32006L0012
L 114/9
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 2006/12/EО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 5 април 2006 година
относно отпадъците
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 175 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултации с Комитета на регионите,
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (2),
като имат предвид, че:
(1)
Директива 75/442/ЕИО на Съвета от 15 юли 1975 г. относно отпадъците (3) е била съществено изменяна няколко пъти (4). С оглед да се изяснят въпросите, следва да се извърши кодификация на въпросните разпоредби.
(2)
Основната цел на всички разпоредби, отнасящи се за управлението на отпадъците следва да бъде опазването на здравето на човека и на околната среда от вредните въздействия, причинени от събирането, транспортирането, третирането, складирането и изхвърлянето на отпадъци.
(3)
Необходима е обща терминология и определение на отпадък с оглед подобряване на ефективността на управлението на отпадъците в Общността.
(4)
С известни изключения, ефективни и последователни правила за обезвреждането и оползотворяването на отпадъците следва да се прилагат към движимата собственост, която притежателят изхвърля или възнамерява да изхвърли.
(5)
Оползотворяването на отпадъците и употребата на възстановени материали като суровини следва да бъде насърчавано с оглед запазването на природните ресурси. Може да бъде необходимо да се приемат специфични правила за отпадъци, които могат да бъдат използвани повторно.
(6)
С оглед постигането на високо равнище на защита на околната среда, освен предприемането на отговорни действия за гарантиране на обезвреждането и оползотворяването на отпадъците, държавите-членки следва да предприемат мерки за ограничаване генерирането на отпадъци, и по-специално чрез насърчаването на чисти технологии и продукти, които могат да бъдат рециклирани и използвани повторно, като се вземат предвид съществуващите или потенциалните пазарни възможности за оползотворени отпадъци.
(7)
Освен това, несъответствията в законодателството на отделните държави-членки по отношение на обезвреждането и оползотворяването на отпадъците може да засегне качеството на околната среда и безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар.
(8)
За Общността като цяло е важно да стане самодостатъчна по отношение на обезвреждането на отпадъците и е желателно държавите-членки поотделно да се стремят към такава самодостатъчност.
(9)
С оглед постигането на тези цели в държавите-членки следва да се разработят планове за управление на отпадъците.
(10)
Движенията на отпадъци следва да бъде намалени и държавите-членки могат да предприемат необходимите мерки за тази цел в своите планове за управление.
(11)
За да се гарантира високо равнище на защита и ефективен контрол, необходимо е да се предвиди разрешителен режим и инспектиране на предприятията, които извършват обезвреждане и оползотворяване на отпадъци.
(12)
При определени условия и ако те спазват изискванията за опазване на околната среда, някои предприятия, които преработват сами своите отпадъци или извършват оползотворяване на отпадъците, могат да бъдат освободени от изискванията за разрешително. Такива предприятия трябва да бъдат предмет на регистрация.
(13)
За да могат отпадъците да бъдат подложени на мониторинг от генерирането им до окончателното им обезвреждане, други предприятия, занимаващи се с отпадъци, като събирачи, превозвачи или брокери на отпадъци, също трябва да бъдат подложени на разрешителен режим или регистрация и подходящо инспектиране.
(14)
Това съотношение на разходите, които не са покрити от приходите от третирането на отпадъците, следва да се поемат в съответствие с принципа „замърсителят плаща“.
(15)
Мерките, необходими за прилагането на настоящата директива, следва да се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. относно установяване на реда и условията за упражняването на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията. (5)
(16)
Настоящата директива следва да не засяга задълженията на държавите-членки, свързани с крайните срокове за транспониране на директивите, изброени в част Б на приложение III, в националното законодателство,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
1. По смисъла на настоящата директива:
а)
„отпадък“ означава всяко вещество или предмет от категориите, установени в приложение I, които притежателят изхвърля, възнамерява или се изисква да изхвърли;
б)
„производител“ означава всяко лице, чиито дейности генерират отпадъци („първоначален производител“) и/или всяко лице, което осъществява предпреработка, смесване или други операции, водещи до промяна в естеството или състава на този отпадък;
в)
„притежател“ означава производителят на отпадъци или физическото или юридическо лице, което ги притежава;
г)
„управление“ означава събирането, транспортирането, оползотворяването и обезвреждането на отпадъци, включително надзора на такива операции, както и надзора на площадките за обезвреждане след закриването им;
д)
„обезвреждане“ означава всяка от операциите, предвидени в приложение II А;
е)
„оползотворяване“ означава всяка от операциите, предвидени в приложение II Б;
ж)
„събиране“ означава прибирането, сортирането и/или смесването на отпадъци за целите на транспортирането.
