31988L0407
L 194/10
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА НА СЪВЕТА
от 14 юни 1988 година
относно определяне на ветеринарно-санитарните изисквания за внос и търговия в рамките на Общността с дълбоко замразена сперма от животни от рода на едрия рогат добитък
(88/407/ЕИО)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално член 43 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (3),
като има предвид, че разпоредбите, които се отнасят до ветеринарно-санитарните проблеми по отношение на търговията с говеда и свине в рамките на Общността, фигурират в Директива 64/432/ЕИО (4), последно изменена с Регламент (ЕИО) № 3768/85 (5); като има предвид, че в допълнение към това Директива 72/462/ЕИО (6), последно изменена с Регламент (ЕИО) № 3768/85, съдържа разпоредби, които се отнасят до проблемите на ветеринарно-санитарния контрол при вноса на говеда и свине от трети страни;
като има предвид, че горепосочените разпоредби гарантират, че по отношение на търговията в Общността и вноса в Общността от трети страни говеда и свине страната, от която идват животните, трябва да гарантира спазването на ветеринарно-санитарните критерии, така че да се премахне рискът от разпространение на болести по животните; като има предвид, че все пак остава известен риск от разпространението на такива болести при търговията със сперма;
като има предвид, че в контекста на хармонизирането на националното ветеринарно-санитарно законодателство, което има отношение към търговията в Общността с животни и животински продукти, сега е необходимо да се създаде хармонизирана система за внос и търговия със сперма от говеда в рамките на Общността;
като има предвид, че в контекста на търговията със сперма в рамките на Общността държавите-членки, в които спермата се събира, следва да бъдат задължени да гарантират, че тя се събира и преработва в одобрени и контролирани центрове, била е получена от животни, чието здравословно състояние е такова, че не съществува риск от предаване на болести по животните, събирането, обработката, съхраняването и транспортирането ѝ се извършват съгласно изискванията за запазване на нейния здравен статус и се придружава при транспортиране към страната на местоназначение от здравен сертификат с цел гарантиране на спазването на тези задължения;
като има предвид, че различията в политиката в рамките на Общността по отношение на ваксинациите срещу някои заболявания оправдават поддържането на дерогации, ограничени във времето, които разрешават на държавите-членки да изискват допълнителна защита срещу някои заболявания;
като има предвид, че вносът на сперма от трети страни в Общността изисква съставяне на списък от трети страни на основата на здравни изисквания; като има предвид, че без да се засяга този списък, държавите-членки трябва да разрешат вноса на сперма само от центрове за събиране на сперма, които отговарят на съответни стандарти; като има предвид освен това, че по отношение на страните от този списък трябва да се определят специфични ветеринарно-санитарни изисквания според обстоятелствата; като има предвид, че за удостоверяване спазването на тези стандарти, могат да се извършват проверки на място;
като има предвид, че следва да се предвиди процедура за разрешаване на спорове между държавите-членки относно обосноваността на одобрение на такива центрове;
като има предвид, че държавите-членки могат да откажат пратка от сперма, ако се установят нарушения на разпоредбите на настоящата директива; като има предвид, че трябва да е възможно връщането на спермата, ако това не противоречи на съображения от ветеринарно-санитарен характер и ако изпращачът или негов представител пожелае това; като има предвид, че изпращачът или неговият представител трябва да бъдат уведомени за причините за ограниченията или забраната, както и да получат становище на експерт;
като има предвид, че за да се предотврати предаването на някои заразни болести, следва да се извършва контрол на вноса, когато пратката пристигне на територията на Общността, освен в случай на външен транзит;
като има предвид, че след такъв контрол в случай на вътрешен транзит следва да се определят мерките, които могат да се вземат от държавите-членки;
като има предвид, че държавите-членки следва да могат да предприемат спешни мерки при епидемия от заразна болест в друга държава-членка или в трета страна; като има предвид, че опасностите и необходимите защитни мерки следва да се оценяват по един и същи начин в Общността; като има предвид, че за тази цел следва да се установи процедура на Общността за спешни случаи, съгласно която да се предприемат необходимите мерки в рамките на Постоянния ветеринарен комитет;
като има предвид, че на Комисията трябва да се предоставят правомощия за предприемането на мерки за прилагане на настоящата директива; като има предвид, че за тази цел следва да се установи процедура за тясно и ефективно сътрудничество между Комисията и държавите-членки в рамките на Постоянния ветеринарен комитет;
като има предвид, че настоящата директива не засяга търговията със сперма, която е произведена преди датата, от която държавите-членки трябва да се съобразяват с нея,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
Общи разпоредби
Член 1
Настоящата директива определя ветеринарно-санитарните изисквания, приложими към търговията в рамките на Общността и вноса от трети страни на дълбоко замразена сперма от животни от рода на едрия рогат добитък.
Член 2
За целите на настоящата директива при необходимост се прилагат определенията от член 2 от Директива 64/432/ЕИО и член 2 от Директива 72/462/ЕИО.
Освен това:
а)
„сперма“ означава приготвен или разреден еякулат от домашни животни от рода на едрия рогат добитък;
б)
„център за събиране на сперма“ означава официално признато и контролирано предприятие на територията на държава-членка или трета страна, в което се произвежда сперма за използване при изкуствено осеменяване;
в)
„официален ветеринарен лекар“ означава ветеринарен лекар, назначен от компетентен централен орган на държава-членка или трета страна;
г)
„ветеринарен лекар на центъра“ означава ветеринарен лекар, който отговаря в центъра за ежедневното съответствие с изискванията, посочени в настоящата директива;
д)
„пратка“ означава количеството сперма, за което се съставя един сертификат;
е)
„страна на събирането“ означава държава-членка или трета страна, в която е събрана спермата и от която е изпратена в държава-членка;
ж)
„одобрена лаборатория“ означава лаборатория, която се намира на територията на държава-членка или на трета страна, определена от компетентните ветеринарни органи да провежда изследванията, посочени в настоящата директива;
з)
„събиране“ означава количеството сперма, взето от донор по всяко време.
ГЛАВА II
Търговия в рамките на Общността
Член 3
Всяка държава-членка гарантира, че само сперма, която отговаря на следните общи условия, се изпраща от нейната територия на територия на друга държава-членка:
а)
тя трябва да бъде събрана и преработена за изкуствено осеменяване в център за събиране на сперма, одобрен от санитарна гледна точка за целите на търговията в рамките на Общността, съгласно член 5, параграф 1;
б)
тя трябва да се взема от домашни животни от рода на едрия рогат добитък, чието здравословното състояние съответства на приложение Б;
в)
тя трябва да се взема от домашни животни, да се съхранява и транспортира съгласно приложения А и В;
г)
тя трябва да се придружава при транспортирането до местоназначението ѝ от здравен сертификат съгласно член 6, параграф 1.
Член 4
1. Без да се засягат разпоредбите на параграф 2, държавите-членки до 31 декември 1992 г. разрешават приемането на сперма от бици, показали негативна реакция за серум неутрализационен тест или Елайза тест за инфекциозен ринотрахеит - пустулозен вулвовагинит по говедата, или показващи положителни резултати след ваксинация, съгласно настоящата директива.
