19961015
Директива 96/67/ЕО на Съвета
от 15 октомври 1996 година
относно достъп до пазара на наземни услуги в летищата на Общността
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 84, параграф 2 от него,
като взе предвид предложението на Комисията [1],
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет [2],
в съответствие с процедурата по член 189в на Договора [3],
(1) като има предвид, че Общността постепенно въведе обща политика за въздушен транспорт с цел завършване на общия пазар в съответствие с член 7а от Договора като продължителен принос за насърчаване на икономическия и социален напредък;
(2) като има предвид, че целта на член 59 от Договора е да се елиминират ограниченията върху свободата на предоставяне на услуги в Общността; като има предвид, че в съответствие с член 61 от Договора тази цел може да бъде постигната в рамките на Общата транспортна политика;
(3) като има предвид, че чрез Регламенти (ЕИО) № 2407/92 [4], (ЕИО) № 2408/92 [5] и (ЕИО) № 2409/92 на Съвета [6] тази цел е постигната по отношение на услугата въздушен транспорт като такава;
(4) като има предвид, че наземните услуги са важни за правилното функциониране на въздушния транспорт; като има предвид, че дават значителен принос за ефикасното използване на инфраструктурата за въздушен транспорт;
(5) като има предвид,че отварянето на достъпа до пазара на наземни услуги ще помогне за намаляване на оперативните разходи на въздухоплавателните компании и подобряване на качеството на услугите, предоставяни на ползвателите на летищата;
(6) като има предвид, че в светлината на принципа на субсидиарността е важно този достъп до пазара на наземно обслужване да става в рамките на Общността, като се позволява на държавите-членки възможността за вземане предвид на специфичното естество на този сектор;
(7) като има предвид, че в съобщение от юни 1994 г., озаглавено "Пътят напред за гражданската авиация в Европа", Комисията показа своето намерение да поеме инициативата преди края на 1994 г. с цел постигане на достъп до пазара на наземно обслужване на летищата на Общността; като има предвид, че Съветът в своя резолюция от 24 октомври 1994 г. за ситуацията на Европейската гражданска авиация [7], потвърди нуждата за отчитане на императивите, свързани със ситуацията на летищата, когато се отвори пазарът;
(8) като има предвид, че в своя резолюция от 14 февруари 1995 г. за Европейската гражданска авиация [8] Европейският парламент повтори своята загриженост, че би следвало да се взема предвид влиянието на достъпа до пазара на наземно обслужване върху наемането на работа и условията за сигурност на летищата на Общността;
(9) като има предвид, че свободният достъп до пазара на наземно обслужване е в съответствие с ефикасните операции на летищата на Общността;
(10) като има предвид, че свободният достъп до пазара на наземно обслужване трябва да бъде въведен постепенно и да бъде адаптиран към изискванията на този сектор;
(11) като има предвид, че за някои категории наземни услуги достъпа до пазара и самообслужването може се натъкне на трудности, свързани с безопасността, сигурността, капацитета и ограничения за пространството на разположение; като има предвид, че за това е необходимо да може да се ограничи броят на доставчиците на такива категории наземни услуги; като има предвид, че също трябва да е възможно да се ограничи самообслужването; като има предвид, че в този случай критериите за ограничаване трябва да са съответни, обективни, прозрачни и недискриминационни;
(12) като има предвид, че ако броят на доставчиците на наземно обслужване е ограничен, ефективната конкуренция би изисквала поне един от доставчиците да е напълно независим от управляващата летището организация и доминиращия превозвач;
(13) като има предвид, че за да функционират летищата правилно, те следва да могат да запазват за себе си управлението на някои инфраструктури, които поради технически причини, както и по съображения, свързани с доходността и въздействието върху околната среда, са трудни за разделяне или дублиране; като има предвид, че централизираното управление на такива структури може обаче да не представлява пречка за тяхното използване от доставчиците на наземно обслужване или за самообслужване на ползвателите на летищата;
(14) като има предвид, че в някои случаи препятствията може да са такива, че те могат да оправдават ограничения върху достъпа до пазара или върху самообслужването до степен, до която тези ограничения са съответстващи, обективни, прозрачни и недискриминационни;
(15) като има предвид, че целта на такива освобождавания следва да е даване на възможност на управлението на летището да преодолее или поне намали тези препятствия; като има предвид, че такива освобождавания следва да са одобрени от Комисията, подпомагана от съвещателен комитет, и те трябва да се дадат за определен период;
(16) като има предвид, че ако трябва да се поддържа ефективна и лоялна конкуренция там, където броят на доставчиците на наземно обслужване е ограничен, последните трябва да са избрани в съответствие с ясна и безпристрастна процедура; като има предвид, че ползвателите на летищата би следвало бъдат консултирани, когато става въпрос за избор на доставчици на наземно обслужване, тъй като те имат най-голям интерес за качеството и цената на наземното обслужване, което изискват;
(17) като има предвид, че затова е необходимо да се организира представителството на ползватели на летища и тяхното консултиране, преди да се изберат доставчици на наземно обслужване, чрез съставянето на комитет, съставен от техни представители;
(18) като има предвид, че е възможно в някои обстоятелства и при специфични условия, в контекста на избиране на доставчици на наземно обслужване на летище, да се разпростре действието на задължението за обществена услуга спрямо други летища в същият географски регион на заинтересуваната държава-членка;
(19) като има предвид, че управляващата летището организация може също да предоставя наземно обслужване и чрез своите решения да упражнява изключително влияние върху конкуренцията между доставчици на наземно обслужване; като има предвид, че за това е изключително важно, с цел поддържането на лоялната конкуренция, от тези летища да се изисква да поддържат отделни отчети за управлението на тяхната инфраструктура и регулаторни дейности, от една страна, и за доставянето на наземно обслужване, от друга;
(20) като има предвид, че дадено летище може да не субсидира своето наземно обслужване от своите приходи, които извлича от ролята си на летищна администрация;
(21) като има предвид, че същите изисквания за прозрачност следва да се прилагат и за всички доставчици, желаещи да предоставят наземно обслужване на трети страни;
(22) като има предвид, че с цел даване възможност на летищата да изпълняват своята функция по управление на инфраструктурата и за да гарантират безопасността и сигурността в помещенията на летището, както и за опазване на околната среда и социалните разпоредби в сила, държавите-членки трябва да могат да направят предоставянето на наземно обслужване субект на одобрение; като има предвид, че критериите за даване на такова одобрение трябва да се обективни, прозрачни и недискриминационни;
(23) като има предвид, че поради същата причина държавите-членки следва да си запазят правомощието да определят и прилагат необходимите правила за правилното функциониране на инфраструктурата на летищата; като има предвид, че тези правила трябва да се отнасят до възнамеряваната цел и не трябва на практика да намаляват достъпа до пазара или свободата на самообслужване до степен под тази, предвидена в настоящата директива; като има предвид, че правилата трябва да съответстват на принципите за обективност, прозрачност и недискриминация;
(24) като има предвид, че държавите-членки следва да си запазят правото да гарантират на подходящо равнище на социалната защита на персонала за предприятията, предоставящи наземно обслужване;
(25) като има предвид, че достъпът до инсталациите на летището следва да е гарантиран на предоставящите наземно обслужване и на ползвателите летищата, на които е разрешено да се самообслужват, до степента, необходима им, за да извършват своето право и за да се позволява лоялна и естествена конкуренция; като има предвид, че трябва да е възможно, обаче, такъв достъп да дава основание за събиране на такса;
(26) като има предвид, че е оправдано правата, признати чрез настоящата директива, да се прилагат спрямо доставчици от трети страни на наземно обслужване и ползватели на летища от трети страни при условия на строга реципрочност; като има предвид, че когато няма такава реципрочност, държавите-членки би следвало да имат възможност да отменят тези права по отношение на такива доставчици и ползватели;
(27) като има предвид, че има договореност за по-добра координация при използване на летището в Гибралтар, постигната в Лондон на 2 декември 1987 година между Кралство Испания и Обединеното кралство в съвместна декларация на министрите на външните работи на двете страни и че тази договореност все още не е влязла в действие;
(28) като има предвид, че настоящата директива не засяга прилагането на правилата на Договора; като има предвид, че по-специално Комисията ще продължи да гарантира съобразяването с тези правила чрез прилагане, когато е необходимо, на всички правомощия, дадени ѝ чрез член 90 от Договора,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА;
Член 1
Обхват
1. Настоящата директива се прилага за всички летища, намиращи се на територията на държава-членка, предмет на разпоредбите на Договора и отворено за търговски трафик при следните обстоятелства:
а) разпоредбите на член 7, параграф 1, отнасящи се до категориите наземно обслужване, различни от тези, посочени в член 7, параграф 2 се прилагат за всички летища, независимо от обема на трафика им, към 1 януари 1998 г.;
б) разпоредбите, отнасящи се за категориите наземно обслужване, посочени в член 7, параграф 2, се прилагат от 1 януари 1998 г. за летища, чийто годишен трафик е не по-малък от 1 милион превозени пътници или 25000 тона товари;
в) разпоредбите, отнасящи се до категориите наземно обслужване, посочени в член 6, се прилагат от 1 януари 1999 г. за летища:
- чийто годишен трафик е не по-малък от 3 милиона превозени пътници или 75000 тона товари; или
- чийто трафик е не по-малък от 2 милиона превозени пътници или 50000 тона товари през периода от шест месеца преди 1 април или 1 октомври за предходната година.
