ДИРЕКТИВА 2009/30/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 23 април 2009 година
за изменение на Директива 98/70/ЕО по отношение на спецификацията на бензина, дизеловото гориво и газьола и за въвеждане на механизъм за наблюдение и намаляване на нивата на емисиите на парникови газове и за изменение на Директива 1999/32/ЕО на Съвета по отношение на спецификацията на горивото, използвано от плавателни съдове по вътрешните водни пътища, и за отмяна на Директива 93/12/ЕИО
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 95 от него и член 175 параграф 1 от него във връзка с член 1, параграф 5 и член 2 от настоящата директива,
като взеха предвид предложението на Комисията,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултация с Комитета на регионите,
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (2),
като имат предвид, че:
(1)
Директива 98/70/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 13 октомври 1998 г. относно качеството на бензиновите и дизелови горива (3) по здравни и екологични съображения въвежда минимални спецификации за бензиновите и дизеловите горива, предназначени за пътни и извънпътни транспортни приложения.
(2)
Една от целите, посочена в Шестата програма за действие на Общността в областта на околната среда, установена с Решение № 1600/2002/ЕО (4) от 22 юли 2002 г., е да се постигнат равнища на качество на въздуха, които да нямат значително вредно въздействие или рискове за човешкото здраве и околната среда. В своето изявление към Директива 2008/50/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2008 г. относно качеството на атмосферния въздух и за по-чист въздух за Европа (5) Комисията призна нуждата от намаляване на емисиите на вредни замърсители на въздуха, за да се постигне значителен прогрес към постигането на целите на Шестата програма за действие на Общността в областта на околната среда, и предвижда по-специално нови законодателни предложения за допълнително намаляване на разрешените от държавите-членки, на национално равнище, емисии на основни замърсители и на емисиите, свързани с презареждането на бензинови автомобили на бензиностанции, както и за справяне с проблема относно съдържанието на сяра в горивата, включително корабните горива.
(3)
Общността пое ангажимент по протокола от Киото за целеви нива на емисиите на парникови газове за периода 2008-2012 г. Освен това Общността пое ангажимент за намаляване с 30 % на емисиите на парникови газове до 2020 г. в контекста на глобално споразумение и едностранно с 20 %. Всички сектори следва да допринесат за тези цели.
(4)
Един от аспектите на емисиите на парникови газове от транспорта е разгледан от политиката на Общността за CO2 и автомобилите. Употребата на горива за транспорт има значителен принос към общите емисии на парникови газове в Общността. Наблюдението и намаляването на емисиите на парникови газове от жизнения цикъл на горивата може да помогне на Общността да постигне своите цели за намаляване на парниковите газове чрез декарбонизация на горивата за транспорт.
(5)
Общността прие регламенти за ограничаване на емисиите на замърсители от леки/лекотоварни и тежкотоварни пътни превозни средства. Спецификацията на горивата е един от факторите, които влияят върху възможността тези пределни нива на емисии могат да бъдат постигнати по-лесно.
(6)
Дерогации от максималното за летния период налягане на парите следва да бъдат ограничени до онези държави-членки с ниски летни температури. Целесъобразно е следователно да се уточни в кои държави-членки следва да бъде позволена дерогация. По принцип това са държавите-членки, в които средните температури за по-голямата част от тяхната територия са под 12° С най-малко през два от трите месеца юни, юли и август.
(7)
Директива 97/68/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 16 декември 1997 г. относно сближаване на законодателството на държавите-членки във връзка с мерките за ограничаване на емисиите на газообразни и прахообразни замърсители от двигатели с вътрешно горене, инсталирани в извънпътна подвижна техника (6), определя пределни нива на емисиите за двигатели, използвани в извънпътна подвижна техника. За експлоатацията на тази техника е необходимо да се предостави гориво, което позволява нормалната работа на двигателите.
(8)
Изгарянето на горива за пътен транспорт е причина за около 20 % от емисиите на парникови газове в Общността. Един от подходите за намаляване на тези емисии е намаляване на емисиите на парникови газове от целия жизнен цикъл на тези горива. Това може да бъде постигнато по няколко начина. Предвид желанието на Общността за по-нататъшно намаляване на емисиите на парникови газове и значителният дял, който имат емисиите от пътен транспорт към тези емисии, е целесъобразно да се установи механизъм, по който доставчиците на горива да трябва да докладват за емисиите на парникови газове от жизнения цикъл на горивата, които те доставят, и те да намаляват считано от 2011 г. Методологията за изчисляване на емисиите на парникови газове от жизнения цикъл на биогоривата следва да бъде идентична с методологията за изчисляване на въздействието на емисиите на парникови газове, установена съгласно Директива 2009/28/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 г. за насърчаване на използването на енергия от възобновяеми източници (7).
(9)
Доставчиците следва до 31 декември 2020 г. постепенно да намалят емисиите на парникови газове с до 10 % от жизнения цикъл на единица енергия от доставените горива и енергия. Това намаление следва да бъде най-малко 6 % до 31 декември 2020 г. в сравнение със средното за ЕС равнище на емисиите на парникови газове от жизнения цикъл на единица енергия от изкопаеми горива през 2010 г., получена чрез използването на биогорива, алтернативни горива и намаляването на изгарянето и вентилирането в местата за производство. При условие за преразглеждане то следва да включва допълнително намаление от 2 %, постигнато чрез използването на съобразени с околната среда технологии за улавяне и съхранение на въглерод, електрически автомобили и допълнително намаление от 2 %, получени от покупката на кредити по Механизма за чисто развитие към протокола от Киото. Тези допълнителни намаления не следва да бъдат задължителни за държави-членки или доставчици на горива при влизането в сила на настоящата директива. Незадължителният им характер следва да бъде предмет на преразглеждането.
(10)
Производството на биогорива следва да бъде устойчиво. Поради това биогоривата, които се използват за изпълнение на целите за намаление на парниковите газове, които цели са установени в настоящата директива, следва задължително да отговарят на критерии за устойчивост. За да се гарантира последователен подход между политиките в областта на енергията и околната среда и за да се избегнат допълнителни разходи за предприятията, както и несъответствия в екологичните норми поради прилагане на непоследователен подход, от съществено значение е да се зададат същите критерии за устойчивост на използването на биогоривата за целите на настоящата директива, от една страна, и за целите на Директива 2009/28/ЕО, от друга страна. Поради същите причини в този контекст следва се избягва двойното докладване. Освен това Комисията и компетентните национални органи следва да координират своите дейности в рамките на комитет, който отговаря конкретно за аспектите на устойчивостта.
(11)
Нарастващото търсене в световен мащаб на биогорива, както и предвидените в настоящата директива стимули за тяхното използване, не следва да имат като ефект насърчаването на разрушаването на райони с биоразнообразие. Тези изчерпаеми ресурси, признати в различни международни правни актове като ценни за цялото човечество, следва да бъдат запазени. Наред с това потребителите в Общността биха считали за морално неприемливо използването от тяхна страна на повече биогорива да води до разрушаване на райони с биоразнообразие. Поради тези причини е необходимо да се установят критерии за устойчивост, които да гарантират, че биогоривата може да бъдат обект на стимули, само когато може да се гарантира, че суровините за тях не произхождат от райони с биоразнообразие или в случаите на райони, които са определени за опазване на природата или за опазване на редки, под заплаха или застрашени екосистеми или видове - че производството на суровините не променя предназначението на районите, за което съответният компетентен орган представя доказателство. Критериите за устойчивост следва да се считат гората за район с биоразнообразие, когато е девствена гора (съгласно определението, използвано от Организацията на ООН за прехрана и земеделие (ФАО) в нейната оценка на световните горски ресурси, която държавите в целия свят използват за да отчитат площите с девствени гори, или когато е защитена с национални закони за опазване на природата. Това определение следва да включва и райони, в които се събират недървесни горски продукти, при условие че човешкото въздействие е слабо. Другите видове гори съгласно определението на Организацията на ООН за прехрана и земеделие (ФАО), като променени естествени гори, полуестествени гори и насаждения, не следва да се смятат за девствени гори. Освен това, като се има предвид високата степен на биоразнообразие на някои затревени райони в умерения и тропичния пояс, включително саваните, степите, полупустинните райони и прериите, биогоривата, произведени от суровини с произход от такива земи, следва да не могат да се ползват от предвидените в настоящата директива стимули. Комисията следва да установи подходящи критерии и географски обхват за определянето на затревените райони с висока степен на биоразнообразие съгласно наличните най-подходящи научни данни и приложимите международни стандарти.
(12)
При изчисляване въздействието на парниковите газове, свързани с промяната на предназначението на земите, икономическите оператори следва да могат да ползват действителни стойности за въглеродните запаси, свързани с използването на въпросните земи, и за използването на земите след промяната на предназначението им. Те следва също така да могат да ползват стандартни стойности. Разработката на междуправителствената експертна група по изменение на климата е подходящата основа за такива стандартни стойности. Тази разработка понастоящем не е изразена под такава форма, че да бъде непосредствено приложима от икономическите оператори. Следователно Комисията следва да предостави насоки за съставянето на въпросната документация, която да послужи за основа при изчисляването на промените във въглеродните запаси за целите на настоящата директива, включително такива промени по отношение на горските райони с покритие на короните между 10 и 30 %, саваните, полупустинните области и прериите.
(13)
Целесъобразно е Комисията да разработи методологии за оценка влиянието върху емисиите на парникови газове на дренажа на торфищата.
(14)
Предназначението на земя не следва да се променя за производство на биогорива, при която отделянето на въглерод при промяната на предназначението не би могло да бъде компенсирано за разумен период от време предвид неотложната необходимост от противодействие на изменението на климата с намаляване на емисиите на парникови газове, постигнато от производството на биогорива. Това би предотвратило ненужно натоварване на икономическите оператори с трудоемки проучвания, както и промяната на предназначението на земи с високи въглеродни запаси, които биха се оказали неподходящи за производството на суровини за биогорива. Описът на въглеродните запаси в почвите в целия свят показва, че в тази категория следва да се включат влажните и трайно залесените зони, с покритие на короните над 30 %. Горските райони с покритие на короните между 10 и 30 % също следва да се включат, освен ако има доказателство, че техните въглеродни запаси са достатъчно ниски, за да оправдаят промяната на предназначението в съответствие с правилата, уредени в настоящата директива. По отношение на влажните зони следва да се вземе предвид определението, предвидено в Конвенцията за влажните зони с международно значение, и по-специално като местообитание на водолюбиви птици, приета на 2 февруари 1971 г. в Рамсар.