Държавите-членки могат до 31 декември 1992 г. да разрешат приемането на сперма от бикове, които показват позитивна реакция на серум неутрализационен тест или Елайза тест за инфекциозен ринотрахеит - пустулозен вулвовагинит по говедата, които не са били ваксинирани в съответствие с настоящата директива.
В този случай всяка пратка трябва да премине през тест чрез инокулация на живо животно или тест за изолиране на вируса.
Това изискване не се прилага по отношение на сперма от животни, които преди първата си ваксинация в осеменителния център реагират негативно на тестовете от първия параграф.
Тези тестове могат по двустранно споразумение да се извършват или в страната на събирането, или в страната на местоназначението.
Преди 1 януари 1992 г. Съветът преразглежда този параграф на основата на доклад от Комисията, който при необходимост е придружен от предложения.
2. Държавите-членки, в които всички центрове имат животни, които показват отрицателна реакция към серум неутрализационен тест или Елайза тест, могат да откажат допускане на тяхна територия на сперма от центрове, които нямат този статус.
Съгласно процедурата в член 19 може да се реши да се разшири обхватът на горепосочените разпоредби за част от територията на държава-членка, ако всички центрове от тази част от територията имат само животни, които показват негативна реакция към серум неутрализационен тест или Елайза тест.
3. Без да се засягат останалите разпоредби на Общността, държавите-членки, които не практикуват ваксинация срещу шап, могат да не се противопоставят на допускането на сперма от животни, които са ваксинирани в съответствие с настоящата директива.
В този случай до 10 % от спермата от всяко събиране, която е предназначена за търговия (в минимум 5 епруветки), може да се подлага на тест за изолиране на вируса на шап в лаборатория в държавите-членки. Ако резултатът е положителен, допускането на спермата може да се отказва.
Член 5
1. Държавата-членка, на чиято територия се намира центърът за събиране на сперма, гарантира, че одобрението, предвидено в член 3, буква а), се предоставя на центъра, само ако разпоредбите на приложение А са спазени и ако центърът може да удовлетвори останалите разпоредби на настоящата директива.
Държавите-членки също гарантират, че официалният ветеринарен лекар следи за спазването на тези разпоредби и оттеглят одобрението, когато една или повече от разпоредбите не се спазват.
2. Всички центрове за събиране на сперма са регистрирани, като всеки има ветеринарен регистрационен номер. Всяка държава-членка изпраща списък от центрове с техните ветеринарни регистрационни номера на другите държави-членки и до Комисията, както и ги уведомява за всяко оттегляне на одобрението.
Когато държава-членка счита, че изискванията за предоставяне на одобрението не се спазват в даден център за събиране на сперма в друга държава-членка, тя уведомява компетентния орган на съответната държава. Последната предприема всички необходими мерки за уведомяване на компетентния орган на другата държава-членка за взетите решения и мотивите за тях.
Ако тази друга държава-членка се опасява, че взетите мерки са неадекватни или че не са взети мерки, тя уведомява Комисията, която иска становището на един или повече ветеринарни експерти. В светлината на това становище на държавите-членки може да бъде разрешено съгласно процедурата в член 19 да забранят временно приемането на сперма, която идва от въпросния център.
Това разрешение може да се оттегли съгласно процедурата в член 19 съобразно ново становище на един или повече експерти.
Ветеринарните експерти трябва да са граждани на държава-членка, различна от държавите, страни по спора.
Общите правила за прилагането на този член се приемат съгласно процедурата в член 18.
Член 6
1. Държавите-членки приемат сперма, при условие че се представя здравен сертификат, изготвен съгласно приложение Г от официален ветеринарен лекар от държавата-членка, откъдето се събира спермата.
Този сертификат трябва:
а)
да бъде съставен на поне един от официалните езици на държавата-членка на събиране и на един от тези на държавата-членка на местоназначение;
б)
оригиналът му трябва да придружава пратката до местоназначението ѝ;
в)
да се състави на един лист хартия;
г)
да се адресира до един получател.
2.
а)
Държавата-членка на местоназначение може да забрани приемането на пратката, ако проверката на документите установи, че не е спазен член 3.
б)
Държавата-членка на местоназначение може да вземе необходимите мерки, включително поставяне под карантина, за да получи категорично доказателство в случаите, в които съществува съмнение, че спермата е заразена или е инфектирана с патогенни организми.
в)
Решенията, взети въз основа на буква а) или б), трябва при молба от изпращача или негов представител да разрешат връщането на спермата, ако това не е в противоречие със съображения от ветеринарно-санитарен характер.
3. Ако приемането на спермата е било забранено на едно от основанията, посочени в параграф 2, букви а) и б), и държавата-членка на събиране не разреши връщането на спермата в рамките на 30 дни, компетентните ветеринарни органи на държавата-членка на местоназначение могат да наредят нейното унищожаване.
4. Взетите съобразно параграфи 2 и 3 решения от компетентните ветеринарни органи трябва да се съобщят на изпращача или негов представител заедно с мотивите за тях.
Член 7
1. Възможностите за обжалване, предвидени в действащото законодателство на държавите-членки срещу решенията, взети съгласно настоящата директива от компетентните органи, не се засягат от настоящата директива.
Тези мотивирани решения трябва да се съобщават, при поискване, на изпращача или неговия представител писмено, с посочване, че съществуват възможности за обжалване в действащото законодателство, както и на формите и сроковете за започване на такава процедура. Решенията трябва да се съобщават и на компетентните ветеринарни органи на държавата-членка на събиране на спермата или от която спермата е доставена.
2. Всяка държава-членка по отношение на пратките със сперма, за които са предприети мерки съгласно член 6, параграф 2, предоставя право на доставчиците, преди да се предприемат други мерки от компетентните органи, да получат становището на ветеринарен експерт за определяне дали член 6, параграф 2 е спазен.
Ветеринарният експерт трябва да бъде гражданин на държава-членка, различна от държавата-членка на събиране или тази на местоназначение.
Комисията по предложение на държавите-членки съставя списък от ветеринарни експерти, които могат да бъдат натоварени с изготвянето на становище. Общите правила за прилагането на настоящия член, и по-специално процедурата за изготвянето на тези становища, се приемат в съответствие с процедурата, предвидена в член 18.
ГЛАВА III
Внос от трети страни
Член 8
1. Държава-членка може да разреши вноса на сперма само от тези трети страни, които са в списъка, съставен в съответствие с процедурата, предвидена в член 19. Този списък може да се допълва или коригира съгласно процедурата в член 18.
