ДИРЕКТИВА 2008/120/ЕО НА СЪВЕТА
от 18 декември 2008 година
относно определяне на минималните стандарти за защита на свинете
(кодифицирана версия)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейскатa общност, и по-специално член 37 от него,
като взе предвид предложението на Комисията,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като има предвид, че:
(1)
Директива 91/630/ЕИО на Съвета от 19 ноември 1991 г. относно определяне на минималните стандарти за защита на свинете (2) е била неколкократно и съществено изменяна (3). С оглед постигане на яснота и рационалност посочената директива следва да бъде кодифицирана.
(2)
Повечето държави-членки са ратифицирали Европейската конвенция за защита на животните, отглеждани за селскостопански цели. Общността също така е одобрила тази конвенция с Решение 78/923/ЕИО на Съвета (4).
(3)
Директива 98/58/ЕО на Съвета от 20 юли 1998 г. относно защитата на животни, отглеждани за селскостопански цели (5) определя разпоредби на Общността, които се прилагат за всички животни, обект на развъждане, във връзка с изискванията за построяване на помещенията за животните, с условията за изолация, отопление и проветряване, както и с контрола на оборудването и инспекцията на животните. Следователно е необходимо тези области да се включат в настоящата директива, когато трябва да се определят по-конкретни изисквания.
(4)
Свинете, като живи животни, фигурират в списъка на продуктите, изброени в приложение I към Договора.
(5)
Отглеждането на свине е неразделна част от селското стопанство. То представлява източник на доходи за част от селскостопанското население.
(6)
Разликите, които могат да нарушат условията на конкуренция, възпрепятстват гладкото функциониране на общия пазар на свине и на продукти от свине.
(7)
Поради това е необходимо да се определят минимални общи стандарти за защита на свинете, отглеждани за разплод и за угояване, за да се гарантира рационалното развитие на производството.
(8)
Свинете следва да разполагат с околна среда, съответстваща на нуждата им от движение и природата им на „ровещи животни“. Силно ограниченото пространство, с което те разполагат, пречи на хуманното отношение към тях.
(9)
Когато свинете са предмет на групово отглеждане, следва да се вземат адекватни управленски мерки, които да осигурят защитата им и да подобрят хуманното отношение към тях.
(10)
Свинете майки обичат да имат социални отношения с други свине, при условие че разполагат със свобода на движение и с благоприятна заобикаляща среда. Следователно постоянното затваряне на свинете майки в ограничено пространство следва да се забрани.
(11)
Частичното отрязване на опашката, частичното подрязване и изваждане на зъбите могат да причинят на прасетата внезапна болка, която може да трае и по-дълго. Кастрирането може да причини дълготрайна болка, която е още по-силна, ако е налице разкъсване на тъкани. Поради това тези практики вредят на хуманното отношение към свинете, особено когато се извършват от некомпетентни и неопитни лица. Следователно трябва да бъдат определени правила с цел усъвършенстването на тези практики.
(12)
Следва да се поддържа равновесие между различните аспекти, които трябва да се отчитат, свързани с хуманното отношение към животните, по-специално от здравна, икономическа и социална гледна точка и в контекста на въздействието върху околната среда.
(13)
Необходимо е официалните служби, производителите, потребителите и други да бъдат информирани за развитието в тази област. Следователно Комисията, въз основа на становище на Европейската агенция за безопасност на храните, следва активно да продължава да извършва научни изследвания в областта на най-ефективната(те) система(и) за отглеждане на животни от гледна точка на хуманното отношение към животните; като има предвид, че следва съответно да се предвиди преходен период, който да даде възможност на Комисията да изпълни успешно таза задача.
(14)
За прилагането на настоящата директива следва да се приемат необходимите мерки, в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. относно установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (6).
(15)
Настоящата директива не следва да засяга задълженията на държавите-членки относно сроковете за транспониране в националното право на директивите, които са посочени в приложение II, част Б,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Настоящата директива определя минималните стандарти на защита на свинете, отглеждани в затворено пространство за разплод и угояване.
Член 2
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1.
„свиня“ означава животно от рода на свинете, независимо от възрастта, отглеждано за разплод или за угояване;
2.
„нерез“ означава мъжка свиня, в полова зрялост, предназначена за разплод;
3.
