisão 96/78/CE. Além disso, as sucursais nacionais de organizações ou associações internacionais responsáveis por cavalos de competição ou de corrida e que tenham a sua sede num Estado-Membro devem também poder agir enquanto organismo emissor de documentos de identificação de cavalos registados.
(29)
Convém dotar os Estados-Membros de mais flexibilidade no que toca aos organismos que emitem documentos de identificação para equídeos de criação e de rendimento. Esses documentos de identificação devem poder ser emitidos pela autoridade competente da exploração que detém o equídeo aquando da sua identificação ou por um organismo emissor designado e supervisionado por aquela autoridade competente.
(30)
A autoridade competente responsável pela aprovação ou pelo reconhecimento de organizações ou associações que criam livros genealógicos em conformidade com o anexo da Decisão 92/353/CEE deve cooperar com a autoridade competente referida no Regulamento (CE) n.o 882/2004 a fim de assegurar, sempre que necessário mediante uma cooperação transfronteiriça, que os documentos de identificação dos equídeos são emitidos e usados de acordo com o previsto no presente regulamento.
(31)
Uma vez que todos os equídeos nascidos ou importados na União devem estar identificados em conformidade com o presente regulamento através de um só documento de identificação vitalício, é necessário estabelecer disposições especiais para os casos em que o estatuto de um animal enquanto «equídeo de criação e de rendimento» é alterado para o de «equídeo registado», na aceção da Diretiva 2009/156/CE. Atendendo às vastas consequências desta alteração para a circulação, o comércio e as importações para a União de equídeos provenientes de países terceiros no que se refere às regras de polícia sanitária aplicáveis estabelecidas na Diretiva 2009/156/CE, mas também no que se refere às regras de bem-estar animal que regem essa circulação em conformidade com o Regulamento (CE) n.o 1/2005 do Conselho (21), é necessário que a autoridade competente tenha um ponto de acesso único, designadamente uma base de dados central, para verificar os elementos de identificação dos equídeos que são necessários para efeitos de certificação ou de controlos oficiais.
(32)
Os Estados-Membros devem estar aptos a estabelecer regimes específicos para a identificação dos equídeos que evoluem em estado selvagem ou semisselvagem em áreas ou territórios definidos, incluindo reservas naturais, a fim de garantir a coerência com a definição de exploração constante da Diretiva 92/35/CEE. Contudo, essa derrogação à obrigação geral de identificar os equídeos só deve ser concedida se as populações de equídeos em causa, que vivem em estado selvagem ou semisselvagem, estiverem efetivamente separadas dos equídeos com qualquer forma de utilização doméstica e permanecerem não só fora do controlo humano para a sua sobrevivência e reprodução mas estiverem também fora do âmbito de aplicação da Diretiva 98/58/CE do Conselho (22), que não é aplicável aos animais selvagens.
(33)
A fim de verificar a identidade de um equídeo, o documento de identificação deve conter, em primeiro lugar, uma descrição muito pormenorizada do animal, consistindo numa descrição narrativa do animal e das suas marcas bem como um diagrama detalhado exibindo as suas marcas individuais e distintivas.
(34)
Para assegurar que os equídeos estão corretamente descritos nos documentos de identificação que os acompanham, os organismos emissores devem esforçar-se por seguir as melhores práticas e formar o pessoal responsável pela descrição dos animais, por exemplo seguindo as diretrizes fornecidas pela Federação Equestre Internacional (23) e pela Weatherbys (24).
(35)
As marcas de um equídeo e os meios de identificação que se lhe aplicam, que se usam concomitantemente para efeitos de verificação da identidade, não só devem estabelecer uma ligação inequívoca entre o equídeo e os seu documento de identificação, como devem também demonstrar que o equídeo em causa foi submetido ao processo de identificação em conformidade com o presente regulamento, de tal forma que não é emitido mais de um documento de identificação para o mesmo animal. A utilização de identificadores eletrónicos («repetidores») em equídeos já é prática corrente a nível internacional. Essa tecnologia deve ser usada para assegurar uma ligação unívoca entre o animal e o seu documento de identificação, embora se devam prever métodos alternativos a usar na verificação da identidade de equídeos, desde que esses métodos alternativos deem garantias equivalentes de que se pode impedir a múltipla emissão de documentos de identificação.
(36)
Os repetidores usados na marcação de equídeos e os aparelhos de leitura do código implantado no repetidor devem cumprir as normas acordadas a nível internacional. Essas normas preveem dois sistemas diferentes para garantir a unicidade do código do repetidor. A maioria dos Estados-Membros aplicou o Regulamento (CE) n.o 504/2008 de forma a usar um código de país alfanumérico com três dígitos e a gerir a distribuição dos repetidores pelas suas autoridades competentes.
(37)
Esse sistema que garante a unicidade do código do repetidor deve ser integrado na configuração das bases de dados mantidas pelos organismos emissores e da base de dados central e deve ser implementado sem comprometer o comércio e as importações na União de equídeos marcados com um repetidor que emita um código alfanumérico com uma configuração diferente.
(38)
A Diretiva 90/425/CEE do Conselho (25) determina a realização de controlos veterinários em determinados animais e produtos no local de destino. Em especial, determina que os destinatários constantes do certificado ou do documento previsto nessa diretiva devem, a pedido da autoridade competente do Estado-Membro de destino e na medida do necessário para a realização desses controlos, comunicar antecipadamente a chegada dos animais e dos produtos em proveniência de outro Estado-Membro e, em especial, a natureza da remessa e a data de chegada prevista. Esta notificação não é exigida para os cavalos registados, munidos de um documento de identificação previsto pela Diretiva 90/427/CEE.
(39)
Embora os equídeos devam estar sempre acompanhados dos seus documentos de identificação, em conformidade com a legislação da União em vigor, devem prever-se disposições de derrogação a este requisito sempre que seja impossível, ou até pouco prático, manter o documento de identificação durante toda a vida do animal, ou no caso em que tal documento não tiver sido emitido, devido ao facto de o abate do animal ter ocorrido antes de este chegar à idade máxima a partir da qual é requerida identificação.
(40)
Os Estados-Membros devem igualmente poder permitir a utilização de um documento de identificação simplificado no caso dos equídeos que são deslocados no interior do seu território. Os cartões plásticos com pastilha eletrónica integrada («cartões inteligentes») foram introduzidos como dispositivos de armazenagem de dados em diversas zonas. Deve ser possível emitir estes cartões inteligentes, como opção, além do documento de identificação, e utilizá-los em determinadas condições no lugar daquele, acompanhando os equídeos registados ou os equídeos de criação e de rendimento nas suas deslocações num Estado-Membro.
(41)
É também necessário prever situações de extravio do documento de identificação original emitido vitaliciamente para um equídeo em conformidade com o presente regulamento, ou quando esse documento já não for legível ou contiver informações incorretas não resultantes de práticas ilegais. Essas disposições devem, tanto quanto possível, excluir a posse ilegal de mais do que um documento de identificação, a fim de descrever corretamente o estatuto do equídeo enquanto animal destinado a abate para consumo humano. Quando existir informação suficiente e verificável disponível, deve emitir-se uma duplicata do documento de identificação, assinalada enquanto tal e excluindo, de forma global, o animal do abate para consumo humano. Nos outros casos, deve emitir-se um documento de identificação substituto, igualmente assinalado como tal e excluindo o animal do abate para consumo humano, que além disso deve definir o animal como equídeo de criação e de rendimento.
(42)
Estes procedimentos devem também aplicar-se aos equídeos que são apresentados para identificação após o prazo estabelecido para a primeira identificação, uma vez que não se podem excluir práticas fraudulentas e a intenção de obter um documento de identificação adicional.
(43)
Em determinados casos, quando os equídeos estão inscritos ou registados para inscrição em livros genealógicos mantidos por organizações de criação em países terceiros, são necessárias disposições específicas que permitam que os equídeos mantenham o seu registo naqueles livros genealógicos e, ao mesmo tempo, garantam a sua exclusão da cadeia alimentar através de menções apropriadas no referido documento de identificação.
(44)
Em conformidade com a Diretiva 2009/156/CE, o documento de identificação é um instrumento para restringir os movimentos de equídeos em caso de foco de uma doença de notificação obrigatória nas explorações onde aqueles permanecem ou são criados. É, pois, necessário prever a suspensão da validade daquele documento de identificação para efeitos de circulação na eventualidade de um foco de determinadas doenças, através de uma menção apropriada no documento de identificação.
(45)
Além disso, a Diretiva 2009/156/CE exige que os equídeos registados que abandonam a respetiva exploração estejam identificados através de um documento de identificação que deve certificar, em especial, que os equídeos não provêm de uma exploração que foi objeto de determinadas medidas de proibição. É, pois, adequado tornar a secção apropriada do modelo de documento de identificação obrigatória para todos os equídeos e reformulá-la em conformidade.
(46)
Por morte do equídeo, que não por abate num matadouro, o documento de identificação, se acompanhar a carcaça nos termos da legislação nacional, deve ser devolvido ao organismo emissor pela autoridade que supervisionou a transformação do animal morto em conformidade com o Regulamento (CE) n.o 1069/2009 do Parlamento Europeu e do Conselho (26) ou a sua cremação em incineradores de baixa capacidade, referidos no anexo III, capítulo III, do Regulamento (UE) n.o 142/2011 da Comissão (27) e deve assegurar-se que não é possível reciclar o repetidor nem eventuais métodos alternativos utilizados para verificar a identidade do equídeo.
(47)
Para impedir que os repetidores entrem na cadeia alimentar, a carne dos equídeos dos quais não foi possível remover o repetidor por ocasião do abate deve ser declarada imprópria para consumo humano, em conformidade com o anexo I, secção II, capítulo V, do Regulamento (CE) n.o 854/2004. A fim de facilitar a localização dos repetidores implantados, o local da implantação deve ser normalizado e registado nos documentos de identificação.
(48)
Em conformidade com o Regulamento (CE) n.o 178/2002 do Parlamento Europeu e do Conselho (28), os animais vivos preparados para a sua colocação no mercado para consumo humano são definidos como géneros alimentícios. O mesmo regulamento prevê responsabilidades muito abrangentes para os operadores das empresas do setor alimentar em todas as fases da produção de alimentos, incluindo a rastreabilidade dos animais produtores de géneros alimentícios.
(49)
Os equídeos de criação e de rendimento, bem como os equídeos registados, podem tornar-se equídeos de talho, como definidos na Diretiva 2009/156/CE, num momento determinado das suas vidas. A carne de solípedes, grupo de que os equídeos fazem parte, é definida no anexo I, ponto 1, do Regulamento (CE) n.o 853/2004 do Parlamento Europeu e do Conselho (29), que estabelece regras específicas de higiene aplicáveis aos géneros alimentícios de origem animal.
(50)
Após o termo da validade das disposições transitórias de execução dos Regulamentos (CE) n.o 853/2004, (CE) n.o 854/2004 e (CE) n.o 882/2004, em conformidade com o Regulamento (CE) n.o 2076/2005 da Comissão (30), os requisitos de informação sobre a cadeia alimentar para os equídeos entraram em vigor a 1 de janeiro de 2010.
(51)
O Regulamento (CE) n.o 853/2004 determina que os operadores responsáveis por matadouros devem receber, verificar e atuar em função das informações sobre a cadeia alimentar relativas à origem, percurso e gestão dos animais destinados à produção de géneros alimentícios. A autoridade competente pode autorizar que as informações sobre a cadeia alimentar relativas aos solípedes domésticos sejam enviadas para o matadouro ao mesmo tempo que os próprios animais, em vez de antes deles. O documento de identificação que acompanha os equídeos destinados a abate deve, por conseguinte, fazer parte dessas informações sobre a cadeia alimentar.
(52)
O Regulamento (CE) n.o 854/2004 estabelece que o veterinário oficial deve verificar o cumprimento por parte do operador da empresa do setor alimentar da obrigação que lhe incumbe de assegurar que todos os animais aceites para abate destinados ao consumo humano estão devidamente identificados.