2. За целите на параграф 1, буква а) Комисията в съответствие с процедурата, предвидена в член 18, параграф 3, изготвя списък на отпадъците, принадлежащи към категориите, изброени в приложение I. Този списък се преразглежда периодично и, ако е необходимо се преразглежда в съответствие със същата процедура.
Член 2
1. Следните се изключват от обхвата на настоящата директива:
а)
газови отпадъци, емитирани в атмосферата;
б)
когато те са вече обхванати от друго законодателство:
i)
радиоактивни отпадъци;
ii)
отпадъци, резултат от проучване, екстракция, третиране и складиране на минерални ресурси и дейността на каменни кариери;
iii)
животински трупове и следните земеделски отпадъци: фекална материя и други естествени, неопасни вещества, използвани в земеделието;
iv)
отпадъчни води, с изключение на отпадъците в течна форма;
v)
изведени от експлоатация експлозиви.
2. Специфични правила за определени случаи или за допълването на настоящата директива, както и за управлението на определени категории отпадъци могат да бъдат установени с отделни директиви.
Член 3
1. Държавите-членки предприемат необходими мерки за насърчаване:
а)
първо - предотвратяването или намаляването на генерирането на отпадъци и тяхната вредност, и по-специално чрез:
i)
разработването на чисти технологии, които са по-щадящи при употребата на природни ресурси;
ii)
техническото разработване и търгуване на продукти, проектирани да не допринасят, или най-малко да допринасят, поради естеството на своето произвеждане, употреба или обезвреждане за увеличаващото се количество или вредност на отпадъците и опасностите от замърсяване;
iii)
разработването на подходящи техники за окончателното обезвреждане на опасните вещества, съдържащи се в отпадъците, предназначени за оползотворяване;
б)
второ:
i)
оползотворяването на отпадъците чрез рециклиране, повторна употреба или възстановяване или чрез друг процес с оглед извличането на вторични суровини; или
ii)
използването на отпадъците като източник на енергия.
2. Освен случаите, когато се прилага Директива 98/34/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 юни 1998 г. относно определянето на процедура за предоставянето на информация в областта на техническите стандарти и правила (6), държавите-членки информират Комисията за мерките, които възнамеряват да предприемат за постигането на целите, установени в параграф 1. Комисията информира другите държави-членки и Комитета, посочен в член 18, параграф 1 за тези мерки.
Член 4
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират отпадъците да бъдат оползотворени или обезвредени без да застрашават здравето на човека и без да се използват процеси или методи, които биха могли да навредят на околната среда, и по-специално:
а)
без риск за водата, въздуха или почвата или за растенията или животните;
б)
без да причиняват вреда чрез шум или миризми;
в)
без да засягат неблагоприятно околността или местата от особен интерес.
2. Държавите-членки предприемат необходимите мерки за забраната на изоставянето, изхвърлянето или неконтролираното обезвреждане на отпадъци.
Член 5
1. В сътрудничество с други държави-членки, държавите-членки предприемат необходими мерки, където това е необходимо или препоръчително, за създаването на интегрирана и адекватна мрежа от инсталации за обезвреждане, като вземат предвид най-добрата налична технология, която не предполага прекомерни разходи. Мрежата трябва да позволява на Общността като цяло да стане самодостатъчна по отношение на обезвреждането на отпадъците, както и държавите-членки поотделно да се придвижат към тази цел, като се вземат предвид географските обстоятелства или необходимостта от специализирани инсталации за определени видове отпадъци.