(15)
Стимулите, предвидени в настоящата директива, ще насърчат увеличаването на производството на биогорива в целия свят. Когато биогоривата са произведени от суровини с произход в Общността, те следва също да отговарят на общностните екологични изисквания към селското стопанство, включително на изискванията за опазване качеството на подпочвените и повърхностните води, както и на социалните изисквания. Съществуват обаче опасения, че при производството на биогорива в определени трети държави не се спазват минималните екологични или социални изисквания. За да се стимулира устойчивото производство на биогорива в целия свят е подходящо да се насърчава сключването на многостранни и двустранни споразумения, както и установяването на доброволни международни или национални схеми, които да включват основните екологични и социални аспекти. При липса на такива споразумения или схеми държавите-членки следва да изискват от икономическите оператори да представят отчети по тези въпроси.
(16)
Критериите за устойчивост ще бъдат ефективни, само ако доведат до промяна в поведението на участниците на пазара. Тези промени ще настъпят, само ако отговарящите на критериите биогорива получават ценова премия в сравнение с тези, които не отговарят на критериите. Съгласно метода на масовия баланс за проверка на съответствието съществува физическа зависимост между производството на биогорива, отговарящи на критериите за устойчивост, и потреблението на биогорива в Общността, което създава подходящ баланс между предлагането и търсенето и осигурява по-голяма ценова премия в сравнение със системите, в които няма такава зависимост. Следователно, за да се гарантира, че биогоривата, отговарящи на критериите за устойчивост, могат да се продават на по-висока цена, следва да се използва методът на масовия баланс с оглед проверка на съответствието. Това би поддържало целостта на системата, като едновременно се избягва налагането на прекомерно натоварване на промишлеността. Въпреки това следва да се разгледат и други методи за проверка.
(17)
При необходимост Комисията следва надлежно да отчете Доклада на хилядолетието за оценка на екосистемите, в който се съдържат полезни сведения за запазването поне на тези райони, които в критични ситуации изпълняват основни функции по запазване на екосистеми, като например запазване на речни басейни и защита срещу ерозията.
(18)
При изчисляване на емисиите на парникови газове следва да бъдат отчитани страничните продукти от производството и използването на горива. Методът на заместването е подходящ за целите на анализ на политиката в тази област, но не е подходящ за регулаторна дейност по отношение на отделни икономически оператори или отделни партиди горива за транспортни цели. В тези случаи най-подходящ за използване е методът на разпределение на енергията, защото е лесно приложим, предсказуем във времето, свежда до минимум контрапродуктивните стимули и дава резултати, като цяло сравними с резултатите, получавани по метода на заместването. За целите на анализа на политиката Комисията следва да включи в доклада си и резултати, получени при използване на метода на заместването.
(19)
За да се избегне прекомерна административна тежест, следва да се изготви списък от приети стойности за най-често срещаните цикли на производство на биогорива и този списък следва да се актуализира и разширява при наличието на допълнителни надеждни данни. Икономическите оператори следва винаги да може да претендират ниво на намаление на емисиите на парникови газове по отношение на биогоривата, установено по този списък. Когато приетата стойност на намалението на емисиите на парникови газове за даден производствен цикъл е по-ниска от изискваното минимално ниво, от производителите, желаещи да докажат, че спазват това минимално ниво, следва да се изисква да покажат, че действителните емисии при техния производствен процес са по-ниски от допуснатите за изчисляване на приетите стойности.
(20)
Необходимо е данните за изчисление на тези приети стойности да се получават от независими научни експертни източници и да се актуализират в съответствие с напредъка на работата на тези източници. Комисията следва да насърчава тези източници в работата си по тяхното актуализиране да разгледат също и емисиите при отглеждането на култури; последиците от регионалните и климатични условия; последиците от отглеждането на култури чрез използване на методи на устойчиво и екологично чисто селскостопанско производство; както и научния принос на производителите от трети държави и в рамките на Общността и гражданското общество.
(21)
За да се избегне насърчаването на отглеждане на суровинни култури за биогорива на места, където това би предизвикало големи емисии на парникови газове, използването на приетите стойности за отглеждане на селскостопански култури следва да бъде ограничено само за региони, където такъв ефект може да бъде изключен с висока степен на надеждност. За да се избегне прекомерна административна тежест обаче, подходящо е държавите-членки да установят национални или регионални средни стойности за емисии при отглеждането на култури, включително при използването на торове.
(22)
Търсенето на селскостопански стоки се увеличава в световен план. Част от отговора на това растящо търсене ще бъде увеличаването на площта на селскостопанските земи. Възстановяването на земи, които са тежко деградирали или силно замърсени и поради това в сегашното си състояние не могат да се използват за селскостопански цели, е начин да се увеличат площите за отглеждане. Схемата за устойчивост следва да насърчава използването на възстановени деградирали земи, тъй като насърчаването на биогоривата ще допринесе за увеличаване на търсенето на селскостопански стоки. Дори и самите биогорива да са произведени от суровини от вече обработваема земя, нетното увеличение на търсенето на култури, причинено от поощряването на биогоривата, би могло да доведе до нетно увеличение на добивната площ. Това може да засегне земи с високи въглеродни запаси, а това би имало за резултат вредно отделяне на въглерод. С цел да се смекчи този риск, е подходящо да се въведат придружаващи мерки за насърчаване повишаването на степента на продуктивност при засети земи, използването на деградирала земя и приемането на изисквания за устойчивост, сравними с тези, установени в настоящата директива за потребление на биогорива в Общността и в други страни, потребяващи биогорива. Комисията следва да разработи конкретна методология за минимализиране на емисиите на парникови газове, причинени от непреките въздействия, свързани с промените в земеползването. За целта Комисията следва да анализира, въз основа най-добрите налични научни доказателства, и по-специално включването на фактор за непреките промени в земеползването при изчисляването на емисиите на парникови газове и нуждата за насърчаване на устойчивите биогорива, които минимизират влиянието на промените в земеползването и подобряват устойчивостта на биогоривата по отношение на непреките промени в земеползването. При разработването на тази методология Комисията следва да разгледа наред с другото потенциалните непреки промени в земеползването, които се дължат на биогоривата, произведени от нехранителни целулозни материали и от лигноцелулозни материали.
(23)
Тъй като мерките, предвидени в членове 7б - 7д от Директива 98/70/ЕО, допринасят също така за функционирането на вътрешния пазар чрез хармонизиране на критериите за устойчивост за биогоривата във връзка с отчитане на целите на същата директива и улесняване по този начин, съгласно член 7б, параграф 8 от същата директива, на търговията между държавите-членки с биогорива, които изпълняват тези условия, тези мерки се основават на член 95 от Договора.
(24)
Непрекъснатият технически напредък в автомобилната технология и тази на горивата, в комбинация с непрекъснатия стремеж да се гарантира, че нивото на екологична и здравна защита се оптимизира, налага периодично преразглеждане на спецификациите за горивата на базата на допълнителни проучвания и анализи за въздействието на компоненти като добавките и биогоривата върху емисиите на замърсители. По тази причина следва да се докладва редовно относно възможността за спомагане за обезвъглеродяване (декарбонизация) на транспортните горива.
(25)
Използването на почистващи препарати може да допринесе за поддържане на двигателите в чисто състояние и по този начин за намаляване на емисиите на замърсители. Понастоящем не съществува задоволителен начин за изпитване на почистващите свойства на проби от горива. Поради това отговорността за информиране на клиентите за ползите от почистващите препарати и тяхната употреба е на доставчиците на горива и превозни средства. Въпреки това Комисията следва да разгледа дали по-нататъшно развитие би довело до по-ефективен подход за оптимизиране на употребата и ползите от почистващи препарати.
(26)
Разпоредбите за смесването на етанол с бензина следва да бъдат преразгледани на основата на опита, придобит при прилагането на Директива 98/70/ЕО. Преразглеждането следва да има за предмет по специално разпоредбите относно пределните стойности за налягането на парите и възможните алтернативи за гарантиране на това, че смесите с етанол няма да превишават приемливите пределни стойности за налягането на парите.
(27)
Добавянето на етанол в бензина увеличава налягането на парите на полученото гориво. Освен това налягането на парите на бензиновите смеси следва да се контролира с цел ограничаване емисиите на атмосферни замърсители.
(28)
Добавянето на етанол в бензина води до нелинейно изменение на налягането на парите на получената горивна смес. Подходящо е да се предвиди възможността за дерогация от пределните стойности за налягането на парите през лятото за такива смеси, след съответна оценка от страна на Комисията. Дерогацията следва да бъде под условие за спазването на законодателството на Общността относно качеството на въздуха и замърсяването на въздуха. Такава дерогация следва да съответства на действителното увеличение на налягането на парите, възникващо като резултат от добавяне на определено процентно съдържание на етанол в бензина.
(29)
С цел да се поощри употребата на нисковъглеродни горива при съобразяване с целевите нива на замърсяване на въздуха, по възможност нефтопреработвателите следва да осигурят наличност на нужните количества бензин с ниско налягане на парите. Тъй като в момента случаят не е такъв, пределно допустимото налягане за етаноловите смеси следва да се увеличи при определени условия, с цел да се позволи развитие на пазара на биогорива.
(30)
Някои по-стари превозни средства не са предвидени да използват бензин с високо съдържание на биогориво. Тези превозни средства може да се придвижват от една държава-членка в друга. Поради това е подходящо да се гарантира постоянното снабдяване с бензин, подходящ за тези по-стари превозни средства, за определен преходен период. Държавите-членки в консултация със заинтересованите страни следва да гарантират подходящо географско покритие на снабдяването, отразяващо търсенето на такъв бензин. Маркирането на бензина, например като Е5 или Е10, следва да бъде съвместимо със съответния стандарт, установен от Европейския комитет по стандартизация (ЕКС).
(31)
Целесъобразно е приложение IV към Директива 98/70/ЕО да се адаптира с цел да се даде възможност за пускането на пазара на дизелови горива с по-високо съдържание на биогорива („B7“) от това, посочено в стандарт EN 590:2004 („B5“). Този стандарт следва да бъде съответно адаптиран и следва да установява пределни стойности за техническите параметри, които не са включени в същото приложение, като например устойчивостта на окисляване, пламната температура, въглеродният остатък, съдържанието на пепел, съдържанието на вода, общо замърсяване, корозията на медна пластина, мазилната способност, вискозитетът, температурата на помътняване, граничната температура на филтруемост през студен филтър, съдържанието на фосфор, варирането на киселинното число, замърсяването на дюзите и прибавянето на добавката за стабилизиране.
(32)
За да се улесни ефективната продажба на биогорива, ЕКС се насърчава да продължава бързо да разработва стандарт, позволяващ смесването на по-големи количества биогорива като компоненти в дизеловите горива и по-специално да разработи стандарт за „B10“.