(53)
O Regulamento (CE) n.o 853/2004 determina que os operadores das empresas do setor alimentar devem verificar os passaportes que acompanham os solípedes domésticos para assegurar que o animal se destina ao abate para o consumo humano e, se aceitarem o animal para o abate, devem entregar o passaporte ao veterinário oficial.
(54)
Atendendo à situação específica dos equídeos que nasceram como animais de uma espécie produtora de alimentos mas que não são, em todos os casos, criados essencialmente para esse fim e, na maioria dos casos, não são mantidos por toda a sua vida por operadores de empresas do setor alimentar, tal como definidos no artigo 3.o, ponto 3, do Regulamento (CE) n.o 178/2002, é necessário prever um procedimento que garanta a continuidade entre os controlos efetuados a partir do documento de identificação por motivos de saúde pública e a gestão deste documento em conformidade com a Diretiva 2009/156/CE. Por conseguinte, é essencial uma base de dados central em cada Estado-Membro para verificar determinados pormenores dos documentos de identificação antes de se tomar a decisão de aceitar o animal para abate para consumo humano. Se as informações relativas à exclusão do abate para consumo humano na secção II do documento de identificação forem contraditórias com as que constam da base de dados central, devem prevalecer as informações que conduzirem à exclusão do equídeo do abate para consumo humano.
(55)
A Diretiva 96/22/CE do Conselho (31) aplica-se aos animais de exploração, incluindo os solípedes domésticos, bem como aos animais selvagens dessas espécies que foram criados numa exploração. O artigo 7.o da referida diretiva determina que o comércio de equídeos registados aos quais foram administrados medicamentos veterinários com alilotrembolona ou β-agonistas para fins zootécnicos se pode efetuar antes do final do intervalo de segurança, desde que sejam preenchidas as condições de administração e que a natureza e a data do tratamento sejam mencionadas no certificado ou passaporte que acompanha esses animais.
(56)
O artigo 2.o, alínea b), do Regulamento (CE) n.o 470/2009 do Parlamento Europeu e do Conselho (32) define os animais produtores de géneros alimentícios como «animais criados, mantidos, abatidos ou apanhados para efeitos de produção de géneros alimentícios». O artigo 16.o do mesmo regulamento estabelece que só as substâncias farmacologicamente ativas que estão classificadas de acordo com o seu artigo 14.o, n.o 2, alíneas a), b) ou c), podem ser administradas aos animais produtores de géneros alimentícios na União, desde que essa administração respeite a Diretiva 2001/82/CE do Parlamento Europeu e do Conselho (33).
(57)
O artigo 6.o da Diretiva 2001/82/CE determina que um medicamento veterinário não pode ser objeto de uma autorização de introdução no mercado para efeitos de administração a uma ou várias espécies produtoras de alimentos, a menos que as substâncias farmacologicamente ativas que contém estejam incluídas nos anexos I, II ou III do Regulamento (CEE) n.o 2377/90. As regras estabelecidas nesses anexos constam agora do Regulamento (UE) n.o 37/2010 da Comissão (34). Todavia, por derrogação, um medicamento veterinário que contenha substâncias farmacologicamente ativas não incluídas nos anexos I, II ou III do Regulamento (CEE) n.o 2377/90 pode ser autorizado para determinados animais da família dos equídeos que tenham sido declarados, em conformidade com a legislação da União em matéria de saúde animal, como não destinados ao abate para consumo humano. Esses medicamentos veterinários não podem incluir nenhuma das substâncias ativas constantes do anexo IV do Regulamento (CEE) n.o 2377/90 nem ser destinados ao tratamento de doenças mencionadas no resumo das características do medicamento autorizado para as quais exista um medicamento veterinário autorizado para a família dos equídeos. Consequentemente, devem estabelecer-se disposições que prevejam a exclusão de um equídeo do abate para consumo humano por decisão do proprietário do animal.
(58)
No artigo 10.o n.os 2 e 3, da Diretiva 2001/82/CE preveem-se derrogações específicas do artigo 11.o daquela diretiva aplicáveis aos equídeos, relativas ao tratamento de animais produtores de géneros alimentícios com medicamentos com um limite máximo de resíduos estabelecido para espécies que não as espécies-alvo ou autorizados no âmbito de outro quadro clínico, desde que os equídeos sejam identificados em conformidade com a legislação da União e que seja especificamente assinalado no seu documento de identificação que não são destinados a abate para consumo humano ou que são destinados a abate para consumo humano após um intervalo de segurança de pelo menos seis meses posteriores ao seu tratamento com as substâncias enumeradas no Regulamento (CE) n.o 1950/2006 da Comissão (35).
(59)
Em conformidade com a Diretiva 2001/82/CE, os Estados-Membros devem garantir que os proprietários ou os responsáveis por animais produtores de géneros alimentícios possam justificar a aquisição, a posse e a administração de medicamentos veterinários a animais deste tipo durante um período de cinco anos após a sua administração, inclusivamente quando o animal for abatido durante esse período de cinco anos. Por conseguinte, para a aplicação dessa disposição legislativa, o abate de um equídeo deve ser prontamente inserido na base de dados central do Estado-Membro onde se situa a exploração do animal.
(60)
Para que se mantenha o controlo sobre a emissão dos documentos de identificação, deve registar-se numa base de dados mantida pelo organismo emissor um conjunto mínimo de dados relevantes relacionados com a emissão de tais documentos.
(61)
O sistema Universal Equine Life Number (UELN) foi objeto de acordo a nível mundial entre as principais organizações de criadores de cavalos e de concursos. Foi desenvolvido por iniciativa da World Breeding Federation for Sport Horses (WBFSH), do International Stud-Book Committee (ISBC), da World Arabian Horse Organization (WAHO), da European Conference of Arabian Horse Organisations (ECAHO), da Conférence Internationale de l'Anglo-Arabe (CIAA), da Federação Equestre Internacional (FEI) e da Union Européenne du Trot (UET), podendo ser consultadas informações acerca deste sistema no sítio Web do UELN (36).
(62)
O sistema UELN adequa-se ao registo, tanto dos equídeos registados, como dos equídeos de criação e de rendimento e permite uma instalação gradual de redes informáticas, assegurando que a identidade dos animais possa continuar a ser verificada em conformidade com o artigo 6.o da Diretiva 90/427/CEE, no caso dos equídeos registados.
(63)
Sempre que são atribuídos códigos a bases de dados, esses códigos, assim como o formato dos números de identificação registados relativos a cada animal, não devem, de modo algum, entrar em conflito com o sistema estabelecido no âmbito do UELN. Por conseguinte, a lista dos códigos UELN atribuídos deve ser consultada antes de ser dado qualquer eventual novo código a uma base de dados.
(64)
A Diretiva 2009/156/CE requer que o veterinário oficial anote num registo o número de identificação ou o número do documento de identificação do equídeo abatido e envie à autoridade competente do local de expedição, a pedido desta, uma certidão que ateste o abate do equídeo. Por conseguinte, deve clarificar-se que, nestes casos, os documentos de identificação devem ser destruídos no local do abate, a fim de evitar o uso fraudulento de documentos de identificação de equídeos abatidos.
(65)
A referida diretiva também determina que, após o abate, incluindo a occisão, de equídeos registados para efeitos de luta contra doenças, os seus documentos de identificação devem ser devolvidos ao organismo que os emitiu. Estas exigências devem igualmente aplicar-se aos documentos de identificação emitidos para equídeos registados que não cavalos registados e para os equídeos de criação e de rendimento.
(66)
A fim de assegurar que as bases de dados dos organismos emissores contêm informações atualizadas, é necessário estabelecer um fluxo de informação sobre os animais mortos ou perdidos na base de dados do organismo que emitiu o documento e na base de dados central do Estado-Membro onde se localiza a exploração em que o equídeo se encontrava.
(67)
O registo de um número vitalício compatível com o UELN e a sua utilização para identificar as autoridades ou os organismos que emitiram o documento de identificação deverá facilitar a conformidade com estas exigências. Sempre que possível, os Estados-Membros devem recorrer aos organismos de ligação designados em conformidade com o Regulamento (CE) n.o 882/2004.
(68)
Mediante o registo obrigatório do requerente de um documento de identificação, que é, no prazo de menos de 12 meses após o nascimento do animal, o criador e, regra geral, o proprietário do animal para o qual se emite o documento de identificação, em conjunto com a obrigação de notificar ao organismo emissor qualquer alteração da residência habitual do equídeo para outro Estado-Membro, pode ser construída uma cadeia de informação a fim de rastrear um animal sempre que necessário.
(69)
Em conformidade com o Regulamento (CE) n.o 504/2008, os elementos de identificação devem ser atualizados no documento de identificação pelo organismo que emitiu o documento. Os Estados-Membros comunicaram a relutância manifestada pelos proprietários de equídeos em enviar o documento de identificação pelo correio aos organismos emissores para efeitos de atualização dos pormenores de identificação, por maioria de razão quando esse organismo se situa no estrangeiro. Esta relutância prende-se com o receio de perder o documento de identificação passando consequentemente o equídeo a estar identificado por uma duplicata ou por um documento de identificação substituto, que excluem automaticamente o animal do abate para consumo humano, o que diminui substancialmente o seu valor.
(70)
A fim de facilitar a gestão do documento de identificação durante toda a vida do animal, é necessário introduzir procedimentos para o registo do documento de identificação no Estado-Membro de residência habitual, especialmente quando esse documento foi emitido noutro Estado-Membro. A necessária comunicação com o organismo emissor que efetuou a identificação inicial é mais eficaz se a troca de informações se processar através das bases de dados centrais dos Estados-Membros envolvidos.
(71)
Além disso, os organismos emissores podem perder a sua aprovação ou designação, enquanto os documentos de identificação emitidos permanecem válidos para efeitos de saúde animal e pública. É, pois, necessário salvaguardar as informações constantes do documento de identificação através de uma base de dados acessível às autoridades competentes no domínio da saúde animal, da saúde pública e do bem-estar dos animais.
(72)
Uma vez que, regra geral, existe mais do que um organismo emissor em cada Estado-Membro, que os equídeos se deslocam frequentemente entre explorações e entre Estados-Membros, que o seu estatuto muda de «equídeos de criação e de rendimento» para «equídeos registados», ou de animais produtores de alimentos para animais excluídos do abate para consumo humano, e que os equídeos registados podem estar registados junto de uma organização que mantém um livro genealógico cuja sede se situa noutro Estado-Membro, é inevitável, necessário e adequado, para a implementação eficaz das Diretivas 90/427/CEE e 2009/156/CE, estabelecer, em cada Estado-Membro, uma base de dados central que contenha registos com os elementos de identificação de todos os equídeos mantidos em explorações situadas nesse Estado-Membro.
(73)
Todavia, seria aceitável que os Estados-Membros que já dispõem de uma base de dados única para os equídeos registados e de outra para os equídeos de criação e de rendimento continuassem a funcionar com esse sistema, desde que as bases de dados estejam interligadas e que as autoridades veterinárias disponham de um acesso pleno a ambas.
(74)
Para o efeito, deve estabelecer-se uma cooperação entre as bases de dados centrais dos diferentes Estados-Membros, em conformidade com a Diretiva 89/608/CEE do Conselho (37), a fim de facilitar o intercâmbio de dados relacionado com o animal e com o respetivo documento de identificação emitido.
(75)
Com vista à aplicação uniforme da legislação da União sobre identificação de equídeos nos Estados-Membros e para assegurar a sua clareza e transparência, o Regulamento (CE) n.o 504/2008 deve ser revogado e substituído pelo presente regulamento.
(76)
Em conformidade com o ponto 24 do anexo do Regulamento (UE) n.o 519/2013 da Comissão (38), os equídeos nascidos na Croácia até 30 de junho de 2013 e não identificados em conformidade com o Regulamento (CE) n.o 504/2008 devem ser identificados em conformidade com este último regulamento até 31 de dezembro de 2014.