2. Без да се засяга параграф 1, разпоредбите на настоящата директива се прилагат, считано от 1 януари 2001 г., за всяко летище, намиращо се на територията на държава-членка, предмет на разпоредбите на Договора и отворено за търговски трафик, чийто ежегоден трафик е не по-малък от 2 милиона превозени пътници или 50000 тона товари.
3. Когато дадено летище достигне един от праговете за превоз на товари, посочени в настоящия член, без да е достигнало съответният праг за превозени пътници, разпоредбите на настоящата директива не да се прилагат за категориите наземно обслужване, запазени изключително за пътници.
4. Комисията публикува за информация в Официален вестник на Европейските общности списък на летищата по настоящия член. Списъкът първо се публикува в рамките на три месеца след влизането в сила на настоящата директива и след това ежегодно.
Държавите-членки, преди 1 януари всяка година, предават на Комисията данните, нужни за съставяне на списъка.
5. Прилагането на настоящата директива за летището в Гибралтар се подразбира да не засяга правните позиции на Кралство Испания и Обединеното кралство по отношение на спора за суверенитета над територията, на която е разположено летището.
6. Разпоредбите на настоящата директива не се прилагат за летището в Гибралтар до влизането в сила на договореността в съвместната декларация, направена от министрите на външните работи на Кралство Испания и Обединеното кралство на 2 декември 1987 г. Правителствата на Испания и Обединеното кралство ще информират Съвета за тази дата.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива:
а) "летище" означава всяка земна площ, специално пригодена за излитане, кацане и маневри на въздухоплавателни средства, включително и допълнителните инсталации, които тези операции могат да включват с цел улесняване на въздушния трафик и обслужването, включително инсталации, нужни за подпомагане на търговските въздушни услуги;
б) "летищна система" означава две или повече летища, групирани заедно, за да обслужват един и същи град или конурбация, както е дефинирано в приложение 2 към Директива (ЕИО) на Съвета № 2408/92 от 23 юли 1992 г. за достъпа на въздушни превозвачи от Общността до вътрешни за Общността въздушни маршрути;
в) "управляваща организация на летище" означава всеки орган, който, във връзка с другите дейности или не, има за цел по силата на националното законодателство или регламентация администрацията и управлението на инфраструктурите на летището, както и съгласуването и контрола на дейностите на различните оператори, представени в засегнатото летище или летищна система;
г) "ползвател на летището" означава всяко физическо или юридическо лице, отговарящо за превозването на пътници, поща и/или товари по въздух от или до въпросното летище;
д) "наземно обслужване" означава услугите, предоставяни от ползвателите на летището, както са описани в приложението;
е) "самообслужване" означава ситуация, при която ползвател на летището пряко предоставя на себе си една или повече категории наземно обслужване и не сключва договор под какъвто и да е вид с трета държава за предоставянето на такива услуги; за целите на тази дефиниция, между себе си ползвателите летището не трябва да се считат за трети страни, когато:
- един притежава мажоритарно всички,
- една самостоятелна структура има мажоритарно притежание във всеки от тях;
ж) "доставчик на наземно обслужване" означава което и да е физическо или юридически лице, доставящо на трета държава една или повече категории наземно обслужване.
Член 3
Управляваща организация на летището
1. Когато едно летище или летищна система се управлява или оперира не от една организация, а от няколко отделни организации, всяка от тези организации се счита за част от управляващия орган на летището за целите на настоящата директива.
2. Подобно, когато една управляваща организация е създадена за няколко летища или летищни системи, всяко от тези летища или летищни системи се счита за отделно за целите на настоящата директива.
3. Ако управляващите организации на летищата са обект на надзор или контрол от страна на някакъв национален публичен орган, този орган е длъжен, в кръга на неговите правни задължения, да гарантира прилагането на настоящата директива.
Член 4
Разделяне на сметките
1. Когато управляващата летището организация, ползвателят на летището или доставчикът на наземно обслужване предоставят наземно обслужване, те следва строго да отделят сметките за техните дейности по наземно обслужване от сметките за другите дейности, в съответствие с актуалната търговска практика.
2. Независим одитор, определен от държавата-членка, следва да проверява дали това разделяне на сметките се извършва.
Одиторът следва също да проверява отсъствието на финансови потоци между дейността на управляващата организация като летищна администрация и неговата дейност за наземни услуги.
Член 5
Комитет на ползвателите летището
1. Най-късно дванадесет месеца след влизането в сила на настоящата директива, държавите-членки следва да гарантират, че за всяко засегнато летище е създаден комитет на представителите на ползвателите налетището или на организациите, представляващи ползвателите налетището.
2. Всички ползватели на летището имат правото да са в този комитет, или, ако желаят, да са представени от организация, определена за тази цел.
Член 6
Наземно обслужване за трети страни
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки в съответствие с условията, посочени в член 1, за да гарантират свободен достъп на доставчиците на наземно обслужване до пазара за предоставянето на наземно обслужване на трети страни.
Държавите-членки имат правото да изискат доставчиците на наземно обслужване да са се установили в рамките на Общността.
2. Държавите-членки могат да ограничават броя на доставчиците, на които е разрешено да предоставят следните категории наземно обслужване:
- обработка на багаж,
- работа с подвижна стълба,
- работа с гориво и масло,
- работа с поща и товари по отношение на физическото обработване на пощата и товарите, независимо дали пристигащи, отпътуващи или премествани между въздушния терминал и въздухоплавателното средство.
Те обаче не могат да ограничат този брой под двама за всяка категория наземно обслужване.
3. Нещо повече, считано от 1 януари 2001 г., поне един от доставчиците не може да е пряко или косвено контролиран от:
- управляващия орган на летището,
- който и да е ползвател на летището, който е превозил повече от 25 % от пътниците или товарите, отчетени от летището през предходната на тази година, в която са избрани доставчиците,
- орган, който е контролиращ или контролиран пряко или косвено от този управляващ орган или какъвто и да е ползвател.
На 1 юли 2000 г. обаче, която и да е държава-членка може да поиска това задължение в настоящия параграф да бъде отменено до 31 декември 2002 г.
Комисията, подпомагана от Комитета по член 10, разглежда такова искане и може, като има предвид еволюцията на сектора и, по-специално, ситуацията на летищата, сравнима с обема и със структурата на трафика, да реши да удовлетвори такова искане.
4. Когато, по силата на параграф 2 ограничават броя на доставчиците, държавите-членки не могат да попречат на ползвател на летище, независимо каква част от летище му е разпределена, да има, по отношение на всяка категория наземно обслужване субект на ограничение, ефективен избор между поне двама доставчици на наземно обслужване при условията, посочени в параграфи 2 и 3.
Член 7
Самообслужване
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки в съответствие с условията по член 1, за да гарантират свободата на самообслужване.
2. Обаче, за следните категории на наземни услуги:
- обработка на багаж,
- работа с подвижна стълба,
- работа с гориво и масло,
- работа с поща и товари по отношение на физическото обработване на пощата и товарите, независимо дали пристигащи, отпътуващи или премествани между въздушния терминал и въздухоплавателното средство,
държавите-членки могат да запазят правото за самообслужване на не по-малко от двама ползватели на летището, при условие че те са избрани въз основа на адекватни, обективни, прозрачни и недискриминационни критерии.