2. Мрежата, посочена в параграф 1, трябва да позволява отпадъците да бъдат обезвреждани в една от най-близките подходящи инсталации, чрез най-подходящите методи и технологии с оглед осигуряването на високо равнище на защита на околната среда и общественото здраве.
Член 6
Държавите-членки създават или назначават компетентен орган или органи, които да са отговорни за прилагането на настоящата директива.
Член 7
1. С оглед постигането на целите, предвидени в членове 3, 4 и 5, компетентният орган или органи, предвидени в член 6, възможно най-рано следва за изготвят един или повече планове за управление на отпадъците. Такива планове трябва да се отнасят по-специално до:
а)
вида, количеството и произхода на отпадъците, които трябва да се оползотворяват или обезвреждат;
б)
общите технически изисквания;
в)
специфични договорености за определени отпадъци;
г)
подходящи места или инсталации за обезвреждане.
2. Плановете, посочени в параграф 1, могат например да обхващат:
а)
физическите или юридическите лица, оправомощени да осъществяват управление на отпадъци;
б)
предвижданите разходи за операции по оползотворяване и обезвреждане;
в)
необходими мерки за насърчаване на рационализирането на събирането, сортирането и третирането на отпадъци.
3. Държавите-членки си сътрудничат, когато е уместно, с други държави-членки и с Комисията за разработването на такива планове. Те нотифицират Комисията за това.
4. Държавите-членки могат да предприемат необходимите мерки за предотвратяване на движения на отпадъци, които не съответстват на техните планове за управление. Те информират Комисията и държавите-членки за тези мерки.
Член 8
Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че всеки притежател на отпадъци:
а)
борави с тях чрез частен или публичен събирач на отпадъци или чрез предприятие, което осъществява операциите, изброени в приложение II А или II Б; или
б)
оползотворява ги или ги обезврежда сам в съответствие с разпоредбите на настоящата директива.
Член 9
1. За целите на прилагането на членове 4, 5 и 7, всеки орган или предприятие, което осъществява операциите, специфицирани в приложение II А следва да получи разрешително от компетентния орган, предвиден в член 6.
Такова разрешително обхваща:
а)
видовете и количествата отпадъци;
б)
техническите изисквания;
в)
предпазните мерки, които трябва да бъдат предприети;
г)
площадка за обезвреждане;
д)
метода за третиране.
2. Разрешителните могат да се предоставят за определен период от време, те могат да се подновяват, могат да съдържат условия и задължения или, ако възнамеряваният метод на обезвреждане е неприемлив от гледна точка на опазването на околната среда, те могат да бъдат отказани.
Член 10
За целите на прилагането на член 4, всеки орган или предприятие, което осъществява операциите, посочени в приложение II А получава разрешително.
Член 11
1. Без да се засяга Директива 91/689/ЕИО на Съвета от 12 декември 1991 г. относно опасните отпадъци (7), следните могат да бъдат освободени от изискването за разрешително, предвидено в членове 9 и 10:
а)
органи или предприятия, които сами осъществяват обезвреждане на собствените си отпадъци на мястото на производство; и
б)
органи или предприятия, които осъществяват оползотворяване на отпадъци.
2. Изключението, посочено в параграф 1, може да се прилага само:
а)
ако компетентните органи са приели общи правила за всеки вид дейност, като се определят видовете и количествата отпадъци и условията, при които въпросната дейност може да бъде освободена от изискването за разрешително; и
б)
ако видовете или количествата отпадъци и методите на обезвреждане или оползотворяване са такива, че условията, предвидени в член 4 са спазени.
3. Органите или предприятията, посочени в параграф 1, се регистрират с компетентните органи.
4. Държавите-членки информират Комисията за общите правила, приети съгласно параграф 2, буква а).
Член 12
Органите или предприятия, които събират или транспортират отпадъци на професионална основа, или които организират обезвреждането или оползотворяването на отпадъци от името на други (дилъри или брокери) се регистрират към компетентния орган, когато не подлежат на разрешителен режим.