(77)
O presente regulamento deve aplicar-se a partir de 1 de janeiro de 2016, a fim de proporcionar aos Estados-Membros e aos operadores tempo para se adaptarem às novas regras. Contudo, o requisito de estabelecer e tornar operacional uma base de dados central deve aplicar-se na Grécia, na Suécia e no Reino Unido a partir de 1 de julho de 2016.
(78)
As medidas previstas no presente regulamento estão em conformidade com o parecer do Comité Permanente dos Vegetais, Animais e Alimentos para Consumo Humano e Animal e do Comité Zootécnico Permanente,
ADOTOU O PRESENTE REGULAMENTO:
CAPÍTULO I
OBJETO, ÂMBITO DE APLICAÇÃO, DEFINIÇÕES E PRINCÍPIOS GERAIS
Artigo 1.o
Objeto e âmbito de aplicação
1. O presente regulamento estabelece regras para a identificação dos equídeos:
a)
Nascidos na União; ou
b)
Introduzidos em livre prática na União em conformidade com o regime aduaneiro definido no artigo 5.o, ponto 16, alínea a), do Regulamento (UE) n.o 952/2013.
2. O presente regulamento aplica-se sem prejuízo do disposto na Decisão 96/78/CE.
Artigo 2.o
Definições
Para efeitos do presente regulamento, entende-se por:
a)
«Equídeo» ou «animal da espécie equina», um mamífero solípede selvagem ou domesticado, de todas as espécies compreendidas no género Equus da família dos equídeos, e respetivos cruzamentos;
b)
«Exploração», um estabelecimento agrícola ou de treino, uma cavalariça ou qualquer local ou instalação em que os equídeos são mantidos ou criados de forma habitual, qualquer que seja a sua utilização, assim como reservas naturais em que os equídeos vivem em liberdade;
c)
«Detentor», qualquer pessoa singular ou coletiva que esteja na posse ou encarregada da guarda de equídeos, com ou sem contrapartidas financeiras, temporária ou permanentemente, incluindo durante o transporte, em mercados, ou durante concursos, corridas, ou eventos culturais;
d)
«Proprietário», a pessoa ou pessoas, singulares ou coletivas, que detêm a propriedade de um equídeo;
e)
«Equídeo registado», quaisquer equídeos que:
i)
estejam inscritos ou registados e elegíveis para inscrição num livro genealógico, em conformidade com as regras estabelecidas em conformidade com o artigo 4.o, n.o 2, alínea b), da Diretiva 90/427/CEE e identificados através de um documento de identificação previsto no artigo 8.o, n.o 1, daquela diretiva, ou
ii)
sejam cavalos, incluindo póneis, registados junto de uma associação ou organização internacional que gere cavalos de competição ou de corrida, identificados através de um documento de identificação emitido pela filial nacional daquela associação ou organização;
f)
«Livro genealógico», qualquer livro, registo, ficheiro ou suporte informático:
i)
mantido por uma organização ou associação oficialmente aprovada ou reconhecida por um Estado-Membro ou por um serviço oficial do Estado-Membro em causa, e
ii)
no qual os equídeos são inscritos ou registados e elegíveis para inscrição com a menção de todos os seus ascendentes conhecidos;
g)
«Equídeos de criação e de rendimento», os equídeos que não os mencionados nas alíneas e) e h);
h)
«Equídeos para abate» ou «equídeos de talho», os equídeos destinados a serem conduzidos ao matadouro, diretamente ou após passagem por um centro de agrupamento aprovado, como referido no artigo 7.o da Diretiva 2009/156/CE, para aí serem abatidos;
i)
«Autoridade competente», a autoridade central de um Estado-Membro com competência para organizar controlos oficiais ou qualquer outra autoridade a quem tenha sido atribuída essa competência, incluindo a autoridade competente referida no artigo 2.o, alínea h), da Diretiva 2009/156/CE;
j)
«Autoridade zootécnica», a autoridade central de um Estado-Membro com competência para aplicar a Diretiva 90/427/CEE ou qualquer outra autoridade a quem tenha sido atribuída essa competência, incluindo as autoridades referidas no artigo 2.o, n.o 1, da Decisão 92/353/CEE;
k)
«Admissão temporária», o estatuto de um cavalo registado proveniente de um país terceiro e admitido na União por um período inferior a 90 dias ao abrigo de uma decisão adotada em conformidade com o artigo 19.o, alínea b), da Diretiva 2009/156/CE;
l)
«Entrada permanente», o estatuto de um equídeo originário de um país terceiro e importado na União por período igual ou superior a 90 dias;
m)
«Marca», qualquer característica visível ou visualizável e distintiva de um equídeo individual, inata ou adquirida, e registada para efeitos de identificação;
n)
«Repetidor», um dispositivo passivo de identificação por radiofrequências, reservado à leitura:
i)
que cumpra a norma ISO 11784 e aplique a tecnologia duplex pleno (FDX ou FDX-B) ou semi-duplex (HDX), e
ii)
capaz de ser lido por um aparelho de leitura compatível com a norma ISO 11785 a uma distância mínima de 12 cm;
o)
«Número único vitalício», um código alfanumérico único, de 15 dígitos, que compila informações sobre um único equídeo, bem como sobre a base de dados e o país onde essas informações foram pela primeira vez registadas, em conformidade com o sistema de codificação Universal Equine Life Number (UELN) e que inclui:
i)
um código de identificação compatível com o UELN, de seis dígitos, relativo à base de dados referida no artigo 39.o, seguido de
ii)
um número de identificação individual de nove dígitos, atribuído ao equídeo;
p)
«Estado-Membro indemne de peste equina»,
i)
um Estado-Membro em cujo território não se verificou, nos dois anos precedentes, qualquer sinal clínico, serológico (em equídeos não vacinados) ou epidemiológico de peste equina, e
ii)
no qual não se efetuou qualquer vacinação contra aquela doença nos 12 meses precedentes;
q)
«Doenças de notificação obrigatória», as doenças enumeradas no anexo I da Diretiva 2009/156/CE;
r)
«Veterinário oficial», o veterinário designado pela autoridade competente de um Estado-Membro ou de um país terceiro;
s)
«Cartão inteligente», um cartão plástico com pastilha eletrónica integrada, capaz de armazenar dados e de os transmitir eletronicamente a sistemas informáticos compatíveis;
t)
«Veterinário responsável», o veterinário referido no artigo 10.o, n.o 1, da Diretiva 2001/82/CE.
Artigo 3.o
Princípios gerais e obrigação de identificação dos equídeos
1. Os equídeos que vivem num dos territórios enumerados no anexo I do Regulamento (CE) n.o 882/2004 devem estar identificados em conformidade com o presente regulamento.
2. Se o detentor não for o proprietário ou um dos proprietários do equídeo, deve agir em conformidade com o presente regulamento em nome do proprietário e com o seu acordo.
3. Os Estados-Membros e os organismos emissores referidos no artigo 5.o, n.o 1, alíneas a) e b), podem exigir que seja o proprietário a apresentar o pedido junto de um organismo emissor para a obtenção de um documento de identificação, tal como previsto no artigo 11.o, ou de alteração dos elementos de identificação num documento existente, tal como previsto no artigo 27.o.
4. Os Estados-Membros devem garantir, se adequado através de controlos oficiais realizados em conformidade com o Regulamento (CE) n.o 882/2004, que os detentores de equídeos e os organismos emissores cumprem as suas obrigações ao abrigo do presente regulamento.
Artigo 4.o
Sistema da União de identificação dos equídeos
1. Para efeitos do presente regulamento, o sistema da União de identificação de equídeos é composto pelos seguintes elementos:
a)
Um documento de identificação único vitalício que, salvo decisão contrária do organismo emissor ou disposição contrária do presente regulamento, permanece propriedade do organismo emissor que o emitiu e que contém:
i)
uma descrição narrativa do equídeo e que regista as suas marcas,
ii)
um diagrama esquemático completo com as marcas registadas na descrição narrativa,
iii)
um espaço para registos autorizados com a descrição das alterações aos pormenores de identificação;
b)
Um método de verificação da identidade:
i)
que garanta uma ligação inequívoca entre o documento de identificação e o equídeo para o qual foi emitido,
ii)
que mostre que o equídeo já foi submetido a um processo de identificação;
c)
Uma base de dados onde são registados, de acordo com o artigo 38.o, os elementos de identificação relacionados com o equídeo para o qual foi emitido o documento de identificação e com o detentor que apresentou o pedido de documento de identificação e, em simultâneo, que atribui ao animal o número único vitalício;
d)
Uma base de dados central estabelecida em conformidade com o artigo 39.o.
2. Só se deve considerar que um equídeo está identificado em conformidade com o presente regulamento se:
a)
Estiver acompanhado de um documento de identificação emitido em conformidade com uma das seguintes disposições:
i)
o artigo 9.o, para os equídeos nascidos na União, ou
ii)
o artigo 14.o, para os equídeos importados na União, ou
iii)
o artigo 29.o ou 30.o, quando acompanhado de uma duplicata do documento de identificação, ou
iv)
o artigo 32.o, quando acompanhado de um documento de identificação substituto; ou
b)
Estiver identificado em conformidade com:
i)
o artigo 24.o, para as derrogações à circulação ou ao transporte de equídeos acompanhados por um documento provisório; ou
ii)
o artigo 26.o, n.o 2, para as derrogações a determinadas deslocações e transporte de equídeos para abate.
CAPÍTULO II
IDENTIFICAÇÃO DOS EQUÍDEOS NASCIDOS NA UNIÃO
Artigo 5.o
Organismos emissores para os equídeos nascidos na União
1. O documento de identificação previsto no artigo 7.o deve ser emitido por um dos seguintes organismos emissores:
a)
Para os equídeos registados referidos no artigo 2.o, alínea e), subalínea i), do presente regulamento, por uma organização ou associação aprovada ou reconhecida oficialmente em conformidade com o artigo 2.o, n.o 1, da Decisão 92/353/CEE, ou uma agência oficial de um Estado-Membro, responsável por um livro genealógico no qual o equídeo foi inscrito ou foi registado e é elegível para inscrição em conformidade com a Decisão 96/78/CE;
b)
Para os cavalos registados referidos no artigo 2.o, alínea e), subalínea ii), por uma filial nacional de uma organização ou associação internacional responsável por cavalos de competição ou de corrida, supervisionada pela autoridade competente do Estado-Membro onde se encontra a sua sede;
c)
Para os equídeos de criação e de rendimento referidos no artigo 2.o, alínea g):
i)
pela autoridade competente da exploração onde o equídeo é mantido no momento da sua identificação, ou
ii)
por um organismo emissor designado e supervisionado pela autoridade competente referida na subalínea i), ao qual a tarefa foi delegada.
2. A autoridade competente só deve designar os organismos emissores referidos no n.o 1, alínea c), subalínea ii), que satisfaçam as seguintes condições:
a)
As tarefas e responsabilidades do organismo emissor assim como as condições para a sua execução devem estar claramente descritas;
b)
Devem existir provas de que o organismo emissor:
i)
dispõe dos conhecimentos técnicos, do equipamento e das infraestruturas necessárias para efetuar as tarefas que nele sejam delegadas,
ii)
dispõe de pessoal em número suficiente e com qualificações e experiência adequadas,
iii)
é imparcial e não tem quaisquer conflitos de interesses no que se refere ao exercício das tarefas que nele sejam delegadas,
iv)
dispõe de um modelo de documento de identificação que satisfaz os requisitos previstos no presente regulamento;
c)
O organismo emissor deve cooperar estreitamente com a autoridade competente para prevenir e, sempre que necessário, remediar os casos de incumprimento dos requisitos do presente regulamento;
d)
Existe uma coordenação eficiente e eficaz entre a autoridade competente e o organismo emissor designado.
