31994R3286
L 349/71
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 3286/94 НА СЪВЕТА
от 22 декември 1994 година
за установяване на процедури на Общността в областта на общата търговска политика с оглед гарантиране упражняването от Общността на правата, които са ѝ предоставени съгласно правилата за международна търговия, по-специално тези, които са установени под егидата на Световната търговска организация (СТО)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 113 от него,
като взе предвид правилата, установяващи общата организация на пазарите на земеделска продукция, както и правилата, приети съгласно член 235 от Договора и приложими за стоки, произхождащи от преработката на земеделски продукти, и главно тези разпоредби от него, които позволяват дерогация от общия принцип, че всяко количествено ограничение или мярка с еквивалентен ефект може да бъде заместено/а единствено с мерките, предвидени в тези правила,
като взе предвид предложението на Комисията,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като има предвид, че общата търговска политика трябва да се основава на единни принципи, особено що се отнася до търговската защита;
като има предвид, че Регламент (ЕИО) № 2641/84 на Съвета от 17 септември 1984 г. относно укрепването на общата търговска политика, по-специално в областта на защитата срещу незаконни търговски практики (2), предвижда възможност за Комисията да прилага процедури, които ѝ позволяват:
-
да отговори на всяка незаконна търговска пракитка, с цел да премахне произлизаща от това вреда,
-
да осигури пълно упражняване на правата от страна на Общността по отношение на търговските практики на трети страни;
като има предвид, че придобитият при прилагането на Регламент (ЕИО) № 2641/84 опит е показал, че остава нужно да се премахнат пречките пред търговията, приети или създавани от трети страни, и че подходът, следван в Регламент (ЕИО) № 2641/84, не се е оказал изцяло ефикасен;
като има предвид, че поради това изглежда необходимо да се допълнят и да се подобрят процедурите на Общността, за да се гарантира на Общността ефективно упражняване на правата, които са ѝ предоставени от правилата на международната търговия;
като има предвид, че правилата на международната търговия са предимно тези, установени под егидата на СТО и постановени в приложенията към Споразумението за СТО, но и тези, които са установени във всяко друго споразумение, по което Общността е страна и което определя правилата, приложими за търговията между Общността и третите страни; като има предвид, че е важно да се уточнят типовете споразумения, за които се отнасят термините „правила на международната търговия“;
като има предвид, че по-горе цитираните процедури в Общността следва да се основават на юридически механизъм съгласно общностното право, който да бъде напълно прозрачен и да гарантира, че решението за позоваване на правата на Общността в рамките на правилата за международна търговия се основава на конкретна фактологична информация и правен анализ;
като има предвид, че този механизъм има за цел да представи процедура, позволяваща да се изисква от международните институции да реагират на пречките пред търговията, приети или създадени от трети страни, които предизвикват вреда или отрицателен търговски ефект, при условие че в правилата, приложими в международната търговия, съществува право на действие по отношение на такива пречки;
като има предвид, че правото на държавите-членки да прибягват до този механизъм не следва да им пречи да повдигат идентични или сходни въпроси посредством други съществуващи процедури на Общността, и по-специално пред комитета, създаден с член 113 от Договора;
като има предвид, че следва да се отчита институционалната роля на комитета, създаден по силата на член 113 от Договора, при формулирането на становище за институциите на Общността по всички въпроси на търговската политика; като има предвид, че при това положение този комитет следва да бъде информиран за състоянието на напредъка на индивидуалните случаи, за да му се позволи да отчете тяхното по-широко отражение върху политиките;
като има предвид, още повече, че доколкото споразумение с трета страна се оказва най-подходящото средство да се разрешават спорове, възникнали вследствие на пречки пред търговията, преговорите за постигане на тази цел се провеждат съгласно процедурите, установени в член 113 от Договора, по-специално чрез консултации с комитета, създаден в съответствие с него
като има предвид, че е желателно също да се потвърди, че Общността трябва да действа при спазване на нейните международни задължения и когато тези задължения произхождат от споразумения, да се спазва равновесието между правата и задълженията, които тези споразумения имат за цел да установяват;
като има предвид, че е също целесъобразно да се потвърди, че взетите мерки в рамките на въпросните процедури следва също да бъдат съобразени с международните задължения на Общността, като не се накърняват други мерки в случаи, които не са обхванати от настоящия регламент, но които могат да бъдат приети пряко по силата на член 113 от Договора;
като има предвид, че е целесъобразно също да се следва процедурният правилник по време на процедурата по проучване, постановена в настоящия регламент, по-специално правата и задълженията на органите на Общността и засегнатите страни, и условията, при които заинтересованите страни могат да получат достъп до информация и могат да поискат да бъдат информирани за съществени факти и съображения в резултат на процедурата на проучване;
като има предвид, че Общността, действайки в съответствие с настоящия регламент, трябва да отчита необходимостта от бързо и ефикасно действие в хода на прилагането на процедурите за вземане на решения, предвидени в настоящия регламент;
като има предвид, че в компетентността на Комисията и на Съвета е да действат по отношение на пречките пред търговията, породени или поддържани от трети страни, в рамките на международните права и задължения на Общността, само в случаи, когато интересите на Общността изискват намеса; като има предвид, че когато се оценяват тези интереси, Комисията и Съветът следва да отчитат становищата на всички заинтересовани страни в хода на производствата,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Цели
Настоящият регламент установява процедури на Общността в областта на общата търговска политика, с цел да гарантира упражняването на правата на Общността съгласно международните търговски правила, в частност тези, установени под егидата на Световната търговска организация и при условие, че се спазват съществуващите международни задължения и процедури, които са насочени към:
а)
отговаряне на пречките пред търговията, които имат отражение върху пазара на Общността, с цел да се премахне произтичащата от това вреда;
б)
отговаряне на пречките пред търговията, които имат отражение върху пазара на трета страна, с цел да се премахнат неблагоприятните търговски последици, произтичащи от това.
Тези процедури се прилагат по-специално по време на започването, протичането и приключването на международните процедури за решаване на спорове в областта на общата търговска политика.
Член 2
Дефиниции
1. По смисъла на настоящия регламент, под „пречка пред търговията“ се разбира всяка търговска практика, възприета или поддържана от трета страна, по отношение на която правилата на международната търговия предвиждат право на предприемане на действие. Такова право съществува, когато правилата на международната търговия забраняват изрично практика или признават на друга увредена от тази практика страна право да търси премахването на ефекта от разглежданата практика.
2. По смисъла на настоящия регламент и съгласно параграф 8 „правата на Общността“ са правата, произтичащи от международната търговия, на които тя може да се позове по силата на прави-лата на международната търговия. В този контекст „правилата на международната търговия“ са главно тези, които са установени от СТО и които фигурират в приложенията към Споразумението за СТО, но може също да става дума за друго споразумение, по което Общността е страна и което създава правила, приложими за търговията между Общността и трети страни.
3. По силата на настоящия регламент под „вреда“ се разбира всяка сериозна вреда, която причинява или съществува риск да причини пречка пред търговията, във връзка с продукт или услуга, по отношение на индустрия на Общността на пазара на Общността.
4. По смисъла на настоящия регламент „неблагоприятни търговски последици“ са последиците, които предизвикват или съществува риск да предизвикат пречка пред търговията във връзка с продукт или услуга по отношение на предприятия на Общността на пазара на която и да е трета страна и които имат сериозно отражение върху икономиката на Общността или на регион или сектор - част от икономическата дейност на Общността. Фактът, че жалбоподателят е потърпевш от неблагоприятните последици, не се оценява като достатъчен сам по себе си, за да оправдае предприемането на действие от институциите на Общността.
