32003L0030
L 123/42
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 2003/30/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 8 май 2003 година
относно насърчаването на използването на биогорива и други възобновяеми горива за транспорт
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 175, параграф 1 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията (1),
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
като взеха предвид становището на Комитета за регионите (3),
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (4)
като имат предвид, че:
(1)
Срещата на Европейския съюз в Гьотенбург на 15 и 16 юни 2001 г. постигна съгласие за стратегия на Общността за устойчиво развитие, която се състои в серия от мерки, които включват разработването на биогорива.
(2)
Естествените ресурси и тяхното благоразумно и рационално използване, както е посочено в член 174, параграф 1 на Договора, включват нефт, природен газ и твърди горива, които са основни източници на енергия, но също така и основни източници на емисии на въглероден диоксид.
(3)
Въпреки това съществува широк спектър от биомаси, които биха могли да бъдат използвани за производството на биогорива, получени от земеделски и горски продукти, както и от остатъци и отпадъци от гори и от горска индустрия и производство на храни от селскостопанска продукция.
(4)
Транспортният сектор представлява повече от 30 % от крайното потребление на енергия в Общността и нараства, тенденция, която е свързана с паралелно нарастване на емисиите на въглероден диоксид, и това нарастване ще е още по-голямо в процентно изражение в страните кандидатки след тяхното членство в Европейския съюз.
(5)
Бялата книга на Комисията „Европейска транспортна политика за 2010 г.: време за решения“, прогнозира, че емисиите на СО2 от транспорта ще се увеличат с 50 % между 1990 г. и 2010 г. до около 1 113 милиона тона, като основната отговорност за това е на автомобилния транспорт, който произвежда 84 % от емисиите на СО2, свързани с транспорта. От екологична гледна точка, Бялата книга следователно апелира зависимостта от нефта (в настоящия момент 98 %) в транспортния сектор да се намали, като се използват алтернативни горива като биогоривата.
(6)
По-широкото използване на биогоривата за транспорта е част от пакет мерки, необходими, за прилагане на Протокола от Киото, както и на всеки пакет мерки, които имат за цел изпълнението на допълнителни ангажименти в тази насока.
(7)
Нарасналата употреба на биогорива в транспорта, без да се отхвърлят други възможни алтернативни горива, включително автомобилни ТНГ и ЦНГ, е един от инструментите, чрез които Общността може да намали използването на внасяните енергия и влияние от пазара на горивата за транспорта и оттук сигурност на енергийните доставки в средносрочен и дългосрочен план.
(8)
В резултат на технологичния напредък, повечето транспортни средства в движение в Европейския съюз могат да използват ниско биогоривна смес без проблеми. Последните технологични достижения направиха възможно използването на по-висок процент биогориво в смес. Някои страни вече използват биогоривни смеси, които съдържат 10 % биогориво и повече.
(9)
Затворените транспортни паркове предлагат потенциал за използване на високи концентрации от биогорива. В някои градове затворените транспортни паркове вече работят с чисто биогориво и в някои случаи това е спомогнало да се подобри качеството на въздуха в градските райони. Поради това държавите-членки биха могли да насърчават използването на биогорива в градския транспорт.
(10)
Насърчаването на употребата на биогорива в транспорта, представлява стъпка напред към по-широкото приложение на биомасите, което ще даде възможност биогоривото да се развива по-мащабно в бъдеще, като не се изключват други възможности и по-специално възможността да се използва водород.
(11)
Изследователската политика, провеждана от държавите-членки, е свързана с увеличаване на употребата на биогорива трябва да включи водородния сектор в значителна степен и да насърчава тази възможност, като се вземе под внимание съответната рамкова програма на Общността.
(12)
Чистото растително масло от маслодайни растения, което е получено чрез пресоване, извличане или подобни процедури, нерафинирано или рафинирано, но химически непроменено, също може да се използва за биогориво в специални случаи, когато неговата употреба е съвместима с типа на съответния двигател и съответстващите изисквания за емисиите.
(13)
Нови видове горива трябва да са в съответствие с признатите технически стандарти, ако трябва да бъдат възприети в по-голяма степен от потребителите и производителите на превозни средства и по този начин да проникнат на пазара. Техническите стандарти също формират основата за изискванията, които касаят емисиите и мониторинга на емисиите. Могат да се срещнат трудности при гарантирането на съответствието на новите типове горива с настоящите технически стандарти, които до голяма степен са били развити за конвенционалните изкопаеми горива. Комисията и органите за стандартизиране трябва да наблюдават и контролират развитието, приспособяването и активното разработване на стандарти, по-специално по отношение на летливостта, така че новите типове гориво да бъдат въведени, като същевременно отговарят на същите изисквания за околната среда.
(14)
Биоетанолът и биодизелът, когато се използват за превозни средства в чиста форма или като смеси трябва да отговарят на стандартите за качество, които са определени с цел да гарантират оптималното действие на двигателя. Отбелязано е, че в случаи на биодизел за дизелови двигатели, където преработвателният процес е естерификация, могат да се приложат стандарт prEN 14214 на Европейския комитет по стандартизация (ЕКС) за метилови естери на мастни киселини и (МЕМК). Съответно ЕКС трябва да утвърди подходящи стандарти за други транспортни биогоривни продукти в Европейския съюз.