3. Sempre que autoridade competente tiver motivos suficientes para concluir que um organismo emissor realiza atos que não respeitam os requisitos do presente regulamento, deve investigar essas suspeitas de incumprimento. O organismo emissor não poderá emitir documentos de identificação até à conclusão das investigações e até se ter excluído ou solucionado quaisquer casos de incumprimento.
4. Sempre que, não obstante as medidas aplicadas em conformidade com o n.o 3, um organismo emissor referido no n.o 1 não cumprir os requisitos do presente regulamento, a autoridade competente deve retirar a autorização de emissão de documentos de identificação para equídeos.
Após a retirada da autorização de emissão de documentos de identificação, a autoridade competente deve assegurar que os equídeos sob a sua responsabilidade continuam a estar identificados em conformidade com o presente regulamento e que os documentos de identificação devolvidos ou a devolver em conformidade com o artigo 34.o são devidamente guardados por aquela autoridade competente ou por um organismo emissor a quem a referida autoridade tenha delegado essa competência.
Artigo 6.o
Informações relativas aos organismos emissores
1. Os Estados-Membros devem coligir e manter atualizada a lista dos organismos emissores referidos no artigo 5.o, n.o 1, disponibilizando essa lista aos demais Estados-Membros e organismos emissores e ao público, através de um sítio Web criado pela autoridade competente.
2. A lista a que se refere o n.o 1 deve:
a)
Incluir as informações de contacto necessárias para dar cumprimento aos requisitos do artigo 35.o, do artigo 37.o, n.o 4, do artigo 38.o, n.o 3, e do artigo 40.o, n.o 1;
b)
Respeitar o modelo estabelecido no anexo II, capítulo 2, secção I, alínea f), da Decisão 2009/712/CE e os requisitos estabelecidos no anexo III da mesma decisão;
c)
Estar diretamente acessível através do endereço Internet fornecido pela Comissão em conformidade com o n.o 3 e ser suficientemente intuitiva para os falantes não nativos.
3. Por forma a assistir os Estados-Membros na disponibilização das listas atualizadas referidas no n.o 1, a Comissão deve estabelecer um sítio Web, a partir do qual cada Estado-Membro deve criar uma ligação direta para a informação requerida no sítio Web previsto no n.o 1.
Artigo 7.o
Formato e conteúdo dos documentos de identificação emitidos para os equídeos nascidos na União
1. Os equídeos nascidos na União devem estar identificados por meio de um documento único de identificação de equídeos emitido vitaliciamente para o animal, em conformidade:
a)
Com o modelo de documento de identificação estabelecido no anexo I, parte 1;
b)
Com os requisitos adicionais estabelecidos no anexo I, parte 2.
2. Os organismos emissores devem garantir que o documento de identificação contém um número de páginas suficiente com campos para preenchimento destinados à inserção das informações exigidas ao abrigo das secções seguintes, especificadas no modelo de documento de identificação estabelecido no anexo I, parte 1:
a)
No caso dos equídeos registados, pelo menos as secções I a IX;
b)
No caso dos equídeos de criação e de rendimento, pelo menos as secções I a IV.
3. Os organismos emissores devem assegurar que a ordem e a numeração das secções no documento de identificação, tal como se estabelece no anexo I, parte 1, permanecem inalteradas e que está previsto um número suficiente de páginas no referido documento a fim de proporcionar o espaço necessário às diversas inscrições.
4. Os organismos emissores são responsáveis pela gestão da segurança dos documentos de identificação, preenchidos ou não, presentes nas suas instalações.
Sempre que, sem prejuízo do artigo 4.o, n.o 1, alínea a), o regulamento interno de um organismo emissor assim o permita, o referido organismo deve garantir que os documentos de identificação referidos no artigo 34.o, n.o 1, alínea c), subalínea ii), e no artigo 35.o são efetivamente invalidados a fim de prevenir uma utilização fraudulenta do próprio documento e da informação nele contida, antes de o documento ser entregue ao proprietário, como recordação do animal.
5. A autoridade competente, em conjunto com a autoridade zootécnica, pode adotar procedimentos administrativos a fim de assegurar a harmonização da configuração dos documentos de identificação emitidos pelos organismos emissores referidos no artigo 5.o, n.o 1, sob a sua supervisão, desde que sejam respeitados os requisitos gerais enunciados nos n.os 1, 2 e 3.
Artigo 8.o
Obrigações da autoridade competente no que respeita à emissão de documentos de identificação para equídeos nascidos na União
A autoridade zootécnica e a autoridade competente devem assegurar que, no seu território, os organismos emissores que estão sob a sua responsabilidade:
a)
Emitem documentos de identificação que cumprem os requisitos estabelecidos no artigo 7.o, n.os 1, 2 e 3;
b)
Dispõem dos sistemas necessários para verificar, sempre que a autoridade competente o exigir, se um documento de identificação alegadamente emitido por um desses organismos:
i)
é único, genuíno e autêntico,
ii)
inclui, sempre que existir um stock de documentos pré-impressos, um número de série impresso pelo menos nas páginas que contêm as secções I, II e III do documento de identificação.
Artigo 9.o
Emissão de documentos de identificação para equídeos nascidos na União
1. Os organismos emissores só devem emitir documentos de identificação:
a)
Que cumprem os requisitos do artigo 7.o, n.os 1, 2 e 3;
b)
Cuja secção I está devidamente preenchida com informações verificadas pelo organismo emissor indicado no ponto 11 da parte A daquela secção ou em nome desse organismo;
c)
Cuja secção IV está preenchida, se tal for exigido pela legislação nacional ou pelas regras e regulamentos do organismo emissor referido no artigo 5.o, n.o 1, alíneas a) e b);
d)
Cuja secção V está preenchida em conformidade com o n.o 2 do presente artigo.
2. O organismo emissor referido no artigo 5.o, n.o 1, alínea a), deve identificar os equídeos registados referidos no artigo 2.o, alínea e), subalínea i), em conformidade com as regras do livro genealógico referido naquela disposição, e preencher a secção V do documento de identificação com as informações constantes do certificado de origem referido no artigo 8.o, n.o 1, segundo parágrafo, da Diretiva 90/427/CEE e no seu anexo.
3. Em conformidade com os princípios da organização ou associação que estabeleceu o livro genealógico de origem da raça do equídeo registado, a secção V do documento de identificação deve conter:
a)
A informação completa sobre a genealogia;
b)
A secção do livro genealógico referida no artigo 2.o ou 3.o da Decisão 96/78/CE;
c)
Se existir, a classe da secção principal do livro genealógico na qual o equídeo registado se encontra inscrito.
4. Para o registo de um cavalo de competição ou de corrida, tal como referido no artigo 2.o, alínea e), subalínea ii), o organismo emissor referido no artigo 5.o, n.o 1, alínea b), deve:
a)
Quer emitir, em conformidade com o n.o 1, alíneas a) e b), e com as regras do próprio organismo emissor, um documento de identificação que satisfaz o disposto no artigo 7.o, n.os 1, 2 e 3;
b)
Quer reconhecer e validar o documento de identificação emitido para aquele cavalo em conformidade com o n.o 1 do presente artigo;
c)
Quer emitir um novo documento de identificação em conformidade com o artigo 12.o, n.o 3, alínea c).
Artigo 10.o
Derrogações ao preenchimento de determinadas informações nas secções I e IV do documento de identificação
1. Em derrogação ao artigo 4.o, n.o 1, alínea a), subalínea ii), e ao artigo 9.o, n.o 1, alínea b), a autoridade competente pode autorizar os organismos emissores a não preencher por meio de um desenho as informações referidas nos pontos 12 a 18 do diagrama esquemático do documento de identificação, tal como se estabelece no anexo I, secção I, parte B, desde que estejam preenchidas as duas condições seguintes:
a)
Está implantado um repetidor em conformidade com o artigo 18.o ou é aplicado, em conformidade com o artigo 21.o, um método alternativo equivalente e autorizado para a verificação da identidade;
b)
Uma fotografia ou uma impressão apresentam elementos suficientes para a descrição do equídeo.
2. Os organismos emissores referidos no artigo 5.o, n.o 1, alíneas a) e b), podem:
a)
Não recorrer à derrogação concedida no n.o 1 do presente artigo;
b)
Adaptar os documentos de identificação emitidos em conformidade com o n.o 1 do presente artigo aos requisitos enunciados no artigo 9.o, n.o 1.
3. Em derrogação ao artigo 9.o, n.o 1, alínea c), as informações sobre o proprietário podem ser fornecidas sob a forma de um título de propriedade ou cartão de registo inscritos na base de dados criada em conformidade com o artigo 38.o e que refira:
a)
O número único vitalício do equídeo;
b)
O número do documento de identificação, se for caso disso, e o código do repetidor ou um método alternativo para a verificação da identidade autorizado em conformidade com o artigo 21.o.
O título de propriedade ou o cartão de registo referidos no primeiro parágrafo devem ser devolvidos ao organismo emissor em caso de morte, venda, perda, furto, abate ou occisão do animal.
Artigo 11.o
Pedidos de documentos de identificação para equídeos nascidos na União
1. Os detentores devem apresentar um pedido de documento de identificação para um equídeo nascido na União ao organismo emissor adequado no Estado-Membro onde se situa a exploração do equídeo, devendo fornecer todas as informações necessárias para dar cumprimento ao presente regulamento.
2. Os Estados-Membros devem estabelecer os prazos para a apresentação do pedido referido no n.o 1 necessários para cumprir o prazo para a identificação estabelecido no artigo 12.o e no artigo 13.o, n.o 1.
3. Em derrogação ao n.o 1, e em conformidade com o artigo 1.o da Decisão 96/78/CE, o detentor pode apresentar o pedido referido no n.o 1 a um organismo emissor adequado, tal como referido no artigo 5.o, n.o 1, alíneas a) e b), cuja sede se encontra num Estado-Membro diferente daquele onde se situa a exploração do equídeo.
Artigo 12.o
Prazo para a identificação dos equídeos nascidos na União
1. Os equídeos nascidos na União devem estar identificados por meio de um documento de identificação emitido em conformidade com o artigo 9.o o mais tardar 12 meses após o seu nascimento e, em qualquer caso, antes de abandonarem com caráter permanente a exploração de nascimento, exceto se essa deslocação ocorrer em conformidade com o artigo 23.o, n.o 2, alínea c), como cria recém-nascida da mãe de que depende ou em conformidade com o artigo 26.o, n.o 2.
2. Em derrogação ao n.o 1, os Estados-Membros são livres de decidir limitar o período máximo permitido para identificação do animal a seis meses ou ao ano civil do nascimento.
3. Em derrogação aos n.os 1 e 2, pode ser emitido um novo documento de identificação em conformidade com o artigo 9.o em qualquer momento:
a)
Pela autoridade competente ou a seu pedido, sempre que o documento de identificação existente não satisfaça os requisitos do artigo 7.o, n.os 1, 2 e 3, ou se determinados elementos de identificação estabelecidos nas secções I, II ou V não tiverem sido corretamente inscritos pelo organismo emissor; ou
b)
Sempre que um equídeo de criação e de rendimento for reclassificado como equídeo registado em conformidade com as regras do organismo emissor referido no artigo 5.o, n.o 1, alínea a), e que o documento de identificação existente não possa ser adaptado em conformidade; ou
c)
Sempre que um cavalo for reclassificado ou registado como cavalo registado, referido no artigo 2.o, alínea e), subalínea ii), em conformidade com as regras do organismo emissor referido no artigo 5.o, n.o 1, alínea b), e que o documento de identificação existente não possa ser adaptado em conformidade; ou
d)
Sempre que um documento de identificação tiver sido emitido em conformidade com o artigo 10.o, n.o 1, e não puder ser adaptado aos requisitos do artigo 9.o, n.o 1, em conformidade com o artigo 10.o, n.o 2, alínea b); ou
e)
Nos casos referidos no artigo 18.o, n.os 4 e 5, e o documento de identificação existente não puder ser adaptado em conformidade; ou
f)
Sempre que o documento de identificação tiver sido confiscado pela autoridade competente no contexto de uma identificação.