Член 13
Органите или предприятия, които осъществяват операциите, предвидени в членове 9-12 са предмет на подходящо периодично инспектиране от компетентните органи.
Член 14
1. Всички органи или предприятия, посочени в членове 9 и 10:
а)
поддържат архив за количеството, естеството, произхода и, когато е релевантно, дестинацията, честотата на събиране, начина на транспортиране и метода на третиране по отношение на отпадъците, посочени в приложение I и по отношение на операциите, посочени в приложение II А или II Б;
б)
при поискване, предоставят тази информация на компетентните органи, посочени в член 6.
2. Държавите-членки могат също така да изискват производителите да спазват разпоредбите на параграф 1.
Член 15
В съответствие с принципа „замърсителят плаща“ разходите за обезвреждане на отпадъците следва да бъдат понесени от:
а)
притежателя, който има отпадъци, които се обработват от събирач на отпадъци или от предприятие, както е предвидено в член 9; и/или
б)
предишните притежатели или производителя на продукта от който са произлезли отпадъците.
Член 16
На интервали от три години държавите-членки изпращат на Комисията информация относно прилагането на настоящата директива. Информацията е под формата на секторен доклад, който трябва да покрива и другите директиви на Общността в тази област. Докладът се изготвя на основата на въпросник или схема, изготвени от Комисията в съответствие с процедурата, предвидена в член 18, параграф 2. Въпросникът или схемата се изпраща на държавите-членки шест месеца преди началото на периода, обхванат от доклада. Докладът до Комисията се представя в рамките на девет месеца след края на тригодишния период, който той обхваща.
Комисията публикува доклад на Общността относно прилагането на директивата в рамките на девет месеца след получаване на докладите от държавите-членки.
Член 17
Измененията, необходими за адаптирането на приложенията към научния и техническия напредък се приемат в съответствие с процедурата, предвидена в член 18, параграф 3.
Член 18
1. Комисията се подпомага от комитет.
2. Когато се прави позоваване на настоящия параграф, се прилагат членове 4 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
Периодът, посочен в член 4, параграф 3 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на един месец.
3. Когато се прави позоваване на настоящия параграф, се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
Периодът, установен в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
4. Комитетът приема свой процедурен правилник.
Член 19
Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби на националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 20
Директива 75/442/ЕИО се отменя, без да се засягат задълженията на държавите-членки, свързани с крайните срокове за транспонирането ѝ в националното законодателство, предвидени в приложение III, част Б.
Позоваванията на отменената директива се считат за направени за настоящата директива и следва да се отчитат в съответствие с таблицата на съответствието в приложение IV.
Член 21
Настоящата директива влиза сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник Европейския съюз.
Член 22
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Страсбург на 5 април 2006 година.
DIRETTIVA 2006/12/CE DEL PARLAMENTO EUROPEO E DEL CONSIGLIO
del 5 aprile 2006
relativa ai rifiuti
(Testo rilevante ai fini del SEE)
IL PARLAMENTO EUROPEO E IL CONSIGLIO DELL'UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l'articolo 175,
vista la proposta della Commissione,
visto il parere del Comitato economico e sociale europeo (1),
previa consultazione del Comitato delle regioni,
deliberando secondo la procedura di cui all'articolo 251 del trattato (2),
considerando quanto segue:
(1)
La direttiva 75/442/CEE del Consiglio, del 15 luglio 1975, relativa ai rifiuti (3), è stata modificata a più riprese e in modo sostanziale (4). A fini di razionalità e chiarezza occorre provvedere alla codificazione di tale direttiva.
(2)
Ogni regolamento in materia di gestione dei rifiuti deve essenzialmente mirare alla protezione della salute umana e dell'ambiente contro gli effetti nocivi della raccolta, del trasporto, del trattamento, dell'ammasso e del deposito dei rifiuti.
(3)
Per rendere più efficace la gestione dei rifiuti nell'ambito della Comunità, sono necessarie una terminologia comune e una definizione dei rifiuti.