„млада свиня“ означава женска свиня в полова зрялост, която не е раждала;
4.
„свиня“ означава женска свиня след първото раждане;
5.
„свиня майка“ означава женска свиня в периода от раждането до отбиването на прасенцата;
6.
„суха бременна свиня“ означава женска свиня в периода от отбиването на прасенцата до периода около раждането;
7.
„бозаещо прасе“ означава прасе в периода от раждането до отбиването;
8.
„подрастващо прасе“ означава небозаещо прасе на възраст до десет седмици;
9.
„прасе за угояване“ означава прасе на възраст над 10 седмици до клането или използването му за разплод;
10.
„компетентен орган“ означава органът, който е компетентен по смисъла на член 2, параграф 6 от Директива 90/425/ЕИО на Съвета от 26 юни 1990 г. относно ветеринарните и зоотехническите проверки, приложими при търговията в Общността с определени видове живи животни и продукти с оглед завършване изграждането на вътрешния пазар (7).
Член 3
1. Държавите-членки гарантират, че във всички свиневъдни обекти се спазват следните изисквания:
а)
всяко подрастващо прасе или прасе за угояване, при групово отглеждане, с изключение на женските свине след първо заплождане и на свинете майки, разполага със свободна площ, равна най-малко на:
Живо тегло (kg)
m2
не повече от 10
0,15
над 10, но не повече от 20
0,20
над 20, но не повече от 30
0,30
над 30, но не повече от 50
0,40
над 50, но не повече от 85
0,55
над 85, но не повече от 110
0,65
над 110
1,00
б)
общата повърхност на свободната подова площ, с която разполага всяка женска свиня след първо заплождане и всяка свиня майка, когато женските свине след първо заплождане и/или свинете майки съжителстват в група, трябва да бъде съответно най-малко 1,64 m2 и 2,25 m2. Когато тези животни се отглеждат в групи до шест животни, свободното подово пространство трябва да се увеличи с 10 %. Когато тези животни съжителстват в групи от 40 и повече животни, свободното подово пространство може да се намали с 10 %.
2. Държавите-членки гарантират, че подовете отговарят на следните изисквания:
а)
за женските свине след първо заплождане и за бременните свине майки: една част от площта, предвидена в параграф 1, буква б), равна най-малко на 0,95 m2 на женска свиня след първо заплождане и най-малко 1,3 m2 на свиня майка, трябва да има плътен гладък под, като не повече от 15 % от него да е с дренажни отвори;
б)
когато свинете се отглеждат групово в помещения с бетонен решетъчен под:
i)
максималната ширина на отворите трябва да бъде:
-
11 mm за бозаещите прасета,
-
14 mm за подрастващи прасета,
-
18 mm за прасетата за угояване,
-
20 mm за женски свине след първо заплождане и за свине майки;
ii)
минималната ширина на преградките трябва да бъде:
-
50 mm за бозаещите и отбитите прасета, и
-
80 mm за прасетата за угояване, за женските свине след първо заплождане и за свинете майки.
3. Държавите-членки гарантират, че построяването или монтирането на съоръжения, в които свинете майки и женските свине са вързани, е забранено. От 1 януари 2006 г. се забранява използването на въжета за връзване на свинете майки и женските свине.
4. Държавите-членки гарантират, че свинете майки и женските свине се отглеждат групово през период, който започва четири седмици след заплождането и приключва една седмица преди очакваното раждане. Стените на помещението, в което се намира групата, трябва да са дълги най-малко 2,8 m. Когато групата е по-малка от шест животни, ширината на стените на помещението, в което се намира, трябва да е най-малко 2,4 m.
Чрез дерогация от разпоредбите, предвидени в първа алинея, свинете майки и женските свине, които се отглеждат в свиневъдни обекти с по-малко от десет свине майки, могат да бъдат настанявани в отделни боксове през периода съгласно тази алинея, при условие че могат лесно да се обръщат в бокса си.
5. Държавите-членки гарантират, че без да се засягат изискванията, предвидени в приложение I, що се отнася до групово отглежданите прасета, свинете майки и женските свине имат постоянен достъп до хранилките и поилките, отговарящи най-малко на съответните изисквания на посоченото приложение.