5. Под „индустрия на Общността“ се разбират всички производители или доставчици от Общността, съответно:
-
на продукти или услуги, идентични или сходни на продуктите или услугите, обект на пречка пред търговията, или
-
на продукти или услуги, конкуриращи пряко продуктите или услугите, обект на пречка пред търговията, или
-
които са потребители или преработватели на продукта или потребители или ползватели на услугата, обект на пречка пред търговията,
или всички производители или доставчици, чиято обща продукция представлява преобладаваща част от общото производството в Общността от разглежданите продукти или услуги. Във всеки случай:
а)
когато производителите или доставчиците са свързани с износителите или с вносителите или самите те са вносители на продукта или на услугата, за които се твърди, че са обект на пречка пред търговията, изразът „индустрия на Общността“ може да се тълкува като отнасящ се до останалите производители или доставчици;
б)
в някои особени обстоятелства производителите или доставчиците в един регион на Общността могат да бъдат оценявани като представляващи индустрията на Общността, ако тяхното общо производство представлява преобладаващата част от разглеждания продукт или услуга в държавата-членка или държавите-членки, в които е разположен регионът, при условие че въздействието от пречката пред търговията е съсредоточено в тази държава-членка, или тези държави-членки.
6. Под „предприятие от Общността“ се разбира дружество или фирма, създадена съобразно законодателството на държава-членка и имащо постоянно седалище, централна администрация или основно място на стопанска дейност в Общността, пряко засегнато от производството на стоки или доставката на услуги, които са обект на пречка пред търговията.
7. По смисъла на настоящия регламент понятието „доставчик на услуги“ в контекста едновременно на концепцията за „индустрия на Общността“ така, както е определена в параграф 5, и на концепцията за „предприятие в Общността“ така, както е определено в параграф 6, не предполага нетърговско естество, каквото доставката на особена услуга може да има съобразно законодателството или правилниците на държава-членка.
8. По смисъла на настоящия регламент терминът „услуги“ означава услугите, за които от Общността могат да бъдат сключени международни споразумения въз основа на член 113 от Договора.
Член 3
Жалба от името на индустрия на Общността
1. Всяко физическо или юридическо лице или всяко сдружение, което няма юридическа правосубектност, действащо от името на индустрия на Общността, което смята, че е понесло вреда в резултат на пречки пред търговията, въздействащи върху пазара на Общността, може да депозира писмена жалба.
2. Жалбата трябва да съдържа достатъчно доказателства по отношение наличието на пречки пред търговията и на произлизаща от това вреда. Трябва да бъде предоставено доказателство за вреда, ако е възможно, на базата на примерния списък, посочен в член 10.
Член 4
Жалба от името на предприятия в Общността
1. Всяко предприятие от Общността или всяко сдружение, имащо или не юридическа правосубектност, действащо от името на едно или повече предприятия от Общността, което смята, че тези предприятия са понесли неблагоприятни търговски последици от пречки пред търговията, въздействащи върху пазара на трета страна, може да депозира писмена жалба. Тази жалба се приема, само ако предполагаемата пречка пред търговията е обект на право на действие, определено от правилата на международната търговия, съдържащи се в многостранно търговско споразумение.
2. Жалбата трябва да съдържа достатъчно доказателства по отношение наличието на пречки пред търговията и неблагоприятни търговски последици в резултат на това. Доказателствата за неблагоприятните търговски последици трябва да бъдат приложени, ако е възможно, на основата на примерния списък, посочен в член 10.
Член 5
Процедура по обжалване
1. Жалбата се подава до Комисията, която изпраща копие от нея на държавите-членки.
2. Жалбата може да бъде оттеглена, в който случай процедурата може да бъде приключена, освен ако това приключване не е срещу интересите на Общността.
3. Когато е видно след консултации, че жалбата не съдържа достатъчно доказателства, които оправдават започването на проучване, жалбоподателят бива информиран за това.
4. Комисията се произнася възможно най-скоро по започването на процедура на Общността за проучване вследствие всяка жалба, отправена съгласно член 3 или 4, и това се прави обикновено в срок от четиридесет и пет дни след депозиране на жалбата. Този срок може да бъде преустановен по искане или със съгласие на жалбоподателя, така че да позволи да се обединят допълнителните информации, които може да бъдат необходими за пълната оценка на валидността на досието на жалбоподателя.
Член 6
Сезиране от държава-членка
1. Държавите-членки, могат да поискат от Комисията започване на процедурите, посочени в член 1.
2. Те предоставят на Комисията в подкрепа на тяхното искане достатъчно доказателства по повод на пречките пред търговията и произлизащите от това последици. Наличието на вреда или неблагоприятни търговски последици трябва да бъде показано, ако е възможно, на базата на примерния списък на факторите, визирани в член 10.
3. Комисията нотифицира незабавно другите държави-членки за тези искания.
4. Когато стане ясно след консултации, че искането не съдържа достатъчни доказателства, които оправдават започването на проучване, държавата-членка бива информирана за това.
5. Комисията се произнася възможно най-скоро за откриването на процедура на Общността за проучване вследствие на всяко сезиране, осъществено от държава-членка, съгласно член 6, и решението за това се взима обикновено в срок от четиридесет и пет дни, следващи сезирането. Този срок може да бъде преустановен по искане или със съгласието на сезиращата държава-членка, така че да се позволи да се обединят допълнителните информации, сметнати за необходими за пълна оценка на валидността на досието, представено от тази държава-членка.
Член 7
Процедура на консултации
1. За целите на консултациите в рамките на настоящия регламент се създава консултативен комитет, по-долу наричан „комитетът“, съставен от представители на всяка държава-членка и председателстван от представител на Комисията.
2. Консултациите започват незабавно или, във всеки случай, в срокове, позволяващи спазването на сроковете, определени по силата на настоящия регламент, или по искане на държава-членка, или по инициатива на Комисията. Председателят на комитета съобщава на държавите-членки в най-подходящи срокове цялата полезна информация, с която разполага. Комисията предоставя тази информация на вниманието на комитета по член 113 от Договора, за да може да бъдат анализирани възможните последици за общата търговска политика.
3. Комитетът заседава, когато бъде свикан от неговия председател.
4. В случай на нужда консултациите могат да бъдат проведени и в писмена форма. В такъв случай Комисията нотифицира в писмена форма държавите-членки, които в срок от осем работни дни, считани от тази нотификация, могат да изразят своето становище в писмена форма или да поискат устна консултация, която председателят организира, ако тя може да се проведе в сроковете, позволяващи спазването на сроковете, определени в настоящия регламент.
Член 8
Процедура на Общността за проучване
1. Когато в резултат на консултации за Комисията стане ясно, че са налице достатъчни доказателства, които оправдават откриването на процедура за проучване и че това е необходимо в интерес на Общността, Комисията действа, както следва:
а)
тя обявява откриването на процедура на проучване в Официален вестник на Европейските общности; това известие посочва продукта или услугата и съответните страни, представя резюме от получените информации и уточнява, че всяка полезна информация трябва да бъде съобщавана на Комисията; това известие фиксира и срока, в който заинтересованите страни могат да заявят, че искат да бъдат изслушани устно от Комисията в съответствие с параграф 5;
б)
тя нотифицира официално представителите на страната или страните, обект на процедурата, с които при необходимост могат да бъдат проведени консултации;
в)
тя провежда своето проучване на ниво Общност в сътрудничество с държавите-членки.