(33)
Поради технически причини е необходимо поставянето на пределна стойност за съдържанието на метилови естери на мастни киселини (МЕМК) в дизеловото гориво. Такава пределна стойност обаче не е необходима за други компоненти на биогоривата, като например чистите подобни на дизел въглеводороди, произведени от биомаса чрез реакцията на Fischer-Tropsch или хидрогенирано растително масло.
(34)
Държавите-членки и Комисията следва да предприемат подходящи стъпки за улесняване пускането на пазара на газьол, съдържащ 10 ppm сяра, по-рано от 1 януари 2011 г.
(35)
Използването на специфични метални добавки и по-конкретно използването на метилциклопентадиенил манган трикарбонил (MMT) би могло да увеличи риска от увреждане на човешкото здраве и може да предизвика повреда на двигателите на превозните средства, както и оборудването за контрол на емисиите. Много производители на превозни средства съветват да не се използва гориво, съдържащо метални добавки, и че използването на такова гориво може да доведе до изгубване на правата по гаранцията. Поради това е подходящо непрекъснато да се преразглеждат въздействията от използването на металната добавка ММТ в горивата, в консултация с всички съответно заинтересовани страни. До следващия преглед е необходимо да се предприемат стъпки за ограничаване на тежестта на всякакви повреди, които биха могли да бъдат причинени. Поради това е целесъобразно да се определи пределна стойност за употребата на ММТ в горивата, въз основа на наличните в момента научни познания. Тази пределна стойност следва да бъде преразгледана с цел повишаването ѝ, единствено ако може да се докаже, че по-висока дозировка не предизвиква вредно въздействие. За да могат потребителите да избегнат несъзнателното изгубване на правата по гаранциите на автомобилите си, необходимо е да се постави изискване за етикетиране на всички горива, които съдържат метални добавки.
(36)
В съответствие с точка 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество (8) държавите-членки се насърчават да съставят за себе си и в интерес на Общността свои собствени таблици, които да показват, доколкото е възможно, съответствието между настоящата директива и мерките за транспониране, и да оповестяват публично тези таблици.
(37)
Мерките, необходими за прилагането на Директива 98/70/ЕО, следва да се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (9).
(38)
По-специално, на Комисията следва да бъдат предоставени правомощия да приема мерки по прилагане относно механизма за наблюдение и намаляване на емисиите на парникови газове, да коригира методологичните принципи и стойности, необходими за оценка дали критериите за устойчивост са изпълнени по отношение на биогоривата, да установи критерии и географски граници за високо биологично разнообразни тревни площи, да преразглежда праговете за съдържание на ММТ в горивата, да адаптира към техническия и научен прогрес методологията за изчисляване на емисиите на парникови газове за целия жизнен цикъл, разрешените методи за анализ, отнасящи се до спецификациите на горивата, и допустимото превишение на налягането на парите, разрешено за бензин, съдържащ биотетанол. Тъй като тези мерки са от общ характер и са предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, чрез адаптиране на методологичните принципи и стойности, те трябва да бъдат приети в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, предвидена в член 5а от Решение 1999/468/ЕО.
(39)
Директива 98/70/ЕО предвижда няколко спецификации за горива, някои от които са вече излишни. В допълнение, тя съдържа няколко дерогации, които са изтекли. Ето защо, от съображения за яснота, е целесъобразно тези разпоредби да бъдат заличени.
(40)
Директива 1999/32/ЕО на Съвета от 26 април 1999 г. относно намаляване съдържанието на сяра в някои течни горива (10) определя някои аспекти на употребата на горива от транспорта по вътрешните водни пътища. Разграничението между тази директива и директива 98/70/ЕО се нуждае от разяснение. И двете директиви определят пределно допустими стойности за съдържанието на сяра в газьола, използван от плавателни съдове по вътрешните водни пътища. Ето защо, за целите на яснотата и правната сигурност е уместно тези директиви да бъдат коригирани, така че само един акт да определя пределно допустимите стойности.
(41)
Съществуват разработени нови, по-чисти технологии за двигатели на съдове, плаващи по вътрешните водни пътища. Тези двигатели могат да бъдат задвижвани само с гориво с много ниско съдържание на сяра. Съдържанието на сяра в горивата за съдове, плаващи по вътрешните водни пътища, следва да се намали възможно най-скоро.
(42)
Поради това Директива 98/70/ЕО и Директива 1999/32/ЕО следва да бъдат съответно изменени.
(43)
Директива 93/12/ЕИО от 23 март 1993 г. относно съдържанието на сяра в някои течни горива (11) беше значително изменена с течение на времето и в резултат на това вече не съдържа съществени елементи. Поради това тя следва да бъде отменена.
(44)
Тъй като целите на настоящата директива, а именно осигуряване на единен пазар на горива за пътния транспорт и извънпътната подвижна техника и осигуряването на спазването на минималните нива за защита на околната среда от употребата на тези горива не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки и следователно могат да бъдат по-добре постигнати на общностно равнище, Общността може да приема мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигане на тези цели,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА
Член 1
Изменения на Директива 98/70/ЕО
Директива 98/70/ЕО се изменя, както следва:
1.
Член 1 се заменя със следния текст:
„Член 1
Приложно поле
Настоящата директива определя, по отношение на пътни транспортни средства и извънпътна подвижна техника (включително плавателните средства, плаващи по вътрешните водни пътища, когато не плават в морски води), селскостопански и горски трактори, както и плавателните съдове с развлекателна цел, когато не плават в морски води:
а)
техническите спецификации по здравни и съобразени с околната среда съображения за горивата, които да се използват в превозни средства с двигатели с принудително запалване и компресионно запалване, като взема предвид техническите изисквания на тези двигатели; както и
б)
целта за намаляване на емисиите от парникови газове от целия жизнен цикъл.“;
2.
Член 2 се изменя, както следва:
а)
В първия параграф:
i)
точка 3 се заменя със следния текст:
„3.
„газови масла, предназначени за използване в двигателите на извънпътна подвижна техника (включително плавателните средства, плаващи по вътрешните водни пътища), селскостопански и горски трактори, както и плавателни съдове с развлекателна цел“ означава всяка течност, която е добита от нефт и попада в CN кодове 2710 19 41 и 2710 19 45 (12), предназначени за използване в двигатели с компресионно запалване, посочени в директиви 94/25/ЕО (13), 97/68/ЕО (14) и 2000/25/ЕО (15) на Европейския парламент и на Съвета;
ii)
добавят се следните точки:
„5.
„Държави-членки с ниски летни температури“ са Дания, Естония, Финландия, Ирландия, Латвия, Литва, Швеция и Обединеното Кралство;
6.
„емисии на парникови газове от целия жизнен цикъл“ означава всички нетни емисии на CO2, CH4 и N2O, които могат да бъдат причислени към това гориво (включително всички негови примеси) или произведената енергия. Това включва всички съответни етапи от извличането или култивирането, включително промени на земеползването, транспорт и разпространение, преработка и горене, независимо на кой стадий се отделят емисиите;
7.
„емисии на парникови газове на единица енергия“ означава общият обем еквивалентни на CO2 емисии на парникови газове, свързани с дадено гориво или произведената енергия, разделен на общото енергийно съдържание на горивото или произведената енергия (изразено под формата на неговата ниска отоплителна стойност);
8.
„доставчик“ означава образувание, което отговаря за преминаването на горивото или енергията през акцизен склад или, ако не се дължи акциз, всяко друго съответно образувание, определено от държава-членка;
9.
определението за „биогорива“ отговаря на определението в Директива 2009/28/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 г. за насърчаване на използването на енергия от възобновяеми източници (16).
б)
Вторият параграф се заличава.;
3.
Член 3 се изменя, както следва:
а)
Параграфи 2-6 се заменят със следния текст:
„2. Държавите-членки гарантират, че на тяхната територия бензин може да се пуска на пазара, само ако отговаря на екологичните спецификации, установени в приложение I.
Въпреки това държавите-членки могат да предвидят за най-отдалечените региони специални разпоредби за въвеждане на бензин с максимално съдържание на сяра 10 мг/кг. Държавите-членки, които се възползват от настоящата разпоредба, информират съответно Комисията.
3. Държавите-членки изискват от доставчиците да гарантират до 2013 г. на пазара да се пуска бензин с максимално съдържание на кислород от 2,7 % и с максимално съдържание на етанол от 5 % и могат да изискват този бензин да се пуска на пазара за по-дълъг период, ако считат за необходимо. Те гарантират, че на потребителите се предоставя необходимата информация относно съдържанието на биогориво в бензина и по-конкретно относно правилната употреба на различните бензинови смеси.
4. Държавите-членки с ниски летни температури, могат, при спазване на разпоредбите на параграф 5, да разрешат пускането на пазара на бензин с максимално налягане на парите 70 kPa през летния период.
Държавите-членки в които не се прилага посочената в първа алинея дерогация, могат при спазване на разпоредбите на параграф 5, да разрешат пускането на пазара на бензин със съдържание на етанол с максимално налягане на парите 60 kPa през летния период, както и допустимото изключение за превишение на налягането на парите, посочено в приложение III, при условие че използваният етанол е биогориво.
5. Когато държавите-членки желаят да приложат една от дерогациите, предвидени в параграф 4, те уведомяват Комисията и предоставят цялата необходима информация. Комисията извършва оценка на желателността и срока на дерогацията, като взема предвид:
а)
избягването на социално-икономическите проблеми в резултат от по-високото налягане на парите, включително нуждата от временни технически адаптации; както и
б)
последиците от по-високото налягане на парите за околната среда или здравето и по-конкретно въздействието върху спазването на законодателството на Общността относно качеството на въздуха, както в засегнатите държави-членки, така и в други държави-членки.
Ако оценката на Комисията покаже, че дерогацията ще доведе до неспазване на законодателството на Общността относно качеството или замърсяването на въздуха, включително съответните пределни стойности и таваните на емисиите, искането се отхвърля. Комисията също така следва да вземе предвид съответните целеви стойности.
В случай че Комисията не повдигне възражения в шестмесечен срок от получаването на цялата необходима информация, съответната държава-членка може да приложи дерогацията, за която е отправила искане.
6. Въпреки параграф 1, държавите-членки може да продължат да разрешават продажбата на малки количества оловен бензин със съдържание на олово не по-голямо от 0,15 g/l, в размер на не повече от 0,03 % от общите продажби, за да бъдат използвани от стари превозни средства със специфични характеристики и да бъдат разпространявани чрез групи със специални интереси.“;
б)
Параграф 7 се заличава.;
4.
Член 4 се заменя със следния текст:
„Член 4
Дизелово гориво
1. Държавите-членки гарантират, че на тяхната територия може да се пуска дизелово гориво на пазара, само ако отговаря на спецификациите съгласно приложение II.
Независимо от изискванията по приложение II държавите-членки могат да разрешат пускането на пазара на дизелово гориво със съдържание на метилови естери на мастни киселини (МЕМК) над 7 %.