2. При вземане на решение дали трета страна може да се включи в списъка от параграф 1, трябва да се има предвид следното:
а)
здравословното състояние на стадата, на другите домашни животни и на дивеча в третата страна, по-точно справка за екзотичните болести по животните и санитарното състояние на околната среда в тази страна, които могат да застрашават здравето на животните в държавите-членки;
б)
редовността и бързината на информацията, подадена от третата страна, по отношение на съществуването на заразни болести по животните на нейната територия, особено тези болести, посочени в списъци А и Б на Международното бюро по епизоотии;
в)
правилата в страната за превенция и контрол на болести по животните;
г)
структурите на ветеринарните служби в страната и техните правомощия;
д)
организацията и прилагането на мерките за превенция и контрол на заразни болести по животните; и
е)
гаранциите, които третата страна може да даде за спазването на тази директива.
3. Списъкът, посочен в параграф 1, и всички изменения в него се публикуват в Официален вестник на Европейските общности.
Член 9
1. Съгласно процедурата, предвидена в член 19, се съставя списък на центрове за събиране на сперма, от които държавите-членки могат да разрешат вноса на сперма, която произхожда от трети страни. Списъкът може да се коригира или допълни съгласно същата процедура.
2. При вземането на решение дали център за събиране на сперма от трета страна може да бъде включен в списъка, посочен в параграф 1, трябва да се имат предвид системите за ветеринарен контрол на производството на сперма в трети страни, правомощията на ветеринарните служби и контролът, осъществяван спрямо центровете за събиране на сперма.
3. Център за събиране на сперма може да бъде включен в списъка, посочен в параграф 1, само ако:
а)
се намира в една от страните от списъка в член 8, параграф 1;
б)
изпълнява изискванията на глави I и II от приложение А;
в)
е бил официално одобрен за износ в Общността от ветеринарните служби на съответната трета страна;
г)
се контролира от ветеринарен лекар от центъра на съответната трета страна; и
д)
подлежи на регулярни проверки от ветеринарен лекар от центъра на съответната трета страна поне два пъти годишно.
Член 10
1. Спермата трябва да произхожда от животни, които веднага преди вземането ѝ са пребивавали поне шест месеца на територията на трета страна от списъка, съставен съгласно член 8, параграф 1.
2. Без да се засягат разпоредбите на член 8, параграф 1 и параграф 1 от настоящия член, държавите-членки не разрешават вноса на сперма от трета страна, включена в списъка, ако тази сперма не съответства на приетите ветеринарно-санитарните изисквания, приети съгласно процедурата, предвидена в член 18 за внос на сперма от тази страна.
При приемането на изискванията по предходния параграф трябва да се отчитат:
а)
здравната ситуация в района около центъра за събиране на сперма, по-специално по отношение на болестите, изброени в списък А на Международното бюро по епизоотии;
б)
здравословното състояние на стадото от центъра за събиране на сперма, включително изискванията, свързани с тестовете;
в)
здравословното състояние на животното донор и изискванията, свързани с тестовете;
г)
изискванията, свързани с тестовете, на които трябва да бъде подложена спермата.
3. Референтна база за определяне на ветеринарно-санитарните изисквания съгласно параграф 2 за туберкулоза и бруцелоза по говедата, са стандартите, предвидени в приложение А към Директива 64/432/ЕИО. Може да се реши в съответствие с процедурата, предвидена в член 18 по отношение на всеки отделен случай да се дерогират тези разпоредби, когато съответната трета страна предоставя сходни санитарни гаранции; в този случай санитарни условия, поне еквивалентни на тези от приложение А към горепосочената директива, се определят в съответствие със същата процедура, за да се разреши допускането на такива животни до центровете за събиране на сперма.
4. Член 4 се прилага mutatis mutandis.
Член 11
1. Държавите-членки разрешават вноса на сперма само при представяне на здравен сертификат, съставен и подписан от официален ветеринарен лекар от третата страна на събиране.
Този сертификат трябва:
а)
да бъде съставен на поне един от официалните езици на държавата-членка на местоназначение и на един от тези на държавата-членка, където се извършва контролът по вноса съгласно член 12;
б)
оригиналът му трябва да придружава спермата;
в)
да бъде съставен на един лист хартия;
г)
да бъде предназначен за един получател.
2. Сертификатът трябва да съответства на образец, съставен съгласно процедурата в член 19.
Член 12
1. Държавите-членки гарантират, че всяка пратка, която влиза в митническата територия на Общността, се подлага на контрол, преди да се освободи за пускане в свободно обращение или да се постави под митнически режим, и забраняват вноса на такава сперма в Общността, ако контролът върху вноса покаже, че:
-
спермата не идва от територията на трета страна от списъка в член 8, параграф 1,
-
спермата не идва от център за събиране на сперма от списъка в член 9, параграф 1,
-
спермата идва от територията на трета страна, от която вносът е забранен съгласно член 15, параграф 2,
-
здравният сертификат на животното, който придружава спермата, не съответства на изискванията, предвидени в член 11 и определени в приложение на същия член.
Настоящият параграф не се прилага за пратки със сперма, които пристигат на митническата територия на Общността и са поставени под режим на митнически транзит за изпращане към местоназначение, разположено извън тази територия.
Въпреки това, той е приложим, когато митническият транзит се отменя при транспортирането през територията на Общността.
2. Държавата-членка на местоназначение може да предприеме необходимите мерки, включително поставяне под карантина, за да получи категорично доказателство за случаите, когато има съмнения, че спермата може да е заразена с патогенни организми.
3. Ако вносът на сперма е забранен на основание на посоченото в параграфи 1 и 2 и третата страна - износител, в продължение на 30 дни не разреши връщането на спермата, компетентният ветеринарен орган на държавата-членка на местоназначение може да нареди нейното унищожаване.
Член 13
Всяка пратка сперма, която е разрешена за внос в Общността от държава-членка на основата на контрола, посочен в член 12, параграф 1, трябва, когато се изпрати на територията на друга държава-членка, да се придружава с оригинала на сертификата или заверено копие от него, като този оригинал или копие трябва да бъдат надлежно подписани от компетентните органи, отговорни за извършеното изследване съгласно член 12.
Член 14
Ако се реши да се предприеме унищожаване в съответствие с член 12, параграф 3, всички направени разходи се поемат от изпращача, получателя или техния представител, без обезщетение от държавата.
ГЛАВА IV
Предпазни и контролни мерки
Член 15
1. Държава-членка може, ако има опасност от разпространение на болести по животните като резултат от въвеждането на сперма на територията ѝ от друга държава-членка, да предприеме следните мерки:
а)
в случай на епидемия от епизоотична болест в другата държава-членка тя може временно да забрани или ограничи въвеждането на сперма от областите на тази държава-членка, където се е развила болестта;
б)
ако епизоотична болест се разпространи значително или се развие и друга сериозна заразна болест по животните, тя може временно да забрани или ограничи въвеждането на спермата от цялата територия на тази държава-членка.
Всяка държава-членка информира незабавно другите държави-членки и Комисията за появата на територията ѝ на всяка болест, за която се отнася първата алинея, и за мерките, които е предприела с цел борба с тази болест. Тя също ги информира незабавно за изчезването на болестта.