2.
а)
В случай на нужда Комисията търси всякаква информация, която смята за необходима, и се опитва да провери тази информация при вносителите, търговците, служителите, производителите, търговските сдружения или организации, при положение, че съответните предприятия или организации са съгласни с това.
б)
Ако е необходимо Комисията пристъпва към разследване на територията на трети страни, при положение, че правителствата на страните са официално нотифицирани и не са повдигнали възражение в разумен период от време.
в)
В разследванията си Комисията следва да бъде подпомагана от служители на държавата-членка, на чиято територия се извършват проверките, при условие, че въпросната държава-членка изиска това.
3. Държавите-членки предоставят на Комисията по нейно искане и според детайлните условия, определени от нея, всяка необходима информация за проучването.
4.
а)
Жалбоподателите и съответните износители и вносители, както и представителите на съответните страна или страни, могат да се запознаят с цялата предоставена на Комисията информация с изключение на вътрешните документи на Комисията и администрациите, доколкото тези сведения са съществени за защитата на техните интереси, не са поверителни по смисъла на член 9 и се използват от Комисията в процедурата на проучване. Заинтересованите лица отправят до Комисията мотивирано искане в писмена форма, като посочват желаната информация.
б)
Жалбоподателите и съответните износители и вносители и представителите на съответните страна или страни могат да поискат да бъдат информирани за основните факти и съображения, произлизащи от процедурата на проучване.
5. Комисията може да изслуша заинтересованите страни. Те биват изслушани, когато са поискали това в писмена форма в срока, установен от публикуваното в Официален вестник на Европейските общности известие, като показват, че са заинтересовани в най-голяма степен от процедурата.
6. Освен това, с оглед предоставяне на възможност да бъдат обменени противоречащи си мнения и да се изложат аргументи в подкрепа на противното, Комисията дава възможност по искане на заинтересованите в най-голяма степен страни да се срещнат. При предоставянето на тази възможност, тя взима предвид искането на страните, както и необходимостта да се съхрани поверителният характер на информацията. Никоя страна не е задължена да присъства на дадено заседание и нейното отсъствие не засяга разглеждането на случая на тази страна.
7. Когато исканата от Комисията информация не е предоставена в разумен срок или проучването е било съществено възпрепятствано, заключенията могат да бъдат направени на базата на наличните данни.
8. В края на своето проучване Комисията изпраща доклад на комитета. Този доклад обикновено следва да бъде представен в срок от пет месеца след известието за започване на процедура, освен ако поради сложността на проучването не се наложи Комисията да продължи този срок до седем месеца.
Член 9
Поверителност
1. Получената информация съгласно настоящия регламент може да бъде използвана само за целта, за която е била поискана.
2.
а)
Съветът, Комисията и държавите-членки, както и техните служители, не разкриват информация от поверителен характер, която са получили съгласно настоящия регламент, или такава, която са предоставили поверително на страна по процедурата на проучване освен при изрично разрешение от страната, която е предоставила тази информация.
б)
Всяко искане за поверително третиране посочва основанията, заради които информацията е поверителна, и се придружава от обобщение на информацията, което няма поверителен характер или от изложение на мотивите, поради които информацията не може да бъде обобщена.
3. Информация бива нормално оценявана като поверителна, ако нейното разгласяване е вероятно да има съществени неблагоприятни последици за този, който е предоставил тази информация или е източник на такава.
4. Във всеки случай, когато се окаже, че поверително третиране на една информация не е оправдано или този, който е предоставил информацията, не желае нито да я оповести, нито да разреши разгласяването ѝ в обобщена или сбита форма, въпросната информация може да не бъде вземана предвид.
5. Настоящият член не пречи на разгласяването на обща информация от властите на Общността и по-специално на основанията за взетите по силата на настоящия регламент решения. Такова разгласяване трябва да отчита законния интерес на заинтересованите страни за това техните служебни тайни да не бъдат разкривани.
Член 10
Доказателства
1. Проучването на вредата, в случай на нужда, включва главно следните фактори:
а)
относителният обем на съответния внос или износ на Общността, главно когато те са относително нараснали или намалели съществено или в абсолютна стойност, или по отношение на производството или потреблението на въпросния пазар;
б)
цените на конкурентите на оценяваната индустрия на Общността, главно за определяне дали е имало в Общността или на трети пазари, съществено подбиване на цените на индустрията на Общността;
в)
отражението в резултат на това по отношение на индустрията на Общността, както и показателите от тенденциите на някои икономически фактори като: производство, използване на капацитетите, стокови запаси, продажби, пазарен дял, цени (т.е. потискане на ценовото равнище или предотвратяване нарастването на цените, което би настъпило нормално), печалби, капиталова рентабилност, инвестиции, заетост.
2. Когато се предполага заплаха от вреда, Комисията проучва също дали е ясно предвидимо, че дадена особена ситуация е в състояние да се превърне в реална вреда. С оглед на това може да се отчитат и фактори като:
а)
процентът на нарастване на износа към пазара, където се осъществява конкуренцията с продуктите от Общността;
б)
капацитетът на износа на страната на произход или износителка, какъвто вече съществува или ще съществува в предвидимо бъдеще, и вероятността износът в резултат на този капацитет да бъде предназначен за пазара, посочен в буква а).
3. Причинените от други фактори вреди, които, самостоятелно или в комбинация, упражняват също неблагоприятно въздействие върху индустрията на Общността, не трябва да бъдат приписвани на разглежданите практики.
4. Когато се предполагат неблагоприятни търговски последици, Комисията проучва тяхното въздействие, реално или потенциално, върху икономиката на Общността или върху регион от Общността, или още върху сектор от икономическата дейност, която се практикува там. С оглед на това, Комисията може да вземе предвид, в случай на нужда, факторите от вида на тези, които са изброени в параграфи 1 и 2. Може да възникне и неблагоприятна последица, особено когато дадена пречка пред търговията пречи, възпрепятства или заобикаля търговските потоци на даден продукт или услуга, или засяга сериозно снабдяването на предприятията в Общността (напр. за части или компоненти или за суровини). В случаите, когато се предполага заплаха от неблагоприятни търговски последици, Комисията следва да проучи дали е ясно предвидимо, че дадена ситуация е вероятно да се прояви като действителна неблагоприятна последица.
5. Комисията отчита също в своето проучване доказателства, отнасящи се до неблагоприятни търговски последици, разпоредби, принципи или практики, които регламентират правото на действие в рамките на валидните правила на международната търговия, посочени в член 2, параграф 1.
6. Комисията проучва освен това всяко друго релевантно доказателство, съдържащо се в жалбата или във връзка със сезирането. С оглед на това, изброяването на факторите и показателите, фигуриращи в параграфи от 1 до 5, не е изчерпателно и, един или повече от тези фактори или показатели не води непременно до окончателно заключение за наличието на вреда или неблагоприятни търговски последици.
Член 11
Приключване и преустановяване на процедурата
1. Когато от процедурата по проучването резултатът е, че не е необходимо никакво действие в интерес на Общността, решава се приключването на процедурата според член 14.
2.