Държавите-членки гарантират, че на потребителите се предоставя необходимата информация относно съдържанието на биогориво в дизеловото гориво, и по-специално МЕМК.
2. Държавите членки гарантират, че не по-късно от 1 януари 2008 г. газьолът, предназначен за употреба в извънпътна подвижна техника (включително плавателни съдове, плаващи по вътрешните водни пътища), селскостопански и горски трактори, и плавателни съдове с развлекателна цел, може да бъде пускан на пазара на тяхната територия само ако съдържанието на сяра в него не надвишава 1 000 mg/kg. Считано от 1 януари 2011 г., максимално допустимото съдържание на сяра в този газьол е 10 mg/kg. Държавите-членки гарантират, че течните горива, различни от този газьол, могат да се използват в плавателни съдове, плаващи по вътрешните водни пътища и плавателни съдове с развлекателна цел, само ако съдържанието на сяра в тези течни горива не надвишава максимално допустимото съдържание в този газьол.
Въпреки това, с цел да се отчете лекото замърсяване в хода на снабдителната верига, държавите-членки могат, считано от 1 януари 2011 г., да разрешат газьолът, предназначен за употреба от извънпътна подвижна техника (включително плавателни съдове, плаващи по вътрешните водни пътища), селскостопански и горски трактори и плавателни съдове с развлекателна цел, да съдържа до 20 mg/kg сяра в момента на окончателно разпределение към крайните потребители. Държавите-членки могат също да разрешат до 31 декември 2011 г. на пазара да продължи да се пуска газьол, който съдържа до 1000 mg/kg сяра, за железопътни превозни средства и селскостопански и горски трактори, при условие че могат да гарантират, че нормалното функциониране на системите за контрол на емисиите няма да бъде нарушено.
3. Държавите-членки могат да предвидят за най-отдалечените региони специална разпоредба за въвеждане на дизелови горива и газьол с максимално съдържание на сяра 10 mg/kg. Държавите-членки, които се ползват от настоящата разпоредба, информират съответно Комисията.
4. За държавите-членки със сурови зимни условия максималната точка за дестилация от 65 % при 250 °C за дизелови горива и газьол може да бъде заменена с максимална точка на дестилация от 10 % (об/об) при 180 °C.“
5.
Създава се следният член:
„Член 7а
Намаляване на емисиите на парникови газове
1. Държавите-членки определят доставчика или доставчиците, които да отговарят за наблюдението и отчитането на емисиите на парникови газове от целия жизнен цикъл на горивата на единица енергия за доставените горива и енергия. Що се отнася до доставчиците на електроенергия за употреба в пътни превозни средства, държавите-членки гарантират, че тези доставчици могат да решат да допринесат за задължението за намаляване, установено в параграф 2, ако успеят да докажат, че могат адекватно да измерват и да провеждат наблюдение на електроенергията, доставена за употреба в тези превозни средства.
Считано от 1 януари 2011 г., доставчиците отчитат ежегодно пред органа, определен от съответната държава-членка, интензитета на парникови газове на горивата и енергията, доставени в рамките на всяка държава-членка, като предоставят най-малко следната информация:
а)
общия обем на всички доставени горива или енергия, с обозначение за мястото на закупуване и произхода; и
б)
емисиите от парникови газове за целия жизнен цикъл на горивата на единица енергия.
Държавите-членки гарантират, че отчетите подлежат на проверки.
По целесъобразност, Комисията определя насоки за прилагането на разпоредбите на настоящия параграф.
2. Държавите-членки изискват от доставчиците да намалят възможно най-плавно емисиите на парникови газове на единица енергия от целия жизнен цикъл на доставяните горива и енергия с до 10 % до 31 декември 2020 г. спрямо основните стандарти за горивата, посочени в параграф 5, буква б. Това намаление се състои от:
а)
6 % до 31 декември 2020 г. За целите на това намаление, държавите-членки може да изискват от доставчиците да се съобразят със следните междинни цели: 2 % до 31 декември 2014 г. и 4 % до 31 декември 2017 г.;
б)
индикативна допълнителна цел от 2 % до 31 декември 2020 г., при спазване на разпоредбите на член 9, параграф 1, буква з), постигнато чрез единия или двата следни метода:
i)
доставката на енергия за употреба в различните видове пътни превозни средства, извънпътна подвижна техника (включително плавателни съдове, плаващи по вътрешните водни пътища), селскостопански или горски трактори или плавателни съдове с развлекателна цел;
ii)
използването на технологии (включително улавяне и съхраняване на въглерод), които могат да намалят емисиите от парникови газове за целия жизнен цикъл, на единица енергия, от доставените горива или енергия;
в)
индикативна допълнителна цел за намаление в сектора на снабдяване с горива с допълнителни 2 % до 31 декември 2020 г., при спазване на разпоредбите на член 9, параграф 1, буква и), постигнато чрез използването на кредити, закупени чрез механизма за чисто развитие към Протокола от Киото, съгласно условията, посочени в Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 г. за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността (17).
3. Емисиите на парникови газове от целия жизнен цикъл на биогоривата се изчисляват в съответствие с член 7г. Емисиите на парникови газове от целия жизнен цикъл на други горива и енергия се изчисляват чрез методология, установена в съответствие с параграф 5 от настоящия член.
4. Държавите-членки гарантират, че група доставчици могат да решат да изпълнят съвместно задълженията за намаление съгласно параграф 2. В този случай те се считат за единичен доставчик за целите на параграф 2.
5. Мерките, необходими за прилагането на този член, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4. Подобни мерки включват по-специално:
а)
методологията за изчисляване на емисиите на парникови газове за целия жизнен цикъл на горивата, различни от биогоривата и енергията;
б)
методологията за определяне преди 1 януари 2011 г. на основните стандарти за горивата въз основа на емисиите на парникови газове от целия жизнен цикъл за единица енергия от изкопаеми горива през 2010 г., за целите на параграф 2;
в)
всички необходими правила за прилагането на параграф 4;
г)
методологията за изчисляване на приноса на електрическите пътни превозни средства, които съответстват на разпоредбите на член 3, параграф 4 от Директива 2009/28/ЕО.
6.
Вмъкват се следните членове:
„Член 7б
Критерии за устойчивост на биогоривата
1. Независимо дали суровините са отгледани на или извън територията на Общността, енергията от биогорива се взема предвид за целите на член 7а, само при условие че отговаря на критериите за устойчивост, установени в параграфи от 2 до 6 от настоящия член.
Независимо от това, биогоривата, произведени от отпадъци и остатъци, различни от остатъците от селското стопанство, аквакултурата, рибното и горското стопанство, трябва да отговарят само на критериите за устойчивост, установени в параграф 2 от настоящия член, за да бъдат взети предвид за целите, посочени в член 7а.
2. Намалението на емисиите на парникови газове в резултат на използване на биогорива, отчетено за целите, посочени в параграф 1, е най-малко 35 %.
Считано от 1 януари 2017 г., намалението на емисиите на парникови газове при използване на биогорива, взети предвид за целите на параграф 1, е най-малко 50 %. От 1 януари 2018 г. това намаление на емисиите на парникови газове е най-малко 60 % за биогоривата, произведени в инсталации, в които производството е започнало на или след 1 януари 2017 г.
Намалението на емисиите на парникови газове в резултат на използването на биогорива се изчислява в съответствие с член 7г, параграф 1.
В случай че биогоривата са произведени от инсталации, които вече са били в експлоатация на 23 януари 2008 г., първата алинея се прилага от 1 април 2013 г.
3. Биогоривата, които се отчитат за целите, посочени в параграф 1, не се произвеждат от суровини, произхождащи от терени с висока стойност на биоразнообразие, а именно от терени с един от следните видове статус през или след януари 2008 г., независимо дали тези терени продължават да имат същия статус:
а)
девствена гора или друга залесена земя, т.е. гора или друга залесена земя с местни видове, където няма ясно видими признаци на човешка дейност и екологичните процеси не са съществено нарушени;
б)
райони, предназначени:
i)
за целите на защитата на природата със закон или акт на съответния компетентен орган; или
ii)
за защита на редки, под заплаха или застрашени екосистеми или видове, признати от международни споразумения или включени в списъци, изготвени от междуправителствени организации или Международния съюз за опазване на природата, при условие че са признати в съответствие с член 7в, параграф 4;
освен ако не бъдат представени доказателства, че производството на тази суровина не противоречи на тези цели за защитата на природата;
в)
затревени райони с висока степен на биоразнообразие, които са:
i)
естествено затревени, а именно затревени райони, които биха останали такива при липсата на човешка намеса и които запазват естествения състав на видовете и екологичните характеристики и процеси; или
ii)
изкуствено затревени, а именно затревени райони, които биха престанали да бъдат такива при липсата на човешка намеса и които са богати на видове и не са деградирали, освен ако не се докаже, че добивът на суровини е необходим за запазване на статуса на пасище.
Комисията установява критериите и географските обхвати, по които да се установи кои затревени райони се обхващат от разпоредбите на буква в) на първа алинея. Такава мярка, предназначена да измени несъществени елементи на настоящата директива, чрез допълването ѝ, се приема в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4.
4. Биогоривата, които се отчитат за целите, посочени в параграф 1, не са произведени от суровини, произхождащи от терени с високи въглеродни запаси, а именно от терени с един от следните видове статус през януари 2008 г. и вече нямат такъв статус:
а)
мочурища, а именно почви покрити или наситени с вода постоянно или през значителна част от годината;
б)
трайно залесени райони, а именно терени с площ над един хектар, височина на дърветата над пет метра и с покритие от короните над 30 %, или с дървета, които могат да достигнат тези прагове на място;
в)
терени с площ над един хектар, височина на дърветата над пет метра и с покритие от короните между 10 % и 30 %, или с дървета, които могат да достигнат тези прагове на място, освен ако не бъде предоставено доказателство, че запасите от въглерод на района преди и след промяната на предназначението са такива, че при прилагането на методологията, установена в приложение IV, част В, биха били изпълнени условията, посочени в параграф 2 от настоящия член.
Разпоредбите на настоящия параграф не се прилагат, ако по времето, когато суровината е добита, съответният терен е имал същия статус както през януари 2008 г.
5. Биогорива, отчетени за целите, посочени в параграф 1, не може да се произвеждат от суровини, произхождащи от земя, която е била торфище през януари 2008 г., освен ако не е представено доказателство, че култивирането и добиването на тези суровини не налага дренаж на неотводнената предварително почва.