(15)
Насърчаването на използването на биогорива, като се следват устойчивите практики в земеделието и лесовъдството, посочени в правилата, които регламентират общата селскостопанска политика, може да създаде нови възможности за устойчиво селско развитие в рамките на една обща селскостопанска политика, която е ориентирана в по-голяма степен към пазара, по-конкретно към Европейския пазар, и към уважаване на процъфтяващия живот в селото и мултифункционалното земеделие и може да създаде нов пазар за иновационни земеделски продукти на настоящите и бъдещите държави-членки.
(16)
В резолюцията си от 8 юни 1998 (5) Съветът одобри Стратегия и план за действие на Комисията и за възобновяеми енергийни ресурси и изискваните специални мерки за биогоривата.
(17)
Зелената книга на Комисията „Към европейска стратегия за сигурност на енергийните доставки“ определя целта за 20 % заместване на конвенционалните горива с алтернативни горива за пътно транспортния сектор до 2020 г.
(18)
Алтернативните горива ще могат да пробият на пазара, само ако се предлагат широко и са конкурентни.
(19)
В Резолюцията от 18 юни 1998 г. (6) Европейският парламент апелира за увеличаване на пазарния дял на биогоривата до 2 % за пет години чрез пакет мерки, които включват освобождаване от данъци, финансова помощ за преработвателната промишленост и утвърждаването на задължителен процент на биогорива за петролните компании.
(20)
Оптималният метод за увеличаване на дяла на биогоривата на националните пазари и пазарите на Общността зависи от наличността на ресурсите и суровините, от националната политика и политиката на Общността за насърчаване на биогоривата и на данъчните разпоредби и на целесъобразното включване на всички заинтересовани лица/страните.
(21)
Националните политики за насърчаване на употребата на биогоривата не трябва да водят до забрани за свободното движение на горива, което отговаря на хармонизираните спецификации за околната среда, които са определени в законодателството на Общността.
(22)
Насърчаването на производството и употребата на биогорива може да допринесе за намаляването на зависимостта от вноса на енергия и емисиите на парникови газове. Освен това, биогоривата в чиста форма или като смеси могат по принцип да бъдат използвани в съществуващи превозни средства и да използват настоящата разпределителна система за гориво на моторните превозни средства. Смесването на биогориво със изкопаеми горива може да улесни намаляването на потенциалните разходи в дистрибутивната система в Общността.
(23)
Тъй като целта на предложеното действие, а именно въвеждането на общи принципи, които предвиждат минимален процент биогорива да се търгуват и разпространяват, не може да се постигне в достатъчна степен в държавите-членки поради мащаба на действието и поради това може да се постигне в по-голяма степен на равнище на Общността, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, както е определен в член 5 на Договора. В съответствие с принципа за пропорционалност, както е посочено в настоящия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на целта.
(24)
Следва да се насърчават проучванията и технологичното развитие в областта на устойчивостта на биогоривата.
(25)
Увеличаване на използването на биогоривата трябва да бъде съпроводено от подробен анализ на въздействието върху околната среда, икономиката и обществото, за да се реши дали е препоръчително да се увеличи дела на биогоривата спрямо конвенционалните горива.
(26)
Трябва да се предвиди възможността за бързо привеждане в съответствие на списъка с биогорива, процента на възобновяеми компоненти и графика за въвеждане на биогорива на пазара на горива за транспорта към техническия прогрес и към резултатите от оценката на въздействието върху околната среда на първата фаза от въвеждането.
(27)
Трябва да бъдат въведени мерки за бързо разработване на стандартите за биогоривата, за да се използват в автомобилния сектор, както като чисти биогорива, така и като компоненти от смеси в конвенционални горива. Въпреки че биологично разграждаща се част от отпадъците е потенциално полезен източник за производство на биогориво, в стандарта за качество трябва да се вземе под внимание възможното наличие на замърсители в отпадъците, с цел да се избегне специфичните компоненти да увредят превозното средство или да предизвикат влошаване на емисиите.
(28)
Мерките, които имат за цел да се насърчи използването на биогорива, трябва да бъдат съвместими с целите, свързани със сигурността на доставките и опазването на околната среда, както и с целите и мерките на различните държави-членки в свързани области. За тази цел държавите-членки могат да разгледат финансово ефективни начини за популяризиране на възможностите за използване на биогоривата.
(29)
Необходимите мерки за прилагането на настоящата директива следва да бъдат приети съгласно Решение 1999/468/ ЕО на Съвета от 28.6.1999 г. относно установяването на процедурите за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (7),
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Настоящата директива цели насърчаването на употребата на биогорива или други възобновяеми горива, които да заменят дизела или бензина за транспортни цели във всяка държава-членка, с оглед допринасяне за постигането на цели като изпълняване на задълженията в областта на промяната на климата, екологичната безопасност на доставките и насърчаването на възобновяемите енергийни източници.