Член 8
Централизирани инфраструктури
1. Независимо от прилагането на членове 6 и 7, държавите-членки могат да запазят за управляващия орган на летището или за друг орган управлението на централизираните инфраструктури, използвани за предоставянето на наземно обслужване, чиято комплексност, цена или влияние върху околната среда не позволява разделянето им или дублирането им, като сортирането на багаж, разледяване, пречистване на водата или системи за разпределение на гориво. Те могат да направят задължително за предоставящите наземно обслужване или самообслужващите се ползватели на летището използването на тези инфраструктури.
2. Държавите-членки гарантират, че управлението на тези инфраструктури е прозрачно, обективно и недискриминационно, че то не възпрепятства достъпа на доставчиците на наземно обслужване или самообслужването на ползователите летището в рамките на предвиденото в настоящата директива.
Член 9
Освобождавания
1. Когато на дадено летище специфични ограничения по отношение на налично пространство или капацитет, възникващи по-специално от претоварване или степен на използване на площта, правят невъзможно отварянето на пазара и/или прилагането на самообслужването до степента, предвидена в настоящата директива, въпросната държава-членка може да реши:
а) да ограничи броя на доставчиците за една или повече категории наземно обслужване, различни от тези, посочени в член 6, параграф 2 във всичките или част от летищата; в този случай се прилагат разпоредбите на член 6, параграфи 2 и 3;
б) да запази за един-единствен доставчик една или повече категории наземно обслужване, посочени в член 6, параграф 2;
в) да запази самообслужването за ограничен брой ползвател на летището за категориите наземно обслужване, различни от тези, посочени в член 7, параграф 2, при условие че тези ползватели са избрани на базата на адекватни, прозрачни, обективни и недискриминационни критерии;
г) да забрани самообслужването или да го ограничи до един-единствен ползвател на летището за категориите наземно обслужване, посочени в член 7, параграф 2.
2. Всички освобождавания, решени според параграф 1, следва:
а) да определят категорията или категориите наземно обслужване, за които се предоставя освобождаването, и специфичните ограничения на наличното пространство или капацитета, които го оправдават;
б) да са придружени с план за подходящите мерки за преодоляване на ограниченията.
Нещо повече, освобожденията не следва:
i) неоснователно да засягат целите на настоящата Директива;
ii) да предизвикат изкривявания на конкуренцията между доставчиците на наземно обслужване и/или самообслужващите се ползватели на летището;
iii) да се простират повече, отколкото е необходимо.
3. Държавите-членки трябва уведомят Комисията поне три месеца, преди да влязат в сила, за каквито и да е освобождавания, които те предоставят въз основа на параграф 1, и за основанията, които ги мотивират.
Комисията публикува обобщение на решенията, за които тя е уведомена, в Официален вестник на Европейските общности, и поканва заинтересуваните страни да ги коментират.
4. Комисията разглежда задълбочено решенията за освобождаване. За тази цел, подробен анализ на ситуацията и проучването на подходящи мерки, представени от държаната-членка, ще ѝ позволят да провери наличието на изтъкнатите ограничения и невъзможността за отваряне на пазара и/или извършване на самообслужване в предвидените от настоящата директива предели.
5. В допълнение това проучване и след консултиране със засегнатите държави-членки, Комисията може да одобри решение на държавата-членка или да се противопостави, ако счита, че твърдените ограничения не е доказано, че съществуват или не са толкова остри, че да оправдават освобождаване. След консултиране със заинтересуваната държава-членка Комисията може да изиска държавата-членка да промени степента на освобождаване или да го ограничи до тези части на летището или летищна система, когато твърдените ограничения е доказано, че съществуват.
Решението на Комисията се взема не по-късно от три месеца след съобщаване от държавата-членка и се публикува в Официален вестник на Европейските общности.
6. Продължителността на освобождавания, предоставени от държавите-членки по параграф 1, не може да надвишава три години, с изключение на освобождавания, дадени по параграф 1, буква б). Не по-късно от три месеца преди края на този период, държавата-членка следва да приеме ново решение за освобождаване, което също е субект на процедурата, посочена в този член.
Продължителността на освобождавания по параграф 1, буква б), не може да надвишава две години. Все пак, дадена държава-членка може, въз основа на разпоредбите на параграф 1, да поиска този период да бъде удължен еднократно с две години. Комисията, подпомагана от Комитета по член 10, взима решение по такова искане.
Член 10
Консултативен комитет
1. Комисията се подпомага от консултативен комитет, съставен от представители на държавите-членки и председателстван от представител на Комисията.
2. Комитетът съветва Комисията за прилагането на член 9.
3. Комитетът може да бъде консултиран от Комисията по всеки друг въпрос, засягащ приложението на настоящата Директива.
4. Комитетът изготвя свой процедурен правилник.
Член 11
Избор на доставчици
1. Държавите-членки взимат необходимите мерки за организиране на процедура за подбор на доставчици, които имат разрешение да предоставят наземно обслужване на летища, когато техният брой е ограничен в случаите, предвидени в член 6, параграф 2, или в член 9. Тази процедура трябва да съответства на следните принципи:
а) в случаи, в които държавите-членки изискват установяването на стандартни условия или технически спецификации, на които да отговарят доставчиците на наземно обслужване, тези условия или спецификации се установяват след консултация с Комитета на ползвателите на летища. Критериите за избор, посочени в стандартните условия или технически спецификации, следва да са адекватни, обективни, прозрачни и недискриминационни.
След като е уведомила Комисията, засегнатата държава-членка може да включи в стандартните условия или техническите спецификации, с които доставчиците на наземно обслужване трябва да се съобразяват, задължение за обществена услуга по отношение на летищата, обслужващи периферни или развиващи се региони, които са част от тяхната територия, не представляват търговски интерес, но са от важно значение за засегнатата държава-членка;
б) покана за търг, на която може да отговори всеки заинтересуван доставчик на наземно обслужване, се обявява и се публикува в Официален вестник на Европейските общности;
в) доставчиците на наземно обслужване се избират:
i) след консултация с Комитета на ползвателите летището и управляващата организация на летището, при условие че последният:
- не предоставя подобно наземно обслужване, и
- няма пряк или косвен контрол над предприятие, което предоставя подобно обслужване,
- не участва по никакъв начин в подобно предприятие;
ii) във всички други случаи, от компетентните органи на държавите-членки, които са независими от управляващата организация на участващото летище и които трябва първо да се консултират с Комитета на ползвателите на летището и с управителният съвет;
г) предоставящите наземно обслужване се избират за максимален период от седем години;
д) когато предоставящият наземно обслужване прекрати своята дейност преди края на периода, за който той е избран, той се замества чрез същата процедура.
2. Когато броят на доставчиците на наземно обслужване е ограничен в съответствие с член 6, параграф 2, или член 9, управляващата организация на летището може самият той да предостави наземното обслужване, без да е участвал в процедурата за избор по параграф 1. Подобно, той може, без да го подлага на същата процедура, да разреши на предприятие да предостави наземното обслужване на въпросното летище:
- ако той контролира пряко или косвено този предприемач, или
- ако предприятието го контролира пряко или косвено.
3. Управляващата организация на летището уведомява Комитета на ползователите летището за приетото по този член решение.
Член 12
Островни летища
В контекста на избора на доставчик на наземно обслужване на летище, както е предвидено в член 11, дадена държава-членка може да разпростре действието на задължението на обществена услуга върху други летища в тази държава-членка, при условие:
- че тези летища са разположени на острови в същият географски регион, и
- такива летища имат обем на трафика, не по-малък от 100000 превозени пътници за година, и
- такова разпростиране на действието е одобрено от Комисията с подкрепата на Комитета по член 10.
Член 13
Консултации
Държавите-членки полагат грижи, за да се организира задължителна консултационна процедура, отнасяща се до прилагането на настоящата директива, между управляващата организация на летището, Комитета на ползвателите летището и предприятията, предоставящи наземно обслужване. Тази консултация трябва да обхваща, inter alia, цената на това наземно обслужване, за която е дадено освобождаване по силата на член 9, параграф 1, буква б), и организацията за предоставянето на това обслужване. Такива консултации се организират поне веднъж годишно.