Nos casos descritos no primeiro parágrafo, o documento de identificação existente deve ser devolvido ao organismo emissor a fim de ser invalidado e deve registar-se, na base de dados criada em conformidade com o artigo 38.o, a invalidação daquele documento e a emissão de um novo documento de identificação.
Artigo 13.o
Derrogações relativas à identificação de determinados equídeos em estado selvagem ou semisselvagem
1. Em derrogação ao artigo 12.o, a autoridade competente pode decidir que os equídeos que constituem populações definidas que vivem em estado selvagem ou semisselvagem em determinadas zonas, a definir pela autoridade competente, só devem ser identificados através de um documento de identificação emitido em conformidade com o artigo 9.o ou com o artigo 17.o, n.o 4 quando:
a)
São retirados dessas populações, excluindo a transferência sob supervisão oficial de uma população definida para outra; ou
b)
São transferidos para o uso doméstico.
2. Os Estados-Membros que pretendam recorrer à derrogação estabelecida no n.o 1 devem, antes de o fazer, notificar a Comissão, referindo o presente artigo, das populações e das zonas em causa por eles definidas em conformidade com o n.o 1.
CAPÍTULO III
IDENTIFICAÇÃO DOS EQUÍDEOS IMPORTADOS NA UNIÃO
Artigo 14.o
Identificação dos equídeos importados na União
Os documentos de identificação emitidos em países terceiros devem ser considerados válidos em conformidade com o presente regulamento, desde que respeitem as seguintes condições:
a)
Foram emitidos:
i)
no caso dos equídeos registados, por um organismo de um país terceiro, incluído na lista prevista no artigo 3.o, n.o 1, da Diretiva 94/28/CE, que emite certificados genealógicos, ou
ii)
no caso dos cavalos registados, por uma filial nacional de uma organização ou associação internacional, responsável por cavalos de competição ou de corrida, com sede no país terceiro da organização ou associação internacional referida no artigo 5.o, n.o 1, alínea b), ou
iii)
em todos os outros casos, pela autoridade competente do país terceiro de origem do equídeo;
b)
Cumprem todos os requisitos do artigo 7.o, n.o 2.
Artigo 15.o
Pedidos de documentos de identificação para equídeos importados na União
1. O detentor de um equídeo deve apresentar ao organismo emissor referido no artigo 5.o, n.o 1, adequado para a categoria do equídeo, um pedido de emissão, em conformidade com o artigo 9.o, de um documento de identificação em conformidade com o artigo 7.o, ou um pedido de registo do documento de identificação existente na base de dados criada por esse organismo emissor, em conformidade com o artigo 38.o, no prazo de 30 dias a contar da data de finalização do procedimento aduaneiro, tal como definido no artigo 5.o, n.o 16, alínea a), do Regulamento (UE) n.o 952/2013, quando:
a)
Os equídeos são importados na União; ou
b)
A autoridade competente converteu a admissão temporária de um cavalo registado em conformidade com uma decisão adotada pela Comissão ao abrigo do artigo 19.o, alínea b), da Diretiva 2009/156/CE, em entrada permanente em conformidade com o artigo 19.o, alínea c), da referida diretiva.
2. Sempre que o documento de identificação existente referido no n.o 1 não cumpra os requisitos do artigo 7.o, n.o 2, o organismo emissor deve, a pedido do detentor:
a)
Completar o documento de identificação, a fim de o tornar conforme aos requisitos do artigo 7.o, n.o 2;
b)
Registar os elementos de identificação do equídeo e as informações complementares na base de dados estabelecida em conformidade com o artigo 38.o.
3. Sempre que o documento de identificação existente tal como referido no n.o 1 não puder ser alterado a fim de cumprir os requisitos do artigo 7.o, n.o 2, não deve ser considerado válido para fins de identificação nos termos do presente regulamento e o equídeo deve ser identificado mediante a emissão, em conformidade com o artigo 9.o, de um novo documento de identificação que cumpra os requisitos do artigo 7.o, n.os 1, 2 e 3, com base no documento de identificação apresentado que deve, pelo menos, fornecer as informações constantes do anexo da Diretiva 90/427/CEE.
CAPÍTULO IV
CONTROLOS EXIGIDOS ANTES DA EMISSÃO DOS DOCUMENTOS DE IDENTIFICAÇÃO E MÉTODOS DE VERIFICAÇÃO DA IDENTIDADE
Artigo 16.o
Verificação dos documentos de identificação únicos emitidos para os equídeos
1. Antes de emitir um documento de identificação, o organismo emissor, ou a pessoa que o representa, deve tomar todas as medidas adequadas no sentido de:
a)
Verificar que nenhum documento de identificação foi ainda emitido naqueles termos para aquele equídeo em particular;
b)
Impedir a emissão fraudulenta de múltiplos documentos de identificação para um só equídeo.
2. As medidas previstas no n.o 1 devem incluir:
a)
A consulta dos documentos adequados e dos registos eletrónicos que estejam disponíveis;
b)
A estimativa da idade do equídeo;
c)
O controlo do equídeo, tal como se estabelece no artigo 17.o, para deteção de quaisquer sinais ou marcas indicativos de uma identificação anterior.
Artigo 17.o
Medidas para detetar uma identificação anterior dos equídeos
1. As medidas para detetar eventuais sinais ou marcas indicativos de uma identificação anterior, tal como estabelecido no artigo 16.o, devem incluir, no mínimo, medidas para detetar:
a)
Eventuais repetidores anteriormente implantados, utilizando um aparelho de leitura conforme à norma ISO 11785 e capaz de ler, pelo menos, repetidores HDX e FDX-B, pelo menos sempre que o leitor estiver em contacto direto com a superfície corporal no sítio onde, em circunstâncias normais, são implantados os repetidores;
b)
Quaisquer sinais clínicos que indiquem que um repetidor anteriormente implantado ou uma marca aplicada em conformidade com o artigo 21.o foram removidos ou alterados por via cirúrgica;
c)
Qualquer sinal ou indicação de que foi aplicado ao equídeo um método alternativo de verificação da identidade, em conformidade com o artigo 21.o.
2. Sempre que, na sequência do pedido apresentado pelo detentor em conformidade com o artigo 11.o, n.o 1, as medidas previstas no n.o 1 do presente artigo revelarem a existência de um repetidor implantado anteriormente ou de um método alternativo de verificação da identidade, em conformidade com o artigo 21.o, indicativos de se ter realizado anteriormente uma identificação em conformidade com o artigo 9.o, o organismo emissor deve:
a)
Emitir uma duplicata do documento de identificação ou um documento substituto em conformidade com o artigo 29.o ou com o artigo 32.o, dependendo das informações disponíveis;
b)
Inserir essas informações, ou seja, o número do repetidor ou o método alternativo de verificação da identidade, de forma adequada nos campos de preenchimento da parte A e no diagrama esquemático da parte B da secção I do documento de identificação.
3. Sempre que se confirmar ter havido remoção não documentada de um repetidor ou de um método alternativo de verificação da identidade, como referido no n.o 1, alínea b), num equídeo nascido na União, o organismo emissor deve emitir um documento de identificação substituto em conformidade com o artigo 32.o.
4. Em derrogação ao disposto no n.o 2, a autoridade competente pode autorizar a emissão de um documento de identificação em conformidade com o artigo 9.o para equídeos que vivem em estado selvagem ou semisselvagem, tal como referidos no artigo 13.o, que têm um repetidor implantado mas para os quais, em conformidade com o artigo 13.o, não foi emitido um documento de identificação, desde que o código do repetidor tenha sido registado, aquando da sua implantação, na base de dados do organismo emissor responsável pela população de equídeos em causa.
Artigo 18.o
Métodos eletrónicos de verificação da identidade
1. O organismo emissor deve assegurar que aquando da primeira identificação, em conformidade com o artigo 12.o, é implantado um repetidor no equídeo.
2. O repetidor deve ser implantado por via parentérica em condições de assepsia, entre a nuca e o garrote, a meio do pescoço, na área do ligamento nucal.
Todavia, a autoridade competente pode autorizar a implantação do repetidor em local diferente no pescoço do animal, desde que essa implantação alternativa:
a)
Não comprometa o bem-estar do equídeo;
b)
Não aumente o risco de migração do repetidor, em comparação com o método referido no primeiro parágrafo.
3. Os Estados-Membros devem estabelecer o nível mínimo de qualificações exigido para a intervenção referida no n.o 2 ou designar a pessoa («pessoa qualificada») ou profissão a quem caberá responsabilizar-se por tais operações.
4. Os organismos emissores referidos no artigo 5.o, n.o 1, alíneas a) e b), podem exigir que os equídeos que foram identificados mediante recurso a um método alternativo de verificação da identidade, previsto no artigo 21.o, devem ser marcados através da implantação de um repetidor para efeitos de inscrição ou registo de equídeos em livros genealógicos ou de registo de cavalos registados para fins de competição.
5. Os organismos emissores referidos no artigo 5.o, n.o 1, e a autoridade competente podem exigir que os equídeos que se consideram estar identificados em conformidade com o artigo 4.o, n.o 2, e com o artigo 43.o, n.o 1, devem ser marcados com a implantação de um repetidor para fins de verificação da identidade, nos casos em que:
a)
Repetidores anteriormente implantados e registados deixaram de funcionar;
b)
A marca inata ou adquirida registada como método alternativo de verificação da identidade referido no artigo 21.o deixou de ser adequada para esse fim; ou
c)
A autoridade competente considera que é necessário assegurar a verificação da identidade.
Artigo 19.o
Gestão da unicidade do código exibido por um repetidor
1. Os Estados-Membros devem estabelecer regras, em conformidade com as normas referidas no artigo 2.o, alínea n), subalínea i), a fim de garantir a unicidade dos códigos exibidos pelos repetidores implantados pelos organismos emissores referidos no artigo 5.o, n.o 1, quando emitem documentos de identificação em conformidade com o artigo 9.o.
2. As regras estabelecidas em conformidade com o n.o 1 devem ser aplicadas sem comprometer o sistema de identificação criado pelo organismo emissor de outro Estado-Membro que efetuou a identificação de um equídeo registado em conformidade com o presente regulamento.
Artigo 20.o
Registo do código do repetidor no documento de identificação
1. Sempre que for implantado um repetidor em conformidade com o artigo 18.o, o organismo emissor deve registar as seguintes informações no documento de identificação:
a)
Na secção I, parte A, ponto 5, pelo menos os últimos 15 dígitos do código transmitido pelo repetidor e exibido no leitor após a implantação; e, se for caso disso:
i)
uma etiqueta autoadesiva com um código de barras, desde que a página seja posteriormente selada, ou
ii)
uma impressão desse código de barras que codifica pelo menos os últimos 15 dígitos do código transmitido pelo repetidor;
b)
Na secção I, parte B, nos pontos 12 ou 13 do diagrama esquemático, dependendo do lado onde o repetidor foi implantado, o local em que este foi implantado no equídeo e lido após a implantação;
c)
No ponto 19 do diagrama esquemático da secção I, parte B, a assinatura do veterinário ou da pessoa qualificada que efetuou a identificação preenchendo o ponto 3 da parte A e o diagrama esquemático da secção I, parte B, e realizou a leitura do código transmitido pelo repetidor após a sua implantação, ou da pessoa que reproduz estas informações para efeitos da emissão do documento de identificação em conformidade com as regras do organismo emissor.
2. Em derrogação ao n.o 1, alínea a), sempre que um equídeo estiver marcado com um repetidor que tenha sido previamente implantado e que não cumpra as normas ISO referidas no artigo 2.o, alínea n), subalínea i), o nome do fabricante ou do sistema de leitura devem ser inseridos na secção I, parte A, ponto 5, do documento de identificação.