(4)
Una regolamentazione efficace e coerente dello smaltimento e del recupero dei rifiuti dovrebbe applicarsi, fatte salve talune eccezioni, ai beni mobili di cui il detentore si disfi o abbia l'intenzione o l'obbligo di disfarsi.
(5)
È auspicabile favorire il recupero dei rifiuti e l'utilizzazione dei materiali di recupero come materie prime per preservare le risorse naturali. Potrebbe risultare necessario adottare apposite norme per i rifiuti riutilizzabili.
(6)
Ai fini di un'elevata protezione dell'ambiente è necessario che gli Stati membri, oltre a provvedere in modo responsabile allo smaltimento e al recupero dei rifiuti, adottino misure intese a limitare la formazione dei rifiuti promuovendo in particolare le tecnologie «pulite» e i prodotti riciclabili e riutilizzabili, tenuto conto delle attuali e potenziali possibilità del mercato per i rifiuti recuperati.
(7)
Inoltre, una disparità tra le legislazioni degli Stati membri in materia di smaltimento e di recupero dei rifiuti può incidere sulla qualità dell'ambiente e il buon funzionamento del mercato interno.
(8)
Occorre che la Comunità stessa nel suo insieme sia in grado di raggiungere l'autosufficienza nello smaltimento dei suoi rifiuti ed è auspicabile che ciascuno Stato membro singolarmente tenda a questo obiettivo.
(9)
Per realizzare tali obiettivi si dovrebbero delineare negli Stati membri programmi di gestione dei rifiuti.
(10)
Occorre ridurre i movimenti dei rifiuti e a tal fine gli Stati membri possono adottare le misure necessarie nel contesto dei loro piani di gestione.
(11)
Per assicurare un alto livello di protezione e un controllo efficace, occorre rilasciare le autorizzazioni e procedere ai controlli delle imprese che provvedono allo smaltimento e al recupero dei rifiuti.
(12)
A determinate condizioni e purché rispettino le esigenze di tutela dell'ambiente, taluni stabilimenti che trattano i propri rifiuti o recuperano rifiuti possono essere dispensati dall'autorizzazione richiesta; tali stabilimenti dovrebbero essere soggetti ad iscrizione.
(13)
Per assicurare il controllo continuo dei rifiuti, dalla produzione allo smaltimento definitivo, occorre anche sottoporre ad autorizzazione o iscrizione e ad un adeguato controllo altre imprese che si occupano di rifiuti, come gli operatori intermedi addetti alla raccolta, al trasporto e alla mediazione.
(14)
La parte dei costi non coperta dal recupero dei rifiuti dovrebbe essere ripartita secondo il principio «chi inquina paga».
(15)
Le misure necessarie per l'attuazione della presente direttiva sono adottate secondo la decisione 1999/468/CE del Consiglio, del 28 giugno 1999, recante modalità per l'esercizio delle competenze di esecuzione conferite alla Commissione (5).
(16)
La presente direttiva deve far salvi gli obblighi degli Stati membri relativi ai termini di attuazione di cui all'allegato III, parte B,
HANNO ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
Articolo 1
1. Ai sensi della presente direttiva, si intende per:
a)
«rifiuto»: qualsiasi sostanza od oggetto che rientri nelle categorie riportate nell'allegato I e di cui il detentore si disfi o abbia l'intenzione o l'obbligo di disfarsi;
b)
«produttore»: la persona la cui attività ha prodotto rifiuti («produttore iniziale») e/o la persona che ha effettuato operazioni di pretrattamento, di miscuglio o altre operazioni che hanno mutato la natura o la composizione di detti rifiuti;
c)
«detentore»: il produttore dei rifiuti o la persona fisica o giuridica che li detiene;
d)
«gestione»: la raccolta, il trasporto, il recupero e lo smaltimento dei rifiuti, compreso il controllo di queste operazioni nonché il controllo delle discariche dopo la loro chiusura;
e)
«smaltimento»: tutte le operazioni previste nell'allegato II A;
f)
«recupero»: tutte le operazioni previste nell'allegato II B;
g)
«raccolta»: l'operazione di raccolta, di cernita e/o di raggruppamento dei rifiuti per il loro trasporto.