6. Държавите-членки гарантират, че системата на хранене на групово отглежданите свине майки и женските свине е замислена така, че всяка от тях да получава достатъчно количество храна, дори при наличие на други хранещи се животни.
7. Държавите-членки гарантират, че всички бременни свине майки и женски свине, след първо заплождане за да задоволят глада си и предвид необходимостта да дъвчат, се хранят по начин, който дава възможност всяко животно да получи достатъчно количество обемисти или богати на фибри храни, както и високоенергийни храни.
8. Държавите-членки гарантират, че прасетата, предназначени за групово отглеждане, които проявяват агресия, които са жертви на агресия или са болни или ранени, могат да бъдат временно преместени в индивидуален бокс. В този случай използваният бокс трябва да бъде достатъчно голям, за да позволява на животното да се обръща без затруднение, ако това не противоречи на изрични предписания от ветеринарен лекар.
9. Разпоредбите, предвидени в параграф 1, буква б), параграфи 2, 4 и 5, както и в последното изречение на параграф 8, се прилагат за всички новопостроени или преустроени свиневъдни обекти или, които за пръв път се пускат в действие, след 1 януари 2003 г. От 1 януари 2013 г. тези разпоредби се прилагат за всички свиневъдни обекти.
Разпоредбите, предвидени в първа алинея от параграф 4, не се прилагат за свиневъдните обекти, които отглеждат по-малко от десет свине майки.
Член 4
Държавите-членки гарантират, че условията за отглеждането на свине са в съответствие с общите разпоредби, определени в приложение I.
Член 5
Разпоредбите, съдържащи се в приложение I, могат да бъдат изменяни в съответствие с процедурата, посочена в член 11, параграф 2, като се отчита научният прогрес.
Член 6
Държавите-членки следят:
а)
всяко лице, което използва или ангажира гледачи на свине, да се увери, че тези лица са получили необходимите инструкции и информация, свързани със съответните разпоредби на член 3 и на приложение I;
б)
да се организират подходящи курсове за обучение. Тези курсове трябва да бъдат съсредоточени върху аспектите, свързани с хуманното отношение към животните.
Член 7
1. За предпочитане до 1 януари 2005 г. и при всички случаи до 1 юли 2005 г. Комисията представя на Съвета доклад, изготвен въз основа на становище на Европейската агенция за безопасност на храните. Докладът отчита социално-икономическите, санитарните последици, въздействието върху околната среда и различните климатични условия. Той взема под внимание и състоянието на техническото оборудване и системите за развъждане на прасета и обработка на месото, които могат да ограничат необходимостта от прибягване до хирургическо кастриране. При необходимост докладът се придружава от подходящи законодателни предложения относно значението на регламентацията за свободното пространство и видовете подово покритие върху хуманното отношение към подрастващите прасета и прасетата за угояване.
2. Най-късно до 1 януари 2008 г. Комисията представя на Съвета доклад, изготвен въз основа на становище на Европейската агенция за безопасност на храните.
Докладът обхваща по специално:
а)
последиците от степента на натоварване при отглеждане, включително от размера на групата и методите на групиране на животните, от различните системи на отглеждане върху хуманното отношение при отглеждане на свине, включително и върху здравето им;
б)
въздействието на начина на проектиране на свиневъдните обекти и на различните видове подово покритие върху хуманното отношение при отглеждане на свине, включително и върху здравето им, като се вземат предвид различните климатични условия;
в)
рисковите фактори, свързани с отхапване на опашката и препоръките с оглед намаляването на необходимостта от отрязването ѝ;
г)
развитието на системите за групово отглеждане на бременните свине майки, като се вземат предвид едновременно патологичните, зоотехническите, физиологичните и етиологичните аспекти на различните системи и тяхното влияние върху здравето и околната среда, както и климатичните условия;
д)
оценката на необходимото пространство, включително зоната за оплождане за индивидуално настанените възрастни нерези за разплод;
е)
развитието на системите за свободно отглеждане на бременните свине майки и на свинете майки с бозаещи прасета, които да отговарят на нуждите им, без да се застрашава оцеляването на бозаещите прасета;
ж)
предвидимото отношение и поведение на потребителите към свинското месо в случай на различни нива на подобряване на хуманното отношение към животните;
з)
социално-икономическите последици от различните системи на отглеждане на прасетата и влиянието им върху икономическите партньори от Общността.