Artigo 21.o
Autorização de métodos alternativos de verificação da identidade
1. Em derrogação ao artigo 18.o, n.o 1, os Estados-Membros podem autorizar métodos alternativos adequados de verificação da identidade dos equídeos nascidos na União, incluindo marcas, que cumpram os requisitos do artigo 4.o, n.o 1, alínea b), e garantam que a identidade do equídeo registada no documento de identificação pode ser verificada.
2. Os Estados-Membros devem assegurar que:
a)
Os métodos alternativos de verificação da identidade dos equídeos não são usados como único meio para a verificação da identidade da maioria dos equídeos identificados no seu território em conformidade com o presente regulamento;
b)
As marcas visíveis aplicadas aos equídeos de criação e de rendimento não podem ser confundidas com as reservadas, no seu território, para uso pelos organismos emissores referidos no artigo 5.o, n.o 1, alínea a), em equídeos registados;
c)
Qualquer método alternativo de verificação da identidade autorizado ou qualquer combinação desses métodos proporciona pelo menos as mesmas garantias que o repetidor implantado nos termos do artigo 18.o;
d)
As informações sobre o método alternativo de verificação da identidade aplicado a um determinado equídeo podem ser descritas num formato digitalizável, armazenável e pesquisável numa base de dados criada nos termos do artigo 38.o.
3. Os Estados-Membros que pretendam pôr em prática a derrogação prevista no n.o 1, devem disponibilizar à Comissão, aos demais Estados-Membros e ao público, através do sítio Web referido no artigo 6.o, n.o 1, as informações sobre os respetivos métodos alternativos de verificação da identidade autorizados.
Artigo 22.o
Obrigações dos organismos emissores e dos detentores que recorrem a métodos alternativos de verificação da identidade
1. O organismo emissor deve assegurar-se de que o documento de identificação só é emitido para um equídeo se:
a)
Tiver sido verificada a correta aplicação do método alternativo de verificação da identidade autorizado, referido no artigo 21.o;
b)
O método de verificação da identidade utilizado for mencionado na secção I, parte A, pontos 6 ou 7, ou, se for o caso, na secção XI, do documento de identificação e registado na base de dados em conformidade com o artigo 38.o, n.o 1, alínea f).
2. Sempre que for utilizado um método alternativo de verificação da identidade, o detentor deve disponibilizar os meios de acesso a essas informações de identificação ou, se for caso disso, suportar os custos ou os atrasos decorrentes da verificação da identidade do animal.
CAPÍTULO V
CIRCULAÇÃO E TRANSPORTE DE EQUÍDEOS
Artigo 23.o
Circulação e transporte de equídeos registados e de equídeos de criação e de rendimento
1. Os documentos de identificação emitidos para os equídeos registados ou para os equídeos de criação e de rendimento em conformidade com o artigo 9.o, n.o 1, ou os artigos 14.o, 29.o, 30.o ou 32.o, devem acompanhar permanentemente os equídeos para os quais forma emitidos, incluindo, se tal for exigido pela legislação nacional, durante o transporte da carcaça do equídeo para transformação num estabelecimento aprovado em conformidade com o artigo 24.o, n.o 1, alínea a), do Regulamento (CE) n.o 1069/2009 ou referido no anexo III, capítulo III, alínea a), subalínea iii), do Regulamento (UE) n.o 142/2011.
2. Em derrogação ao n.o 1, o documento de identificação não deve ser exigido para acompanhar equídeos registados ou equídeos de criação e de rendimento quando os animais:
a)
Se encontram estabulados ou em pastoreio, podendo o documento de identificação ser exibido sem demora pelo detentor;
b)
Sejam temporariamente montados, conduzidos, guiados ou levados:
i)
quer na vizinhança da exploração, dentro do Estado-Membro, de maneira a que o documento de identificação possa ser exibido sem demora, ou
ii)
quer durante a transumância dos equídeos de e para pastagens de verão registadas, desde que o documento de identificação possa ser apresentado na exploração de partida;
c)
Não estão desmamados e acompanham a mãe ou mãe de leite;
d)
Participam num treino ou numa prova incluídos numa competição ou num evento equestre, que requeira o abandono temporário dos locais do treino, da competição ou do evento;
e)
São deslocados ou transportados em situação de emergência para os próprios equídeos ou para a exploração onde se encontram.
Artigo 24.o
Derrogação à circulação ou ao transporte de equídeos acompanhados por um documento provisório
1. A pedido do detentor ou da autoridade competente, o organismo emissor deve emitir um documento provisório com, pelo menos, as informações referidas no anexo III, que permita a deslocação ou o transporte do equídeo no mesmo Estado-Membro por período não superior a 45 dias, enquanto o documento de identificação se encontra na posse do organismo emissor ou da autoridade competente para fins de atualização dos elementos de identificação.
2. Os equídeos acompanhados por um documento de identificação provisório tal como previsto no n.o 1 não podem ser transportados para um matadouro para abate para consumo humano.
3. Em derrogação ao n.o 1, sempre que, durante o período de 45 dias aí referido, um equídeo deva ser transportado para outro Estado-Membro ou através de outro Estado-Membro para um país terceiro, deve ser acompanhado, independentemente do seu estatuto de registo, além do documento provisório referido no n.o 1, de um certificado sanitário em conformidade com o anexo III da Diretiva 2009/156/CE.
Artigo 25.o
Derrogação à circulação com um cartão inteligente
1. Em derrogação ao artigo 23.o, n.o 1, a autoridade competente pode autorizar a deslocação ou o transporte, no mesmo Estado-Membro, de equídeos registados ou de equídeos de criação e de rendimento não acompanhados do respetivo documento de identificação, desde que se façam acompanhar de um cartão inteligente emitido pelo organismo emissor do documento de identificação, que contenha o conjunto de informações estabelecido no anexo II.
2. Os Estados-Membros que apliquem a derrogação prevista no n.o 1 podem conceder derrogações entre si que abranjam a circulação ou o transporte de equídeos registados ou de equídeos de criação e de rendimento nos seus próprios territórios.
Os Estados-Membros devem notificar a Comissão da sua intenção de conceder as referidas derrogações.
Artigo 26.o
Circulação e transporte de equídeos destinados a abate
1. Quando da deslocação ou do transporte para o matadouro de equídeos destinados a abate, estes devem estar acompanhados do seguinte:
a)
O documento de identificação emitido em conformidade com o artigo 9.o, n.o 1, ou com o artigo 14.o; ou
b)
A duplicata do documento de identificação emitida em conformidade com o artigo 29.o ou 30.o que foi objeto da derrogação prevista no artigo 31.o.
2. Em derrogação ao n.o 1, a autoridade competente pode autorizar que equídeos destinados a abate para os quais não tenha sido emitido um documento de identificação em conformidade com o artigo 9.o, n.o 1, sejam transportados diretamente da exploração de nascimento para o matadouro no mesmo Estado-Membro, desde que:
a)
Os equídeos para abate tenham menos de 12 meses de idade e exibam estrelas radiculares visíveis nos incisivos laterais caducos;
b)
Haja rastreabilidade ininterrupta desde a exploração de nascimento até ao matadouro;
c)
Durante o transporte para o matadouro, os equídeos para abate estejam marcados individualmente em conformidade com os artigos 18.o ou 21.o;
d)
A remessa seja acompanhada pelas informações relativas à cadeia alimentar em conformidade com o anexo II, secção III, do Regulamento (CE) n.o 853/2004, que devem incluir uma referência à marcação individual referida na alínea c) do presente número;
e)
O repetidor ou qualquer identificador físico aplicado ao equídeo em conformidade com o artigo 21.o deve ser protegido de qualquer utilização fraudulenta subsequente, nomeadamente mediante a sua recuperação, destruição ou eliminação no local.
3. O artigo 34.o, n.o 1, alíneas b) e c), não é aplicável no caso da circulação ou do transporte de equídeos para abate em conformidade com o n.o 2 do presente artigo.
CAPÍTULO VI
GESTÃO, DUPLICAÇÃO, SUBSTITUIÇÃO E SUSPENSÃO DE DOCUMENTOS DE IDENTIFICAÇÃO
Artigo 27.o
Obrigações dos detentores no que respeita à gestão dos documentos de identificação a fim de assegurar a continuidade da identidade ao longo da vida do equídeo
1. O detentor de um equídeo deve assegurar que os seguintes elementos de identificação no documento de identificação estão permanentemente atualizados e corretos:
a)
O estatuto do equídeo no que se refere à sua elegibilidade para abate para consumo humano;
b)
O código legível do repetidor ou a marca usada como método alternativo de verificação da identidade, tal como estabelecido no artigo 21.o;
c)
O estatuto enquanto equídeo registado ou equídeo de criação e de rendimento;
d)
As informações relativas à propriedade, sempre que exigidas pela legislação do Estado-Membro em que é mantido o equídeo ou pelo organismo emissor referido no artigo 5.o, n.o 1.
2. Independentemente do organismo emissor que emitiu o documento de identificação em conformidade com o artigo 9.o, n.o 1, ou com os artigos 14.o, 29.o ou 32.o, o detentor de um equídeo deve assegurar que o documento de identificação é apresentado ao organismo emissor referido no artigo 5.o, n.o 1, adequado para a categoria do equídeo no Estado-Membro onde se situa a exploração do equídeo, a fim de fornecer os elementos de identificação referidos no artigo 38.o, n.o 1, no prazo de 30 dias a contar:
a)
Da emissão do documento de identificação em conformidade com o artigo 9.o, n.o 1, por um organismo emissor situado fora do Estado-Membro onde se localiza a exploração;
b)
Da introdução do equídeo no Estado-Membro onde se situa a exploração a partir de outro Estado-Membro, com exceção:
i)
de equídeos que participam em competições, corridas, exposições, treinos e transporte de madeiras por período não superior a 90 dias,
ii)
de garanhões que são baseados num Estado-Membro para a estação de reprodução,
iii)
de éguas que são baseadas num Estado-Membro para reprodução por um período não superior a 90 dias,
iv)
de equídeos que permanecem numa unidade veterinária por razões médicas,
v)
de equídeos destinados a abate no prazo de 10 dias após a sua introdução.
3. Sempre que surgir a necessidade de atualizar, no documento de identificação, os elementos de identificação referidos no artigo 38.o, n.o 1, o detentor deve apresentar esse documento, no prazo de 30 dias após o acontecimento que afetou aqueles elementos:
a)
No caso dos equídeos registados referidos no artigo 2.o, alínea e), subalínea i), ao organismo emissor referido no artigo 5.o, n.o 1, alínea a), o qual:
i)
emitiu o documento de identificação para o equídeo registado em causa, ou
ii)
está aprovado em conformidade com a Decisão 92/353/CEE no Estado-Membro onde se situa a exploração do equídeo e criou um livro genealógico no qual o equídeo pode ser inscrito ou registado em conformidade com a Decisão 96/78/CE; ou
b)
No caso dos cavalos registados referidos no artigo 2.o, alínea e), subalínea ii), ao organismo emissor referido no artigo 5.o, n.o 1, alínea b), em conformidade com as regras desse organismo que emitiu o documento de identificação para o cavalo registado em causa; ou
c)
À autoridade competente ou a um dos organismos emissores designados em conformidade com o presente regulamento pela autoridade competente do Estado-Membro onde está situada a exploração do equídeo.
Artigo 28.o
Obrigações dos organismos emissores no que respeita à gestão dos documentos de identificação a fim de assegurar a continuidade da identidade ao longo da vida do equídeo
O organismo emissor referido no artigo 27.o, n.o 3, deve:
a)
Efetuar as atualizações necessárias dos elementos de identificação no documento de identificação;
b)
Inscrever na parte C da secção I do documento de identificação as informações requeridas sobre o organismo emissor, que devem consistir pelo menos no número compatível com o UELN da base de dados, quando não tiver emitido inicialmente o documento de identificação em conformidade com o artigo 9.o, n.o 1;
c)
Preencher as entradas da secção IV do documento de identificação, sempre que a alteração da propriedade for exigida pela legislação nacional ou pelas regras do organismo emissor;
d)
Inscrever ou completar na base de dados que criou em conformidade com o artigo 38.o os registos dos elementos de identificação contidos no documento de identificação apresentado;
e)
Transmitir as informações à base de dados central em conformidade com o artigo 39.o.