2. Ai fini del paragrafo 1, lettera a), la Commissione, conformemente alla procedura di cui all'articolo 18, paragrafo 3, prepara un elenco dei rifiuti che rientrano nelle categorie di cui all'allegato I. Questo elenco è oggetto di un riesame periodico e, se necessario, è riveduto secondo la stessa procedura.
Articolo 2
1. Sono esclusi dal campo di applicazione della presente direttiva:
a)
gli effluenti gassosi emessi nell'atmosfera;
b)
qualora già contemplati da altra normativa:
i)
i rifiuti radioattivi;
ii)
i rifiuti risultanti dalla prospezione, dall'estrazione, dal trattamento, dall'ammasso di risorse minerali o dallo sfruttamento delle cave;
iii)
le carogne ed i seguenti rifiuti agricoli: materie fecali ed altre sostanze naturali e non pericolose utilizzate nell'attività agricola;
iv)
le acque di scarico, esclusi i rifiuti allo stato liquido;
v)
i materiali esplosivi in disuso.
2. Disposizioni specifiche particolari o complementari a quelle della presente direttiva per disciplinare la gestione di determinate categorie di rifiuti possono essere fissate da direttive particolari.
Articolo 3
1. Gli Stati membri adottano le misure appropriate per promuovere:
a)
in primo luogo, la prevenzione o la riduzione della produzione e della nocività dei rifiuti, in particolare mediante:
i)
lo sviluppo di tecnologie pulite, che permettano un maggiore risparmio di risorse naturali;
ii)
la messa a punto tecnica e l'immissione sul mercato di prodotti concepiti in modo da non contribuire o da contribuire il meno possibile, per la loro fabbricazione, il loro uso o il loro smaltimento, ad incrementare la quantità o la nocività dei rifiuti e i rischi di inquinamento;
iii)
lo sviluppo di tecniche appropriate per l'eliminazione di sostanze pericolose contenute nei rifiuti destinati ad essere recuperati;
b)
in secondo luogo:
i)
il recupero dei rifiuti mediante riciclo, reimpiego, riutilizzo od ogni altra azione intesa a ottenere materie prime secondarie; o
ii)
l'uso di rifiuti come fonte di energia.
2. Salvo nei casi in cui si applicano le disposizioni della direttiva 98/34/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 22 giugno 1998, che prevede una procedura d'informazione nel settore delle norme e delle regolamentazioni tecniche (6), gli Stati membri informano la Commissione delle misure che intendono adottare per conseguire gli obiettivi di cui al paragrafo 1. La Commissione informa di tali misure gli altri Stati membri e il comitato di cui all'articolo 18, paragrafo 1.
Articolo 4
1. Gli Stati membri adottano le misure necessarie per assicurare che i rifiuti siano recuperati o smaltiti senza pericolo per la salute dell'uomo e senza usare procedimenti o metodi che potrebbero recare pregiudizio all'ambiente e in particolare:
a)
senza creare rischi per l'acqua, l'aria, il suolo e per la fauna e la flora;
b)
senza causare inconvenienti da rumori od odori;
c)
senza danneggiare il paesaggio e i siti di particolare interesse.
2. Gli Stati membri adottano le misure necessarie per vietare l'abbandono, lo scarico e lo smaltimento incontrollato dei rifiuti.
Articolo 5
1. Gli Stati membri, di concerto con altri Stati membri qualora ciò risulti necessario od opportuno, adottano le misure appropriate per la creazione di una rete integrata e adeguata di impianti di smaltimento, che tenga conto delle tecnologie più perfezionate a disposizione che non comportino costi eccessivi. Questa rete deve consentire alla Comunità nel suo insieme di raggiungere l'autosufficienza in materia di smaltimento dei rifiuti e ai singoli Stati membri di mirare al conseguimento di tale obiettivo, tenendo conto del contesto geografico o della necessità di impianti specializzati per determinati tipi di rifiuti.