а)
Процедурата може да бъде преустановена по силата на член 14, когато в резултат на процедура по проучване засегнатата трета страна или страни вземат мерки, които бъдат сметнати за удовлетворителни и не се налага действие на Комисията при това положение.
б)
Комисията контролира прилагането на тези мерки, в случай на нужда, на базата на периодични информации, които тя може да поиска от засегнатите трети страни, и да ги провери, доколкото е необходимо.
в)
Когато мерките, взети от третата страна или страни са били отменени, преустановени или изпълнени по неправилен начин, или когато Комисията има основания да приеме, че случаят е такъв или, накрая, когато едно искане за информация, формулирано от Комисията по силата на буква б) не е било удовлетворено, Комисията информира за това държавите-членки и, ако резултатите от проучването и новите налични факти правят това необходимо и го оправдават, мерките се взимат съобразно член 13, параграф 3.
3. Ако или след процедура на проучване, или преди нейното приключване, по време или след международна процедура за решаване на спорове, се окаже, че най-подходящият начин за решаване на спор, предизвикан от пречка пред търговията е сключването на споразумение със заинтересованата трета страна или страни, което може да промени материалните права на Общността или на заинтересованата трета страна или страни,процеду рата се преустановява съобразно член 14 и се провеждат преговори съобразно член 113 от Договора.
Член 12
Приемане на мерки за търговска политика
1. Освен ако фактическото или правното положение е такова, че не се изисква процедура по проучване, когато се установи, че е необходимо действие в интерес на Общността за осигуряване на пълното упражняване на правата, предоставени на Общността съгласно правилата на международната търговия с оглед отстраняването на вредата или на неблагоприятните търговски последици, причинени от пречки пред търговията, допуснати или поддържани от трети страни, подходящите мерки се определят според процедурата, установена в член 13.
2. Когато международните задължения на Общността ѝ налагат предварително провеждане на международна процедура на консултации или решаване на спорове, мерките, посочени в параграф 3, се решават едва в края на тази процедура и като се отчитат резултатите от процедурата. По-специално, когато Общността е поискала от международен орган за решаване на спорове да посочи и да разреши подходящи мерки за постигане на резултатите от международна процедура за решаване на спорове, мерките за търговска политика на Общността, които може да бъдат нужни за прилагане вследствие на това разрешение, следва да бъдат съвместими с препоръките на този международен орган за решаване на спорове.
3. Могат да бъдат взети всякакви мерки за търговска политика, съвместими със съществуващите международни задължения и процедури, и главно:
а)
суспендирането или оттеглянето на всяка концесия в резултат на преговори в областта на търговската политика;
б)
премахването на съществуващите митни сборове или въвеждането на всякакви други такси върху вноса;
в)
въвеждането на количествени ограничения или на всякаква друга мярка, изменяща условията на вноса или на износа, или засягаща по друг начин търговията със съответната трета страна.
4. Съответните решения се мотивират и публикуват в Официален вестник на Европейските общности. Тези публикации се считат за нотификация на заинтересованите в най-висока степен държави и страни.
Член 13
Процедури по взимане на решение
1. Решенията, предвидени в член 11, параграф 1 и параграф 2, буква а), се приемат съгласно разпоредбите на член 14.
2. Когато Общността, в резултат на жалба съгласно член 3 или 4 или на сезиране съгласно член 6, следва официални международни процедури на консултация или процедури на решаване на спорове, решенията за започване, провеждане и приключване на тези процедури се взимат съгласно член 14.
3. Когато Общността съгласно член 12, параграф 2 трябва да вземе решение за мерките за търговска политика по силата на член 11, параграф 2, буква в) или на член 12, Съветът се произнася по предложението на Комисията съгласно член 113 от Договора с квалифицирано мнозинство, не по-късно от 30 работни дни след получаването на предложението.
Член 14
Процедура на комитета
1. В случай, че е направено позоваване на процедурата, предвидена в настоящия член, комитетът бива сезиран от неговия председател.
2. Представителят на Комисията предлага на комитета проект на решение, което трябва да бъде взето. Комитетът обсъжда темата в срок, който Председателят може да определи в зависимост от спешността на въпроса.
3. Комисията взема решение, което съобщава на държавите-членки и което се прилага след изтичането на срок от 10 дни, ако никоя държава-членка не е отнесла въпроса до Съвета в този срок.
4. По искане на държава-членка Съветът, произнасящ се с квалифицирано мнозинство, може да преразгледа решението на Комисията.
5. Решението на Комисията се прилага след изтичането на срок от 30 дни, ако Съветът не се е произнесъл в този срок, който се изчислява от деня, в който въпросът е бил отнесен до Съвета.
Член 15
Общи разпоредби
1. Настоящият регламент не се прилага в случаите, които са обхванати от други действащи правила в областта на общата търговска политика. Той се прилага допълнително:
-
за правилата, водещи до общата организация на пазарите на земеделски стоки и техните разпоредби по прилагане,
-
за специфичните правила, приети съгласно член 235 от Договора и валидни за стоки, произлизащи от преработката на земеделски продукти.
Той не засяга други мерки, които могат да бъдат взети по силата на член 113 от Договора, както и процедури на Общността за решаване на въпросите, отнасящи се до пречки пред търговията, повдигнати от държавите-членки в комитета, създаден с член 113 от Договора.
2. Регламент (ЕИО) № 2641/84 се отменя. Позоваванията на този отменен регламент се считат за позовавания на настоящия регламент.
Член 16
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на 1 януари 1996 г. Той се прилага за всички процедури, започнали след тази дата.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 22 декември 1994 година.