Член 2
1. За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
а)
„биогорива“ означава течно или газообразно гориво за транспорт, което е произведено от биомаса;
б)
„биомаса“ означава биоразградима част от продукти, отпадъци или остатъци от земеделието (включително растителни и животински вещества), лесовъдство и свързани промишлености, както и биоразграждаща се част от промишлени и градски отпадъци;
в)
„други възобновяеми горива“ означава възобновяеми горива, различни от биогоривата, които произхождат от възобновяеми енергийни източници, както са определени в Директива 2001/77/ЕО (8) и използвани за транспортни цели;
г)
„енергийно съдържание“ означава ниска калоричност на гориво.
2. Най-малко продуктите изброени по-долу трябва да се разглеждат като биогорива:
а)
„биоетанол“: етанол, произведен от биомаса и/ или биологично разграждаща се част от отпадък, която се използва като биогориво;
б)
„биодизел“: метил-естер, произведен от растително или животинско масло с качество на дизел, което се използва като биогориво;
в)
„биогаз“: горивен газ, произведен от биомаса и/или от биологично разграждаща се част от отпадък, която може да бъде пречистена до продукт с качества на природен газ, който се използва като биогориво или дървесен газ;
г)
„биометанол“: метанол, произведен от биомаса, който се използва като биогориво;
д)
„биодиметилетер“: диметилетер, произведен от биомаса, който се използва като биогориво;
е)
„био-ЕТБЕ (етил-тeртио-бутил-етер)“: ЕТБЕ, които е произведен на базата на биоетанол. Процентът от обема на био-ЕТБЕ, изчислен като биологично гориво е 47 %;
ж)
„био-метил-тетрио-бутил-етер“: гориво, което е произведено на базата на биометанол. Процентът от обема на био-МТБЕ, изчислен като биологично гориво, е 36 %;
з)
„синтетични биогорива“: синтетични въглеводороди или смеси от синтетични въглеводороди, които са произведени от биомаса;
и)
„биоводород“: водород, който е произведен от биомаса и/или биологична разграждаща се част от отпадък, който се използва като биогориво;
й)
„чисто растително масло“: масло, което е произведено от маслодайни култури чрез пресоване, извличане или сходни процедури, нерафинирано или рафинирано, но химически непроменено, когато е съвместимо с типа двигател и съответните изисквания за емисии.
Член 3
1.
а)
държавите-членки трябва да гарантират, че минимална част от биогорива и други възобновяеми горива са пуснати на техните пазари и че вследствие на това ще се определят национални примерни цели;
б)
i)
референтната стойност за тези цели трябва да бъде 2 %, изчислена на базата на енергийното съдържание на всички видове бензин и дизел за транспортни цели, пуснати на пазара до 31.12.2005 г;
ii)
референтната стойност за тези цели трябва да бъде 5,75 % изчислена на базата на енергийното съдържание на всички видове бензин и дизел за транспортни цели, които са пуснати на пазара до 31.12.2010 г.
2. Биогоривата могат да бъдат направени достъпни във всяка една от следните форми:
а)
като чисти биогорива или с висока концентрация в разновидности на минералното масло в съответствие със специфичните стандарти за качество за транспортни цели;
б)
като биогорива, смесени в разновидностите на минералните масла в съответствие с подходящите европейски норми, описани в техническата спецификация за транспортни горива (ЕN 228 и ЕN 590);
в)
като течности, получени от биогорива като ЕТБЕ (етил-тeртио-бутил-етер), като процента на биогориво е, както е определено в член 2, параграф 2.
3. Държавите-членки трябва да контролират действието при използването на биогорива в смеси с дизел над 5 % от неадаптираните превозни средства и трябва, където е подходящо, да се предприемат мерки за осигуряване на съгласието със съответното законодателство на Общността за стандарти за емисии.
4. В измерванията, които правят, държавите-членки трябва да вземат под внимание цялостния климат и равновесието в околната среда на различни видове биогорива и други възобновяеми горива и могат да определят като приоритет насърчаването на тези горива, които показват много добър финансово ефективен баланс за околната среда, като също така се вземат под внимание конкурентноспособността и безопасността на доставките.
5. Държавите-членки трябва да гарантират, че е предоставена информация на обществеността за наличността на биогоривата и други възобновяеми горива. За процентите от биогоривата, смесени в деривати на минералното масло, които превишават граничната стойност от 5 % за метил-естери на мастни киселини (МЕМК) или 5 % за биоетанола, трябва да бъде наложено специално етикетиране в търговските обекти.
Член 4
1. Държавите-членки докладват на Комисията преди 1 юли всяка година за:
-
предприетите мерки за насърчаване употребата на биогорива и други възобновяеми горива, които да заменят дизела или бензина за транспортни цели,
-
националните ресурси, които са отделени за производството от биомаса за енергийни цели, различни от транспорта, и
-
общите продажби на гориво за транспорт и дяловете на биогоривата, чисти или смесени, и други възобновяеми горива, които са пуснати на пазара през изминалата година. Когато е необходимо, държавите-членки трябва да докладват за всички изключителни условия при доставката на нерафинирани масла или нефтопродукти, които са оказали влияние на търговията с биогорива и други възобновяеми горива.
В първия си доклад, след влизането в сила на настоящата директива, държавите-членки трябва да посочат нивото на техните национални примерни цели за първата фаза. В доклада за 2006 година държавите-членки трябва да отбележат техните национални примерни цели за втората фаза.