6. Селскостопанските суровини, отглеждани в Общността и използвани за производството на биогорива, които се отчитат за целите, посочени в член 7а, се добиват в съответствие с изискванията и стандартите, описани под заглавието „Околна среда“ в приложение II, част А и в точка 9 на приложение II към Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета от 19 януари 2009 година за установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски стопани (18) и в съответствие с минимално допустимите изисквания за добри селскостопански и екологични условия, посочени в член 6, параграф 1 от същия регламент.
7. На всеки две години Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад по отношение на трети държави, както и за държави-членки, които са значителен източник на биогорива или на суровини за използвани в Общността биогорива, относно взетите на национално равнище мерки за спазване на критериите за устойчивост, установени в параграфи 2 до 5, и мерките за защита на почвите, водата и въздуха. Първият доклад се представя през 2012 г.
На всеки две години Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно въздействието на нарасналото търсене на биогорива върху социалната устойчивост в Общността и в трети държави, относно въздействието на политиката на Общността за биогоривата върху наличието на хранителни продукти на достъпни цени, по-специално за жителите на развиващите се страни, както и относно други въпроси с по-широк обхват, свързани с развитието. Докладите се занимават с въпроса за зачитане правата на земеползване. За трети държави, както и за държави-членки, които са значителен източник на суровини за използвани в Общността биогорива, в докладите се посочва дали са ратифицирали и прилагат всяка от следните конвенции на Международната организация на труда:
-
Конвенция относно принудителния или задължителния труд (№ 29);
-
Конвенция относно свободата на сдружаване и закрилата на правото на синдикално организиране (№ 87);
-
Конвенция относно прилагането на принципите на правото на организиране и на колективно договаряне (№ 98);
-
Конвенция относно равното заплащане на мъжете и жените работници за труд с еднаква стойност (№ 100);
-
Конвенция за премахване на принудителния труд (№ 105);
-
Конвенция относно дискриминацията в областта на труда и професиите (№ 111);
-
Конвенция относно минималната възраст за приемане на работа (№ 138);
-
Конвенция относно забраната и незабавни действия за ликвидирането на най-тежките форми на детския труд (№ 182).
За трети държави, както и за държави-членки, които са значителен източник на суровини за използвани в Общността биогорива, в докладите се посочва дали са ратифицирали и прилагат:.
-
Протокола от Картахена по биологична безопасност;
-
Конвенцията за международна търговия със застрашени видове от дивата флора и фауна.
Първият доклад се представя през 2012 г. При необходимост Комисията предлага коригиращи мерки, по-специално ако има доказателства, че производството на биогорива оказва значително въздействие върху цените на хранителните продукти.
8. За целите, посочени в параграф 1, държавите-членки не може да откажат да вземат предвид биогорива, получени при спазване на настоящия член, на други основания за устойчивост.
Член 7в
Проверка на съответствието с критериите за устойчивост за биогоривата
1. При отчитане на биогорива за целите, посочени в член 7а, държавите-членки изискват от икономическите оператори да покажат, че са изпълнени посочените в член 7б, параграфи 2-5 критерии за устойчивост. За тази цел, те изискват от икономическите оператори използването на система за масов баланс, която:
а)
позволява партиди от суровини или биогорива с различни характеристики по отношение на устойчивостта да бъдат смесени;
б)
изисква информацията за характеристиките по отношение на устойчивостта и обемите на партидите, посочени в буква а), да остават придадени към сместа; и
в)
предвижда сборът на всички партиди, извадени от сместа да бъдат описани със същите характеристики по отношение на устойчивостта в същите количества, каквито има сборът на всички партиди, постъпили в сместа.
2. Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета през 2010 г. и 2012 г. относно действието на описания в параграф 1 метод на проверка чрез масов баланс, както и за възможността за допускане на други методи за проверка по отношение на някои или всички видове суровини или биогорива. В своята оценка, Комисията разглежда тези методи за проверка, при които не е необходимо информацията за характеристиките на устойчиво развитие да остава физически прикрепена към определени партиди или смеси. Оценката отчита нуждата за запазване на целостта и ефикасността на системата за проверка, като в същото време избягва налагането на прекомерна тежест върху промишлеността. Докладът е съпроводен, ако е уместно, от предложения до Европейския парламент и Съвета за използването на други методи за проверка.
3. Държавите-членки предприемат мерки за гарантиране, че икономическите оператори подават надеждна информация, както и да представят при поискване на съответната държава-членка данните, използвани за съставяне на информацията. Също така, държавите-членки изискват от икономическите оператори да организират подходящо независимо одитиране на подадената информация, както и да представят доказателства за неговото провеждане. При одитирането се проверява, че използваните от икономическите оператори системи са точни, надеждни и защитени от измами. Също така, при одитирането трябва да се проверява честотата и методиката на вземане на проби, както и надеждността на данните.
Информацията, посочена в първа алинея, включва по-специално информация относно спазването на критериите за устойчивост, посочени в член 7б, параграфи 2-5, подходяща и приложима информация относно мерките за защита на почвите, водата и въздуха, възстановяването на деградиралата земя, избягването на излишно потребление на вода в зони с недостатъчно количество вода, както и подходяща и приложима информация относно мерките, взети за отчитане на въпросите, посочени в член 7б, параграф 7, алинея втора.
Комисията, в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 11, параграф 3, определя списък на елементите на подходящата и приложима информация, посочена в първите две алинеи. Тя следи по-специално представянето на тази информация да не представлява прекомерна административна тежест за икономическите оператори като цяло и в частност за дребните селскостопански производители, организациите на производителите и кооперациите.
Задълженията, установени в настоящия параграф, се прилагат независимо дали биогоривата са произведени в Общността, или са внесени.
Държавите-членки представят на Комисията в обобщен вид информацията, посочена в първа алинея. Комисията публикува резюме на тази информация на платформата за осигуряване на прозрачност, посочена в член 24 от Директива 2009/28/ЕО, като запазва поверителния характер на информацията с чувствително търговско съдържание.
4. Общността се стреми да сключва двустранни или многостранни споразумения с трети държави, които съдържат разпоредби относно критериите за устойчивост, съответстващи на разпоредбите в настоящата директива. Когато Общността е сключила споразумения, съдържащи разпоредби относно въпроси, обхванати от критериите за устойчивост, посочени в член 7б, параграфи 2-5, Комисията може да вземе решение тези споразумения показват, че биогоривата, произведени от отгледани в тези страни суровини, отговарят на въпросните критерии за устойчивост. При сключването на тези споразумения се отчитат надлежно мерките, предприети за опазването на зони, които изпълняват основни функции по запазване на екосистемите в критични ситуации (като запазване на речни басейни и защита срещу ерозията), за опазването на почвите, водата и въздуха, непреките въздействия, свързани с промените в земеползването, възстановяването на деградиралата земя, избягването на излишно потребление на вода в зони с недостатъчно количество вода, както и информацията относно въпросите, посочени в член 7б, параграф 7, втора алинея.
Комисията може да реши, че доброволни национални или международни схеми за въвеждане на стандарти за производството на продукти от биомаса съдържат точни данни за целите на член 7б, параграф 2 или демонстрират, че партидите от биогорива съответстват на критериите за устойчивост, посочени в член 7б, параграфи 3-5. Комисията може да реши, че тези схеми съдържат точни данни за информацията относно предприетите мерки за опазване на зоните, които осигуряват основни услуги на екосистемите в критични ситуации, ситуации (като защитата на речни басейни и ерозивния контрол), за опазването на почвите, водата и въздуха, за възстановяване на деградиралата земя, избягването на излишно потребление на вода в зони с недостатъчно количество вода, както и въпросите, посочени в член 7б, параграф 7, втора алинея. Комисията може също да признае райони за защита на редки, под заплаха или застрашени екосистеми или видове, признати от международни споразумения или включени в списъци, изготвени от междуправителствени организации или от Международния съюз за опазване на природата, за целите на член 7б, параграф 3, буква б), подточка ii).
Комисията може да реши, че някои доброволни национални или международни схеми за определяне на намалението на емисии на парникови газове съдържат точни данни за целите на член 7б, параграф 2.
Комисията може да реши, че земи, включени в национална или регионална схема за възстановяване на земи, които са тежко деградирали или силно замърсени, съответстват на критериите, посочени в приложение IV, част В, точка 9.
5. Комисията приема решения съгласно параграф 4, само ако въпросното споразумение или схема отговаря на адекватни стандарти за надеждност, прозрачност и независимо одитиране. Схеми за измерване на намаленията на емисии на парникови газове също съответстват на методическите изисквания, посочени в приложение IV. Списък на райони с висока степен на биоразнообразие, посочени в член 7б, параграф 3, буква б), подточка (ii), отговарят на адекватни стандарти за обективност и съгласуваност с международно признатите стандарти и предвиждат подходящи процедури на обжалване.
6. Решенията съгласно параграф 4 се вземат съгласно процедурата по консултиране, посочена в член 11, параграф 3. Тези решения имат срок на действие от не повече от пет години.
7. Когато даден икономически оператор предложи доказателство или данни, придобити в съответствие със споразумение или схема, предмет на решение съгласно параграф 4, в рамките на обхвата на посоченото решение държавата-членка не изисква от заявителя да представя допълнително доказателство за спазване на критерия за устойчиво развитие, посочен в член 7б, параграфи 2-5, нито информация относно мерките, посочени в втора алинея от параграф 3 на настоящия член.
8. При искане на държава-членка или по своя инициатива Комисията разглежда прилагането на член 7б във връзка с източник на биогориво и в срок шест месеца от получаването на такова искане и в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 11, параграф 3, решава дали въпросната държава-членка може да вземе предвид горивото от този източник за целите на член 7а.
9. В срок до 31 декември 2012 г. Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета относно:
а)
ефективността на въведената система за предоставяне на информация за критериите за устойчивост; и
б)
дали е изпълнимо и подходящо да се въведат задължителни изисквания по отношение на защитата въздуха, почвите и водата, като се отчитат последните научни данни и международните задължения на Общността.
При необходимост Комисията предлага коригиращи действия.
Член 7г
Изчисляване на емисиите на парникови газове от биогорива от целия жизнен цикъл
1. За целите на член 7а и член 7б, параграф 2, емисиите на парникови газове от целия жизнен цикъл на биогоривата се изчисляват, както следва:
а)
за биогоривата, по отношение на които е дадена в приложение IV, част А или Б приета стойност на намалението на емисиите на парникови газове за съответния начин на производство на биогорива и за които стойността el, изчислена за тези биогорива в съответствие с приложение IV, част В, точка 7, е равна или по-малка от нула, при изчислението се използва тази приета стойност;
б)
чрез използване на действителната стойност, изчислена в съответствие с методиката, посочена в приложение IV, част В; или
в)
чрез използване на стойност, изчислена като сбор от елементите на формулата, посочена в приложение IV, част В, точка 1, където разпределените приети стойности в приложение IV, част Г или Д могат да бъдат използвани за някои елементи, а действителните стойности, изчислени в съответствие с методиката, определена в приложение IV, част В, за всички останали елементи.