Член 14
Одобрение
1. Държавите-членки могат да обусловят дейността на доставчик на наземно обслужване или самообслужващ се използващ летището от получаването на одобрение от публичен орган, независим от управляващата летището организация.
Критериите за такова одобрение следва да са свързани с добрата финансова ситуация и достатъчно покритие на застраховката, със сигурността и безопасността на инсталациите, на въздухоплавателните средства, на оборудването и лицата, както и със защитата на околната среда и със съобразяване със съответното социално законодателство.
Критериите следва да съответстват на следните принципи:
а) те следва да се прилагат по недискриминационен начин спрямо различните доставчици на наземно обслужване и ползвателите на летището;
б) те следва да се отнасят към посочената цел;
в) те не следва на практика да намаляват достъпа до пазара или свободата на самообслужване до равнище под предвиденото в настоящата директива.
Тези критерии се оповестяват публично и доставчиците на наземно обслужване или самообслужващите се ползватели на летища биват предварително информирани за процедурата за получаване на одобрение.
2. Одобрението може да бъде отказаноили отменено само ако доставчик на наземно обслужване или самообслужващ се ползвател на летището не отговаря, поради собствени действия, на критериите, посочени в параграф 1.
Мотивите за съответния отказ или отмяна следва да се съобщят на засегнатите доставчик на наземно обслужване или ползвател, както и на управляващата организация.
Член 15
Правила за поведение
Държава-членка може, когато е подходящо, по предложение от управляващата организация на летището:
- да забрани на доставчик на наземно обслужване или на използващ летището предоставянето на наземно обслужване, ако този доставчик или ползвател не спазва наложените му правила за гарантиране на правилното функциониране на летището.
Тези правила следва да се съобразяват със следните принципи:
а) те следва да се прилагат по недискриминационен начин спрямо различните доставчици на наземно обслужване и ползвателите на летището;
б) те следва да се отнасят към посочената цел;
в) те не следва, на практика, да намаляват достъпа до пазара или свободата на самообслужване до равнище под предвиденото в настоящата директива,
- по-специално да изискат от доставчици на наземно обслужване на летище да участват по лоялен и недискриминационен начин при изпълнение на задълженията за обществена услуга съгласно националното законодателство и регламентация, включително задължението за предоставяне на непрекъснато обслужване.
Член 16
Достъп до инсталациите
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки за гарантиране, че доставчиците на наземно обслужване и ползвателите на летището, желаещи да се самообслужват, имат достъп до инсталациите на летището в степента, необходима им да изпълняват своята дейност. Ако управляващата организация на летището или, когато е подходящо, публичният орган или който и да е друг контролен орган постави условия за такъв достъп, тези условия трябва да са адекватни, прозрачни, обективни и недискриминационни.
2. Наличното пространството за наземно обслужване на дадено летище се разпределя между различните доставчици на наземно обслужване и самообслужващи се ползватели на летището, включително новите участници в тази област, до степента, необходима за изпълнение на техните права и за осигуряване на ефективна и лоялна конкуренция въз основа на адекватни, обективни, прозрачни и недискриминационни правила и критерии.
3. Когато достъпът до инсталациите на летището е свързан със събиране на такса, последната трябва да бъде определена въз основа на адекватни, обективни, прозрачни и недискриминационни критерии.
Член 17
Сигурност и безопасност
Разпоредбите на настоящата директива по никакъв начин не засягат правата и задълженията на държавите-членки по отношение на реда, сигурността и безопасността на летищата.
Член 18
Защита на околната среда и социална защита
Без да се засяга прилагането на настоящата директива и съгласно другите разпоредби на правото на Общността, държавите-членки могат да предприемат необходимите мерки за гарантиране на защитата на правата на работниците и по отношение на околната среда.
Член 19
Съобразяване с националното законодателство
От доставчика на наземно обслужване на летище на държава-членка се изисква да се съобразява с разпоредбите на националното право, съвместимо с правото на Общността.
Член 20
Реципрочност
1. Без да се засягат международните ангажименти на Общността, винаги, когато стане видно, че трета страна по отношение на достъпа на пазара на наземно обслужване или на пазара на самообслужване:
а) не осигурява, де юре и де факто, на доставчиците на наземно обслужване или на самообслужващите се ползватели на летището от дадена държава-членка третиране, сравнимо с това, предоставяно от държавата-членка спрямо доставчиците на наземно обслужване и самообслужващите се ползватели от тази държава; или
б) не осигурява, де юре и де факто, на доставчиците на наземно обслужване или на самообслужващите се ползватели на летището от държавата-членка национално третиране; или
в) осигурява на доставчиците на наземно обслужване или на самообслужващите се ползватели на летището от други трети държави по-добро третиране, отколкото на доставчиците на наземно обслужване или на самообслужващите се ползватели на летището от държава-членка,
дадена държава-членка може изцяло или отчасти да спре задълженията, произтичащи от настоящата директива по отношение на доставчиците на наземно обслужване или на ползватели на летището от тази трета страна, в съответствие с правото на Общността.
2. Засегнатата държава-членка информира Комисията за всяко анулиране или спиране на или прекратяване на права или задължения.
Член 21
Право на обжалване
Държава-членка или, където е подходящо, управляващата организация на летищата, гарантира, че всяка страна с легитимен интерес има право на обжалване на решения или индивидуални мерки, приети по силата на член 7, параграф 2, и членове 11 до 16.
Следва да се даде възможност да се отнесе обжалването до национален съд или публичен орган, различен от управляващата организация на летището и, където е подходящо, независим от контролиращия го публичен орган.
Член 22
Информационен доклад и преразглеждане
Държавите-членки съобщават на Комисията информацията, изисквана от нея за съставяне на доклад за прилагането на настоящата Директива.
Докладът, съпроводен от каквито и да са предложения за преразглеждане на Директивата, се изготвя не по-късно от 31 декември 2001 г.
Член 23
Изпълнение
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, в срок от една година от датата на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на това позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби на националното си законодателство в областта, уредена с настоящата директива.
Член 24
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден от датата на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.
Член 25
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 15 октомври 1996 година.