При нужда докладът може да бъде придружен от подходящи законодателни предложения.
Член 8
1. Държавите-членки гарантират, че инспекциите се извършват под отговорността на компетентния орган, с цел да се проверява спазването на разпоредбите на настоящата директива.
Тези инспекции, които могат да се извършват в рамките на проверки за други цели, обхващат всяка година статистически представителна извадка за различните системи за отглеждане във всяка държава-членка.
2. Съгласно процедурата, посочена в член 11, параграф 2, Комисията съставя кодекс с правилата, приложими при извършване на инспекциите, предвидени в параграф 1 от настоящия член.
3. На всеки две години, до последния работен ден на месец април и за пръв път до 30 април 1996 г., държавите-членки информират Комисията за резултатите от инспекциите, извършени през последните две години, в съответствие с настоящия член, включително и за броя на извършените инспекции спрямо общия брой на свиневъдните обекти на територията им.
Член 9
За да бъдат внесени в Общността, животните от трети страни трябва да бъдат придружени от сертификат, издаден от компетентния орган на съответната страна, гарантиращ че са получили третиране поне равностойно на това на животните с произход от Общността, както е предвидено в настоящата директива.
Член 10
Когато е необходимо за еднаквото прилагане на настоящата директива, ветеринарните експерти от Комисията могат, в сътрудничество с компетентните органи, да извършват проверки на място. Лицата, извършващи тези проверки, прилагат специални мерки за лична хигиена, необходими, за да се изключи всякакъв риск от пренасянето на болести.
Държавата-членка, на територията на която се извършва проверката, оказва пълно съдействие на експертите при изпълнение на задачите им. Комисията информира компетентния орган на държавата-членка за резултатите от извършените проверки.
Компетентният орган на държавата-членка взима съответните мерки, които биха могли да се окажат необходими с оглед резултатите от проверката.
По отношение на връзките с трети страни се прилагат разпоредбите на глава III от Директива 91/496/ЕИО на Съвета от 15 юли 1991 г. относно определяне на принципите на организация на ветеринарните проверки на животни, въведени в Общността от трети страни (8).
Общите правила за прилагането на настоящия член се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 11, параграф 2.
Член 11
1. Комисията се подпомага от Постоянния комитет по хранителната верига и опазване здравето на животните, учреден с член 58 от Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2002 г. за установяване на общите принципи и изисквания на законодателството в областта на храните, за създаване на Европейски орган за безопасност на храните и за определяне на процедури относно безопасността на храните (9), наричан по-долу „Комитет“.
2. Когато се прави позоваване на настоящия параграф, се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО.
Периодът, предвиден в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
Член 12
Държавите-членки могат, при спазване на общите разпоредби на Договора, да прилагат на териториите си по-строги разпоредби за защита на свинете от тези, съдържащи се в настоящата директива. Те информират Комисията за всички такива мерки.
Член 13
Директива 91/630/ЕИО, изменена с директивите, посочени в приложение II, част А, се отменя, без да се засягат задълженията на държавите-членки относно сроковете за транспониране в националното право на директивите, които са посочени в приложение II, част Б.
Позоваванията на отменената директива се считат за позовавания на настоящата директива и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение III.
Член 14
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването и в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 15
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 18 декември 2008 година.
DIRETTIVA 2008/120/CE DEL CONSIGLIO
del 18 dicembre 2008
che stabilisce le norme minime per la protezione dei suini
(Versione codificata)
IL CONSIGLIO DELL'UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l'articolo 37,
vista la proposta della Commissione,
visto il parere del Parlamento europeo (1),
considerando quanto segue:
(1)
La direttiva 91/630/CEE del Consiglio, del 19 novembre 1991, che stabilisce le norme minime per la protezione dei suini (2), è stata modificata in modo sostanziale, a più riprese (3). A fini di razionalità e chiarezza occorre provvedere alla codificazione di tale direttiva.
(2)
Molti degli Stati membri hanno ratificato la convenzione europea sulla protezione degli animali negli allevamenti. Anche la Comunità ha approvato tale convenzione con la decisione 78/923/CEE del Consiglio (4).