2. Без да се засягат разпоредбите на членове 8, 9 и 10, ако в трета страна се появи или разпространи заразна болест по животните, преносима със сперма, която може да застраши здравето на добитъка в държава-членка, или ако се установи друга причина от ветеринарно-санитарен характер, държавата-членка на местоназначение забранява вноса на тази сперма, осъществяван директно или индиректно през друга държава-членка, от цялата територия на третата страна или от част от нейната територия.
3. Мерките, които ще се предприемат от държавите-членки на основание параграфи 1 и 2, както и отменянето на тези мерки трябва да се съобщят незабавно на другите държави-членки и на Комисията заедно с причините за тези мерки.
В съответствие с процедурата, предвидена в член 18, може да се реши, че тези мерки трябва да се изменят, за да бъдат координирани с мерките, приети от другите държави-членки, или че трябва да се отменят.
4. Ако ситуацията, предвидена в параграфи 1 и 2, възникне и ако е необходимо други държави-членки също да приемат мерките по тези параграфи, изменени, когато е необходимо, съгласно параграф 3, се приемат подходящи разпоредби в съответствие с процедурата, предвидена в член 18.
5. Подновяването на вноса от съответната трета страна се разрешава съгласно процедурата, предвидена в член 18.
Член 16
1. Ветеринарните експерти от Комисията могат в сътрудничество с компетентните органи на държавите-членки и на трети страни да извършат проверки на място, доколкото е необходимо за осигуряване на еднаквото приложение на тази директива.
Страната на събиране, в рамките на чиято територия се извършва проверката, осигурява цялата необходима помощ на експертите при изпълнението на техните задължения. Комисията информира съответната страна на събиране за резултатите от извършените проверки.
Страната на събиране предприема всички мерки, които са необходими с оглед резултатите от проверката. Ако страната на събиране не предприеме тези мерки, Комисията може след проучване на ситуацията от Постоянния ветеринарен комитет да прибегне до разпоредбите на член 5, параграф 2, четвърта алинея и член 9, параграф 1.
2. Общите разпоредби за приложението на този член, особено по отношение на честотата и правилата за извършване на проверките по параграф 1, първа алинея, се определят в съответствие с процедурата, предвидена в член 19.
ГЛАВА V
Заключителни разпоредби
Член 17
Изменения в приложенията към настоящата директива, и по-специално адаптирането им към технологичния напредък, се извършват с решение на Съвета с квалифицирано мнозинство по предложение на Комисията.
Член 18
1. Когато трябва да се следва процедурата, предвидена в настоящия член, въпросът се отнася незабавно от председателя, по негова инициатива или по молба на държава-членка, до Постоянния ветеринарен комитет (наричан по-долу „Комитета“), създаден с Решение на Съвета от 15 октомври 1968 г.
2. В рамките на Комитета гласовете на държавите-членки се претеглят съгласно член 148, параграф 2 от Договора. Председателят не гласува.
3. Представителят на Комисията внася проект на мерките, които следва да бъдат приети . Комитетът представя становището си по тези мерки в рамките на два дни. Становище се приема с мнозинство от 54 гласа.
4. Комисията приема мерките и ги прилага незабавно, ако са в съответствие със становището на Комитета. Когато те не са в съответствие със становището на Комитета или липсва становище, Комисията представя на Съвета предложение за мерките, които следва да се предприемат. Съветът приема мерките с квалифицирано мнозинство.
Ако при изтичане на три месеца от датата, на която е сезиран, Съветът не е приел никакви мерки, Комисията приема и прилага предлаганите мерки незабавно, с изключение на случаите, за които Съветът е взел решение против посочените мерки с обикновено мнозинство.
Член 19
1. Когато трябва да се следва процедурата, предвидена в настоящия член, въпросът незабавно се отнася до Комитета от неговия председател, по негова собствена инициатива или по молба на държава-членка.
2. В рамките на Комитета гласовете на държавите-членки се претеглят съгласно член 148, параграф 2 от Договора. Председателят не гласува.
3. Представителят на Комисията внася в Комитета проект на мерките, които следва да бъдат приети. Комитетът представя становището си по тези мерки според спешността на въпроса. Становище се приема с мнозинство от 54 гласа.
4. Комисията приема мерките и ги прилага незабавно, ако са в съответствие със становището на Комитета. Когато те не са в съответствие със становището на Комитета или липсва становище, Комисията незабавно представя на Съвета предложение за мерките, които следва да се предприемат. Съветът приема мерките с квалифицирано мнозинство.
Ако при изтичане на 15 дни от датата, на която е сезиран, Съветът не е приел никакви мерки, Комисията приема и прилага незабавнопредлаганите мерки, с изключение на случаите, за които Съветът е взел решение против посочените мерки с обикновено мнозинство.
Член 20
1. Настоящата директива не се прилага за сперма, която е събрана и преработена в държава-членка преди 1 януари 1990 г.
2. До влизане в сила на решенията, приети съгласно членове 8, 9 и 10, държавите-членки не прилагат за внос на сперма от трети страни по-благоприятни условия от тези, които са резултат от прилагането на глава II.
Член 21
Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 1 януари 1990 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Член 22
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 14 юни 1988 година.