В тези доклади, диференциацията на националните цели, сравнени с референтни стойности по член 3, параграф 1, буква б), трябва да бъде обоснована и може да се основава на следните елементи:
а)
обективни фактори като ограничен национален потенциал за производство на биогорива от биомаса;
б)
количеството ресурси, които са отделени за производството на биомаса за енергийни нужди, различни от транспорт и специфичните технически или климатични характеристики на националния пазар за транспортни горива;
в)
национална политики за отделяне на сходни ресурси за производството на други транспортни горива, които се основават на възобновяеми енергийни източници и в съответствие с целите на настоящата директива.
2. До 31 декември 2006 г. най-късно и на всеки две години след това Комисията изготвя доклад за оценка до Европейския парламент и Съвета за извършения напредък в употребата на биогорива и други възобновяеми горива в държавите-членки.
Този доклад трябва да обхваща най-малко следното:
а)
финансовата ефективност на предприетите от държавите-членки мерки с цел да насърчават употребата на биогорива и други възобновяеми горива;
б)
икономическите аспекти и въздействието върху околната среда на увеличаващия се дял на биогоривата и други възобновяеми горива;
в)
перспектива за жизнения цикъл на биогоривата и други възобновяеми горива с оглед на определяне на възможните мерки за бъдещо насърчаване на тези горива, които са безвредни за климата и околната среда и които имат потенциал да се превърнат в конкурентни и икономически ефективни;
г)
устойчивост на културите, които се използват за производство на биогорива, по-специално използване на земята, степента на интензивност на култивиране, редуване на културите и използване на пестициди;
д)
оценка на използването на биогорива и други възобновяеми горива по отношение на техните различни ефекти върху промяната на климата и тяхното въздействие върху намаляването на емисиите на CO2;
е)
преглед на други дългосрочни възможности по отношение на мерките за ефективност на енергията в транспорта.
Въз основа на този доклад, когато е целесъобразно, Комисията представя предложения за привеждане в съответствие на системата от цели на Европейския парламент и на Съвета, както е посочено в член 3, параграф 1. Ако този доклад заключи, че няма вероятност примерните цели да бъдат постигнати поради причини, които са неоправдани и/или нямат връзка с нови научни доказателства, тези предложения ще бъдат насочени към националните цели, включително възможните задължителни цели, в подходяща форма.
Член 5
Списъкът в член 2, параграф 2 може да бъде приведен в съответствие с техническия прогрес в съответствие с процедурата, посочена в член 6, параграф 2. При привеждането в съответствие на този списък въздействието върху околната среда на биогоривата трябва да бъде взето под внимание.
Член 6
1. Комисията се подпомага от комитет.
2. Когато се прави справка с настоящия параграф, членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО ще се прилага, като се имат предвид разпоредбите от член 8 от него.
Срокът по член 5, параграф 6 на Решение 1999/468/ЕО се определя на 3 месеца.
3. Комитетът приема процедурен правилник.
Член 7
1. Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива най-късно до 31.12.2004 г. Те незабавно уведомяват Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията разпоредбите от националното законодателство, които приемат в областта, която е обхваната от настоящата директива.
Член 8
Директивата влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 9
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 8 май 2003 година.
Direttiva 2003/30/CE del Parlamento europeo e del Consiglio
dell'8 maggio 2003
sulla promozione dell'uso dei biocarburanti o di altri carburanti rinnovabili nei trasporti
IL PARLAMENTO EUROPEO E IL CONSIGLIO DELL'UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l'articolo 175, paragrafo 1,
vista la proposta della Commissione(1),
visto il parere del Comitato economico e sociale europeo(2),
visto il parere del Comitato delle regioni(3),
deliberando conformemente alla procedura di cui all'articolo 251 del trattato(4),
considerando quanto segue:
(1) Il Consiglio europeo riunitosi a Göteborg il 15 e il 16 giugno 2001 ha concordato una strategia comunitaria per uno sviluppo sostenibile che prevede una serie di misure, tra cui lo sviluppo dei biocarburanti.
(2) Le risorse naturali, alla cui utilizzazione accorta e razionale fa riferimento l'articolo 174, paragrafo 1, del trattato, comprendono il petrolio, il gas naturale e i combustibili solidi, che sono fonti essenziali di energia ma sono anche le principali sorgenti delle emissioni di biossido di carbonio.
(3) Tuttavia, esiste un'ampia gamma di biomassa che potrebbe essere usata per produrre biocarburanti, proveniente dai prodotti agricoli e forestali nonché da residui e rifiuti della silvicoltura e dell'industria silvicola e agroalimentare.
(4) L'energia impiegata dal settore dei trasporti rappresenta oltre il 30 % del consumo finale di energia nella Comunità. Essendo questo settore in espansione, i suoi consumi di energia e quindi le sue emissioni di biossido di carbonio sono destinati ad aumentare e questa espansione sarà maggiore in percentuale nei paesi candidati dopo la loro adesione all'Unione europea.