(3)
La direttiva 98/58/CE del Consiglio, del 20 luglio 1998, riguardante la protezione degli animali negli allevamenti (5) stabilisce disposizioni comunitarie applicabili a tutti gli animali d'allevamento e concernenti le condizioni di stabulazione, i requisiti in materia di costruzione, isolamento, riscaldamento e ventilazione dei ricoveri, l'ispezione degli impianti e l'ispezione del bestiame. È quindi necessario che tali aspetti siano disciplinati nell'ambito della presente direttiva nei casi in cui debbano essere stabiliti requisiti più dettagliati.
(4)
I suini sono compresi, in quanto animali vivi, nell'elenco dei prodotti che figura nell'allegato I del trattato.
(5)
L'allevamento dei suini costituisce parte integrante dell'agricoltura. Esso rappresenta una fonte di reddito per una parte della popolazione agricola.
(6)
Le differenze suscettibili di comportare distorsioni nelle condizioni di concorrenza hanno un'incidenza sul corretto funzionamento dell'organizzazione del mercato comune dei suini e dei prodotti da essi derivati.
(7)
È quindi indispensabile stabilire le norme minime comuni per la protezione dei suini d'allevamento e da ingrasso allo scopo di garantire un razionale sviluppo della produzione.
(8)
I suini traggono beneficio da un ambiente che corrisponde alle loro esigenze in termini di possibilità di movimento e di comportamento esplorativo. Il loro benessere sembra essere pregiudicato da forti restrizioni di spazio.
(9)
Qualora i suini siano tenuti in gruppo, per il loro benessere è opportuno adottare adeguate misure di protezione.
(10)
Quando dispongono di libertà di movimento e si trovano in un ambiente complesso, le scrofe preferiscono avere interazioni sociali con gli altri suini. Dovrebbe essere pertanto vietato tenere le scrofe in uno stretto isolamento continuo.
(11)
Il mozzamento della coda e la troncatura o la levigatura dei denti possono causare ai suini dolore immediato e a volte prolungato. La castrazione provoca spesso un dolore prolungato, aggravato dall'eventuale lacerazione dei tessuti. Tali pratiche sono quindi nocive al benessere dei suini, soprattutto se eseguite da persone incompetenti e prive di esperienza. Occorre pertanto introdurre norme che garantiscano pratiche migliori.
(12)
Si dovrebbe garantire un equilibrio tra i vari aspetti in gioco: il benessere, inclusa la salute degli animali, le considerazioni economiche e sociali e l'impatto ambientale.
(13)
Occorre che i servizi ufficiali, i produttori, i consumatori ed altri operatori siano tenuti al corrente degli sviluppi in questo settore. La Commissione dovrebbe pertanto, sulla base di un parere dell’Autorità europea per la sicurezza alimentare, proseguire attivamente le ricerche scientifiche sul o sui migliori sistemi di allevamento che permettano di garantire il benessere dei suini. È pertanto opportuno prevedere un periodo provvisorio allo scopo di permettere alla Commissione di svolgere tale compito nel migliore dei modi.
(14)
Le misure necessarie per l'attuazione della presente direttiva dovrebbero essere adottate secondo la decisione 1999/468/CE del Consiglio, del 28 giugno 1999, recante modalità per l'esercizio delle competenze di esecuzione conferite alla Commissione (6).
(15)
La presente direttiva dovrebbe far salvi gli obblighi degli Stati membri relativi ai termini di attuazione delle direttive nel diritto interno indicati nell'allegato II, parte B,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
Articolo 1
La presente direttiva stabilisce le norme minime per la protezione dei suini confinati per l'allevamento e l'ingrasso.
Articolo 2
Ai sensi della presente direttiva, si intende per:
1)
«suino»: un animale della specie suina, di qualsiasi età, allevato per la riproduzione o l'ingrasso;
2)
«verro»: un suino di sesso maschile che ha raggiunto la pubertà ed è destinato alla riproduzione;
3)
«scrofetta»: un suino di sesso femminile che ha raggiunto la pubertà, ma non ha ancora partorito;
4)
«scrofa»: un suino di sesso femminile che ha già partorito una prima volta;
5)
«scrofa in allattamento»: un suino di sesso femminile nel periodo tra la fase perinatale e lo svezzamento dei lattonzoli;
6)
«scrofa asciutta e gravida»: una scrofa nel periodo tra lo svezzamento e la fase perinatale;
7)
«lattonzolo»: un suino dalla nascita allo svezzamento;
8)
«suinetto»: un suino dallo svezzamento all'età di dieci settimane;
9)
«suino all'ingrasso»: un suino dall'età di dieci settimane alla macellazione o all'impiego come riproduttore;
10)
«autorità competente»: l'autorità competente ai sensi del punto 6 dell'articolo 2 della direttiva 90/425/CEE del Consiglio, del 26 giugno 1990, relativa ai controlli veterinari e zootecnici applicabili negli scambi intracomunitari di taluni animali vivi e prodotti di origine animale, nella prospettiva della realizzazione del mercato interno (7).