DIRETTIVA DEL CONSIGLIO del 14 giugno 1988 che stabilisce le esigenze di polizia sanitaria applicabili agli scambi intracomunitari ed alle importazioni di sperma surgelato di animali della specie bovina (88/407/CEE)
IL CONSIGLIO DELLE COMUNITÀ EUROPEE,
visto il trattato che istituisce la Comunità economica europea, in particolare l'articolo 43,
vista la proposta della Commissione (1),
visto il parere del Parlamento europeo (2),
visto il parere del Comitato economico e sociale (3),
considerando che nella direttiva 64/432/CEE (4), modificata da ultimo dal regolamento (CEE) n. 3768/85 (5), figurano disposizioni sui problemi di polizia sanitaria in materia di scambi intracomunitari di animali delle specie bovina e suina; che la direttiva 72/462/CEE (6), modificata da ultimo dal regolamento (CEE) n. 3768/85 contiene peraltro disposizioni sui problemi di polizia sanitaria all'importazione di animali delle specie bovina e suina, provenienti dai paesi terzi;
considerando che le disposizioni precitate hanno permesso di assicurare che il paese di provenienza garantisca il rispetto dei criteri di polizia sanitaria per quanto riguarda gli scambi intracomunitari e le importazioni nella Comunità di animali delle specie bovina e suina, il che permette di scartare quasi del tutto i rischi di propagazione delle malattie degli animali; che esiste tuttavia un certo rischio di propagazione di queste malattie nel caso di scambi di sperma;
considerando che, nell'ambito della politica comunitaria di armonizzazione delle disposizioni nazionali di polizia sanitaria che disciplinano gli scambi intracomunitari di animali e dei loro prodotti, è oramai necessario istituire un regime armonizzato per gli scambi intracomunitari e le importazioni nella Comunità di sperma di bovini;
considerando che per gli scambi intracomunitari di sperma, lo Stato membro in cui lo sperma è raccolto deve aver l'obbligo di garantire che lo sperma sia raccolto e trattato in centri di raccolta riconosciuti e controllati, che esso provenga da animali il cui stato sanitario sia tale da scartare i rischi di propagazione delle malattie degli animali, che esso sia raccolto, trattato, immagazzinato e trasportato secondo norme che permettano di preservarne lo stato sanitario e che sia scortato da un certificato sanitario durante l'inoltro nel paese destinatario per assicurare il rispetto di queste garanzie;
considerando che le diverse politiche seguite in seno alla Comunità in materia di vaccinazione contro talune malattie giustificano il mantenimento di deroghe, limitate nel tempo, le quali autorizzano gli Stati membri ad esigere, per quanto riguarda talune malattie una protezione supplementare contro dette malattie;
considerando che per l'importazione nella Comunità di sperma proveniente da paesi terzi occorre stabilire un elenco di paesi terzi in base a norme sanitarie; che senza pregiudizio dell'esistenza di questo elenco gli Stati membri dovrebbero autorizzare l'importazione di sperma solo quando esso provenga da centri di raccolta che rispettino talune norme e che siano ufficialmente controllati; che occorre inoltre fissare, in funzione delle circostanze, norme specifiche di polizia sanitaria applicabili ai paesi figuranti nell'elenco; che si può procedere a controlli in loco per verificare il rispetto di queste norme;
considerando che occorre prevedere una procedura per risolvere le eventuali controversie tra gli Stati membri in merito alla fondatezza del riconoscimento di un centro raccolta;
considerando che gli Stati membri possono rifiutare una partita di sperma qualora si sia constatato che non soddisfa le disposizioni della presente direttiva; che detto sperma deve poter essere rispedito se non sussistono motivi di polizia sanitaria che si oppongano a detta rispedizione e se lo speditore o il suo mandatario lo richiedano; che inoltre occorre dare a questi ultimi la possibilità di conoscere i motivi che hanno giustificato un divieto o una restrizione e di ottenere il parere di un esperto;
considerando che per prevenire la trasmissione di talune malattie contagiose occorre procedere ad un controllo d'importazione non appena una partita di sperma giunga sul territorio della Comunità, tranne nei casi in cui si tratti di un transito esterno;
considerando che dopo questo controllo, nel caso di un transito interno, si devono definire le misure che devono essere prese dagli Stati membri;
considerando che occorre permettere che uno Stato membro prenda misure di urgenza qualora si manifestino malattie contagiose in un altro Stato membro o in un paese terzo; che occorre che i pericoli insiti in tali malattie e le misure di difesa da esse rese necessarie siano valutati nello stesso modo in tutta la Comunità; che a questo fine occorre istituire, in seno al comitato veterinario permanente, una procedura comunitaria d'urgenza per prendere le misure necessarie;
considerando che occorre incaricare la Commissione di prendere talune misure di applicazione della presente direttiva; che a questo fine occorre prevedere una procedura che instauri una cooperazione stretta ed efficace tra la Commissione e gli Stati membri in seno al comitato veterinario permanente;
considerando infine che la presente direttiva non riguarda gli scambi di sperma prodotto prima della data in cui gli Stati membri dovranno conformarsi a detto atto,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
CAPITOLO I Disposizioni generali Articolo 1
La presente direttiva stabilisce le condizioni di polizia sanitaria da applicare agli scambi intracomunitari e alle importazioni in provenienza dai paesi terzi di sperma surgelato di animali della specie bovina.
Articolo 2
Ai fini della presente direttiva sono applicabili, ove necessario, le definizioni che figurano all'articolo 2 della direttiva 64/432/CEE ed all'articolo 2 della direttiva 72/462/CEE.
Inoltre, si intende per a) "sperma" il prodotto dell'eiaculazione di un animale domestico della specie bovina, preparato o diluito;
b) "centro di raccolta dello sperma" uno stabilimento ufficialmente riconosciuto e sorvegliato, situato nel territorio di uno Stato membro o di un paese terzo, presso il quale è prodotto sperma destinato ad essere impiegato nella fecondazione artificiale;
c) "veterinario ufficiale" il veterinario designato dall'autorità centrale competente dello Stato membro o del paese terzo;
d) "veterinario responsabile di un centro" il veterinario responsabile del rispetto quotidiano nel centro delle esigenze prescritte dalla presente direttiva;
e) "partita" una quantità di sperma coperta dallo stesso certificato;
f) "paese di raccolta" lo Stato membro o il paese terzo nel quale lo sperma è raccolto e dal quale è spedito in uno Stato membro;
g) "laboratorio riconosciuto" un laboratorio situato nel territorio di uno Stato membro o di un paese terzo, designato dalla competente autorità veterinaria per effettuare gli esami prescritti dalla presente direttiva.
h) "raccolta" un quantitativo di sperma prelevato da un donatore in qualsiasi momento.
CAPITOLO II Scambi intracomunitari Articolo 3
Ogni Stato membro vigila a che venga spedito dal suo territorio nel territorio di un altro Stato membro soltanto sperma che soddisfi le condizioni generali seguenti:
a) essere stato raccolto e trattato, in vista della fecondazione artificiale, presso un centro di raccolta riconosciuto, dal punto di vista sanitario, ai fini degli scambi intracomunitari in conformità dell'articolo 5, paragrafo 1;
b) provenire da animali della specie bovina, il cui stato sanitario sia conforme alle disposizioni dell'allegato B;
c) essere stato raccolto, trattato, immagazzinato e trasportato in conformità delle disposizioni degli allegati A e C;
d) essere scortato, durante il trasporto verso il paese destinatario, da un certificato sanitario conforme all'articolo 6, paragrafo 1.
Articolo 4
1. Senza pregiudizio del paragrafo 2, gli Stati membri autorizzano, fino al 31 dicembre 1992, l'ammissione di sperma di tori che sono risultati negativi alla sieroneutralizzazione o al test ELISA per la ricerca di rinotracheite bovina infettiva o di vulvovaginite pustolosa infettiva o che presentano un risultato positivo in seguito a vaccinazione effettuata conformemente alla presente direttiva.
Fino al 31 dicembre 1992, gli Stati membri possono autorizzare l'ammissione di sperma di tori che presentano un risultato positivo alla sieroneutralizzazione o al test ELISA per la ricerca di rinotracheite bovina infettiva o di vulvovaginite pustolosa infettiva e che non sono stati vaccinati conformemente alla presente direttiva.
In questo caso ogni partita deve subire un esame di inoculazione in un animale vivo e/o una prova di isolamento del virus. Questo requisito non è richiesto per lo sperma di animali che, anteriormente a una prima vaccinazione nel centro di inseminazione, sono risultati negativi alle prove di cui al primo comma.
Questi esami possono essere effettuati, in base ad accordo bilaterale, nel paese di raccolta o nel paese destinatario.
Anteriormente al 1g gennaio 1992 il Consiglio riesamina il presente paragrafo in base ad una relazione della Commissione accompagnata da eventuali proposte.