2. Tale rete deve permettere lo smaltimento dei rifiuti in uno degli impianti appropriati più vicini, grazie all'utilizzazione dei metodi e delle tecnologie più idonei a garantire un alto grado di protezione dell'ambiente e della salute pubblica.
Articolo 6
Gli Stati membri stabiliscono o designano l'autorità o le autorità competenti incaricate di porre in atto le disposizioni della presente direttiva.
Articolo 7
1. Per realizzare gli obiettivi previsti negli articoli 3, 4 e 5, la o le autorità competenti di cui all'articolo 6 devono elaborare quanto prima uno o più piani di gestione dei rifiuti, che contemplino fra l'altro:
a)
tipo, quantità e origine dei rifiuti da recuperare o da smaltire;
b)
requisiti tecnici generali;
c)
tutte le disposizioni speciali per rifiuti di tipo particolare;
d)
i luoghi o gli impianti adatti per lo smaltimento.
2. I piani di cui al paragrafo 1 possono riguardare ad esempio:
a)
le persone fisiche o giuridiche abilitate a procedere alla gestione dei rifiuti;
b)
la stima dei costi delle operazioni di recupero e di smaltimento;
c)
le misure atte ad incoraggiare la razionalizzazione della raccolta, della cernita e del trattamento dei rifiuti.
3. Eventualmente, gli Stati membri collaborano con gli altri Stati membri interessati e la Commissione per l'elaborazione dei piani. Essi li trasmettono alla Commissione.
4. Gli Stati membri hanno la facoltà di prendere i provvedimenti necessari per impedire movimenti di rifiuti non conformi con i loro piani di gestione dei rifiuti. Tali provvedimenti devono essere comunicati alla Commissione e agli Stati membri.
Articolo 8
Gli Stati membri adottano le disposizioni necessarie affinché ogni detentore di rifiuti:
a)
li consegni ad un raccoglitore privato o pubblico, o ad un'impresa che effettua le operazioni previste nell'allegato II A o II B, oppure
b)
provveda egli stesso al recupero o allo smaltimento, conformandosi alle disposizioni della presente direttiva.
Articolo 9
1. Ai fini dell'applicazione degli articoli 4, 5 e 7, tutti gli stabilimenti o imprese che effettuano le operazioni elencate nell'allegato II A debbono ottenere l'autorizzazione dell'autorità competente di cui all'articolo 6.
Tale autorizzazione riguarda in particolare:
a)
i tipi ed i quantitativi di rifiuti;
b)
i requisiti tecnici;
c)
le precauzioni da prendere in materia di sicurezza;
d)
il luogo di smaltimento;
e)
il metodo di trattamento.
2. Le autorizzazioni possono essere concesse per un periodo determinato, essere rinnovate, essere accompagnate da condizioni e obblighi, o essere rifiutate segnatamente quando il metodo di smaltimento previsto non è accettabile dal punto di vista della protezione dell'ambiente.
Articolo 10
Ai fini dell'applicazione dell'articolo 4, tutti gli stabilimenti o imprese che effettuano le operazioni elencate nell'allegato II B debbono ottenere un'autorizzazione a tal fine.
Articolo 11
1. Fatto salvo il disposto della direttiva 91/689/CEE del Consiglio, del 12 dicembre 1991, relativa ai rifiuti pericolosi (7), possono essere dispensati dall'autorizzazione di cui all'articolo 9 o all'articolo 10:
a)
gli stabilimenti o le imprese che provvedono essi stessi allo smaltimento dei propri rifiuti nei luoghi di produzione; e
b)
gli stabilimenti o le imprese che recuperano rifiuti.
2. La dispensa di cui al paragrafo 1 si può concedere solo:
a)
qualora le autorità competenti abbiano adottato per ciascun tipo di attività norme generali che fissano i tipi e le quantità di rifiuti e le condizioni alle quali l'attività può essere dispensata dall'autorizzazione; e
b)
qualora i tipi o le quantità di rifiuti ed i metodi di smaltimento o di recupero siano tali da rispettare le condizioni imposte all'articolo 4.