Articolo 3
1. Gli Stati membri provvedono affinché tutte le aziende si conformino ai seguenti requisiti:
a)
le superfici libere a disposizione di ciascun suinetto o suino all'ingrasso allevato in gruppo, escluse le scrofette dopo la fecondazione e le scrofe, deve corrispondere ad almeno
Peso vivo (kg)
m2
Fino a 10
0,15
Oltre 10 fino a 20
0,20
Oltre 20 fino a 30
0,30
Oltre 30 fino a 50
0,40
Oltre 50 fino a 85
0,55
Oltre 85 fino a 110
0,65
Oltre 110
1,00
b)
le superfici libere totali a disposizione di ciascuna scrofetta dopo la fecondazione e di ciascuna scrofa qualora dette scrofette e/o scrofe siano allevate in gruppi devono essere rispettivamente di almeno 1,64 m2 e 2,25 m2. Allorché i suini in questione sono allevati in gruppi di meno di sei animali, le superfici libere disponibili devono essere aumentate del 10 %. Allorché i suini in questione sono allevati in gruppi di quaranta o più animali, le superfici libere disponibili possono essere ridotte del 10 %.
2. Gli Stati membri provvedono affinché le pavimentazioni siano conformi ai seguenti requisiti:
a)
per le scrofette dopo la fecondazione e le scrofe gravide: una parte della superficie di cui al paragrafo 1, lettera b), pari ad almeno 0,95 m2 per scrofetta e ad almeno 1,3 m2 per scrofa, deve essere costituita da pavimento pieno continuo riservato per non oltre il 15 % alle aperture di scarico;
b)
qualora si utilizzino pavimenti fessurati per suini allevati in gruppo:
i)
l'ampiezza massima delle aperture deve essere di:
-
11 mm per i lattonzoli,
-
14 mm per i suinetti,
-
18 mm per i suini all'ingrasso,
-
20 mm per le scrofette dopo la fecondazione e le scrofe;
ii)
l'ampiezza minima dei travetti deve essere di:
-
50 mm per i lattonzoli e i suinetti,
-
80 mm per i suini all'ingrasso, le scrofette dopo la fecondazione e le scrofe.
3. Gli Stati membri provvedono affinché sia proibita la costruzione o la conversione di impianti in cui le scrofe e le scrofette sono tenute all'attacco. L'utilizzo di attacchi per le scrofe e le scrofette è vietato a decorrere dal 1o gennaio 2006.
4. Gli Stati membri provvedono affinché le scrofe e le scrofette siano allevate in gruppo nel periodo compreso tra quattro settimane dopo la fecondazione e una settimana prima della data prevista per il parto. I lati del recinto dove viene allevato il gruppo di scrofe o di scrofette devono avere una lunghezza superiore a 2,8 m. Allorché sono allevati meno di sei animali i lati del recinto dove viene allevato il gruppo devono avere una lunghezza superiore a 2,4 m.
In deroga alle disposizioni di cui al primo comma, le scrofe e le scrofette allevate in aziende di meno di dieci scrofe possono essere allevate individualmente nel periodo di cui al primo comma a condizione che gli animali possano girarsi facilmente nel recinto.
5. Gli Stati membri provvedono affinché, fatti salvi i requisiti di cui all'allegato I, le scrofe e le scrofette abbiamo accesso permanente al materiale manipolabile che soddisfi almeno i pertinenti requisiti elencati in detto allegato.
6. Gli Stati membri provvedono affinché le scrofe e le scrofette allevate in gruppo siano alimentate utilizzando un sistema atto a garantire che ciascun animale ottenga mangime a sufficienza senza essere aggredito, anche in situazione di competitività.