2. Gli Stati membri in cui tutti i centri comprendono solo animali risultati negativi alla sieroneutralizzazione o al test ELISA sono autorizzati a rifiutare l'introduzione nel loro territorio di sperma provenienti da centri che non hanno lo stesso regime.
Secondo la procedura di cui all'articolo 19 si può decidere di estendere a una parte del territorio di uno Stato membro il beneficio delle disposizioni precitate nella misura in cui tutti i centri di questa parte di territorio contengano unicamente animali risultati negativi alla sieroneutralizzazione o al test ELISA.
3. Senza pregiudizio delle altre disposizioni comunitarie, gli Stati membri che non praticano la vaccinazione contro l'afta epizootica non possono opporsi all'ammissione di sperma di animali vaccinati conformemente alla presente direttiva.
In questo caso, il 10 % al massimo dello sperma di ogni raccolta destinata agli scambi (con un minimo di 5 lamelle) può essere sottoposto ad una prova di isolamento del virus per la ricerca della febbre epizootica presso un laboratorio dello Stato membro destinatario o presso un laboratorio da esso designato. L'ammissione dello sperma può essere rifiutata se il risultato delle prove è positivo.
Articolo 5
1. Lo Stato membro nel cui territorio si trova il centro di raccolta dello sperma vigila a che il riconoscimento di cui all'articolo 3, lettera a), venga concesso soltanto se sono rispettate le disposizioni di cui all'allegato A e se il centro di raccolta dello sperma è in grado di rispettare le altre disposizioni della presente direttiva.
Lo Stato membro provvede altresì a che un veterinario ufficiale controlli il rispetto di tali disposizioni e revochi il riconoscimento quando una o più di esse non sono più rispettate.
2. Tutti i centri di raccolta dello sperma riconosciuti sono iscritti in un elenco e provvisti di un numero di riconoscimento veterinario. Ogni Stato membro comunica agli altri Stati membri e alla Commissione l'elenco dei centri di raccolta dello sperma nonché i relativi numeri di riconoscimento veterinario e notifica loro l'eventuale revoca del riconoscimento.
Se uno Stato membro ritiene che le disposizioni che disciplinano il riconoscimento non sono o non sono più rispettate in un centro di raccolta dello sperma situato in un altro Stato membro, esso ne informa l'autorità competente di tale Stato. Quest'ultima prende allora tutte le misure necessarie e comunica all'autorità competente del primo Stato membro le decisioni adottate ed i motivi che le hanno originate.
Se il primo Stato membro teme che non siano state prese le misure necessarie o che quelle prese siano insufficienti, esso ne informa la Commissione che incarica uno o più esperti veterinari di esprimere un parere. In base a questo parere, gli Stati membri possono essere autorizzati, secondo la procedura prevista all'articolo 19, a vietare provvisoriamente l'ammissione dello sperma proveniente da tale centro.
La predetta autorizzazione può essere revocata secondo la procedura di cui all'articolo 19, alla luce di un nuovo parere reso da uno o più esperti veterinari.
Gli esperti veterinari devono essere cittadini di uno Stato membro, diverso da quelli coinvolti nella controversia.
Le modalità generali di applicazione del presente articolo sono adottate secondo la procedura di cui all'articolo 18.
Articolo 6
1. Gli Stati membri subordinano l'ammissione di sperma alla presentazione di un certificato sanitario rilasciato conformemente all'allegato D, da un veterinario ufficiale dello Stato membro di raccolta.
Detto certificato deve:
a) essere redatto almeno in una delle lingue ufficiali dello Stato membro di raccolta e in una di quelle dello Stato membro destinatario;
b) nell'esemplare originale, scortare la partita fino a destinazione;
c) essere previsto per un solo destinatario.
2. a) Lo Stato membro destinatario può vietare l'ammissione di partite, qualora risulti dal controllo dei documenti che non è stato osservato l'articolo 3.
b) Lo Stato membro destinatario può prendere le misure necessarie, ivi compresa la quarantena, per chiarire i casi in cui si sospetti che lo sperma sia infetto o contaminato da germi patogeni.
c) Le decisioni prese in virtù delle lettere a) o b) devono autorizzare la rispedizione, a richiesta dello speditore o del suo mandatario, purché non vi si oppongano considerazioni di polizia sanitaria.
3. Se l'ammissione dello sperma è stata vietata per uno dei motivi di cui al paragrafo 2, lettere a) e b), e lo Stato membro di raccolta non autorizza entro 30 giorni la rispedizione, l'autorità veterinaria competente dello Stato membro destinatario può ordinare la distruzione dello sperma.
4. Le decisioni prese dall'autorità veterinaria competente in virtù dei paragrafi 2 e 3 ed i motivi che le hanno originate devono essere comunicati allo speditore o al suo mandatario.
Articolo 7
1. La presente direttiva non pregiudica i mezzi di ricorso previsti dalla legislazione vigente negli Stati membri contro le decisioni prese dall'autorità competente conformemente alla presente direttiva.
Ove ne sia fatta richiesta, tali decisioni motivate devono essere comunicate immediatamente per iscritto allo speditore o al suo mandatario, con l'indicazione dei mezzi di ricorso previsti dalla legislazione vigente, nonché delle forme e dei termini per avvalersi di tali mezzi. Le decisioni suddette devono altresì essere comunicate all'autorità veterinaria competente dello Stato membro di raccolta o di provenienza.
2. Ogni Stato membro accorda agli speditori le cui partite di sperma siano state oggetto delle misure di cui all'articolo 6, paragrafo 2, il diritto di ottenere, prima che l'autorità competente prenda altre misure, il parere di un esperto veterinario, per determinare se l'articolo 6, paragrafo 2 sia stato rispettato.
L'esperto veterinario deve essere cittadino di uno Stato membro diverso dallo Stato membro di raccolta o dallo Stato membro destinatario.
Su proposta degli Stati membri, la Commissione stabilisce l'elenco degli esperti veterinari che possono essere incaricati di elaborare tali pareri. Le modalità generali d'applicazione del presente articolo ed in particolare la procedura da seguire nell'elaborazione di detti pareri sono determinate secondo la procedura di cui all'articolo 18.
CAPITOLO III Importazioni in provenienza dai paesi terzi Articolo 8
1. Uno Stato membro può autorizzare unicamente l'importazione di sperma di animali della specie bovina prove- niente dai paesi terzi che figurano in un elenco da elaborare secondo la procedura di cui all'articolo 19. L'elenco può essere completato o modificato secondo le procedure di cui all'articolo 18.
2. Per decidere se un paese terzo possa figurare nell'elenco di cui al paragrafo 1, si tiene conto in particolare:
a) dello stato sanitario del bestiame, degli altri animali domestici e degli animali selvatici nel paese terzo, specialmente per quanto riguarda le malattie esotiche degli animali, nonché della situazione sanitaria ambientale di tale paese, capaci di compromettere la salute del bestiame degli Stati membri;
b) della regolarità e della rapidità delle informazioni fornite da tale paese in merito alla presenza nel suo territorio di malattie contagiose degli animali, specialmente quelle menzionate negli elenchi A e B dell'Ufficio internazionale delle epizoozie;
c) della normativa di tale paese in merito alla profilassi e alla lotta contro le malattie degli animali;
d) della struttura dei servizi veterinari di tale paese e dei poteri di cui tali servizi dispongono;
e) dell'organizzazione e dell'applicazione delle misure profilattiche e di lotta contro le malattie contagiose degli animali;
f) delle garanzie che il paese terzo può offrire per quanto riguarda il rispetto della presente direttiva.