Artigo 29.o
Emissão de duplicatas de documentos de identificação
1. O organismo emissor referido no artigo 5.o, n.o 1, deve emitir uma duplicata do documento de identificação sempre que:
a)
O documento de identificação original se tiver perdido e a identidade do animal possa ser estabelecida, nomeadamente através do código transmitido pelo repetidor ou pelo método alternativo de verificação da identidade em conformidade com o artigo 21.o; ou
b)
O animal não tiver sido identificado dentro dos prazos estabelecidos nos artigos 12.o ou 14.o ou no artigo 43.o, n.o 2, desde que o certificado de cobrição esteja disponível e a mãe biológica ou, em caso de transferência de embriões, a mãe portadora, estiver identificada em conformidade com o presente regulamento; ou
c)
A autoridade competente tiver provas de que determinados elementos de identificação no documento de identificação existente não correspondem ao equídeo em causa e não se possam aplicar as disposições do artigo 12.o, n.o 3, alínea a).
2. Nos casos descritos no n.o 1, o organismo emissor referido no artigo 5.o, n.o 1, deve, a pedido do detentor ou da autoridade competente:
a)
Implantar no animal, sempre que necessário, um repetidor em conformidade com o artigo 18.o ou um método autorizado de verificação da identidade em conformidade com o artigo 21.o;
b)
Emitir uma duplicata do documento de identificação claramente marcada enquanto tal («duplicata do documento de identificação») com uma referência ao número único vitalício registado na base de dados do organismo emissor que:
i)
procedeu à primeira identificação do animal e emitiu o documento de identificação original que se perdeu, ou
ii)
emite a duplicata do documento de identificação para um animal referido no n.o 1, alínea b);
c)
Classificar o equídeo na parte II da secção II da duplicata do documento de identificação como não se destinando a abate para consumo humano.
3. Os pormenores da duplicata do documento de identificação emitida em conformidade com o n.o 2 devem ser introduzidos, com referência ao número único vitalício, na base de dados referida no artigo 38.o e transmitidos para a base de dados central em conformidade com o artigo 39.o.
4. Sempre que o documento de identificação perdido tiver sido emitido em conformidade com o artigo 9.o, n.o 1, por um organismo emissor referido no artigo 5.o, n.o 1, que já tiver deixado de existir, a duplicata do documento de identificação deve ser emitida em conformidade com o n.o 2 do presente artigo por um organismo emissor referido no artigo 5.o, n.o 1, no Estado-Membro onde se situa a exploração do equídeo.
Artigo 30.o
Emissão de duplicatas de documentos de identificação para equídeos importados na União
Em derrogação ao disposto no artigo 29.o, n.o 2, quando o documento de identificação perdido tiver sido emitido por um organismo emissor referido no artigo 14.o, alínea a), num país terceiro, pode ser emitido novo documento de identificação por esse organismo emissor de um país terceiro, desde que o novo documento de identificação:
a)
Seja enviado do organismo emissor referido no artigo 14.o, alínea a), para o organismo emissor referido no artigo 29.o, n.o 2, se estiver marcado como duplicata do documento de identificação, o animal estiver classificado em conformidade com o artigo 29.o, n.o 2, alínea c), e as informações sejam introduzidas na base de dados em conformidade com o artigo 29.o, n.o 3;
b)
Seja enviado para o detentor ou, quando a lei assim o exigir no Estado-Membro onde o equídeo se encontra, para o proprietário, pelo organismo emissor ou pela autoridade competente do Estado-Membro onde se situa a exploração do equídeo.
Artigo 31.o
Suspensão do estatuto de equídeo para abate para consumo humano
1. Em derrogação ao artigo 29.o, n.o 2, alínea c), e ao artigo 30.o, e exceto no caso descrito no artigo 43.o, n.o 2, a autoridade competente pode decidir suspender o estatuto de um equídeo como destinado a abate para consumo humano por um período de seis meses, sempre que:
a)
O detentor possa comprovar satisfatoriamente, no prazo de 30 dias a contar da data declarada de perda do documento de identificação, que o estatuto do equídeo enquanto animal destinado a abate para consumo humano não foi comprometido por qualquer tratamento médico;
b)
O pedido de identificação for apresentado em conformidade com o artigo 1.o, n.o 1, segundo travessão, da Decisão 96/78/CE durante o primeiro ano de vida mas após o termo do prazo máximo permitido referido no artigo 12.o, n.o 2, do presente regulamento.
2. No caso descrito no n.o 1, a autoridade competente deve inserir a data do início do período de suspensão de seis meses na primeira coluna da parte III da secção II da duplicata do documento de identificação e deve preencher a sua terceira coluna.
Artigo 32.o
Emissão de documentos de identificação substitutos
1. O organismo emissor referido no artigo 5.o, n.o 1, deve emitir um documento de identificação substituto sempre que:
a)
Se tiver perdido o documento de identificação original e:
i)
a identidade do animal não puder ser certificada,
ii)
não houver indicação nem prova de que foi emitido previamente, para este animal, um documento de identificação por um organismo emissor referido no artigo 5.o, n.o 1;
b)
O animal não tiver sido identificado dentro dos prazos estabelecidos no artigo 12.o, n.os 1 ou 2, no artigo 14.o ou no artigo 43.o, n.o 2.
2. Nos casos descritos no n.o 1, um organismo emissor referido no artigo 5.o, n.o 1, alínea c), responsável pela área onde se situa a exploração do equídeo deve, a pedido do detentor ou da autoridade competente:
a)
Implantar um repetidor no animal, em conformidade com o artigo 18.o, ou aplicar, em conformidade com o artigo 21.o, um método alternativo de verificação da identidade;
b)
Emitir um documento de identificação substituto claramente marcado enquanto tal («documento de identificação substituto») com uma referência ao novo número único vitalício atribuído correspondente ao registo na base de dados aquando da emissão do documento de identificação substituto;
c)
Classificar o equídeo na parte II da secção II do documento de identificação substituto como não se destinando a abate para consumo humano.
3. Os pormenores do documento de identificação substituto emitido em conformidade com o n.o 2 devem ser introduzidos, com referência ao número único vitalício, na base de dados referida no artigo 38.o e transmitidos para a base de dados central em conformidade com o artigo 39.o.
Artigo 33.o
Suspensão da validade do documento de identificação para fins de circulação
O veterinário oficial deve suspender a validade do documento de identificação para efeitos de circulação inserindo uma nota apropriada na sua secção III sempre que a exploração onde o equídeo se encontra ou de onde provém estiver:
a)
Sujeita a uma medida de proibição nos termos do artigo 4.o, n.o 5, da Diretiva 2009/156/CE; ou
b)
Situada num Estado-Membro não indemne de peste equina ou numa parte do território de um Estado-Membro que, em conformidade com o artigo 5.o, n.o 2, da Diretiva 2009/156/CE é considerada infetada pela peste equina.
CAPÍTULO VII
MORTE DO EQUÍDEO, EQUÍDEO DESTINADO A ABATE PARA CONSUMO HUMANO E REGISTO DE MEDICAMENTOS
Artigo 34.o
Obrigações do veterinário oficial e da autoridade competente em caso de abate ou morte do equídeo
1. Por morte ou abate do equídeo, devem ser tomadas as seguintes medidas:
a)
O repetidor deve ser protegido de utilização fraudulenta subsequente, nomeadamente através da sua recuperação, destruição ou eliminação no local;
b)
O documento de identificação deve ser invalidado, pelo menos com um carimbo inviolável com a menção «inválido» em todas as páginas ou com um furo de diâmetro adequado, não inferior ao de um furador normal, abrangendo todas as páginas;
c)
Com uma referência ao número único vitalício do equídeo:
i)
o documento de identificação deve ser destruído sob supervisão oficial no matadouro onde o animal foi abatido e deve transmitir-se um atestado ao organismo emissor, quer diretamente quer através do ponto de contacto referido no artigo 36.o, n.o 2, informando-o da data do abate do animal no matadouro e da data de destruição do documento de identificação; ou
ii)
o documento de identificação invalidado deve ser devolvido ao organismo emissor indicado na secção I, parte A, ponto 11, do documento de identificação ou na parte C daquela secção, atualizada em conformidade com o artigo 28.o, alínea b), quer diretamente quer através do ponto de contacto referido no artigo 36.o, n.o 2, conjuntamente com informações sobre a data de abate ou occisão do animal para efeitos de controlo de doenças.
2. As medidas previstas no n.o 1 devem ser executadas por ou sob a supervisão:
a)
Do veterinário oficial:
i)
em caso de abate ou occisão para efeitos de controlo de doenças, em conformidade com o artigo 4.o, n.o 4, alínea a), segundo parágrafo, da Diretiva 2009/156/CE, ou
ii)
após o abate, em conformidade com o artigo 7.o, n.o 3, da Diretiva 2009/156/CE; ou
b)
Da autoridade competente definida no artigo 3.o, n.o 10, do Regulamento (CE) n.o 1069/2009, em caso de eliminação ou transformação de uma carcaça, acompanhada do documento de identificação em conformidade com a legislação nacional referida no artigo 23.o, n.o 1, do presente regulamento:
i)
num estabelecimento aprovado em conformidade com o artigo 24.o, n.o 1, alínea a), do Regulamento (CE) n.o 1069/2009, ou
ii)
numa instalação de incineração de baixa capacidade referida no anexo III, capitulo III, alínea a), subalínea iii), do Regulamento (UE) n.o 142/2011.
3. Sempre que, tal como é exigido no n.o 1, alínea a), o repetidor não puder ser recuperado do corpo de um equídeo abatido para consumo humano, o veterinário oficial deve declarar a carne, ou a parte da carne que contenha o repetidor, imprópria para consumo humano, em conformidade com o anexo I, secção II, capítulo V, ponto 1, alínea n), do Regulamento (CE) n.o 854/2004.
Artigo 35.o
Obrigações do detentor e do organismo emissor em caso de morte ou perda do equídeo
1. Em todos os casos de morte ou perda, incluindo furto, do equídeo não referidos no artigo 34.o, o detentor deve devolver o documento de identificação ao organismo emissor apropriado referido na secção I, parte A, ou atualizado em conformidade com o artigo 28.o, alínea b), na secção I, parte C, do documento de identificação, no prazo de 30 dias a contar da morte ou perda do animal.
2. O organismo emissor que recebeu as informações da morte ou da perda de um equídeo em conformidade com o artigo 34.o ou com o n.o 1 do presente artigo deve agir em conformidade com o artigo 28.o, alíneas d) e e).
Artigo 36.o
Obrigação dos Estados-Membros de assegurar o fluxo de informação após a morte de um equídeo
1. Os Estados-Membros devem implementar procedimentos para devolver os documentos de identificação invalidados ao organismo emissor tal como previsto no artigo 34.o, n.o 1, alínea c), subalínea ii).
2. Os Estados-Membros podem indicar um ponto de contacto que proceda à receção do atestado referido no artigo 34.o, n.o 1, alínea c), subalínea i), ou dos documentos de identificação referidos no artigo 34.o, n.o 1, alínea c), subalínea ii), para posterior distribuição aos respetivos organismos emissores no seu território.
Esse ponto de contacto pode ser um organismo de ligação referido no artigo 35.o do Regulamento (CE) n.o 882/2004.
3. Sempre que aplicável em conformidade com o n.o 2, os pormenores acerca do ponto de contacto, que podem ser integrados na base de dados central referida no artigo 39.o, devem ser disponibilizados aos demais Estados-Membros e ao público no sítio Web referido no artigo 6.o, n.o 1.