7. Gli Stati membri provvedono affinché, per calmare la fame e tenuto conto del bisogno di masticare, tutte le scrofe e le scrofette asciutte gravide ricevano mangime riempitivo o ricco di fibre in quantità sufficiente, così come alimenti ad alto tenore energetico.
8. Gli Stati membri provvedono affinché i suini che devono essere allevati in gruppo, che sono particolarmente aggressivi, che sono stati attaccati da altri suini o che sono malati o feriti siano temporaneamente tenuti in recinti individuali. In tal caso, il recinto individuale deve permettere all'animale di girarsi facilmente, se ciò non è in contraddizione con specifici pareri veterinari.
9. Le disposizioni di cui al paragrafo 1, lettera b), al paragrafo 2, al paragrafo 4, al paragrafo 5 e all'ultima frase del paragrafo 8 si applicano a tutte le aziende nuove o ricostruite o adibite a tale uso per la prima volta dopo il 1o gennaio 2003. A decorrere dal 1o gennaio 2013 dette disposizioni si applicano a tutte le aziende.
Le disposizioni di cui al primo comma del paragrafo 4 non si applicano alle aziende con meno di dieci scrofe.
Articolo 4
Gli Stati membri vigilano affinché le condizioni relative all'allevamento di suini siano conformi alle disposizioni generali stabilite nell'allegato I.
Articolo 5
Le prescrizioni contenute nell'allegato I possono essere modificate secondo la procedura di cui all'articolo 11, paragrafo 2, per tener conto dei progressi scientifici.
Articolo 6
Gli Stati membri provvedono affinché:
a)
qualsiasi persona che dia lavoro o assuma personale addetto ai suini garantisca che gli addetti agli animali abbiano ricevuto istruzioni pratiche sulle pertinenti disposizioni di cui all'articolo 3 e all'allegato I;
b)
siano organizzati appositi corsi di formazione, incentrati in particolare sul benessere degli animali.
Articolo 7
1. Di preferenza prima del 1o gennaio 2005, ed in ogni caso entro il 1o luglio 2005, la Commissione presenta al Consiglio una relazione, elaborata in base a un parere dell’Autorità europea della sicurezza alimentare. La relazione è elaborata tenendo conto delle conseguenze socioeconomiche, delle conseguenze sanitarie, degli effetti ambientali e delle differenti condizioni climatiche. Essa prende anche in considerazione lo stato delle tecniche e dei sistemi di produzione suina e di lavorazione delle carni che consentirebbero di ridurre il ricorso alla castrazione chirurgica. La relazione è corredata, se necessario, di opportune proposte legislative sugli effetti della regolamentazione delle differenti superfici disponibili e tipi di pavimento per quanto riguarda il benessere dei suinetti e dei suini all'ingrasso.
2. Entro il 1o gennaio 2008 al più tardi la Commissione presenta al Consiglio una relazione, elaborata in base ad un parere dell’Autorità europea della sicurezza alimentare.
La relazione esamina in particolare i seguenti aspetti:
a)
effetti della densità, tra cui la dimensione del gruppo e i metodi di raggruppamento degli animali, in diversi sistemi di allevamento sul benessere dei suini, compresa la loro salute;
b)
impatto della progettazione della stabulazione e dei vari tipi di pavimento sul benessere dei suini, compresa la loro salute, tenuto conto delle differenti condizioni climatiche;
c)
fattori di rischio connessi con la morsicatura della coda e raccomandazioni per ridurre la necessità del taglio della coda;
d)
ulteriori sviluppi dei sistemi di stabulazione in gruppo per le scrofe gravide, tenuto conto degli aspetti patologici, zootecnici, fisiologici ed etologici dei vari sistemi, delle pertinenti ripercussioni sulla salute e l'ambiente nonché delle differenti condizioni climatiche;
e)
determinazione dello spazio necessario, compresa l'area adibita alla fecondazione, ai verri adulti da riproduzione tenuti in ricoveri individuali;
f)
ulteriori sviluppi dei sistemi in cui le scrofe nell'area adibita alla fecondazione e le scrofe partorienti hanno una libertà di movimento che soddisfa le loro esigenze senza compromettere la sopravvivenza dei lattonzoli;
g)
atteggiamento e scelte dei consumatori nei confronti delle carni suine in caso di vari livelli di miglioramento del benessere degli animali;
h)
implicazioni socioeconomiche dei vari sistemi di allevamento dei suini e loro effetti sui partner economici della Comunità.