DIRETTIVA 96/67/CE DEL CONSIGLIO del 15 ottobre 1996 relativa all'accesso al mercato dei servizi di assistenza a terra negli aeroporti della Comunità
IL CONSIGLIO DELL'UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l'articolo 84, paragrafo 2,
vista la proposta della Commissione (1),
visto il parere del Comitato economico e sociale (2),
deliberando secondo la procedura di cui all'articolo 189 C del trattato (3),
(1) considerando che la Comunità ha gradualmente istituito una politica comune dei trasporti aerei al fine di realizzare il mercato interno, a norma dell'articolo 7 A del trattato, onde promuovere in modo durevole il progresso economico e sociale;
(2) considerando che l'obiettivo fissato dall'articolo 59 del trattato consiste nella soppressione delle restrizioni alla libera prestazione dei servizi nella Comunità e che, a norma dell'articolo 61 del trattato, questo obiettivo deve essere raggiunto nell'ambito della politica comune dei trasporti;
(3) considerando che, con i regolamenti (CEE) n. 2407/92 (4), n. 2408/92 (5) e n. 2409/92 (6), il Consiglio ha realizzato tale obiettivo per quanto riguarda i servizi di trasporto aereo propriamente detti;
(4) considerando che i servizi di assistenza a terra sono indispensabili per il buon funzionamento del trasporto aereo e che essi forniscono un contributo essenziale all'utilizzazione efficiente delle infrastrutture di questo tipo di trasporto;
(5) considerando che l'apertura dell'accesso al mercato dei servizi di assistenza a terra è un provvedimento che deve contribuire alla riduzione dei costi di gestione delle compagnie aeree e al miglioramento della qualità offerta agli utenti;
(6) considerando che alla luce del principio di sussidiarietà è indispensabile che l'accesso al mercato dei servizi d'assistenza a terra avvenga in un contesto comunitario, pur lasciando agli Stati membri la possibilità di tener conto della specificità del settore;
(7) considerando che, nella sua comunicazione del giugno 1994 «L'evoluzione dell'aviazione civile in Europa», la Commissione ha espresso l'intento di prendere, prima della fine del 1994, un'iniziativa mirante a realizzare l'accesso al mercato dei servizi di assistenza a terra negli aeroporti della Comunità e che il Consiglio, nella sua risoluzione del 24 ottobre 1994 (7), ha confermato la necessità di tener conto degli imperativi legati alla situazione degli aeroporti in sede di realizzazione di quest'apertura;
(8) considerando che, nella sua risoluzione del 14 febbraio 1995 sull'aviazione civile in Europa (8), il Parlamento europeo ha rammentato la sua preoccupazione che si tenga conto dell'impatto dell'accesso al mercato dei servizi di assistenza sulle condizioni di lavoro e di sicurezza negli aeroporti della Comunità;
(9) considerando che il libero accesso al mercato dei servizi di assistenza a terra è compatibile con il buon funzionamento degli aeroporti comunitari;
(10) considerando che il libero accesso al mercato dei servizi di assistenza a terra deve essere realizzato in modo progressivo e adeguato alle esigenze del settore;
(11) considerando che, per alcune categorie di servizi, l'accesso al mercato e l'effettuazione dell'autoassistenza possono essere ostacolati da vincoli di sicurezza, di capacità e di spazio disponibile; che è pertanto necessario poter limitare il numero dei prestatori autorizzati a fornire queste categorie di servizi; che, parimenti, il ricorso all'autoassistenza deve poter essere limitato e che, in tal caso, i criteri per la limitazione devono essere pertinenti, obiettivi, trasparenti e non discriminatori;
(12) considerando che un'effettiva concorrenza richiede, se il numero di prestatori è limitato, che almeno uno di essi sia a termine indipendente tanto dall'ente di gestione dell'aeroporto che dal vettore dominante;
(13) considerando che per il buon funzionamento degli aeroporti è necessario che essi possano riservarsi la gestione di determinate infrastrutture difficilmente divisibili o moltiplicabili per motivi tecnici, di redditività ovvero per l'impatto ambientale; che tuttavia la gestione centralizzata di queste infrastrutture non deve ostacolarne l'utilizzazione da parte dei prestatori di servizi e di quegli utenti che effettuano l'autoassistenza;
(14) considerando che, in alcuni casi, i vincoli citati possono essere di entità tale da giustificare determinate limitazioni all'accesso al mercato o all'effettuazione dell'autoassistenza, a condizione che tali limitazioni abbiano un carattere pertinente, obiettivo, trasparente e non discriminatorio;
(15) considerando che tali deroghe devono avere lo scopo di consentire alle autorità aeroportuali di porre rimedio ai vincoli o almeno di attenuarli; che le deroghe devono essere approvate dalla Commissione, assistita da un comitato consultivo, e devono essere accordate per un periodo determinato;
(16) considerando che per il mantenimento di condizioni di concorrenza effettiva e leale è necessario che, qualora il numero dei prestatori sia limitato, questi ultimi siano selezionati in base a una procedura trasparente e imparziale; che è opportuno consultare gli utenti in occasione della selezione essendo questi i primi interessati alla qualità e al prezzo dei servizi di cui dovranno avvalersi;
(17) considerando che è quindi opportuno organizzare la rappresentanza degli utenti e la loro consultazione in occasione della selezione dei prestatori autorizzati, mediante l'istituzione di un comitato composto dai loro rappresentanti;
(18) considerando che, in determinate circostanze e condizioni specifiche, è possibile, nell'ambito della selezione dei prestatori di un aeroporto, estendere l'obbligo del sevizio pubblico ad altri aeroporti della stessa regione geografica dello Stato membro in questione;
(19) considerando che l'ente di gestione dell'aeroporto può fornire anche servizi di assistenza a terra e può, con le sue decisioni, esercitare un'influenza notevole sulla concorrenza tra i prestatori; che pertanto è indispensabile, al fine di garantire il mantenimento di una concorrenza leale, imporre agli aeroporti una separazione di natura contabile tra le attività di gestione delle infrastrutture e di disciplina in ordine all'utilizzo delle stesse, da una parte, e le attività di fornitura di servizi di assistenza, dall'altra;
(20) considerando che un aeroporto può sovvenzionare la sua attività di assistenza a terra solo con redditi provenienti dalla sua funzione di autorità aeroportuale;
(21) considerando che le medesime esigenze di trasparenza devono applicarsi a tutti i prestatori che desiderano fornire a terzi servizi di assistenza a terra;
(22) considerando che, al fine di permettere agli aeroporti di svolgere il loro compito di gestione delle infrastrutture e di garantire la sicurezza all'interno del perimetro dell'aeroporto nonché allo scopo di garantire la tutela dell'ambiente e il rispetto della normativa sociale in vigore, gli Stati membri devono poter subordinare l'attività di un prestatore di servizi di assistenza a terra all'ottenimento di un riconoscimento d'idoneità; che i criteri per il rilascio di tale riconoscimento devono essere obiettivi, trasparenti e non discriminatori;
(23) considerando che per gli stessi motivi gli Stati membri devono conservare la facoltà di emanare e far applicare le norme necessarie al buon funzionamento delle infrastrutture aeroportuali ; che queste norme devono essere connesse all'obiettivo perseguito e non devono comportare la riduzione di fatto dell'accesso al mercato ovvero dell'effettuazione dell'autoassistenza ad un livello inferiore a quello previsto dalla presente direttiva; che esse devono rispettare i principi di obiettività, di trasparenza e di non discriminazione;
(24) considerando che gli Stati membri devono conservare il potere di garantire un adeguato livello di protezione sociale al personale delle imprese che forniscono servizi di assistenza a terra;
(25) considerando che ai prestatori autorizzati a fornire servizi di assistenza a terra e agli utenti autorizzati a praticare l'autoassistenza deve esser garantito l'accesso agli impianti aeroportuali, nella misura necessaria all'esercizio dei loro diritti e a consentire condizioni di concorrenza effettiva e leale; che tuttavia tale accesso deve poter comportare la riscossione di un corrispettivo economico;
(26) considerando che è legittimo che i diritti riconosciuti dalla presente direttiva si applichino ai prestatori di servizi e agli utenti originari di paesi terzi solo a condizione che esista una reciprocità assoluta; che, in caso di mancanza di reciprocità, lo Stato membro deve poter sospendere questi diritti nei confronti di detti prestatori e utenti;
(27) considerando che il 2 dicembre 1987 il Regno di Spagna e il Regno Unito hanno concordato a Londra, in una dichiarazione congiunta dei ministri degli Esteri dei due paesi, un regime per una più stretta cooperazione nell'uso dell'aeroporto di Gibilterra e che tale regime non è ancora entrato in vigore;
(28) considerando che la presente direttiva non può pregiudicare l'applicazione delle disposizioni del trattato, e in particolare che la Commissione continuerà a vigilare sul rispetto di tali norme avvalendosi, in caso di necessità, di tutte le facoltà ad essa riconosciute dall'articolo 90 del trattato,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
Articolo 1
Campo di applicazione
1. La presente direttiva si applica a ogni aeroporto, situato nel territorio di uno Stato membro, soggetto alle disposizioni del trattato, e aperto al traffico commerciale secondo i criteri seguenti:
a) la disposizioni relative alle categorie di servizi di cui all'articolo 7, paragrafo 1, non elencate all'articolo 7, paragrafo 2 si applicano ad ogni aeroporto, indipendentemente dal volume di traffico, a decorrere dal 1° gennaio 1998;
b) le disposizioni relative alle categorie di servizi di cui all'articolo 7, paragrafo 2 si applicano dal 1° gennaio 1998 agli aeroporti aventi un traffico annuale superiore o pari a 1 milione di movimenti passeggeri o a 25 000 tonnellate di merci;
c) le disposizioni relative alle categorie di servizi di cui all'articolo 6 si applicano dal 1° gennaio 1999 agli aeroporti:
- aventi un traffico annuale superiore o pari a 3 milioni di movimenti passeggeri o a 75 000 tonnellate di merci, oppure - che hanno registrato un traffico superiore o pari a 2 milioni di movimenti passeggeri o 50 000 tonnellate di merci nel corso dei sei mesi antecedenti il 1° aprile o il 1° ottobre dell'anno precedente.