(5) Il Libro bianco della Commissione "La politica europea dei trasporti fino al 2010: il momento delle scelte" parte dal presupposto che tra il 1990 e il 2010 le emissioni di CO2 dovute ai trasporti aumenteranno del 50 % per raggiungere circa 1113 milioni di tonnellate, situazione di cui il trasporto su strada è il principale responsabile in quanto contribuisce per l'84 % delle emissioni di CO2 imputabili ai trasporti. In una prospettiva ecologica il Libro bianco chiede quindi di ridurre la dipendenza dal petrolio (attualmente del 98 %) nel settore dei trasporti mediante l'utilizzazione di carburanti alternativi come i biocarburanti.
(6) Un maggior uso dei biocarburanti nei trasporti fa parte del pacchetto di misure necessarie per conformarsi al protocollo di Kyoto e di qualsiasi pacchetto di politiche necessarie per rispettare gli impegni ulteriormente assunti al riguardo.
(7) Il maggior uso dei biocarburanti nei trasporti, senza escludere altri eventuali carburanti alternativi, incluso il gas di petrolio liquefatto (GPL) e il gas naturale compresso (GNC) per uso automobilistico, è uno degli strumenti con cui la Comunità può ridurre la sua dipendenza dall'energia importata ed influire sul mercato dei carburanti per i trasporti e quindi sulla sicurezza dell'approvvigionamento energetico nel medio e lungo periodo. Ciò non dovrebbe tuttavia limitare l'importanza del rispetto della legislazione comunitaria sulla qualità dei carburanti, le emissioni dei veicoli e la qualità dell'aria.
(8) Come risultato dei progressi tecnologici la maggior parte dei motori dei veicoli attualmente in circolazione nell'Unione europea è in condizione di usare una miscela contenente una bassa percentuale di biocarburante senza problemi. I più recenti sviluppi tecnologici permettono di utilizzare percentuali più elevate di biocarburante nella miscela. Alcuni paesi utilizzano già miscele contenenti il 10 %, e oltre, di biocarburante.
(9) Le flotte vincolate offrono la prospettiva di utilizzare una concentrazione più elevata di biocarburanti. In alcune città, flotte vincolate sono già in azione per quanto riguarda i biocarburanti puri e hanno, in alcuni casi, aiutato a migliorare la qualità dell'aria nelle zone urbane. Gli Stati membri potrebbero quindi promuovere maggiormente l'uso di biocarburanti nei mezzi di trasporto pubblico.
(10) La promozione dell'utilizzazione dei biocarburanti nei trasporti costituisce una tappa verso un'applicazione più ampia della biomassa che permetterà in futuro di sviluppare ulteriormente i biocarburanti, pur non escludendo altre opzioni e in particolare la filiera dell'idrogeno a partire dalla biomassa.
(11) La politica degli Stati membri in materia di ricerca sulla maggiore utilizzazione dei biocarburanti dovrebbe integrare in modo significativo il settore dell'idrogeno e promuovere tale opzione, tenendo conto dei programmi quadro comunitari pertinenti.
(12) Possono altresì essere usati come biocarburante, in casi specifici in cui tale uso è compatibile con il tipo di motore usato e con i corrispondenti requisiti in materia di emissioni, gli oli vegetali puri provenienti da piante vegetali prodotti mediante pressione, estrazione o procedure analoghe, greggi o raffinati, ma chimicamente non modificati.
(13) I nuovi tipi di carburante dovrebbero essere conformi alle norme tecniche riconosciute se devono essere più ampiamente accettati dai consumatori e dai costruttori automobilistici e quindi essere immessi sul mercato. Le norme tecniche costituiscono anche il punto di partenza per i requisiti relativi alle emissioni e alla sorveglianza di queste ultime. È possibile che si incontrino difficoltà nel garantire che nuovi tipi di carburante soddisfino le norme tecniche attuali che, in ampia misura, sono state definite per i carburanti convenzionali d'origine fossile. La Commissione e gli organismi di normalizzazione dovrebbero seguire l'evoluzione in questa materia nonché adeguare ed elaborare attivamente norme, soprattutto in relazione agli aspetti della volatilità, che permettano l'introduzione di nuovi tipi di carburanti che soddisfino le esigenze ambientali.
(14) Il bioetanolo e il biodiesel quando sono usati per i veicoli allo stato puro o in forma di miscela dovrebbero soddisfare le norme di qualità stabilite per assicurare un rendimento ottimale dei motori. È da osservare che nel caso del biodiesel per i motori diesel, allorché il processo di trasformazione è l'esterificazione si potrebbe applicare la norma EN 14214 del Comitato europeo di normalizzazione (CEN) relativa agli esteri metilici degli acidi grassi (FAME). Di conseguenza il CEN dovrebbe fissare norme appropriate per altri trasporti di biocarburanti nell'Unione europea.
(15) La promozione dell'uso dei biocarburanti nel rispetto delle pratiche agricole e silvicole sostenibili, definite nella normativa della politica agricola comune, potrebbe creare nuove opportunità di sviluppo rurale sostenibile in una politica agricola comune più orientata sul mercato e maggiormente incentrata sul mercato europeo, sul rispetto di una ruralità viva e di un'agricoltura multifunzionale e potrebbe aprire un nuovo mercato per i prodotti agricoli innovatori negli Stati membri attuali e futuri.