REGOLAMENTO (CE) N. 3286/94 DEL CONSIGLIO del 22 dicembre 1994 che stabilisce le procedure comunitarie nel settore della politica commerciale comune al fine di garantire l'esercizio dei diritti della Comunità nell'ambito delle norme commerciali internazionali, in particolare di quelle istituite sotto gli auspici dell'Organizzazione mondiale del commercio
IL CONSIGLIO DELL'UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l'articolo 113,
viste le regolamentazioni relative all'organizzazione comune dei mercati agricoli, nonché le regolamentazioni adottate ai sensi dell'articolo 235 del trattato e applicabili alle merci risultanti dalla trasformazione di prodotti agricoli, in particolare le loro disposizioni che permettono di derogare al principio generale della sostituzione di qualsiasi restrizione quantitativa o misura di effetto equivalente con le sole misure istituite da dette normative,
vista la proposta della Commissione,
visto il parere del Parlamento europeo (1),
considerando che la politica commerciale comune deve essere fondata su principi uniformi, soprattutto per quanto riguarda la difesa commerciale;
considerando che il regolamento (CEE) n. 2641/84 del Consiglio, del 17 settembre 1984, relativo al rafforzamento della politica commerciale comune, particolarmente in materia di difesa contro le pratiche commerciali illecite (2), ha dotato la Comunità di procedure intese a consentirle:
- di reagire a qualsiasi pratica commerciale illecita al fine di eliminare il conseguente pregiudizio;
- di garantire il pieno esercizio dei diritti della Comunità in relazione alle pratiche commerciali dei paesi terzi;
considerando che l'esperienza maturata nell'applicazione del regolamento (CEE) n. 2641/84 ha dimostrato che permane la necessità di affrontare i problemi posti dagli ostacoli agli scambi adottati o mantenuti da paesi terzi, e che l'impostazione seguita con il regolamento (CEE) n. 2641/84 non si è dimostrata del tutto efficace;
considerando che risulta pertanto necessario istituire nuove e migliori procedure comunitarie per garantire l'effettivo esercizio dei diritti della Comunità nel quadro delle norme commerciali internazionali;
considerando che le norme commerciali internazionali sono anzitutto quelle istituite sotto gli auspici dell'OMC e specificate negli allegati dell'accordo OMC, ma possono essere anche quelle specificate in qualsiasi altro accordo di cui la Comunità sia parte e che specifichi norme applicabili agli scambi tra la Comunità e paesi terzi, e che è opportuno indicare chiaramente a quale tipo di accordi si riferisce l'espressione «norme commerciali internazionali»;
considerando che le procedure comunitarie di cui sopra devono basarsi su un meccanismo giuridico previsto dal diritto comunitario che sia totalmente trasparente e che garantisca che la decisione di appellarsi ai diritti della Comunità ai sensi delle norme commerciali internazionali sia presa sulla base di un'analisi giuridica e di informazioni oggettive attendibili;
considerando che scopo di tale meccanismo è fornire gli strumenti procedurali per chiedere che le istituzioni comunitarie reagiscano agli ostacoli agli scambi adottati o mantenuti da paesi terzi che recano pregiudizio o incidono negativamente sugli scambi in altro modo, a condizione che esista un diritto di agire, in relazione a tali ostacoli, ai sensi delle norme commerciali internazionali applicabili;
considerando che il diritto degli Stati membri di fare ricorso a tale meccanismo non dovrebbe pregiudicare la loro possibilità di sollevare lo stesso problema o problemi analoghi attraverso altre procedure comunitarie esistenti, in particolare dinanzi al comitato istituito dall'articolo 113 del trattato;
considerando che si dovrebbe tener conto del ruolo istituzionale del comitato istituito dall'articolo 113 del trattato nella formulazione di pareri per le istituzioni della Comunità in relazione a tutte le questioni di politica commerciale; e che pertanto detto comitato dovrebbe essere tenuto al corrente dell'andamento dei singoli casi, affinché possa considerare le loro conseguenze politiche più generali;
considerando inoltre che, nella misura in cui un accordo con un paese terzo appare lo strumento più indicato per risolvere una controversia derivante da un ostacolo al commercio, si devono svolgere negoziati a tal fine in conformità delle procedure stabilite nell'articolo 113 del trattato, in particolare in consultazione con il comitato istituito da detto articolo;
considerando che è opportuno confermare che la Comunità è tenuta ad agire nell'osservanza dei suoi obblighi internazionali e, quando detti obblighi derivino da accordi, a mantenere l'equilibrio dei diritti e degli obblighi che tali accordi hanno lo scopo di istituire;
considerando che è altresì opportuno confermare che qualsiasi misura presa secondo le procedure in questione dovrebbe anche essere conforme agli obblighi internazionali della Comunità e non pregiudicare in casi non contemplati dal presente regolamento altre misure che potrebbero essere adottate direttamente in base all'articolo 113 del trattato;
considerando che sarebbe opportuno confermare anche le norme procedurali a cui attenersi nel procedimento d'esame previsto dal presente regolamento, in particolare per quanto riguarda i diritti e gli obblighi delle autorità comunitarie e delle parti interessate, nonché le condizioni alle quali queste ultime possono avere accesso alle informazioni e chiedere di essere tenute al corrente circa i fatti e le considerazioni essenziali risultanti dal procedimento d'esame;
considerando che, ove agisca a norma del presente regolamento, la Comunità deve tener presente la necessità di procedere in modo rapido ed efficace mediante l'applicazione della procedura decisionale prevista dal regolamento;
considerando che spetta alla Commissione e al Consiglio agire in relazione agli ostacoli agli scambi adottati o mantenuti da paesi terzi, nell'ambito dei diritti e degli obblighi internazionali della Comunità, unicamente quando gli interessi della Comunità richiedano un intervento, e che pertanto, nel valutare tali interessi, la Commissione e il Consiglio dovrebbero tenere in debito conto nei loro procedimenti dei pareri espressi da tutte le parti interessate,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
Articolo 1
Obiettivi
Il presente regolamento istituisce le procedure della Comunità in materia di politica commerciale comune per garantire l'esercizio dei diritti della Comunità ai sensi delle norme commerciali internazionali, in particolare di quelle istituite sotto gli auspici dell'Organizzazione mondiale del commercio che, nell'osservanza degli obblighi e delle procedure internazionali vigenti, consentono di:
a) reagire agli ostacoli agli scambi che incidono sul mercato della Comunità al fine di eliminare il conseguente pregiudizio;
b) reagire agli ostacoli agli scambi che incidono sul mercato di un paese terzo al fine di eliminare i conseguenti effetti negativi sugli scambi.
Tali procedure si applicano in particolare all'apertura, al successivo espletamento e alla chiusura delle procedure internazionali di risoluzione delle controversie nel settore della politica commerciale comune.
Articolo 2
Definizioni
1. Ai fini del presente regolamento per «ostacoli agli scambi» si intende qualsiasi pratica commerciale adottata o mantenuta da un paese terzo in relazione alla quale le norme commerciali internazionali istituiscono un diritto di agire. Tale diritto di agire esiste quando le norme commerciali internazionali vietano esplicitamente una pratica o riconoscono ad un'altra parte danneggiata da una pratica il diritto di chiedere che siano eliminati gli effetti della pratica in questione.
2. Ai fini del presente regolamento, e salvo il paragrafo 8, per «diritti della Comunità» si intendono i diritti di cui essa può avvalersi, in materia di commercio internazionale, ai sensi delle norme commerciali internazionali. In questo contesto, per «norme commerciali internazionali» si intendono anzitutto le norme istituite sotto gli auspici dell'OMC e specificate negli allegati dell'accordo OMC, ma esse possono essere anche quelle specificate in qualsiasi altro accordo di cui la Comunità sia parte e che specifichi norme applicabili agli scambi tra la Comunità e i paesi terzi.
3. Ai fini del presente regolamento, per «pregiudizio» si intende qualsiasi pregiudizio rilevante che un ostacolo agli scambi arreca o minaccia di arrecare, in relazione a un prodotto o a un servizio, a un'industria comunitaria sul mercato della Comunità.
4. Ai fini del presente regolamento, per «effetti negativi sugli scambi» si intendono gli effetti che un ostacolo agli scambi arreca o minaccia di arrecare, in relazione a un prodotto o a un servizio, a imprese della Comunità sul mercato di qualsiasi paese terzo, e che hanno un effetto notevole sull'economia della Comunità, di una regione della Comunità o di un settore di attività economica ivi esistente. Il fatto che il denunciante risenta di tali effetti negativi non si considera di per sé sufficiente a giustificare l'avvio di qualsiasi azione da parte delle istituzioni comunitarie.