2. До 31 март 2010 г. държавите-членки представят на Комисията доклад, включващ списък на районите на тяхна територия, които са класифицирани на ниво 2 от Номенклатурата на статистическите териториални единици (наричана по-нататък „NUTS“) или на по-точно определено подниво NUTS в съответствие с Регламент (ЕО) № 1059/2003 на Европейския парламент и на Съвета от 26 май 2003 г. за установяване на обща класификация на териториалните единици за статистически цели (NUTS) (19), за които предвижданите типични емисии на парникови газове в резултат на отглеждането на селскостопански суровини са по-ниски или равни на емисиите, посочени под заглавието „Разпределени приети стойности за отглеждане“ в приложение IV, част Г към настоящата директива, като списъкът е придружен от описание на метода и данните, използвани при неговото съставяне. Използваният метод отчита почвените характеристики, климата и очакваните добиви на селскостопански суровини.
3. Приетите стойности в приложение IV, част А, както и разпределените приети стойности за отглеждане, посочени в приложение IV, част Г, могат да се използват само ако съответните суровини:
а)
са отгледани извън Общността;
б)
са отгледани в райони на Общността, включени в посочените в параграф 2 списъци; или
в)
са отпадъци или остатъчни вещества, които не са получени от селскостопанска дейност, аквакултура или риболовна дейност.
По отношение на тези биогорива, които не попадат в обхвата на букви а), б) или в), се използват действителните стойности за емисиите при отглеждането.
4. До 31 март 2010 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно възможността за съставяне на списъци с райони в трети държави, където предвижданите типични емисии на парникови газове при отглеждане на селскостопански суровини се очаква да бъдат по-ниски или равни на емисиите, посочени под заглавието „Отглеждане“ в приложение IV, част Г, като докладът при възможност е придружен от такива списъци и от описание на метода и данните, използвани за съставянето им. При необходимост докладът се придружава от съответни предложения.
5. Комисията докладва най-късно до 31 декември 2012 г. и на всеки 2 години след това относно предвижданите типични и приети стойности, посочени в приложение IV, части Б и Д, като отделя специално внимание на емисиите от транспорта и преработката, и може при необходимост да вземе решение за коригиране на стойностите. Тази мярка, предназначена да измени несъществени елементи на настоящата директива, се приема в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4.
6. До 31 декември 2010 г. Комисията представя доклад на Европейския парламент и на Съвета за преглед на въздействието на непряката промяна на земеползването върху емисиите от парникови газове и очертава пътища за минимизиране на това въздействие. Докладът се придружава по целесъобразност от предложение, основано на най-добрите налични научни данни, което включва конкретна методология за емисиите от измененията в запасите от въглерод вследствие на непреки промени в земеползването, като се гарантира спазването на настоящата директива, и по-специално член 7б, параграф 2.
Предложението включва необходимите предпазни мерки за гарантиране на сигурност за инвестициите, осъществени преди да започне прилагането на методологията. По отношение на инсталациите, произвеждали биогорива преди края на 2013 г., прилагането на мерките, посочени в първата алинея, не може да има за последица - до 31 декември 2017 г. - произведените от тези инсталации биогорива да бъдат считани за несъответстващи на изискванията за устойчивост в настоящата директива, ако те иначе биха спазвали тези изисквания, при условие че тези биогорива постигат намаления на емисиите на парникови газове в размер най-малко 45 %. Това правило се прилага за капацитета на инсталации за биогорива в края на 2012 г.
Европейският парламент и Съветът полагат усилия да вземат решение по евентуални предложения, внесени от Комисията, най-късно до 31 декември 2012 г.
7. Приложение IV може да бъде адаптирано към техническия и научния напредък, включително чрез добавяне на стойности за по-нататъшни начини на производство на биогориво за същите или други суровини и чрез промяна на методиката, предвидена в част В. Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, включително чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4.
По отношение на приетите стойности и методиката, посочена в приложение IV, се обръща особено внимание на:
-
метода на отчитане на отпадъците и остатъчните вещества,
-
метода на отчитане на страничните продукти,
-
метода на отчитане при когенерация, както и
-
статуса на странични продукти, предоставян на остатъчните вещества от селскостопански култури.
Приетите стойности за биодизел от отпадни растителни или животински мазнини се разглеждат във възможно най-кратък срок.
При всяко адаптиране или добавка към списъка на приетите стойности в приложение IV се спазват следните правила:
а)
в случаите когато приносът на даден фактор към общите емисии е малък, или когато е налице ограничено вариране, или когато разходите или трудностите при установяване на действителните стойности са високи, като приети стойности трябва да се вземат типичните стойности за нормалните производствени процеси;
б)
във всички останали случаи приетите стойности трябва да бъдат консервативни в сравнение с нормалните производствени процеси.
8. Създават се подробни определения, включително техническите спецификации, изисквани за категориите, посочени в приложение IV, част В, точка 9. Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4.
Член 7д
Мерки по прилагане и доклади относно устойчивостта на биогоривата
1. Мерките по прилагане, посочени в член 7б, параграф 3, втора алинея, член 7в, параграф 3, трета алинея, член 7в, параграф 6, член 7в, параграф 8, член 7г, параграф 5, член 7г, параграф 7, първа алинея и член 7г, параграф 8 също така отчитат изцяло целите на Директива 2009/28/ЕО.
2. Докладите на Комисията до Европейския парламент и до Съвета, посочени в член 7б, параграф 7, член 7в, параграф 2, член 7в, параграф 9, член 7г, параграфи 4 и 5 и член 7г, параграф 6, първа алинея, както и докладите и информацията, предоставяна съгласно член 7в, параграф 3, първа и пета алинея, и член 7г, параграф 2 се подготвят и предават за целите както на Директива 2009/28/ЕО, така и на настоящата директива.
7.
В член 8 параграф 1 се заменя със следния текст:
„1. Държавите-членки контролират спазването на изискванията на членове 3 и 4 по отношение на бензина и дизеловите горива на базата на аналитичните методи, посочени съответно в европейските стандарти EN 228:2004 и EN 590:2004.“;
8.
Създава се следният член:
„Член 8а
Метални добавки
1. Комисията извършва оценка на рисковете за здравето и околната среда вследствие на употребата на метални добавки в горивата, като за тази цел разработва методология за изпитване. Тя докладва заключенията си на Европейския парламент и на Съвета в срок до 31 декември 2012 г.
2. До разработването на методологията за изпитване, посочена в параграф 1, наличието на металната добавка метилциклопентадиенил манган трикарбонил (MMT) в горивата се ограничава до 6 mg манган на литър, считано от 1 януари 2011 г. Ограничението е 2 mg манган, считано от 1 януари 2014 г.
3. Ограничението за съдържанието на ММТ в горивата, определено в параграф 2, се преразглежда въз основа на резултатите от оценката, извършена чрез методологията за изпитване, посочена в параграф 1. То може да бъде сведено до нула, ако оценката на риска оправдава това. То не може да бъде увеличено, освен ако не е оправдано от оценката на риска. Тази мярка, предназначена да измени несъществени елементи на настоящата директива, се приема в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4.
4. Държавите-членки гарантират, че на всяко място, където на потребителите се предлагат горива с метални добавки, се поставя етикет относно съдържанието на металната добавка в горивото.
5. Етикетът съдържа следния текст: „Съдържа метални добавки“.
6. Етикетът се прикрепя към мястото, където е изложена информацията за вида гориво, така че да се вижда ясно. Етикетът е с размери и шрифт, които му позволяват да се вижда ясно и да се чете лесно.“;
9.
Член 9 се заменя със следния текст:
„Член 9
Отчетност
1. До 31 декември 2012 г. и след това на всеки три години Комисията представя пред Европейския парламент и Съвета доклад, при необходимост придружаван от предложение за изменения на настоящата директива. По-конкретно докладът трябва да отчита следното:
а)
използването и развитието на автомобилната технология и по-специално осъществимостта на повишаването на максимално допустимото съдържание на биогориво в бензина и дизела и необходимостта от преразглеждане на датата, посочена в член 3, параграф 3;
б)
Общностна политика за емисиите на CO2 от пътни превозни средства;
в)
възможността за прилагане на изискванията на приложение II, и по-специално на пределната стойност за полициклични ароматни въглеводороди към извънпътната подвижна техника (включително плавателни съдове по вътрешните водни пътища), селскостопански и горски трактори, както и плавателни съдове с развлекателна цел;
г)
увеличаването на употребата на почистващи препарати в горивата;
д)
използването на метални добавки, различни от ММТ, в горивата;
е)
общия обем на съставките, използвани в бензина и дизела, като се взема предвид екологичното законодателство на Общността, включително целите на Директива 2000/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 г. за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите (20) и производните ѝ директиви;
ж)
последствията от целта за намаляване на емисиите на парникови газове, посочена в член 7а, параграф 2, за схемата за търговия с емисии;
з)
евентуалната необходимост от корекции в член 2, параграфи 6 и 7 и член 7а, параграф 2, буква б), с цел да се извърши оценка на възможния принос за постигането на целта за намаляване на емисиите на парникови газове с до 10 % до 2020 г. Тези съображения се основават на потенциала за намаляване на емисиите на парникови газове за целия жизнен цикъл на горивата и енергията в рамките на Общността, като се вземат предвид, по-конкретно, всички промени в технологиите за съобразено с околната среда улавяне и съхранение на въглерод в геоложки обекти, за електрически пътни превозни средства и разходната ефективност на средствата за намаляване на тези емисии, както е посочено в член 7а, параграф 2, буква б);
и)
възможността за въвеждане на допълнителни мерки за доставчиците, за да се намалят с 2 % емисиите на парникови газове на единица енергия от целия жизнен цикъл на горивата спрямо основните стандарти за горивата, посочени в член 7а, параграф 5, буква б), чрез използването на кредити по Механизма за чисто развитие на Протокола от Киото, съгласно условията, определени в Директива 2003/87/ЕО, с цел да се извърши оценка на възможния допълнителен принос за постигането на целта за намаляване на емисиите на парникови газове с до 10 % до 2020 г., както е посочено в член 7а, параграф 2, буква в) от настоящата директива;
й)
актуализиран анализ на разходите и ползите и анализ на въздействието на намалението на максималното допустимо налягане на парите на бензина до 60 kPa през летния период,
2. Най-късно през 2014 г. Комисията представя пред Европейския парламент и Съвета доклад за постигането на целта за емисиите на парникови газове за 2020 г., посочена в член 7а, като взема предвид необходимостта от съгласуване на тази цел с целта, посочена в член 3, параграф 3 от Директива 2009/28/ЕО, що се отнася до дела на енергията от възобновяеми източници в транспорта, в контекста на докладите, посочени в член 23, параграфи 8 и 9 от посочената директива.