(16) Nella risoluzione dell'8 giugno 1998(5) il Consiglio ha affermato la propria adesione alla strategia e al piano d'azione della Commissione per le fonti energetiche rinnovabili e ha chiesto provvedimenti specifici nel settore dei biocombustibili.
(17) Il Libro verde della Commissione "Verso una strategia europea di sicurezza dell'approvvigionamento energetico" fissa l'obiettivo di sostituire il 20 % dei carburanti convenzionali con i carburanti alternativi nel settore dei trasporti stradali entro il 2020.
(18) I carburanti alternativi potranno essere immessi sul mercato soltanto se saranno ampiamente disponibili e competitivi.
(19) Nella risoluzione del 18 giugno 1998(6) il Parlamento europeo ha chiesto che la quota di mercato dei biocombustibili sia aumentata al 2 % nell'arco di cinque anni prevedendo allo scopo un pacchetto di misure, tra cui esenzioni fiscali, assistenza finanziaria alle industrie di trasformazione e fissazione di una percentuale obbligatoria di biocarburanti per le società petrolifere.
(20) Il metodo ottimale da utilizzare per aumentare la quota dei biocarburanti nei mercati nazionale e comunitario dipende dalle risorse e materie prime disponibili, dai programmi nazionali e comunitari per la promozione di biocarburanti e dalle disposizioni fiscali nonché dall'appropriato coinvolgimento di tutti i soggetti interessati/parti.
(21) Le politiche nazionali di promozione dell'uso dei biocarburanti non dovrebbero vietare la libera circolazione di carburanti conformi alle specifiche ecologiche armonizzate stabilite nella normativa comunitaria.
(22) La promozione della produzione e dell'uso di biocarburanti potrebbe contribuire ad una riduzione della dipendenza dall'importazione di energia e ad una diminuzione delle emissioni dei gas ad effetto serra. Inoltre i biocarburanti allo stato puro o in forma di miscela possono in linea di massima essere usati per i veicoli a motore esistenti e avvalersi dell'attuale sistema di distribuzione di carburante. La mescolanza di biocarburante con combustibile fossile potrebbe facilitare una potenziale riduzione del costo nel sistema di distribuzione nella Comunità.
(23) Poiché gli scopi dell'intervento prospettato, cioè l'introduzione di regole generali che prevedono una percentuale minima di biocarburanti da immettere in commercio e distribuire, non possono essere realizzati in misura sufficiente dagli Stati membri e possono dunque, a causa delle loro dimensioni e dei loro effetti, essere realizzati meglio a livello comunitario, la Comunità può intervenire, in base al principio di sussidiarietà sancito dall'articolo 5 del trattato. La presente direttiva si limita a quanto è necessario per conseguire tali scopi in ottemperanza al principio di proporzionalità enunciato nello stesso articolo.
(24) La ricerca e lo sviluppo tecnologici nel settore della sostenibilità dei biocarburanti dovrebbero essere incoraggiati.
(25) Una maggiore utilizzazione dei biocarburanti dovrebbe essere accompagnata da un'analisi particolareggiata dell'impatto ambientale, economico e sociale per decidere se sia opportuno aumentare la parte di biocarburanti rispetto ai carburanti convenzionali.
(26) Occorre prevedere la possibilità di adeguare rapidamente l'elenco dei biocarburanti e le percentuali di fonti rinnovabili nonché il calendario relativo all'introduzione dei biocarburanti nei trasporti, per tener conto del progresso tecnico e dei risultati di una valutazione dell'impatto ambientale della prima fase dell'introduzione.
(27) Bisognerebbe introdurre delle misure per mettere rapidamente a punto norme di qualità per i biocarburanti destinati al settore automobilistico e utilizzati allo stato puro o in forma di miscela con i carburanti convenzionali. Pur essendo la frazione biodegradabile dei rifiuti una fonte potenzialmente utile per la produzione di biocarburanti, è necessario che le norme di qualità tengano conto dell'eventuale contaminazione presente nei rifiuti per evitare che componenti particolari possano danneggiare il veicolo o peggiorare le emissioni.
(28) Le misure intese a favorire l'utilizzazione di biocarburanti dovrebbero essere coerenti con gli obiettivi in materia di sicurezza dell'approvvigionamento e di protezione dell'ambiente nonché con gli obiettivi e le misure dei diversi Stati membri nei settori connessi. A tale riguardo gli Stati membri possono studiare modalità efficienti in termini di costi per pubblicizzare le possibilità di usare i biocarburanti.
(29) Le misure necessarie per l'attuazione della presente direttiva sono adottate secondo la decisione 1999/468/CE del Consiglio, del 28 giugno 1999, recante modalità per l'esercizio delle competenze di esecuzione conferite alla Commissione(7),
HANNO ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
Articolo 1
La presente direttiva ha come scopo la promozione dell'utilizzazione di biocarburanti o di altri carburanti rinnovabili in sostituzione di carburante diesel o di benzina nei trasporti in ciascuno Stato membro, al fine di contribuire al raggiungimento di obiettivi quali rispettare gli impegni in materia di cambiamenti climatici, contribuire alla sicurezza dell'approvvigionamento rispettando l'ambiente e promuovere le fonti di energia rinnovabili.