3. L'elenco previsto al paragrafo 1 e tutte le modifiche ad esso apportate sono pubblicati nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee.
Articolo 9
1. Secondo la procedura dell'articolo 19, è elaborato un elenco di centri di raccolta dello sperma in provenienza dai quali gli Stati membri possono autorizzare l'importazione di sperma originario di paesi terzi. Tale elenco può essere completato o modificato secondo la stessa procedura.
2. Per decidere se un centro di raccolta dello sperma situato in un paese terzo possa figurare nell'elenco di cui al paragrafo 1, si tiene conto in particolare del controllo veterinario esercitato in detto paese terzo in merito alle modalità di produzione dello sperma, dei poteri di cui dispongono i suoi servizi veterinari e della sorveglianza a cui sono sottoposti i suoi centri di raccolta dello sperma.
3. L'iscrizione di un centro di raccolta dello sperma nell'elenco o negli elenchi di cui al paragrafo 1 può aver luogo soltanto se esso:
a) è situato in uno dei paesi figuranti nell'elenco di cui all'articolo 8, paragrafo 1;
b) soddisfa le esigenze dell'allegato A, capitoli I e II;
c) è stato ufficialmente riconosciuto per le esportazioni verso la Comunità dai servizi veterinari del paese terzo interessato;
d) si trova sotto la sorveglianza di un veterinario responsabile di un centro nel paese terzo in questione;
e) è sottoposto a ispezioni regolari, almeno due volte all'anno, da parte di un veterinario ufficiale del paese terzo interessato.
Articolo 10
1. Lo sperma deve provenire da animali che, immediatamente prima della raccolta, abbiano soggiornato per almeno sei mesi nel territorio di un paese terzo figurante nell'elenco elaborato conformemente all'articolo 8, paragrafo 1.
2. Fatti salvi l'articolo 8, paragrafo 1 e il paragrafo 1 del presente articolo gli Stati membri autorizzano l'importazione di sperma proveniente da un paese terzo che figura nell'elenco, soltanto a condizione che detto sperma risponda alle norme di polizia sanitaria adottate secondo la procedura dell'articolo 18 per le importazioni di sperma da tale paese.
Ai fini dell'adozione delle norme di cui al primo comma devono essere presi in considerazione gli elementi seguenti:
a) la situazione sanitaria della zona circostante il centro di raccolta dello sperma, con riferimento speciale alle malattie figuranti nell'elenco A dell'Ufficio internazionale delle epizoozie;
b) lo stato sanitario di tutti gli animali nel centro di raccolta dello sperma;
c) lo stato sanitario dell'animale donatore e le prescrizioni relative agli esami;
d) le prescrizioni relative agli esami cui deve essere sottoposto lo sperma.
3. Per quanto riguarda la fissazione delle condizioni di polizia sanitaria, conformemente al paragrafo 2, per la tubercolosi e la brucellosi, si applicano, come base di riferimento, le norme fissate dalle disposizioni dell'allegato A della direttiva 64/432/CEE. Può essere deciso caso per caso, secondo la procedura di cui all'articolo 18, di derogare a tali disposizioni quando il paese terzo interessato offra garanzie sanitarie simili; in tal caso vengono stabilite, secondo la stessa procedura, condizioni sanitarie almeno equivalenti a quelle del suddetto allegato A per consentire l'introduzione di tali animali nei centri di raccolta.
4. L'articolo 4 si applica per analogia.
Articolo 11
1. Gli Stati membri autorizzano l'importazione dello sperma soltanto dietro presentazione di un certificato sanitario rilasciato e firmato da un veterinario ufficiale del paese terzo di raccolta.
Il certificato deve:
a) essere redatto almeno in una delle lingue ufficiali dello Stato membro destinatario e in una di quelle dello Stato membro ove si effettua il controllo all'importazione previsto all'articolo 12;
b) scortare lo sperma in un esemplare originale;
c) consistere di un solo foglio;
d) essere previsto per un solo destinatario.
2. Il certificato deve essere conforme a un modello stabilito secondo la procedura prevista all'articolo 19.
Articolo 12
1. Ciascuno Stato membro vigila affinché ogni partita che giunge nel territorio doganale della Comunità sia sottoposta ad un controllo prima di essere messa in libera pratica o sottoposta ad un regime doganale e vieta l'introduzione di tale sperma nella Comunità qualora risulti dal controllo effettuato quando la partita giunge che:
- lo sperma non proviene dal territorio di un paese terzo figurante nell'elenco stabilito conformemente all'articolo 8, paragrafo 1;
- lo sperma non proviene da un centro di raccolta dello sperma figurante nell'elenco di cui all'articolo 9, paragrafo 1;
- lo sperma proviene da un territorio di un paese terzo da cui sono proibite le importazioni in applicazione dell'articolo 15, paragrafo 2;
- il certificato sanitario che scorta lo sperma non è conforme alle condizioni che sono previste all'articolo 11 e che sono fissate in applicazione dello stesso.
Il presente paragrafo non si applica alle partite di sperma giunte nel territorio doganale della Comunità e sottoposte ad un regime di transito doganale per essere avviate verso un luogo di destinazione situato al di fuori di detto territorio.
Esso è tuttavia applicabile in caso di rinuncia al transito doganale nel corso del trasporto attraverso il territorio della Comunità.
2. Lo Stato membro destinatario può prendere le misure necessarie, ivi compresa la quarantena, per chiarire i casi in cui si sospetti che lo sperma sia contaminato da germi patogeni.
3. Se l'introduzione dello sperma è stata vietata per uno dei motivi di cui ai paragrafi 1 e 2 e se il paese terzo esportatore non autorizza entro 30 giorni la rispedizione, l'autorità sanitaria competente dello Stato membro destinatario può ordinare la distruzione dello sperma stesso.
Articolo 13
Ogni partita di sperma la cui introduzione nella Comunità sia stata autorizzata da uno Stato membro in base al controllo di cui all'articolo 12, paragrafo 1, quando è inoltrata verso il territorio di un altro Stato membro deve essere scortata dal certificato originale o da una copia autenticata dello stesso, debitamente firmati dall'autorità competente responsabile del controllo effettuato a norma dell'articolo 12.
Articolo 14
Se sono decise misure di distruzione in applicazione dell'articolo 12, paragrafo 3, le relative spese sono a carico dello speditore, del destinatario o del loro mandatario, senza indennizzo da parte dello Stato.