При необходимост Комисията прилага към доклада предложение за промяна на целта.
10.
В член 10 параграф 1 се заменя със следния текст:
„1. При необходимост от адаптиране спрямо техническия напредък на разрешените аналитични методи, посочени в приложения I или II, могат да се приемат изменения с цел промяна на несъществени елементи от настоящата директива в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4. Приложение III също може да бъде също адаптиран в съответствие с техническия и научния напредък. Тази мярка, предназначена да измени несъществени елементи на настоящата директива, се приема в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 11, параграф 4.“;
11.
Член 11 се заменя със следния текст:
„Член 11
Процедура на комитет
1. Освен в случаите, посочени в параграф 2, Комисията се подпомага от комитет относно качеството на горивата.
2. По въпроси относно устойчивостта на биогоривата съгласно членове 7б, 7в и 7г Комисията се подпомага от Комитета по устойчивостта на биогоривата и течните горива от биомаса, посочен в член 25, параграф 2 от Директива 2009/28/ЕО.
3. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 3 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
4. При позоваване на настоящия параграф се прилагат член 5а, параграфи 1-4 и член 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.“
12.
Параграф 14 се заличава.
13.
Приложения I, II, III и IV се заменят с текста от приложението към настоящата директива.
Член 2
Изменения на Директива 1999/32/ЕО
Директива 1999/32/ЕО се изменя, както следва:
1.
Член 2 се изменя, както следва:
а)
точка 3 се заменя със следния текст:
„3.
корабно гориво означава всякакво течно гориво, получено от нефт, предназначено или използвано на борда на кораб, включително горивата, определени в ISO 8217. То включва всяко течно гориво, получено от нефт, и използвано на борда на плавателни съдове, плаващи по вътрешните водни пътища, или плавателни съдове с развлекателна цел, съгласно определенията в Директива 97/68/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 16 декември 1997 г. относно сближаване на законодателството на държавите-членки във връзка с мерките за ограничаване на емисиите на газообразни и прахообразни замърсители от двигатели с вътрешно горене, инсталирани в извънпътна подвижна техника (21) и Директива 94/25/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 юни 1994 г. за сближаване на законoвите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите-членки относно плавателните съдове с развлекателна цел (22), когато такива плавателни съдове плават в морски води;
б)
точка 3й) се заличава.
2.
Член 4б се изменя, както следва:
а)
заглавието се заменя със следния текст: „Максимално съдържание на сяра в корабните горива, използвани от кораби, закотвени в пристанища на Общността“;
б)
в параграф 1 буква a) се заличава;
в)
в параграф 2 буква б) се заличава;
3.
В член 6, параграф 1а трета алинея се заменя със следния текст:
„Вземането на проби започва на датата, на която съответните ограничения за максимално съдържание на сяра в горивата влязат в сила. То се извършва достатъчно често, в достатъчни количества, и по такъв начин, че пробите да са представителни за проверяваното гориво и за горивото, което се използва от плавателните средства, докато се намират в съответните морски зони и пристанища.“
Член 3
Отмяна
Директива 93/12/ЕИО се отменя.
Член 4
Транспониране
1. Държавите-членки привеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, не по-късно от 31 декември 2010 г.
Те изпращат на Комисията текста на тези мерки.
Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или те се придружават от такова позоваване при официалното им публикуване. Условията и редът за позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 5
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 6
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Страсбург на 23 април 2009 година.
DIRETTIVA 2009/30/CE DEL PARLAMENTO EUROPEO E DEL CONSIGLIO
del 23 aprile 2009
che modifica la direttiva 98/70/CE per quanto riguarda le specifiche relative a benzina, combustibile diesel e gasolio nonché l’introduzione di un meccanismo inteso a controllare e ridurre le emissioni di gas a effetto serra, modifica la direttiva 1999/32/CE del Consiglio per quanto concerne le specifiche relative al combustibile utilizzato dalle navi adibite alla navigazione interna e abroga la direttiva 93/12/CEE
(Testo rilevante ai fini del SEE)
IL PARLAMENTO EUROPEO E IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l’articolo 95 e l’articolo 175, paragrafo 1, per quanto riguarda l’articolo 1, paragrafo 5, e l’articolo 2 della presente direttiva,
vista la proposta della Commissione,
visto il parere del Comitato economico e sociale europeo (1),
previa consultazione del Comitato delle regioni,
deliberando secondo la procedura di cui all’articolo 251 del trattato (2),
considerando quanto segue:
(1)
La direttiva 98/70/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 13 ottobre 1998, relativa alla qualità della benzina e del combustibile diesel (3), stabilisce specifiche minime per la benzina ed i combustibili diesel destinati ai trasporti stradali e non stradali per motivi sanitari ed ambientali.
(2)
Uno degli obiettivi stabiliti nel sesto programma comunitario di azione in materia di ambiente, istituito dalla decisione n. 1600/2002/CE del 22 luglio 2002 (4), è il raggiungimento di livelli di qualità dell’aria che non comportino rischi o impatti negativi significativi per la salute umana e per l’ambiente. Nella dichiarazione che accompagna la direttiva 2008/50/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 21 maggio 2008, relativa alla qualità dell’aria ambiente e per un’aria più pulita in Europa (5), la Commissione ha riconosciuto la necessità di ridurre le dannose emissioni inquinanti per conseguire un miglioramento significativo verso gli obiettivi stabiliti dal sesto programma comunitario di azione in materia di ambiente e ha previsto, in particolare, nuove proposte legislative che ridurrebbero ulteriormente le emissioni autorizzate a livello nazionale per i principali inquinanti, ridurrebbero le emissioni connesse con il rifornimento degli autoveicoli a benzina nelle stazioni di servizio e affronterebbero la questione del tenore di zolfo nei combustibili, compresi i combustibili per uso marittimo.
(3)
Nell’ambito del protocollo di Kyoto la Comunità si è impegnata a raggiungere gli obiettivi di riduzione delle emissioni di gas a effetto serra stabiliti per il periodo 2008-2012. La Comunità si è inoltre impegnata a ridurre del 30 %, entro il 2020, le emissioni di gas a effetto serra nel contesto di un accordo globale e del 20 % unilateralmente. Per il raggiungimento di tali obiettivi sarà necessario il contributo di tutti i settori.
(4)
Un aspetto delle emissioni di gas a effetto serra provocate dai trasporti è stato affrontato con la politica comunitaria in materia di emissioni di CO2 e automobili. I carburanti utilizzati nel settore dei trasporti contribuiscono in modo significativo alle emissioni globali di gas a effetto serra della Comunità. Il monitoraggio e la riduzione delle emissioni di gas a effetto serra prodotte nel ciclo di vita dei combustibili possono aiutare la Comunità a raggiungere gli obiettivi di riduzione di tali gas tramite la «decarbonizzazione» dei combustibili da trasporto.
(5)
La Comunità ha già adottato normative intese a limitare le emissioni inquinanti prodotte dagli autoveicoli leggeri e pesanti. Un fattore che può facilitare il raggiungimento dei limiti stabiliti per tali emissioni è costituito dalle specifiche relative ai combustibili.
(6)
Le deroghe alla tensione massima di vapore della benzina nel periodo estivo dovrebbero limitarsi agli Stati membri che hanno temperature ambientali estive basse. È pertanto opportuno chiarire in quali Stati membri si dovrebbe concedere una deroga. Si tratta, in linea di principio, degli Stati membri in cui la temperatura media nella maggior parte del territorio è inferiore a 12 °C per almeno due dei tre mesi di giugno, luglio e agosto.
(7)
La direttiva 97/68/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 16 dicembre 1997, concernente il ravvicinamento delle legislazioni degli Stati membri relative ai provvedimenti da adottare contro l’emissione di inquinanti gassosi e particolato inquinante prodotti dai motori a combustione interna destinati all’installazione su macchine mobili non stradali (6), stabilisce i limiti per le emissioni dei motori utilizzati in tali macchine. Devono essere previsti combustibili che permettano il buon funzionamento dei motori di tali macchine.
(8)
Il 20 % circa delle emissioni di gas a effetto serra della Comunità è prodotto dalla combustione dei carburanti utilizzati nei trasporti su strada. Una possibile soluzione per diminuire tali emissioni è rappresentata dall’abbattimento delle emissioni di gas a effetto serra prodotte durante il ciclo di vita dei combustibili, che può essere conseguito in vari modi. Tenendo presenti l’intento della Comunità di ridurre ulteriormente le emissioni di gas a effetto serra e il significativo contributo dei trasporti su strada su tali emissioni, è opportuno istituire un meccanismo che prescriva ai fornitori di combustibile di indicare le emissioni di gas a effetto serra prodotte durante il ciclo di vita dei combustibili da essi forniti e di ridurle a partire dal 2011. La metodologia per il calcolo delle emissioni di gas a effetto serra prodotte durante il ciclo di vita dei biocarburanti dovrebbe essere identica a quella stabilita ai fini del calcolo dell’impatto dei gas a effetto serra ai sensi della direttiva 2009/28/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 23 aprile 2009, sulla promozione dell’uso dell’energia da fonti rinnovabili (7).
(9)
Entro il 31 dicembre 2020 i fornitori dovrebbero ridurre gradualmente le emissioni di gas a effetto serra prodotte durante il ciclo di vita fino al 10 % per unità di energia dovute ai carburanti e all’energia forniti. La riduzione dovrebbe essere almeno del 6 % entro il 31 dicembre 2020 rispetto alla media comunitaria delle emissioni di gas a effetto serra per unità di energia prodotte durante il ciclo di vita dei combustibili fossili nel 2010, ottenute utilizzando biocarburanti e carburanti alternativi nonché riducendo il rilascio in atmosfera e la combustione in torcia nei siti di produzione. Detta riduzione, soggetta a una verifica, dovrebbe comprendere due ulteriori riduzioni del 2 %, la prima ottenuta tramite l’utilizzo di tecnologie ecocompatibili per la cattura e lo stoccaggio di CO2 e di veicoli elettrici e la seconda tramite l’acquisto di crediti nel quadro del meccanismo di sviluppo pulito del protocollo di Kyoto. Dette riduzioni supplementari non dovrebbero essere vincolanti per gli Stati membri o i fornitori di carburanti all’entrata in vigore della presente direttiva. La revisione dovrebbe riferirsi al loro carattere non vincolante.