2. Fatto salvo il paragrafo 1, le disposizioni della presente direttiva si applicano dal 1° gennaio 2001 ad ogni aeroporto situato nel territorio di uno Stato membro soggetto alle disposizioni del trattato, e aperto al traffico commerciale e avente un traffico annuale superiore o pari a 2 milioni di movimenti passeggeri o a 50 000 tonnellate di merci.
3. Qualora un aeroporto raggiunga una delle soglie di traffico merci indicata nel presente articolo senza tuttavia raggiungere la corrispondente soglia di traffico passeggeri, le disposizioni della presente direttiva non si applicano alle categorie di servizi di assistenza riservate esclusivamente ai passeggeri.
4. La Commissione pubblica a titolo informativo nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee l'elenco degli aeroporti di cui al presente articolo. Tale elenco viene pubblicato per la prima volta entro i tre mesi successivi all'adozione della presente direttiva e successivamente una volta all'anno.
Gli Stati membri comunicano alla Commissione, anteriormente al 1° luglio di ogni anno, i dati necessari per la compilazione di questo elenco.
5. L'applicazione della presente direttiva all'aeroporto di Gibilterra non pregiudica le rispettive posizioni giuridiche del Regno di Spagna e del Regno Unito per quanto riguarda la controversia relativa alla sovranità sul territorio in cui è situato tale aeroporto.
6. L'applicazione delle disposizioni della presente direttiva all'aeroporto di Gibilterra resta sospesa fino al momento in cui sarà applicata la disciplina prevista dalla dichiarazione congiunta dei ministri degli Esteri del Regno di Spagna e del Regno Unito del 2 dicembre 1987. I governi del Regno di Spagna e del Regno Unito informeranno il Consiglio in merito alla data di applicazione.
Articolo 2
Definizioni
Ai fini della presente direttiva si intende per:
a) aeroporto, qualsiasi terreno appositamente predisposto per l'atterraggio, il decollo e le manovre di aeromobili, inclusi gli impianti annessi che esso può comportare per le esigenze del traffico e per il servizio degli aeromobili, nonché gli impianti necessari per fornire assistenza ai servizi aerei commerciali;
b) sistema aeroportuale, un raggruppamento di due o più aeroporti che servono la stessa città o lo stesso agglomerato urbano, come indicato nell'allegato II del regolamento (CEE) n. 2408/92 del Consiglio, del 23 luglio 1992, relativo all'accesso dei vettori aerei comunitari ai collegamenti aerei intracomunitari;
c) ente di gestione, l'ente cui le disposizioni legislative o regolamentari nazionali affidano, insieme ad altre attività o in via esclusiva, il compito di amministrare e di gestire le infrastrutture aeroportuali e di coordinare e controllare le attività dei vari operatori presenti nell'aeroporto o nel sistema aeroportuale considerato;
d) utente di un aeroporto, qualsiasi persona fisica o giuridica che trasporti per via aerea passeggeri, posta e/o merci, da e per l'aeroporto considerato;
e) assistenza a terra, i servizi resi in un aeroporto a un utente, quali descritti nell'allegato;
f) autoassistenza a terra, situazione nella quale un utente fornisce direttamente a sé stesso una o più categorie di servizi di assistenza e non stipula alcun contratto con terzi, sotto qualsiasi denominazione, avente per oggetto la prestazione di siffatti servizi. In base alla presente definizione non sono considerati terzi fra loro gli utenti:
- di cui uno detiene una partecipazione maggioritaria nell'altro, ovvero - la cui partecipazione in ciascuno degli altri è detenuta a titolo maggioritario da uno stesso ente.
g) prestatore di servizi di assistenza a terra, qualsiasi persona fisica o giuridica che fornisca a terzi una o più categorie di servizi di assistenza a terra.
Articolo 3
L'ente di gestione di un aeroporto
1. Ai fini dell'applicazione della presente direttiva, qualora la gestione e l'esercizio di un aeroporto o di un sistema aeroportuale non siano di competenza di un solo ente, ma di diversi enti distinti, ognuno di essi è considerato come facente parte dell'ente di gestione.
2. Ai fini dell'applicazione della presente direttiva, qualora vi sia un solo ente di gestione per diversi aeroporti o sistemi aeroportuali, ogni aeroporto o sistema aeroportuale è considerato separatamente.
3. Se gli enti di gestione degli aeroporti sono soggetti alla tutela o al controllo di un'autorità pubblica nazionale, questa è tenuta, nell'ambito degli obblighi giuridici che le sono imposti, a provvedere all'applicazione della presente direttiva.
Articolo 4
Separazione delle attività
1. L'ente di gestione di un aeroporto, l'utente o il prestatore di servizi che forniscono servizi di assistenza a terra devono operare una netta separazione a livello contabile, secondo le vigenti prassi commerciali, tra le attività legate alla fornitura di tali servizi e le altre loro attività.
2. L'effettiva separazione contabile deve essere controllata da un verificatore indipendente designato dallo Stato membro.
Egli verifica anche l'assenza di flussi finanziari tra l'attività dell'ente di gestione in quanto autorità aeroportuale e la sua attività di assistenza a terra.
Articolo 5
Il comitato degli utenti
1. Non oltre dodici mesi dall'entrata in vigore della presente direttiva, gli Stati membri provvedono affinché sia creato per ciascun aeroporto contemplato, un comitato composto dai rappresentanti degli utenti o delle organizzazioni rappresentative di tali utenti.
2. Ciascun utente ha il diritto di far parte del comitato o, a sua scelta, di affidare ad una organizzazione l'incarico di rappresentarlo.
Articolo 6
Assistenza ai terzi
1. Gli Stati membri adottano le misure necessarie secondo i criteri di cui all'articolo 1, per garantire ai prestatori di servizi il libero accesso al mercato della prestazione di servizi di assistenza a terra a terzi.
Gli Stati membri hanno la facoltà di imporre che i prestatori dei servizi di assistenza a terra siano stabiliti nella Comunità.
2. Gli Stati membri possono limitare il numero dei prestatori autorizzati a fornire le seguenti categorie di servizi di assistenza a terra:
- assistenza bagagli,
- assistenza operazioni in pista,
- assistenza carburante e olio,
- assistenza merci e posta per quanto riguarda, sia in arrivo che in partenza o in transito, il trattamento fisico delle merci e della posta tra l'aerostazione e l'aereo.
In ogni caso, gli Stati membri non possono limitare il loro numero a meno di due, per ciascuna categoria di servizio.
3. Inoltre, a decorrere dal 1° gennaio 2001, almeno un prestatore autorizzato non può essere controllato direttamente o indirettamente - né dall'ente di gestione dell'aeroporto,
- né da un utente che abbia trasportato più del 25 % dei passeggeri o delle merci registrati nell'aeroporto durante l'anno precedente a quello in cui viene effettuata la selezione dei prestatori,
- né da un ente che controlla o che è controllato direttamente o indirettamente da tale ente di gestione o da tale utente.
Ogni Stato membro può chiedere tuttavia, non oltre il 1° luglio 2000, che l'obbligo di cui al presente paragrafo sia differito fino al 31 dicembre 2002.
La Commissione, assistita dal comitato di cui all'articolo 10 esamina la domanda e può decidere di accoglierla, tenendo conto dell'evoluzione del settore e in particolare della situazione di aeroporti che si trovino in un'analoga situazione in ordine al volume e alla struttura del traffico.
4. Qualora, a norma del paragrafo 2, limitino il numero di prestatori autorizzati, gli Stati membri non possono impedire che un utente di un aeroporto, indipendentemente dalle parti dell'aeroporto assegnategli, usufruisca, per ciascuna categoria di servizi di assistenza a terra soggetta a limitazione, di un'effettiva scelta tra almeno due prestatori di servizi di assistenza a terra, alle condizioni di cui ai paragrafi 2 e 3.
Articolo 7
Autoassistenza
1. Gli Stati membri adottano le misure necessarie, in base ai criteri fissati all'articolo 1, per garantire la libera effettuazione dell'autoassistenza a terra.
2. Tuttavia, per le seguenti categorie di servizi:
- assistenza bagagli,
- assistenza operazioni in pista,
- assistenza carburante,
- assistenza merci e posta per quanto riguarda il trattamento fisico delle merci e della posta, in arrivo, in partenza e in transito, tra l'aerostazione e l'aereo,
gli Stati membri possono riservare l'effettuazione dell'autoassistenza ad almeno due utenti, a condizioni che questi ultimi siano scelti in base a criteri pertinenti, obiettivi, trasparenti e non discriminatori.