5. Ai fini del presente regolamento, per «industria comunitaria» si intende l'insieme dei produttori o dei prestatori comunitari, rispettivamente:
- di prodotti o servizi identici o simili al prodotto o servizio che forma oggetto di un ostacolo agli scambi o
- di prodotti o servizi direttamente concorrenti con tale prodotto o servizio, o
- che sono consumatori o trasformatori del prodotto oppure consumatori o utilizzatori del servizio oggetto di un ostacolo agli scambi.
o l'insieme dei produttori o prestatori la cui produzione complessiva costituisce una proporzione notevole della produzione comunitaria totale dei prodotti o servizi corrispondenti; tuttavia,
a) quando taluni produttori o prestatori sono collegati agli esportatori o agli importatori o sono essi stessi importatori del prodotto o servizio assertivamente oggetto di ostacoli agli scambi, l'espressione «industria comunitaria», può essere interpretata come riferita ai restanti produttori o prestatori;
b) in circostanze particolari, i produttori o prestatori di una regione della Comunità possono essere considerati come rappresentanti l'industria comunitaria se la loro produzione complessiva costituisce la maggior parte della produzione del prodotto o servizio in questione nello Stato membro o negli Stati membri in cui è situata la regione, purché l'effetto dell'ostacolo agli scambi sia concentrato in tale o tali Stati membri.
6. Per «impresa comunitaria» si intende una società o una ditta costituita conformemente al diritto di uno Stato membro e che ha la sua sede legale, la sua sede amministrativa centrale o il suo stabilimento principale nella Comunità, direttamente connessa alla produzione dei beni o alla prestazione dei servizi oggetto dell'ostacolo agli scambi.
7. Ai fini del presente regolamento, il concetto di «prestatori di servizi» nel contesto dell'espressione «industria comunitaria», definita ai sensi del paragrafo 5, e dell'espressione «imprese comunitarie», definita ai sensi del paragrafo 6, lascia impregiudicato il carattere non commerciale che la prestazione di qualsiasi particolare servizio può avere in base alla legislazione o alla normativa di uno Stato membro.
8. Ai fini del presente regolamento per «servizi» si intendono quei servizi per i quali possono essere conclusi dalla Comunità accordi internazionali sulla base dell'articolo 113 del trattato.
Articolo 3
Denuncia a nome dell'industria comunitaria
1. Ogni persona fisica o giuridica nonché ogni associazione non avente personalità giuridica che agisce a nome di un'industria comunitaria che ritiene di aver subito un pregiudizio dovuto a ostacoli agli scambi che incidono sul mercato comunitario può presentare una denuncia per iscritto.
2. La denuncia deve contenere sufficienti elementi di prova relativi all'ostacolo agli scambi commerciali nonché al conseguente pregiudizio. Quest'ultimo deve essere dimostrato sulla base dell'elenco dimostrativo di fattori indicati all'articolo 10.
Articolo 4
Denuncia a nome di imprese comunitarie
1. Ogni impresa comunitaria nonché ogni associazione, avente o meno personalità giuridica, che agisce a nome di una o più imprese comunitarie e che ritiene che tali imprese comunitarie abbiano subito effetti negativi sugli scambi a seguito di ostacoli agli scambi che incidono sul mercato di un paese terzo può presentare una denuncia per iscritto. Tuttavia, tale denuncia è ammissibile soltanto se l'ostacolo agli scambi che ne è l'oggetto dà diritto ad un'azione legale in base a norme commerciali internazionali fissate in un accordo commerciale multilaterale o plurilaterale.
2. La denuncia deve contenere sufficienti elementi di prova relativi all'esistenza degli ostacoli agli scambi e ai conseguenti effetti negativi sugli scambi. Questi ultimi devono essere dimostrati, ove appropriato, sulla base dell'elenco illustrativo di fattori indicato all'articolo 10.
Articolo 5
Procedura di denuncia
1. La denuncia è presentata alla Commissione, che ne invia una copia agli Stati membri.
2. La denuncia può essere ritirata, nel qual caso il procedimento può essere concluso, a meno che ciò non sia contrario all'interesse della Comunità.
3. Quando si constata, previe consultazioni, che la denuncia non fornisce elementi di prova sufficienti per giustificare l'avvio di un'inchiesta, il denunciante ne viene informato.
4. La Commissione decide non appena possibile l'apertura di una procedura comunitaria d'esame a seguito di una denuncia presentata conformemente agli articoli 3 o 4; la decisione viene normalmente presa entro 45 giorni dalla presentazione della denuncia; questo periodo può essere sospeso, su richiesta o con il consenso del denunciante, per consentire l'acquisizione di informazioni complementari eventualmente necessarie ai fini di una completa valutazione della validità delle sue ragioni.
Articolo 6
Ricorso di uno Stato membro
1. Gli Stati membri possono chiedere alla Commissione l'avvio delle procedure di cui all'articolo 1.
2. A sostegno della loro richiesta essi forniscono alla Commissione elementi di prova sufficienti in merito agli ostacoli agli scambi e, se del caso, agli effetti da essi derivanti. Qualora siano necessari elementi di prova relativi al pregiudizio o agli effetti negativi sugli scambi, tali elementi devono essere forniti, ove appropriato, sulla base dell'elenco illustrativo di fattori indicati all'articolo 10.
3. La Commissione informa senza indugio gli altri Stati membri delle richieste presentate.
4. Quando si constata, previe consultazioni, che la richiesta non fornisce elementi di prova sufficienti per giustificare l'avvio di un'inchiesta, lo Stato membro in questione ne viene informato.
5. La Commissione decide non appena possibile l'apertura di una procedura comunitaria d'esame a seguito di una richiesta presentata da uno Stato membro a norma dell'articolo 6; la decisione viene normalmente presa entro 45 giorni dal ricorso; questo periodo può essere sospeso, su richiesta o con il consenso dello Stato membro ricorrente, per consentire l'acquisizione di informazioni complementari eventualmente necessarie ai fini di una completa valutazione della validità del caso presentato dal medesimo Stato membro.
Articolo 7
Procedura di consultazione
1. Ai fini delle consultazioni a norma del presente regolamento, è istituito un comitato consultivo, in appresso denominato «comitato», composto da rappresentanti di ciascuno Stato membro e presieduto da un rappresentante della Commissione.
2. Le consultazioni hanno luogo a richiesta di uno Stato membro o su iniziativa della Commissione immediatamente e comunque entro un periodo di tempo che consenta il rispetto dei termini fissati dal presente regolamento. Il presidente del comitato comunica quanto prima agli Stati membri tutti gli elementi utili d'informazione di cui dispone. La Commissione trasmette tali elementi anche al comitato istituito dall'articolo 113 del trattato, affinché esso possa esaminare eventuali più ampie implicazioni per la politica commerciale comune.
3. Il comitato si riunisce su convocazione del suo presidente.
4. Se necessario, le consultazioni possono aver luogo per iscritto. In questo caso la Commissione informa per iscritto gli Stati membri i quali, entro un termine di 8 giorni lavorativi a decorrere da detta notifica, possono esprimere il loro parere per iscritto o chiedere consultazioni orali che il presidente predispone, purché esse possano aver luogo entro un periodo di tempo che consenta il rispetto dei termini fissati dal presente regolamento.
Articolo 8
Procedura comunitaria d'esame
1. Se, al termine delle consultazioni, la Commissione ritiene che esistano elementi di prova sufficienti per giustificare l'apertura di una procedura d'esame e che ciò sia necessario nell'interesse della Comunità, la Commissione procede come segue:
a) annuncia l'apertura di una procedura d'esame nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee; questo avviso indica il prodotto o servizio e i paesi interessati, fornisce un riassunto delle informazioni ricevute, precisa che ogni informazione utile deve essere comunicata alla Commissione e stabilisce il termine entro il quale le parti interessate possono chiedere di essere sentite dalla Commissione, conformemente al paragrafo 5;
b) informa ufficialmente i rappresentanti del paese o dei paesi oggetto della procedura con i quali, se necessario, possono tenersi consultazioni;
c) effettua l'esame a livello comunitario, in collaborazione con gli Stati membri.