Artigo 37.o
Equídeos destinados a abate para consumo humano e registo de medicação
1. Entende-se que o equídeo se destina a abate para consumo humano, exceto em caso de declaração irreversível do contrário, em conformidade com o presente regulamento, na secção II, parte II, do documento de identificação, através:
a)
Da assinatura do proprietário, por decisão própria, com o aval do organismo emissor, ou
b)
Das assinaturas do detentor e do veterinário responsável, agindo nos termos do artigo 10.o, n.o 2, da Diretiva 2001/82/CE; ou
c)
Da inscrição efetuada pelo organismo emissor, quando da emissão da duplicata do documento de identificação em conformidade com o artigo 29.o ou 30.o ou do documento de identificação substituto em conformidade com o artigo 32.o.
2. Antes de qualquer tratamento em conformidade com o artigo 10.o, n.o 2, da Diretiva 2001/82/CE ou de qualquer tratamento com um medicamento autorizado em conformidade com o artigo 6.o, n.o 3, da mesma diretiva, o veterinário responsável referido no artigo 10.o, n.o 1, da Diretiva 2001/82/CE deve certificar-se do estatuto do equídeo como:
a)
Destinado a abate para consumo humano, que será o caso por defeito; ou
b)
Não destinado a abate para consumo humano, tal como se estabelece na secção II, parte II, do documento de identificação.
3. Se o tratamento referido no n.o 2 não for permitido num equídeo destinado a abate para consumo humano, o veterinário responsável, referido no artigo 10.o, n.o 1, da Diretiva 2001/82/CE, deve assegurar que, em conformidade com a derrogação prevista no artigo 10.o, n.o 2, da referida diretiva, o equídeo em causa é, antes do tratamento, irreversivelmente declarado como não destinado a abate para consumo humano:
a)
Preenchendo e assinando a parte II da secção II do documento de identificação; e
b)
Invalidando a parte III da secção II do documento de identificação, em conformidade com as instruções fornecidas nessa parte.
4. Após a tomada das medidas previstas no n.o 3, o detentor do equídeo deve apresentar o documento de identificação a um organismo emissor no Estado-Membro onde se situa a exploração do animal ou fornecer em linha as informações, sempre que existir esse acesso à base de dados, no prazo máximo de 14 dias a contar da assinatura na parte II da secção II do documento de identificação.
5. Em derrogação ao n.o 4, um Estado-Membro pode adotar medidas para assegurar que o veterinário responsável notifica as medidas tomadas em conformidade com o n.o 3 no prazo de 14 dias a contar da data de assinatura na parte II da secção II do documento de identificação:
a)
Quer diretamente ao organismo emissor referido no n.o 4 e fornece as informações necessárias para que o organismo emissor atualize a base de dados criada em conformidade com o artigo 39.o; or
b)
Quer diretamente para a base de dados central criada em conformidade com o artigo 39.o, sempre que esteja assegurado que a informação é integrada na base de dados criada em conformidade com o artigo 38.o pelo organismo emissor referido no n.o 4.
6. Sempre que tiver de ser administrado a um equídeo um tratamento ao abrigo do artigo 10.o, n.o 3, da Diretiva 2001/82/CE, o veterinário responsável deve preencher a parte III da secção II do documento de identificação com os elementos exigidos acerca do medicamento com substâncias essenciais ou com benefícios clínicos acrescentados para o tratamento de equídeos, enumeradas no Regulamento (CE) n.o 1950/2006.
O veterinário responsável deve assinalar a data da última administração, de acordo com a prescrição do medicamento e, em conformidade com o artigo 11.o, n.o 4, da Diretiva 2001/82/CE, deve informar o detentor da data em que terminará o intervalo de segurança estabelecido em conformidade com o artigo 10.o, n.o 3, do mesmo diploma.
CAPÍTULO VIII
REGISTOS E SANÇÕES
Artigo 38.o
Base de dados
1. Na emissão do documento de identificação, ou ao registar documentos de identificação já emitidos, o organismo emissor deve registar, pelo menos, as seguintes informações relativas ao equídeo na sua base de dados:
a)
O número único vitalício;
b)
A espécie;
c)
O sexo;
d)
A pelagem;
e)
A data (dd/mm/aaaa) de nascimento, tal como declarada pelo detentor referido na alínea i);
f)
Se aplicável, pelo menos os últimos 15 dígitos do código transmitido pelo repetidor ou o código transmitido por um dispositivo de identificação por radiofrequências não conforme à norma ISO 11784, juntamente com informação sobre o sistema de leitura necessário, ou o método alternativo de verificação da identidade em conformidade com o artigo 21.o;
g)
O país de nascimento, tal como declarado pelo detentor referido na alínea i);
h)
A data de emissão e eventuais alterações ao documento de identificação;
i)
O nome e endereço do detentor que apresentou o pedido referido no artigo 11.o, n.o 1, no artigo 15.o, n.o 1, no artigo 29.o, n.o 2 ou no artigo 32.o, n.o 2, ou, se aplicável, que apresentou o documento de identificação, tal como referido no artigo 27.o, n.o 3;
j)
O estatuto de equídeo registado ou de equídeo de criação e de rendimento;
k)
O nome do animal (designadamente, o nome de nascimento e, se aplicável, o nome comercial) tal como declarado pelo detentor referido na alínea i);
l)
O estatuto conhecido do animal enquanto não destinado a abate para consumo humano;
m)
O número de série, sempre que um número de série for aplicado ao documento de identificação, tal como referido no artigo 9.o, n.os 1 e 3, e quaisquer informações relativas a documentos de identificação novos, duplicatas ou substitutos, emitidos em conformidade com o artigo 12.o, n.o 3, ou os artigos 29.o, 30.o ou 32.o;
n)
O país onde se situa a exploração do equídeo, tal como declarado pelo detentor referido na alínea i);
o)
A data notificada da morte ou perda do animal, tal como declarada pelo detentor referido na alínea i), ou a data do abate.
2. O organismo emissor deve manter as informações referidas no n.o 1 registadas na sua base de dados durante, pelo menos, 35 anos, ou, pelo menos, durante dois anos a contar da data da comunicação da morte do equídeo, em conformidade com o artigo 34.o.
3. O mais tardar 15 anos a contar da data de registo das informações referidas no n.o 1, o organismo emissor referido naquele número deve comunicar as informações referidas nas alíneas a) a j) e l) a o) desse número à base de dados central, criada em conformidade com o artigo 39.o, do Estado-Membro:
a)
Onde o organismo emissor está aprovado, reconhecido ou designado ou tem a sua sede em conformidade com o artigo 5.o, n.o 1;
b)
Onde o equídeo nasceu.
Artigo 39.o
Criação de uma base de dados central
1. Os Estados-Membros devem criar uma base de dados central para efeitos do presente regulamento.
2. Em derrogação ao n.o 1, não é exigida uma base de dados central nos Estados-Membros onde existe uma base de dados única para os equídeos registados e uma base de dados única para os equídeos de criação e de rendimento, desde que:
a)
Ambas as bases de dados possam efetivamente comunicar entre si e colaborar com bases de dados centrais em conformidade com o artigo 40.o a fim de atualizar os elementos de identificação dos equídeos que mudam de estatuto, quer para equídeos registados quer para equídeos de criação e de rendimento;
b)
A autoridade competente tenha um acesso direto a ambas as bases de dados.
3. Os Estados-Membros devem disponibilizar aos demais Estados-Membros e ao público, através do sítio Web referido no artigo 6.o, n.o 1, o nome, endereço e dados de contacto das suas bases de dados centrais.
Artigo 40.o
Funcionamento das bases de dados centrais e cooperação entre elas
1. Os Estados-Membros devem garantir que os organismos emissores referidos no artigo 5.o, n.o 1, integram as informações referidas no artigo 28.o, alínea e), e no artigo 38.o, n.o 1, relativas aos equídeos identificados nos respetivos territórios, na base de dados central, ou que as bases de dados dos organismos emissores no seu território estão ligadas em rede com a base de dados central.
2. Os Estados-Membros devem cooperar na operação das suas bases de dados centrais em conformidade com a Diretiva 89/608/CEE e devem assegurar que:
a)
Em conformidade com o artigo 28.o, a base de dados central comunica, com referência ao número único vitalício, todas as alterações dos elementos de identificação referidos no artigo 38.o, n.o 1, à base de dados central do Estado-Membro onde foi emitido o documento de identificação;
b)
As autoridades competentes de outros Estados-Membros têm um acesso gratuito a um conjunto mínimo de informações contidas na base de dados central a fim de inquirir se lá estão registados um determinado código de repetidor, número único vitalício ou número de passaporte.
Artigo 41.o
Sanções
Os Estados-Membros devem estabelecer o regime de sanções aplicáveis em caso de incumprimento do disposto no presente regulamento e tomar todas as medidas necessárias para garantir a sua aplicação. As sanções previstas devem ser efetivas, proporcionadas e dissuasivas. Os Estados-Membros devem notificar as referidas disposições à Comissão, até 1 de janeiro de 2016, devendo também notificá-la sem demora de qualquer alteração ulterior.
CAPÍTULO IX
DISPOSIÇÕES TRANSITÓRIAS E FINAIS
Artigo 42.o
Revogação
O Regulamento (CE) n.o 504/2008 é revogado, com efeitos a partir de 1 de janeiro de 2016.
As referências ao regulamento revogado devem entender-se como sendo feitas ao presente regulamento.
Artigo 43.o
Disposições transitórias
1. Em derrogação ao artigo 4.o, n.o 2, deve considerar-se que os seguintes equídeos estão identificados em conformidade com o presente regulamento:
a)
Os equídeos nascidos até 30 de junho de 2009 e identificados até essa data em conformidade com a Decisão 93/623/CEE ou a Decisão 2000/68/CE, desde que os documentos de identificação emitidos para esses equídeos:
i)
tenham sido registados em conformidade com o artigo 21.o, n.o 1, do Regulamento (CE) n.o 504/2008 até 31 de dezembro de 2009, e
ii)
contenham uma secção correspondente à secção IX do modelo de documento de identificação estabelecido no anexo da Decisão 93/623/CE e a parte III-A do documento de identificação está preenchida se tiverem sido inseridas informações na parte III-B;
b)
Os equídeos nascidos até 30 de junho de 2009, mas que não tenham sido identificados até essa data em conformidade com a Decisão 93/623/CEE ou a Decisão 2000/68/CE, desde que tenham sido identificados em conformidade com o Regulamento (CE) n.o 504/2008 até 31 de dezembro de 2009;
c)
Os equídeos identificados em conformidade com o Regulamento (CE) n.o 504/2008 até 31 de dezembro de 2015.
2. Os equídeos nascidos na União ou importados para a União em proveniência de um país terceiro após 30 de junho de 2009 e que não estejam identificados em conformidade com o Regulamento (CE) n.o 504/2008 até 31 de dezembro de 2015 devem ser identificados em conformidade com o artigo 29.o ou 32.o do presente regulamento, em função da informação disponível sobre a sua identidade, e devem ser classificados na parte II da secção II da duplicata do documento de identificação como não destinados a abate para consumo humano.
3. Em derrogação ao artigo 13.o, n.o 2, os Estados-Membros que tenham concedido derrogações em conformidade com o artigo 7.o do Regulamento (CE) n.o 504/2008 antes de 1 de janeiro de 2016 e notificado a Comissão em conformidade antes dessa data não devem fazer nova notificação do facto à Comissão.
4. Os Estados-Membros que não disponham de uma base de dados centralizada tal como disposto no artigo 39.o devem criar essa base de dados central em conformidade com o referido artigo e garantir a sua operacionalização em conformidade com o artigo 40.o o mais tardar em 30 de junho de 2016.
Artigo 44.o
Entrada em vigor
O presente regulamento entra em vigor no vigésimo dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia.
O presente regulamento é aplicável a partir de 1 de janeiro de 2016. Todavia, o artigo 39.o é aplicável a partir de 1 de julho de 2016 nos Estados-Membros que não disponham de uma base de dados operacional até 1 de janeiro de 2016.
O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e diretamente aplicável em todos os Estados-Membros.
Feito em Bruxelas, em 17 de fevereiro de 2015.