Articolo 8
Infrastrutture centralizzate
1. Nonostante l'applicazione degli articoli 6 e 7, gli Stati membri possono riservare all'ente di gestione dell'aeroporto o ad altro ente, la gestione delle infrastrutture centralizzate volte a fornire servizi di assistenza a terra e la cui complessità, costo o impatto ambientale non ne consentono la suddivisione o la duplicazione, per esempio i sistemi di smistamento dei bagagli, antighiaccio, di depurazione dell'acqua o di distribuzione del carburante. Essi possono rendere obbligatorio l'impiego di queste infrastrutture per i prestatori di servizi e per gli utenti che effettuano l'autoassistenza.
2. Gli Stati membri vigilano a che la gestione di tali infrastrutture avvenga in modo trasparente, obiettivo e non discriminatorio e, in particolare, a che non ne sia ostacolato l'accesso da parte dei prestatori di servizi e degli utenti che praticano l'autoassistenza, entro i limiti previsti dalla presente direttiva.
Articolo 9
Deroghe
1. Laddove in un aeroporto, per vincoli specifici di spazio o di capacità disponibile, specialmente in funzione della congestione e del coefficiente di utilizzazione delle superfici, risulti impossibile un'apertura del mercato e/o l'effettuazione dell'autoassistenza ai livelli previsti dalla presente direttiva, lo Stato membro di cui trattasi può decidere:
a) di limitare il numero di prestatori per una o più categorie di servizi di assistenza non elencata all'articolo 6, paragrafo 2 in tutto l'aeroporto o in una parte di esso; in questo caso si applicano le disposizioni di cui all'articolo 6, paragrafi 2 e 3;
b) di riservare a un solo prestatore una o più categorie di servizi di assistenza di cui all'articolo 6, paragrafo 2;
c) di riservare l'effettuazione dell'autoassistenza a un numero limitato di utenti per le categorie di servizi non elencate all'articolo 7, paragrafo 2, a condizione che questi utenti siano scelti in base a criteri pertinenti, obiettivi, trasparenti e non discriminatori;
d) di vietare, o limitare ad un solo utente, l'effettuazione dell'autoassistenza per le categorie di servizi di assistenza a terra elencate all'articolo 7, paragrafo 2.
2. Qualsiasi decisione di deroga adottata a norma del paragrafo 1 deve:
a) specificare la categoria o le categorie di servizi cui si applica la deroga e i vincoli specifici di spazio o di capacità disponibili che la giustificano;
b) essere accompagnata da un piano di misure adeguate mirante a superare questi vincoli.
Inoltre, la deroga non deve:
i) pregiudicare indebitamente gli obiettivi della presente direttiva;
ii) dar luogo a distorsioni della concorrenza tra i prestatori di servizi e/o gli utenti che praticano l'autoassistenza;
iii) essere più ampia del necessario.
3. Gli Stati membri notificano alla Commissione, almeno tre mesi prima della loro entrata in vigore, le deroghe concesse in base al paragrafo 1, nonché i motivi che le giustificano.
La Commissione pubblica nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee un riassunto delle decisioni notificate e invita le parti interessate a presentare le loro osservazioni.
4. La Commissione effettua un esame approfondito della decisione di deroga presentata dallo Stato membro. A tale scopo la Commissione svolge un'analisi particolareggiata della situazione e uno studio delle misure appropriate presentate dallo Stato membro per accertare l'esistenza dei vincoli addotti e l'impossibilità di aprire il mercato e/o di consentire l'effettuazione dell'autoassistenza ai livelli previsti dalla presente direttiva.
5. In seguito a tale esame e previa consultazione dello Stato membro interessato, la Commissione può approvare la decisione dello Stato membro o opporvisi se ritiene che i vincoli richiamati non siano accertati o non siano di entità tale da giustificare una deroga. Previa consultazione dello Stato membro interessato, la Commissione può altresì esigere che lo Stato membro stesso modifichi la portata della deroga o la limiti alle sole parti di un aeroporto o di un sistema aeroportuale in cui i vincoli addotti sono accertati.
La decisione della Commissione è adottata non oltre tre mesi dalla notifica da parte dello Stato membro ed è pubblicata nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee.
6. La durata delle deroghe concesse dagli Stati membri a norma del paragrafo 1 non può eccedere i tre anni, salvo per le deroghe concesse in base al paragrafo 1, lettera b). Non oltre tre mesi prima della scadenza di detto termine, ogni domanda di deroga deve formare oggetto di una nuova decisione dello Stato membro, che sarà a sua volta soggetta alla procedura prevista dal presente articolo.
La durata delle deroghe concesse a norma del paragrafo 1, lettera b) non può eccedere i due anni. Tuttavia, ogni Stato membro può chiedere, in base al paragrafo 1, che tale periodo sia prolungato una sola volta di due anni. La Commissione, assistita dal comitato di cui all'articolo 10, decide in merito alla domanda.
Articolo 10
Comitato consultivo
1. La Commissione è assistita da un comitato consultivo, composto dai rappresentanti degli Stati membri e presieduto dal rappresentante della Commissione.
2. Il comitato consiglia la Commissione in ordine all'applicazione dell'articolo 9.
3. La Commissione può inoltre consultare il comitato su qualsiasi altra questione inerente all'applicazione della presente direttiva.
4. Il comitato stabilisce il proprio regolamento interno.
Articolo 11
Selezione dei prestatori di servizi
1. Gli Stati membri adottano le misure necessarie perché sia istituita una procedura di selezione dei prestatori autorizzati a fornire servizi di assistenza a terra in un aeroporto nei casi in cui il loro numero è limitato nei casi di cui all'articolo 6, paragrafo 2 o all'articolo 9. Tale procedura deve rispettare i seguenti principi:
a) laddove gli Stati membri prevedano di definire un capitolato d'oneri o specifiche tecniche cui i prestatori devono uniformarsi, questo capitolato o queste specifiche sono definiti previa consultazione del comitato degli utenti. I criteri di selezione previsti dal capitolato d'oneri o dalle specifiche tecniche devono essere pertinenti, obiettivi, trasparenti e non discriminatori;
Dopo avere informato la Commissione, lo Stato membro interessato può prevedere, tra le condizioni standard o le specifiche tecniche cui devono conformarsi i prestatori, l'obbligo di servizio pubblico per gli aeroporti che servono le regioni periferiche o regioni in via di sviluppo facenti parte del suo territorio che non presentano interesse commerciale ma che hanno un'importanza capitale per lo Stato membro in questione.
b) deve essere indetta una gara d'appalto, pubblicata nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee, aperta a tutti i prestatori interessati;
c) i prestatori sono scelti:
i) sentito il comitato degli utenti, dall'ente di gestione se quest'ultimo,
- non fornisce servizi analoghi di assistenza a terra,
- non controlla, direttamente o indirettamente, nessuna impresa fornitrice di tali servizi,
- non detiene alcuna partecipazione in detta impresa;
ii) dalle competenti autorità degli Stati membri indipendenti dagli enti di gestione, previa consultazione del comitato degli utenti e delle autorità di gestione, negli altri casi;
d) i prestatori sono selezionati per un periodo di durata massima di sette anni;
e) qualora un prestatore cessi la propria attività prima dello scadere del periodo per cui è stato selezionato, si procede alla sua sostituzione in base alla stessa procedura.
2. Qualora il numero dei prestatori sia limitato a norma dell'articolo 6, paragrafo 2 o dell'articolo 9, l'ente di gestione può esso stesso fornire servizi di assistenza a terra senza essere soggetto alla procedura di selezione di cui al paragrafo 1. Esso può altresì autorizzare un'impresa prestatrice a fornire servizi di assistenza a terra nell'aeroporto considerato senza che tale impresa sia soggetta alla medesima procedura - se controlla quest'impresa direttamente o indirettamente, oppure - se è controllato, direttamente o indirettamente, da quest'impresa.