2. a) Se necessario, la Commissione ricerca ogni informazione che reputa necessaria e procede alla verifica di queste informazioni presso importatori, operatori, agenti, produttori, associazioni e organizzazioni commerciali, previo accordo delle imprese o organizzazioni interessate.
b) Se necessario, la Commissione effettua inchieste sul territorio dei paesi terzi, a condizione che il governo dei paesi in questione, ufficialmente informato, non sollevi obiezioni entro un termine ragionevole.
c) Nella sua inchiesta la Commissione è assistita da funzionari dello Stato membro sul cui territorio si effettuano le verifiche, ove detto Stato lo chieda.
3. Gli Stati membri forniscono alla Commissione, su richiesta della stessa e secondo le modalità da essa stabilite, qualsiasi informazione necessaria per l'esame.
4. a) La Commissione offre ai denuncianti, agli esportatori e agli importatori interessati, nonché ai rappresentanti del paese o dei paesi esportatori o importatori interessati, la possibilità di prendere visione di tutte le informazioni ad essa fornite, tranne i documenti ad uso interno della Commissione e delle amministrazioni, purché tali informazioni siano pertinenti per la tutela dei loro interessi, non siano riservate ai sensi dell'articolo 9 e siano utilizzate dalla Commissione nella sua procedura d'esame. Gli interessati presentano a tal fine una domanda scritta motivata alla Commissione, indicando le informazioni desiderate.
b) I denuncianti, gli esportatori e gli importatori interessati, nonché i rappresentanti del paese o dei paesi esportatori o importatori interessati, possono chiedere di essere informati dei fatti e delle considerazioni essenziali risultanti dalla procedura d'esame.
5. La Commissione può sentire le parti interessate. Queste ultime debbono essere sentite, quando lo richiedano per iscritto entro il termine fissato dall'avviso pubblicato nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee e quando dimostrino di essere parti direttamente interessate all'esito della procedura.
6. Inoltre, per permettere il raffronto delle tesi opposte e degli eventuali argomenti di confutazione, la Commissione dà alle parti direttamente interessate che lo chiedano l'occasione di incontrarsi. Offrendo tale opportunità, essa tiene conto dei desiderata delle parti nonché della necessità di salvaguardare il carattere riservato delle informazioni. Nessuna delle parti è tenuta ad assistere ad un incontro e la mancata presenza di una parte non è pregiudizievole alla sua posizione.
7. Quando le informazioni richieste dalla Commissione non sono fornite entro un termine ragionevole o quando l'inchiesta viene considerevolmente ostacolata, si possono trarre conclusioni sulla base dei dati disponibili.
8. Terminato l'esame, la Commissione sottopone una relazione al comitato. La relazione deve essere presentata di norma entro i cinque mesi successivi all'avviso di apertura, salvo quando la complessità dell'esame induca la Commissione a portare tale termine a sette mesi.
Articolo 9
Trattamento riservato
1. Le informazioni ricevute in applicazione del presente regolamento possono essere utilizzate solo per il fine per il quale sono state richieste.
2. a) Il Consiglio, la Commissione e gli Stati membri nonché i loro funzionari sono tenuti a non divulgare, salvo autorizzazione espressa di chi le ha fornite, le informazioni di carattere riservato ricevute in applicazione del presente regolamento o quelle fornite in via riservata da una parte di una procedura d'esame.
b) Ciascuna richiesta di trattamento riservato deve indicare le ragioni per cui l'informazione è riservata ed essere accompagnata da un riassunto di carattere non riservato oppure dall'indicazione dei motivi per i quali non è possibile riassumere l'informazione in questione.
3. L'informazione sarà di norma considerata riservata se la sua eventuale pubblicazione rischia di avere conseguenze negative rilevanti per chi ha fornito l'informazione o ne costituisce la fonte.
4. Tuttavia, quando si ritiene che una domanda intesa ad ottenere un trattamento riservato non sia giustificata e quando colui che ha fornito le informazioni non vuole né pubblicarle, né autorizzarne la pubblicazione in termini generici o sotto forma di riassunto, si può non tenere conto di tali informazioni.
5. Il presente articolo non osta alla pubblicazione di informazioni generali da parte delle autorità della Comunità ed in particolare dei motivi che hanno giustificato le decisioni prese a norma del presente regolamento. Tale pubblicazione deve tener conto del legittimo interesse delle parti interessate a non vedere divulgati i loro segreti d'affari.
Articolo 10
Elementi di prova
1. L'esame del pregiudizio deve basarsi, ove appropriato, sui fattori seguenti:
a) il volume delle importazioni o delle esportazioni comunitarie interessate, soprattutto quando sono aumentate o diminuite in misura notevole, in termini assoluti, oppure rispetto alla produzione o al consumo nel mercato in questione;
b) i prezzi dei concorrenti dell'industria comunitaria, soprattutto per determinare se, nella Comunità o sui mercati terzi, si sia verificata una notevole sottoquotazione rispetto ai prezzi praticati dall'industria comunitaria;
c) il conseguente impatto sull'industria comunitaria, quale risulta dalle tendenze di taluni fattori economici, quali: la produzione, l'utilizzazione degli impianti, le riserve, le vendite, la quota di mercato, i prezzi (ossia il calo dei prezzi o l'impossibilità di rialzi di prezzo che si sarebbero altrimenti verificati), i profitti, la remunerazione del capitale, gli investimenti, l'occupazione.
2. Quando è asserita l'esistenza di una minaccia di pregiudizio, la Commissione esamina altresì se sia chiaramente prevedibile che una situazione particolare possa trasformarsi in reale pregiudizio. A questo proposito, si può tener anche conto dei seguenti fattori:
a) il tasso d'incremento delle esportazioni verso il mercato sul quale si svolge la concorrenza con i prodotti comunitari;
b) la capacità d'esportazione del paese d'origine o di esportazione, quale esiste o esisterà in un avvenire prevedibile, e la probabilità che le esportazioni risultanti da tale capacità siano destinate al mercato di cui alla lettera a).
3. Il pregiudizio causato da altri fattori che, singolarmente o combinati, esercitano anch'essi un'influenza sfavorevole su un'industria comunitaria non deve essere attribuito alle pratiche in questione.
4. Qualora sia asserita l'esistenza di effetti negativi sugli scambi, la Commissione esamina l'impatto di tali effetti negativi sull'economia della Comunità o di una regione della Comunità o su un settore dell'attività economica ivi svolta. A tal fine la Commissione può tener conto, ove opportuno, del tipo di fattori di cui sopra ai paragrafi 1 e 2. Effetti negativi sugli scambi possono sorgere, tra l'altro, in situazioni in cui le correnti di scambio relative ad un prodotto o servizio siano impedite, intralciate o deviate in seguito ad un qualsiasi ostacolo agli scambi, oppure da situazioni in cui ostacoli agli scambi abbiano compromesso in misura notevole la fornitura di fattori di produzione (ad esempio pezzi e componenti o materie prime) alle imprese comunitarie. Quando è asserita l'esistenza di una minaccia di effetti negativi sugli scambi, la Commissione esamina altresì se sia chiaramente prevedibile che una situazione particolare possa trasformarsi in reali effetti negativi sugli scambi.