Articolo 2
1. Ai fini della presente direttiva si intende per:
a) "biocarburante", un carburante liquido o gassoso per i trasporti ricavato dalla biomassa;
b) "biomassa", la parte biodegradabile dei prodotti, rifiuti e residui provenienti dall'agricoltura (comprendente sostanze vegetali e animali), dalla silvicoltura e dalle industrie connesse, nonché la parte biodegradabile dei rifiuti industriali e urbani;
c) "altri carburanti rinnovabili", carburanti rinnovabili, diversi dai biocarburanti, originati da fonti energetiche rinnovabili quali definite nella direttiva 2001/77/CE(8) e utilizzati per i trasporti;
d) "tenore energetico", il valore calorico più basso di un carburante.
2. Sono considerati biocarburanti almeno i prodotti elencati in appresso:
a) "bioetanolo": etanolo ricavato dalla biomassa e/o dalla parte biodegradabile dei rifiuti, destinato ad essere usato come biocarburante;
b) "biodiesel": estere metilico ricavato da un olio vegetale o animale, di tipo diesel, destinato ad essere usato come biocarburante;
c) "biogas": gas combustibile ricavato dalla biomassa e/o dalla parte biodegradabile dei rifiuti, che può essere trattato in un impianto di purificazione onde ottenere una qualità analoga a quella del gas naturale, al fine di essere usato come biocarburante o gas di legna;
d) "biometanolo": metanolo ricavato dalla biomassa, destinato ad essere usato come biocarburante;
e) "biodimetiletere": etere dimetilico ricavato dalla biomassa, destinato ad essere usato come biocarburante;
f) "bio-ETBE (etil-tertio-butil-etere)": ETBE prodotto partendo da bioetanolo. La percentuale in volume di bioETBE calcolata come biocarburante è del 47 %;
g) "bio-MTBE (metil-terziario-butil-etere)": carburante prodotto partendo da biometanolo. La percentuale in volume di biocarburante nel bio-MTBE è del 36 %;
h) "biocarburanti sintetici": idrocarburi sintetici o miscele di idrocarburi sintetici prodotti a partire dalla biomassa;
i) "bioidrogeno": idrogeno ricavato dalla biomassa e/o dalla frazione biodegradabile dei rifiuti, destinato ad essere usato come biocarburante;
j) "olio vegetale puro": olio prodotto da piante oleaginose mediante pressione, estrazione o processi analoghi, greggio o raffinato ma chimicamente non modificato, qualora compatibile con il tipo di motore usato e con i corrispondenti requisiti in materia di emissioni.
Articolo 3
1. a) Gli Stati membri dovrebbero provvedere affinché una percentuale minima di biocarburanti e di altri carburanti rinnovabili sia immessa sui loro mercati e a tal fine stabiliscono obiettivi indicativi nazionali.
b) i) Il valore di riferimento per questi obiettivi è pari al 2 %, calcolato sulla base del tenore energetico, di tutta la benzina e del diesel per trasporti immessi sui loro mercati entro il 31 dicembre 2005.
ii) Il valore di riferimento per questi obiettivi è pari al 5,75 %, calcolato sulla base del tenore energetico, di tutta la benzina e del diesel per trasporti immessi sui loro mercati entro il 31 dicembre 2010.
2. I biocarburanti possono essere resi disponibili nelle forme seguenti:
a) biocarburanti puri o diluiti con derivati dal petrolio in miscele ad elevato tenore, conformi a norme specifiche di qualità per l'utilizzo del trasporto;
b) biocarburanti in miscela con derivati del petrolio, conformemente alle opportune norme europee che descrivono le specifiche tecniche per i carburanti da trasporto (EN 228 e EN 590);
c) liquidi derivati dai biocarburanti, quale l'ETBE (etil-terziario-butil-etere), per i quali la percentuale da computarsi come biocarburante è precisata all'articolo 2, paragrafo 2.
3. Gli Stati membri controllano l'effetto dell'uso dei biocarburanti in miscele diesel superiori al 5 % in veicoli non adattati e, se del caso, prendono misure per garantire il rispetto della pertinente normativa comunitaria sulle emissioni standard.
4. Tra le misure che adottano, gli Stati membri dovrebbero considerare il clima generale e il bilancio ecologico dei vari tipi di biocarburanti e di altri carburanti rinnovabili e possono promuovere innanzi tutto i carburanti che presentano un bilancio ecologico economicamente molto efficiente, tenendo conto allo stesso tempo della competitività e della sicurezza dell'approvvigionamento.
5. Gli Stati membri assicurano che al pubblico siano fornite informazioni sulla disponibilità dei biocarburanti e di altri carburanti rinnovabili. Per le percentuali di biocarburanti in miscela con derivati del petrolio che superano il valore limite del 5 % di esteri metilici degli acidi grassi (FAME) o del 5 % di bioetanolo è richiesta un'etichettatura specifica nei punti di vendita.