3. Gli stabilimenti o le imprese contemplati nel paragrafo 1 sono soggetti a iscrizione presso le competenti autorità.
4. Gli Stati membri informano la Commissione delle norme generali adottate in virtù del paragrafo 2, lettera a).
Articolo 12
Gli stabilimenti o le imprese che provvedono alla raccolta o al trasporto di rifiuti a titolo professionale, o che provvedono allo smaltimento o al recupero di rifiuti per conto di terzi (commercianti o intermediari), debbono essere iscritti presso le competenti autorità, qualora non siano soggetti ad autorizzazione
Articolo 13
Gli stabilimenti o le imprese che effettuano le operazioni previste agli articoli da 9 a 12 sono sottoposti ad adeguati controlli periodici da parte delle autorità competenti.
Articolo 14
1. Ogni stabilimento o impresa di cui agli articoli 9 e 10 deve:
a)
tenere un registro in cui siano indicati la quantità, la natura, l'origine nonché, se opportuno, la destinazione, la frequenza della raccolta, il mezzo di trasporto e il modo di trattamento dei rifiuti, per i rifiuti di cui all'allegato I e per le operazioni previste nell'allegato II A o II B;
b)
fornire, dietro richiesta, tali informazioni alle autorità competenti di cui all'articolo 6.
2. Gli Stati membri possono esigere che anche i produttori adempiano le disposizioni del paragrafo 1.
Articolo 15
Conformemente al principio «chi inquina paga», il costo dello smaltimento dei rifiuti deve essere sostenuto:
a)
dal detentore che consegna i rifiuti ad un raccoglitore o ad una impresa di cui all'articolo 9; e/o
b)
dai precedenti detentori o dal produttore del prodotto causa dei rifiuti.
Articolo 16
Ogni tre anni gli Stati membri comunicano alla Commissione informazioni sull'applicazione della presente direttiva nel contesto di una relazione settoriale concernente anche le altre direttive comunitarie pertinenti. Tale relazione è elaborata sulla base di un questionario o di uno schema elaborato dalla Commissione secondo la procedura di cui all'articolo 18, paragrafo 2. Il questionario o lo schema sono inviati agli Stati membri sei mesi prima dell'inizio del periodo contemplato dalla relazione. La relazione è trasmessa alla Commissione entro nove mesi dalla fine del periodo di tre anni da essa contemplato.
La Commissione pubblica una relazione comunitaria sull'applicazione della direttiva entro nove mesi dalla ricezione delle relazioni degli Stati membri.
Articolo 17
Le modifiche necessarie per adeguare al progresso scientifico e tecnico gli allegati della presente direttiva sono adottate conformemente alla procedura di cui all'articolo 18, paragrafo 3.
Articolo 18
1. La Commissione è assistita da un comitato.
2. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo si applicano gli articoli 4 e 7 della decisione 1999/468/CE, tenendo conto delle disposizioni dell'articolo 8 della stessa.
Il periodo di cui all'articolo 4, paragrafo 3, della decisione 1999/468/CE è fissato a un mese.
3. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo si applicano gli articoli 5 e 7 della decisione 1999/468/CE, tenendo conto delle disposizioni dell'articolo 8 della stessa.
Il periodo di cui all'articolo 5, paragrafo 6, della decisione 1999/468/CE è fissato a tre mesi.
4. Il comitato adotta il proprio regolamento interno.
Articolo 19
Gli Stati membri comunicano alla Commissione il testo delle principali disposizioni di diritto interno emanate nel settore disciplinato dalla presente direttiva.
Articolo 20
La direttiva 75/442/CEE è abrogata, fatti salvi gli obblighi degli Stati membri relativi ai termini di attuazione di cui all'allegato III, parte B.
I riferimenti alla direttiva abrogata si intendono fatti alla presente direttiva e si leggono secondo la tavola di concordanza di cui all'allegato IV.
Articolo 21
La presente direttiva entra in vigore il ventesimo giorno successivo a quello di pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell'Unione europea.
Articolo 22
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Strasburgo, addì 5 aprile 2006.