CAPITOLO IV Misure di salvaguardia e di controllo Articolo 15
1. Uno Stato membro può prendere le misure seguenti, qualora vi sia pericolo di propagazione di una malattia degli animali in seguito all'introduzione nel suo territorio di sperma proveniente da un altro Stato membro:
a) se si manifesta una malattia epizootica nel territorio dell'altro Stato membro, vietare o limitare temporaneamente l'introduzione di sperma proveniente dalle zone di detto territorio nelle quali la malattia si sia manifestata;
b) se una malattia epizootica assume carattere estensivo, o in caso di comparsa di una nuova malattia grave e contagiosa degli animali, vietare o limitare temporaneamente l'introduzione di sperma dall'intero territorio dell'altro Stato membro.
Ciascuno Stato membro informa immediatamente gli altri Stati membri e la Commissione in merito alla comparsa nel proprio territorio di ogni malattia di cui al primo comma e alle misure di lotta adottate. Esso li avverte anche immediatamente della scomparsa della malattia.
2. Fatti salvi gli articoli 8, 9 e 10, qualora una malattia contagiosa degli animali, suscettibile di essere propagata dallo sperma o di compromettere lo stato sanitario del patrimonio zootecnico di uno degli Stati membri, si manifesti o si propaghi in un paese terzo, o qualora lo giustifichino considerazioni di polizia sanitaria, lo Stato membro destinatario vieta l'importazione dello sperma sia che si tratti di importazione diretta o di importazione indiretta tramite un altro Stato membro, e che lo sperma provenga da questo paese terzo o da una parte del territorio di quest'ultimo.
3. Le misure prese dagli Stati membri sulla base dei paragrafi 1 e 2 e la relativa abrogazione devono essere comunicate immediatamente agli altri Stati membri ed alla Commissione con l'indicazione dei motivi che giustificano dette misure.
Secondo la procedura prevista all'articolo 18, si quò decidere di abrogare o modificare tali misure, in particolare per assicurarne il coordinamento con quelle prese dagli altri Stati membri.
4. Se si verifica la situazione di cui ai paragrafi 1 e 2 e se si rivela necessario che anche altri Stati membri applichino le misure prese a norma di detti paragrafi ed eventualmente modificate conformemente al paragrafo 3, le necessarie misure sono decise secondo la procedura prevista all'articolo 18.
5. La ripresa delle importazioni in provenienza dal paese terzo interessato è autorizzata secondo la procedura di cui all'articolo 18.
Articolo 16
1. Esperti veterinari della Commissione possono procedere, in collaborazione con le autorità competenti degli Stati membri e di paesi terzi, a controlli in loco là dove ciò sia necessario per l'applicazione uniforme della presente direttiva.
Il paese di raccolta nel cui territorio è effettuato un controllo assiste gli esperti nell'adempimento del loro compito. La Commissione informa il paese di raccolta interessato sui risultati dei controlli effettuati.
Il paese di raccolta interessato prende le misure eventualmente necessarie per tener conto dei risultati di tale controllo. Qualora il paese di raccolta non prenda dette misure, la Commissione, previo esame della situazione in seno al comitato veterinario permanente, può fare ricorso all'articolo 5, paragrafo 2, quarto comma ed all'articolo 9, paragrafo 1.
2. Le disposizioni generali di applicazione del presente articolo, in particolare per quanto riguarda la frequenza e le modalità di esecuzione dei controlli di cui al paragrafo 1, primo comma, sono fissate secondo la procedura prevista all'articolo 19.
CAPITOLO V Disposizioni finali Articolo 17
Il Consiglio, che delibera a maggioranza qualificata su proposta della Commissione, modifica gli allegati della presente direttiva, in particolare per adeguarli all'evoluzione tecnologica.
Articolo 18
1. Qualora si ricorra alla procedura definita nel presente articolo, il comitato veterinario permanente, istituito nella decisione del Consiglio del 15 ottobre 1968, in appresso denominato "comitato", viene investito della questione dal proprio presidente, sia su iniziativa di quest'ultimo, sia a richiesta del rappresentante di uno Stato membro.
2. In seno al comitato, ai voti degli Stati membri è attribuita la ponderazione di cui all'articolo 148, paragrafo 2 del trattato. Il presidente non partecipa al voto.
3. Il rappresentante della Commissione presenta al comitato un progetto delle misure da prendere. Il comitato formula il proprio parere in merito a tale progetto nel termine di due giorni. Il comitato si pronuncia a maggioranza di cinquantaquattro voti.
4. La Commissione adotta le misure progettate e le mette immediatamente in applicazione se esse sono conformi al parere del comitato. Se esse non sono conformi al parere del comitato o in mancanza di parere, la Commissione sottopone immediatamente al Consiglio una proposta relativa alle misure da prendere. Il Consiglio delibera a maggioranza qualificata.
Se alla scadenza di un termine di tre mesi a decorrere dalla data in cui è stato adito il Consiglio non ha adottato misure, la Commissione adotta le misure proposte e le mette immediatamente in applicazione, salvo nei casi in cui il Consiglio si sia pronunciato a maggioranza semplice contro dette misure.
Articolo 19
1. Qualora si ricorra alla procedura definita nel presente articolo, il comitato viene investito della questione dal proprio presidente, sia su iniziativa di quest'ultimo, sia a richiesta del rappresentante di uno Stato membro.
2. In seno al comitato, ai voti degli Stati membri è attribuita la ponderazione di cui all'articolo 148, paragrafo 2 del trattato. Il presidente non partecipa al voto.
3. Il rappresentante della Commissione presenta un progetto delle misure da adottare. Il comitato esprime il proprio parere su tali misure entro un termine che il presidente può fissare in base all'urgenza dei problemi in esame. Esso si pronuncia alla maggioranza di cinquantaquattro voti.
4. La Commissione adotta le misure progettate e le mette immediatamente in applicazione se esse sono conformi al parere del comitato. Se esse non sono conformi al parere del comitato o in mancanza di parere, la Commissione sottopone immediatamente al Consiglio una proposta relativa alle misure da prendere. Il Consiglio delibera a maggioranza qualificata.
Se alla scadenza di un termine di 15 giorni a decorrere dalla data in cui è stato adito il Consiglio non ha adottato misure, la Commissione adotta le misure proposte e le mette immediatemente in applicazione, salvo nei casi in cui il Consiglio si sia pronunciato a maggioranza semplice contro dette misure.
Articolo 20
1. La presente direttiva non è applicabile allo sperma raccolto e trattato in uno Stato membro anteriormente al 1g gennaio 1990.
2. Fino alla data di entrata in vigore delle decisioni adottate in applicazione degli articoli 8, 9 e 10, gli Stati membri non applicano alle importazioni di sperma dai paesi terzi condizioni più favorevoli di quelle risultanti dall'applicazione del capitolo II.
Articolo 21
Gli Stati membri mettono in vigore le disposizioni legislative, regolamentari ed amministrative necessarie per conformarsi alla presente direttiva entro il 1g gennaio 1990 e ne informano immediatamente la Commissione.
Articolo 22
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Lussemburgo, addì 14 giugno 1988.