Articolo 4
1. Gli Stati membri comunicano alla Commissione, anteriormente al 1o luglio di ogni anno,
- le misure adottate per promuovere l'utilizzazione di biocarburanti o di altri carburanti rinnovabili in sostituzione di carburante diesel o di benzina nei trasporti,
- le risorse nazionali assegnate alla produzione di biomassa per usi energetici diversi dai trasporti, e
- il totale delle vendite di carburanti da trasporto e la quota dei biocarburanti, puri o miscelati, e di altri carburanti rinnovabili immessi sul mercato per l'anno precedente. Se del caso gli Stati membri segnalano le condizioni eccezionali nell'offerta di petrolio greggio o di prodotti petroliferi che hanno influenzato la commercializzazione dei biocarburanti e di altri carburanti rinnovabili.
Nella loro prima relazione successivamente all'entrata in vigore della presente direttiva gli Stati membri inseriscono il livello dei rispettivi obiettivi nazionali indicativi per la prima fase. Nella relazione riguardante l'anno 2006, gli Stati membri inseriscono i rispettivi obiettivi indicativi nazionali per la seconda fase.
In tali relazioni le differenziazioni degli obiettivi nazionali rispetto ai valori di riferimento di cui all'articolo 3, paragrafo 1, lettera b), sono motivate e potrebbero essere basate sugli elementi seguenti:
a) fattori obiettivi quali il limitato potenziale nazionale di produzione di biocarburanti a partire dalla biomassa;
b) l'ammontare delle risorse assegnate alla produzione di biomassa per usi energetici diversi dai trasporti e le specifiche caratteristiche tecniche o climatiche del mercato nazionale dei carburanti per il trasporto;
c) politiche nazionali che assegnino risorse comparabili alla produzione di altri carburanti per il trasporto basati su fonti energetiche rinnovabili e che siano coerenti con gli obiettivi della presente direttiva.
2. Entro il 31 dicembre 2006 e successivamente ogni due anni, la Commissione elabora una relazione di valutazione per il Parlamento europeo e il Consiglio sui progressi compiuti nell'uso dei biocarburanti e di altri carburanti rinnovabili negli Stati membri.
Tale relazione comprende almeno i seguenti elementi:
a) il rapporto costi-benefici delle misure adottate dagli Stati membri per promuovere l'uso dei biocarburanti e di altri carburanti rinnovabili;
b) gli aspetti economici e l'impatto ambientale di un ulteriore aumento della quota di biocarburanti e di altri carburanti rinnovabili;
c) la prospettiva del ciclo di vita dei biocarburanti e di altri carburanti rinnovabili, nell'intento di indicare possibili misure per la promozione futura di quei carburanti che sono rispettosi del clima e dell'ambiente e potenzialmente competitivi e vantaggiosi in termini di costi;
d) la sostenibilità di colture utilizzate per la produzione di biocarburanti, specialmente la destinazione dei suoli, il grado d'intensità della coltivazione, la rotazione delle colture e l'uso di antiparassitari;
e) la valutazione dell'uso dei biocarburanti e di altri carburanti rinnovabili per quanto attiene agli effetti differenziati sul cambiamento climatico e al loro impatto sulla riduzione delle emissioni di CO2;
f) un riesame di altre opzioni a più lungo termine riguardanti le misure di efficienza energetica nei trasporti.
Sulla base di tale relazione, la Commissione presenta, se del caso, al Parlamento europeo e al Consiglio, proposte sull'adeguamento del sistema di obiettivi di cui all'articolo 3, paragrafo 1. Se dalla relazione emerge che gli obiettivi indicativi non possono presumibilmente essere conseguiti per ragioni non giustificate e/o non sostenute da nuove prove scientifiche, tali proposte indicheranno obiettivi nazionali, ivi compresi eventuali obiettivi obbligatori, nella forma opportuna.
Articolo 5
L'elenco figurante all'articolo 2, paragrafo 2, può essere adattato al progresso tecnico secondo la procedura di cui all'articolo 6, paragrafo 2. Al momento dell'adeguamento di tale elenco si tiene conto dell'impatto ambientale dei biocarburanti.
Articolo 6
1. La Commissione è assistita da un comitato.
2. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo, si applicano gli articoli 5 e 7 della decisione 1999/468/CE, tenendo conto delle disposizioni dell'articolo 8 della stessa.
Il periodo di cui all'articolo 5, paragrafo 6, della decisione 1999/468/CE è fissato a tre mesi.
3. Il comitato adotta il suo regolamento interno.
Articolo 7
1. Gli Stati membri mettono in vigore le disposizioni legislative, regolamentari e amministrative necessarie per conformarsi alla presente direttiva anteriormente al 31 dicembre 2004. Essi ne informano immediatamente la Commissione.
Quando gli Stati membri adottano tali disposizioni, queste contengono un riferimento alla presente direttiva o sono corredate di un siffatto riferimento all'atto della pubblicazione ufficiale. Le modalità di tale riferimento sono decise dagli Stati membri.
2. Gli Stati membri comunicano alla Commissione il testo delle disposizioni di diritto interno che essi adottano nella materia disciplinata dalla presente direttiva.
Articolo 8
La presente direttiva entra in vigore il giorno della pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell'Unione europea.
Articolo 9
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Bruxelles, addì 8 maggio 2003.