Se necessario, tale relazione sarà corredata delle opportune proposte legislative.
Articolo 8
1. Gli Stati membri provvedono affinché siano effettuate ispezioni sotto la responsabilità della competente autorità, per accertare l'osservanza delle disposizioni della presente direttiva.
Queste ispezioni, che possono essere effettuate in concomitanza di controlli attuati per altri fini, riguardano ogni anno un campione statisticamente rappresentativo dei vari sistemi di allevamento in ciascuno Stato membro.
2. La Commissione, conformemente alla procedura di cui all'articolo 11, paragrafo 2, elabora un codice contenente le regole da seguire nelle ispezioni previste al paragrafo 1 del presente articolo.
3. Ogni due anni, prima dell'ultimo giorno feriale del mese di aprile e, per la prima volta, prima del 30 aprile 1996, gli Stati membri informano la Commissione in merito ai risultati delle ispezioni effettuate nei due esercizi precedenti conformemente al presente articolo, compreso il numero delle ispezioni effettuate rispetto al numero degli impianti situati nel loro territorio.
Articolo 9
Per essere importati nella Comunità, gli animali provenienti da un paese terzo devono essere accompagnati da un certificato rilasciato dall'autorità competente di tale paese, il quale attesta che hanno beneficiato di un trattamento almeno equivalente a quello accordato agli animali di origine comunitaria secondo quanto previsto dalla presente direttiva.
Articolo 10
Esperti veterinari della Commissione possono, nella misura in cui lo esiga l'applicazione uniforme della presente direttiva, effettuare ispezioni in loco con la collaborazione delle autorità competenti. In tale occasione i controllori osservano particolari misure di igiene onde escludere qualsiasi rischio di trasmissione di malattie.
Lo Stato membro sul cui territorio viene effettuato un controllo fornisce agli esperti tutta l'assistenza necessaria per l'espletamento dei loro compiti. La Commissione comunica i risultati dei controlli effettuati all'autorità competente dello Stato membro interessato.
L'autorità competente dello Stato membro interessato prende le misure necessarie per tener conto dei risultati di questo controllo.
Per quanto riguarda le relazioni con i paesi terzi, si applicano le disposizioni del capitolo III della direttiva 91/496/CEE del Consiglio, del 15 luglio 1991, che fissa i principi relativi all'organizzazione dei controlli veterinari per gli animali che provengono dai paesi terzi e che sono introdotti nella Comunità (8).
Le disposizioni generali per l'applicazione del presente articolo sono adottate secondo la procedura di cui all'articolo 11, paragrafo 2.
Articolo 11
1. La Commissione è assistita dal comitato permanente per la catena alimentare e la salute degli animali, istituito ai sensi dell'articolo 58 del regolamento (CE) n. 178/2002 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 28 gennaio 2002, che stabilisce i principi e i requisiti generali della legislazione alimentare, istituisce l'Autorità europea per la sicurezza alimentare e fissa procedure nel campo della sicurezza alimentare (9), di seguito «il comitato».
2. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo, si applicano gli articoli 5 e 7 della decisione 1999/468/CE.
Il periodo di cui all'articolo 5, paragrafo 6, della decisione 1999/468/CE è fissato a tre mesi.
Articolo 12
Gli Stati membri possono mantenere o applicare nel loro territorio disposizioni più severe di quelle previste dalla presente direttiva, nel rispetto delle regole generali del trattato. Essi informano la Commissione di qualsiasi provvedimento preso in tal senso.
Articolo 13
La direttiva 91/630/CEE, modificata dagli atti di cui all'allegato II, parte A, è abrogata, fatti salvi gli obblighi degli Stati membri relativi ai termini di attuazione indicati all'allegato II, parte B.
I riferimenti alla direttiva abrogata si intendono fatti alla presente direttiva e si leggono secondo la tavola di concordanza riportata all'allegato III.
Articolo 14
La presente direttiva entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Articolo 15
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Bruxelles, addì 18 dicembre 2008.