5. Nell'esaminare gli elementi di prova relativi agli effetti negativi sugli scambi, la Commissione tiene altresì conto delle disposizioni, dei principi o delle pratiche che regolano il diritto di agire nel quadro delle pertinenti norme commerciali internazionali di cui all'articolo 2, paragrafo 1.
6. La Commissione esamina quindi qualsiasi altro elemento di prova pertinente contenuto nella denuncia o nel ricorso. A tale riguardo, l'elenco dei fattori e le indicazioni richiamati precedentemente ai paragrafi da 1 a 5 non sono esaurienti, né possono necessariamente uno o diversi di tali fattori e indicazioni fornire elementi decisivi quanto all'esistenza di un pregiudizio o di effetti negativi sugli scambi.
Articolo 11
Chiusura del procedimento
1. Qualora dalla procedura d'esame risulti che non è necessario intraprendere un'azione nell'interesse della Comunità, la chiusura del procedimento è decisa secondo le disposizioni dell'articolo 14.
2. a) La sospensione del procedimento può essere inoltre decisa secondo le disposizioni dell'articolo 14 qualora, al termine di una procedura d'esame, il paese terzo o i paesi terzi interessati adottino misure ritenute soddisfacenti e non sia pertanto necessaria un'azione della Comunità.
b) La Commissione controlla l'applicazione di dette misure, se del caso basandosi su informazioni periodiche che essa può richiedere ai paesi terzi interessati e verificare per quanto necessario.
c) Quando le misure del paese terzo o dei paesi terzi interessati siano state annullate o sospese o non siano state correttamente applicate, oppure la Commissione abbia motivi per crederlo o infine quando non sia stata soddisfatta una richiesta di informazioni fatta dalla Commissione come previsto alla lettera b), la Commissione ne informa gli Stati membri e, ove risulti necessario e giustificato in base all'esito dell'inchiesta e agli elementi nuovi disponibili, saranno adottate misure conformemente all'articolo 13, paragrafo 3.
3. Qualora, dopo una procedura d'esame, o in qualsiasi momento prima, durante o dopo una procedura internazionale di risoluzione delle controversie, risulti che il modo più appropriato per risolvere una controversia derivante da un ostacolo agli scambi consiste nella conclusione di un accordo con il o i paesi terzi interessati, che potrebbe modificare i diritti sostanziali della Comunità e del o dei paesi terzi interessati, la procedura viene sospesa conformemente alle disposizioni dell'articolo 14 e sono condotti negoziati secondo le disposizioni dell'articolo 113 del trattato.
Articolo 12
Adozione di misure di politica commerciale
1. Qualora, a meno che la situazione di fatto e di diritto sia tale da non richiedere una procedura d'esame, risulti da detta procedura che un'azione è necessaria nell'interesse della Comunità per garantire l'esercizio dei diritti della Comunità nel quadro delle norme commerciali internazionali, al fine di eliminare il pregiudizio o gli effetti negativi sugli scambi derivanti da ostacoli agli scambi introdotti o mantenuti da paesi terzi, le misure del caso sono disposte secondo la procedura di cui all'articolo 13.
2. Quando gli obblighi internazionali della Comunità le prescrivono di seguire preliminarmente una procedura internazionale di consultazione o di risoluzione delle controversie, le misure di cui al paragrafo 3 sono decise solo al termine della procedura in questione e tenendo conto dei suoi risultati. In particolare, quando la Comunità abbia chiesto ad un organo di conciliazione internazionale di indicare e autorizzare le misure appropriate per l'attuazione dei risultati di una procedura internazionale di risoluzione delle controversie, le misure di politica commerciale della Comunità eventualmente necessarie in seguito a tale autorizzazione sono conformi alla raccomandazione del suddetto organo di conciliazione.
3. Possono essere adottate tutte le misure di politica commerciale compatibili con gli obblighi e con le procedure internazionali esistenti, in particolare:
a) la sospensione o la revoca di qualsiasi concessione scaturita da negoziati di politica commerciale,
b) l'aumento dei dazi doganali esistenti o l'istituzione di qualsiasi altro onere all'importazione,
c) l'instaurazione di restrizioni quantitative o di qualsiasi altra misura che modifichi le condizioni di importazione o di esportazione o incida in altro modo sugli scambi con il paese terzo interessato.
4. Le corrispondenti decisioni sono motivate e pubblicate nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee. Alla pubblicazione viene altresì riconosciuto valore di notifica ai paesi e alle parti direttamente interessati.
Articolo 13
Procedura decisionale
1. Le decisioni di cui all'articolo 11, paragrafi 1 e 2, lettera a) sono adottate in conformità con le disposizioni dell'articolo 14.
2. Quando la Comunità, a seguito di una denuncia ai sensi degli articoli 3 o 4, o di un ricorso ai sensi dell'articolo 6, segue procedure internazionali formali di consultazione o di risoluzione delle controversie, le decisioni relative all'inizio, allo svolgimento o alla conclusione di tali procedure sono prese in conformità con l'articolo 14.
3. Qualora la Comunità, avendo operato conformemente all'articolo 12, paragrafo 2, debba decidere in merito a misure di politica commerciale da adottare a norma dell'articolo 11, paragrafo 2, lettera c) o dell'articolo 12, il Consiglio delibera, a norma dell'articolo 113 del trattato, a maggioranza qualificata, entro e non oltre il trentesimo giorno lavorativo successivo alla data di ricezione della proposta.
Articolo 14
Procedura di comitato
1. Qualora sia fatto riferimento alla procedura di cui al presente articolo, la questione è sottoposta al comitato dal suo presidente.
2. Il rappresentante della Commissione sottopone al comitato un progetto della decisione da adottare. Il comitato delibera entro un termine che il presidente può fissare in funzione dell'urgenza della questione in esame.
3. La Commissione adotta una decisione che comunica agli Stati membri e che è applicabile allo scadere di un termine di dieci giorni qualora entro tale termine nessuno Stato membro abbia deferito la questione al Consiglio.
4. A richiesta di uno Stato membro il Consiglio, deliberando a maggioranza qualificata, può modificare la decisione della Commissione.
5. La decisione della Commissione si applica allo scadere di un termine di trenta giorni a decorrere dal giorno in cui la questione è stata deferita al Consiglio, qualora questo non abbia deliberato entro tale termine.
Articolo 15
Disposizioni generali
1. Il presente regolamento non si applica nei casi contemplati da altre normative esistenti nel settore della politica commerciale comune. Esso si applica in via complementare alle:
- regolamentazioni relative all'organizzazione comune dei mercati agricoli e alle relative disposizioni di attuazione;
- normative specifiche adottate a norma dell'articolo 235 del trattato, applicabili alle merci risultanti dalla trasformazione di prodotti agricoli.
Esso lascia impregiudicate altre misure che possono essere adottate a norma dell'articolo 113 del trattato, nonché le procedure comunitarie per trattare le questioni relative agli ostacoli sugli scambi sollevate dagli Stati membri in seno al comitato istituito dall'articolo 113 del trattato.
2. È abrogato il regolamento (CEE) n. 2641/84. I riferimenti al regolamento abrogato devono intendersi fatti al presente regolamento.
Articolo 16
Entrata in vigore
Il presente regolamento entra in vigore il 1° gennaio 1995. Esso si applica ai procedimenti iniziati dopo tale data.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, addì 22 dicembre 1994.