3. L'ente di gestione informa il comitato degli utenti delle decisioni adottate a norma del presente articolo.
Articolo 12
Aeroporti insulari
Nell'ambito della selezione dei prestatori di servizi in un aeroporto, di cui all'articolo 11, uno Stato membro può estendere l'obbligo di servizio pubblico a altri aeroporti nel suo territorio a condizione:
- che detti aeroporti siano situati su isole in una medesima regione geografica e - che essi abbiano un volume non inferiore a un movimento di 100 000 passeggeri all'anno - e che infine la Commissione, assistita dal comitato di cui all'articolo 10, dia la sua approvazione a tale estensione.
Articolo 13
Consultazioni
Gli Stati membri si accertano che sia istituita una procedura di consultazione obbligatoria relativa all'applicazione delle disposizioni della presente direttiva tra l'ente di gestione, il comitato degli utenti e le imprese prestatrici di servizi. Questa consultazione verte in particolare sui prezzi dei servizi oggetto di una deroga concessa a norma dell'articolo 9, paragrafo 1, lettera b), nonché sull'organizzazione della fornitura di detti servizi. La consultazione deve aver luogo almeno una volta all'anno.
Articolo 14
Idoneità
1. Gli Stati membri possono subordinare l'attività di un prestatore di servizi di assistenza o di un utente che effettua l'autoassistenza in un aeroporto all'ottenimento di un riconoscimento di idoneità rilasciato da un'autorità pubblica indipendente dall'ente di gestione di tale aeroporto.
I criteri per il rilascio del riconoscimento di idoneità devono riferirsi ad una situazione finanziaria sana e ad una copertura assicurativa sufficiente, alla sicurezza degli impianti, degli aeromobili, delle attrezzature e delle persone nonché alla tutela dell'ambiente e all'osservanza della legislazione sociale pertinente.
I criteri devono rispettare i seguenti principi:
a) devono essere applicati in modo non discriminatorio ai diversi prestatori e utenti;
b) devono essere in rapporto con l'obiettivo perseguito;
c) non possono portare ad una riduzione di fatto dell'accesso al mercato o dell'effettuazione dell'autoassistenza sino ad un livello inferiore a quello previsto dalla presente direttiva.
Tali criteri devono essere resi pubblici e il prestatore o l'utente che effettua l'autoassistenza deve essere previamente informato circa la procedura di rilascio.
2. È possibile rifiutare o revcare il riconoscimento di idoneità solo se il prestatore o l'utente che effettua l'autoassistenza non risponde ai criteri di cui al paragrafo 1 per motivi ad esso imputabili.
I motivi del rifiuto o della revoca devono essere comunicati al prestatore o all'utente di cui trattasi e all'ente di gestione.
Articolo 15
Norme di comportamento
Lo Stato membro può, se del caso su proposta dell'ente di gestione,
- vietare ad un prestatore di servizi o ad un utente di fornire la prestazione o effettuare l'autoassistenza se il prestatore o l'utente non si attengono alle norme imposte loro dallo Stato membro stesso al fine di garantire il buon funzionamento dell'aeroporto.
Dette norme devono rispettare i seguenti principi:
a) devono essere applicato in modo non discriminatorio ai diversi prestatori e utenti;
b) devono essere in rapporto con l'obiettivo perseguito;
c) non possono portare a una riduzione di fatto dell'accesso al mercato o dell'effettuazione dell'autoassistenza sino ad un livello inferiore a quello previsto dalla presente direttiva;
- imporre in particolare ai prestatori che forniscono servizi di assistenza nell'aeroporto di partecipare in modo equo e non discriminatorio all'adempimento degli obblighi di servizio pubblico contemplati dalle disposizioni legislative o regolamentari nazionali, soprattutto l'obbligo di garantire la permanenza dei servizi.
Articolo 16
Accesso agli impianti
1. Gli Stati membri adottano le misure necessarie per garantire ai prestatori di servizi e agli utenti che intendono praticare l'autoassistenza l'accesso agli impianti aeroportuali, nella misura in cui detto accesso è una condizione necessaria per l'esercizio delle loro attività. Qualora l'ente di gestione o, all'occorrenza, l'autorità pubblica o un altro ente che lo controlla imponga condizioni all'accesso, queste devono essere pertinenti, obiettive, trasparenti e non discriminatorie.
2. Gli spazi disponibili per l'assistenza a terra nell'aeroporto sono ripartiti tra i diversi prestatori di servizi e tra i diversi utenti che praticano l'autoassistenza, compresi i nuovi operatori, nella misura necessaria all'esercizio dei loro diritti e per consentire una concorrenza effettiva e leale in base a norme e criteri pertinenti, obiettivi, trasparenti e non discriminatori.
3. Qualora l'accesso agli impianti aeroportuali comporti la riscossione di un corrispettivo economico, questo sarà determinato in base a criteri pertinenti obiettivi, trasparenti e non discriminatori.
Articolo 17
Sicurezza
Le disposizioni della presente direttiva lasciano impregiudicati i diritti e i doveri degli Stati membri in materia di ordine pubblico e di sicurezza negli aeroporti.
Articolo 18
Protezione sociale e dell'ambiente
Fatta salva l'applicazione delle disposizioni della presente direttiva e nel rispetto delle altre disposizioni del diritto comunitario, gli Stati membri possono adottare le misure necessarie per garantire la tutela dei diritti dei lavoratori e il rispetto dell'ambiente.
Articolo 19
Osservanza delle disposizioni nazionali
Il prestatore che effettua un'attività di assistenza a terra in un aeroporto di uno Stato membro è tenuto a conformarsi alle prescrizioni della legislazione nazionale compatibili con la legislazione comunitaria.
Articolo 20
Reciprocità
1. Fatti salvi gli impegni internazionali della Comunità, qualora risulti che in materia di accesso al mercato dell'assistenza a terra o dell'autoassistenza, un paese terzo:
a) non riserva, de jure o de facto, ai prestatori o agli utenti comunitari che praticano l'autoassistenza un trattamento paragonabile a quello riservato dagli Stati membri ai prestatori o agli utenti che praticano l'autoassistenza, di quel paese terzo, oppure b) non riserva, de jure o de facto, ai prestatori o agli utenti di uno Stato membro che praticano l'autoassistenza il trattamento nazionale, oppure c) riserva ai prestatori e agli utenti di altri paesi terzi che praticano l'autoassistenza, un trattamento più favorevole di quello riservato ai prestatori o gli utenti di uno Stato membro che praticano l'autoassistenza,
uno Stato membro può sospendere del tutto o in parte gli obblighi derivanti dalla presente direttiva nei confronti dei prestatori o degli utenti di quel paese terzo, in base al diritto comunitario.
2. Lo Stato membro in questione informa la Commissione in merito a qualsiasi sospensione o revoca dei diritti o degli obblighi.
Articolo 21
Diritto di ricorso
Gli Stati membri o, se del caso, gli enti di gestione provvedono affinché le parti che abbiano un legittimo interesse dispongano di un diritto di ricorso avverso le decisioni o misure individuali adottate a norma dell'articolo 7, paragrafo 2 e degli articoli da 11 a 16.
Il ricorso deve poter essere proposto dinanzi ad un giudiche nazionale o dinanzi a un'autorità pubblica diversa dall'ente di gestione dell'aeroporto di cui trattasi e, all'occorrenza, indipendente dall'autorità pubblica che controlla tale ente.
Articolo 22
Relazione informativa e revisione
Gli Stati membri trasmettono alla Commissione le informazioni che le sono necessarie per redigere una relazione sull'applicazione della presente direttiva.
Tale relazione, corredata di eventuali proposte di revisione della presente direttiva, è redatta non oltre il 31 dicembre 2001.
Articolo 23
Attuazione
1. Gli Stati membri adottano le disposizioni legislative, regolamentari e amministrative necessarie per conformarsi alla presente direttiva non oltre un anno dalla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee. Essi ne informano immediatamente la Commissione.
Quando gli Stati membri adottano tali disposizioni, queste contengono un riferimento alla presente direttiva o sono corredate di un siffatto riferimento all'atto della pubblicazione ufficiale. Le modalità di tale riferimento sono decise dagli Stati membri.
2. Gli Stati membri comunicano alla Commissione il testo delle disposizioni essenziali di diritto interno che essi adottano nel settore disciplinato dalla presente direttiva.
Articolo 24
Entrata in vigore
La presente direttiva entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla sua pubblicazione nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee.
Articolo 25
Destinatari
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Lussemburgo, addì 15 ottobre 1996.