(10)
La produzione di biocarburanti dovrebbe avvenire in modo sostenibile. Occorre pertanto che i biocarburanti utilizzati per conseguire gli obiettivi di riduzione dei gas a effetto serra fissati dalla presente direttiva soddisfino criteri di sostenibilità. Per garantire un approccio coerente tra la politica energetica e quella ambientale e per evitare i costi aggiuntivi per le imprese e l’incoerenza sotto il profilo ambientale che risulterebbe da un approccio non uniforme, è essenziale prevedere i medesimi criteri di sostenibilità ambientale per l’uso di biocarburanti ai fini della presente direttiva, da una parte, e della direttiva 2009/28/CE, dall’altra. Per gli stessi motivi dovrebbero essere evitate doppie comunicazioni nel presente contesto. Inoltre, la Commissione e le autorità nazionali competenti dovrebbero coordinare le proprie attività nel quadro di un comitato specificatamente competente per gli aspetti della sostenibilità.
(11)
L’aumento della domanda mondiale di biocarburanti e gli incentivi all’uso dei biocarburanti previsti dalla presente direttiva non dovrebbero avere l’effetto di incoraggiare la distruzione di terreni ricchi di biodiversità. Tali risorse limitate, il cui valore per tutta l’umanità è stato riconosciuto in molti atti internazionali, dovrebbero essere preservate. Inoltre, i consumatori nella Comunità troverebbero moralmente inaccettabile che il loro maggiore uso di biocarburanti possa portare alla distruzione di terreni ricchi di biodiversità. Per questi motivi è necessario prevedere criteri di sostenibilità che assicurino che i biocarburanti possano beneficiare di incentivi soltanto quando vi sia la garanzia che non provengono da aree ricche di biodiversità oppure, nel caso di aree designate per scopi di protezione della natura o per la protezione di ecosistemi o specie rari, minacciati o in pericolo di estinzione, quando l’autorità competente dimostri che la produzione delle materie prime non interferisce con detti scopi. I criteri di sostenibilità dovrebbero considerare una foresta come ricca di biodiversità nel caso in cui sia una foresta primaria secondo la definizione usata dall’Organizzazione delle Nazioni Unite per l’Alimentazione e l’Agricoltura (FAO) nella «Valutazione delle risorse forestali mondiali», documento che i paesi di tutto il mondo utilizzano per rendicontare sull’estensione delle foreste primarie, o sia protetta da leggi nazionali in materia di protezione della natura. Dovrebbero essere incluse le aree ove si pratica la raccolta di prodotti forestali diversi dal legno, purché l’impatto umano sia limitato. Altri tipi di foreste secondo la definizione della FAO, quali le foreste naturali modificate, le foreste seminaturali e le piantagioni, non dovrebbero essere considerati foreste primarie. Inoltre, tenuto conto dell’elevato grado di biodiversità di alcuni terreni erbosi, temperati o tropicali, incluse savane, steppe, terreni arbustivi e praterie ad elevata biodiversità, i biocarburanti prodotti a partire da materie prime coltivate su tali terreni non dovrebbero poter beneficiare degli incentivi previsti dalla presente direttiva. La Commissione dovrebbe fissare criteri adeguati e precisare le zone geografiche per definire questo tipo di terreni erbosi ad elevata biodiversità, conformemente ai migliori dati scientifici disponibili e alle norme internazionali applicabili.
(12)
Per calcolare l’impatto della conversione dei terreni in termini di emissioni di gas a effetto serra, è opportuno che gli operatori economici siano in grado di utilizzare valori effettivi per gli stock di carbonio connessi con la destinazione di riferimento dei terreni e la destinazione degli stessi dopo la conversione. Dovrebbero inoltre essere in grado di utilizzare valori standard. Il lavoro del gruppo di esperti intergovernativo sui cambiamenti climatici costituisce la base giusta per tali valori standard, un lavoro che attualmente non è espresso in una forma immediatamente applicabile dagli operatori economici. La Commissione, ispirandosi a tale lavoro, dovrebbe quindi elaborare orientamenti che fungano da base di calcolo delle variazioni degli stock di carbonio ai fini della presente direttiva, anche per quanto riguarda le zone boschive con una copertura della volta compresa tra il 10 % e il 30 %, le savane, i terreni arbustivi e le praterie.
(13)
È opportuno che la Commissione sviluppi metodologie per valutare l’impatto del drenaggio delle torbiere sulle emissioni dei gas a effetto serra.
(14)
Non dovrebbero essere convertiti alla produzione di biocarburanti i terreni in cui la perdita dello stock di carbonio a seguito della conversione non possa essere compensata dalle riduzioni delle emissioni di gas a effetto serra realizzate tramite la produzione di biocarburanti entro un periodo di tempo ragionevole, tenuto conto dell’urgenza di affrontare i cambiamenti climatici. Ciò eviterebbe che siano imposte inutilmente agli operatori economici attività di ricerca onerose e impedirebbe la conversione di terre con rilevanti stock di carbonio che dovessero rivelarsi inadatte per la produzione di materie prime destinate alla produzione di biocarburanti. L’inventario degli stock mondiali di carbonio indica che le zone umide e le zone boschive continue con una copertura della volta superiore al 30 % dovrebbero essere incluse in detta categoria. Anche le zone boschive con una copertura della volta compresa tra il 10 % e il 30 % dovrebbero essere incluse, a meno che non si possa dimostrare che il loro stock di carbonio è sufficientemente esiguo da giustificarne la conversione secondo le modalità previste dalla presente direttiva. Il riferimento alle zone umide dovrebbe tener conto della definizione di cui alla Convenzione relativa alle zone umide di importanza internazionale, soprattutto come habitat degli uccelli acquatici, adottata il 2 febbraio 1971 a Ramsar.
(15)
Gli incentivi previsti dalla presente direttiva incoraggeranno un aumento della produzione di biocarburanti a livello mondiale. I biocarburanti prodotti a partire da materie prime coltivate all’interno della Comunità dovrebbero altresì rispettare i requisiti comunitari in ambito ambientale relativi al settore agricolo, inclusi quelli per la tutela della qualità delle acque sotterranee e delle acque superficiali, e i requisiti in ambito sociale. Tuttavia, esiste il timore che la produzione di biocarburanti in alcuni paesi terzi non rispetti i requisiti minimi in ambito ambientale o sociale. Per tale motivo è opportuno incoraggiare la conclusione di accordi multilaterali e bilaterali nonché l’introduzione di sistemi volontari a livello internazionale o nazionale, che contemplino aspetti essenziali in materia ambientale e sociale, al fine di promuovere la produzione sostenibile di biocarburanti a livello mondiale. In assenza di tali accordi o sistemi, gli Stati membri dovrebbero obbligare gli operatori economici a riferire in materia.
(16)
I criteri di sostenibilità sono efficaci soltanto se determinano un cambiamento del comportamento degli operatori del mercato. Tali cambiamenti avranno luogo solo se il rispetto di tali criteri per i biocarburanti determina un vantaggio in termini di prezzo rispetto ai prodotti che non rispettano detti criteri. Secondo il metodo dell’equilibrio di massa per la verifica della conformità, esiste un collegamento fisico tra la produzione di biocarburanti che soddisfano i criteri di sostenibilità e il consumo di biocarburanti nella Comunità, che crea un equilibrio tra l’offerta e la domanda e garantisce un vantaggio, in termini di prezzo, superiore a quello che si ha in un sistema in cui tale collegamento non esiste. Per assicurare che i biocarburanti che soddisfano i criteri di sostenibilità possano essere venduti ad un prezzo superiore, mantenendo l’integrità del sistema ed evitando nello stesso tempo di imporre un onere non ragionevole alle imprese, occorre quindi applicare il metodo dell’equilibrio di massa per la verifica della conformità. Dovrebbero tuttavia essere valutati altri metodi di verifica.
(17)
Ove opportuno, la Commissione dovrebbe tenere in debito conto la «Valutazione degli ecosistemi del millennio», che contiene informazioni utili per la conservazione almeno delle aree che forniscono servizi di ecosistema fondamentali in situazioni critiche, quali la protezione degli spartiacque e il controllo dell’erosione.
(18)
Nel calcolo delle emissioni di gas a effetto serra si dovrebbe tener conto dei prodotti secondari derivanti dalla produzione e dall’uso dei combustibili. Il metodo della sostituzione è appropriato ai fini dell’analisi politica, ma non ai fini della disciplina dei singoli operatori economici e delle diverse partite di carburante per autotrazione. In questi casi, il metodo dell’allocazione energetica è il più adeguato, perché di facile applicazione, affidabile nel tempo, riduce al minimo gli incentivi controproducenti e produce risultati generalmente comparabili con quelli ottenuti con il metodo della sostituzione. Ai fini dell’analisi politica, nelle relazioni la Commissione dovrebbe anche presentare i risultati ottenuti con il metodo della sostituzione.
(19)
Per evitare un onere amministrativo sproporzionato, occorre elaborare un elenco di valori standard per le filiere normali di produzione dei biocarburanti, che dovrebbe essere aggiornato e ampliato allorché si rendono disponibili ulteriori dati. Gli operatori economici dovrebbero sempre poter far valere il livello di riduzione delle emissioni di gas a effetto serra per i biocarburanti indicato nell’elenco. Ove il valore standard di riduzione delle emissioni di gas a effetto serra di una filiera di produzione sia inferiore al livello minimo richiesto di riduzione delle emissioni, i produttori che intendano dimostrare che rispettano il livello minimo dovrebbero essere tenuti a dimostrare che le emissioni effettive derivanti dal processo di produzione da essi applicato sono inferiori a quelle che sono state ipotizzate nel calcolo dei valori standard.
(20)
È opportuno che i dati utilizzati nel calcolo dei valori standard siano ottenuti da fonti scientifiche specializzate indipendenti e siano aggiornati, se del caso, col progredire dei lavori di queste ultime. La Commissione dovrebbe incoraggiare tali fonti ad esaminare, nel quadro dei loro lavori di aggiornamento, le emissioni derivanti dalla coltivazione, l’effetto delle condizioni regionali e climatologiche, gli effetti della coltivazione che si avvale di metodi sostenibili in materia di agricoltura e di coltura biologica e i contributi scientifici dei produttori, sia all’interno della Comunità sia nei paesi terzi, e della società civile.
(21)
Per non incoraggiare la coltivazione di materie prime per biocarburanti su terreni sui quali tale produzione genererebbe elevate emissioni di gas a effetto serra, l’uso dei valori standard per la coltivazione dovrebbe essere limitato alle zone nelle quali detto effetto possa essere escluso con sicurezza. Tuttavia, per evitare un onere amministrativo sproporzionato, gli Stati membri dovrebbero stabilire medie nazionali o regionali per le emissioni derivanti dalla coltivazione, tra cui dall’uso di fertilizzanti.
(22)
La domanda globale di materie prime agricole è in crescita. Questa domanda in crescita potrà essere parzialmente soddisfatta aumentando la superficie dei terreni agricoli. Uno dei modi per aumentare la superficie dei terreni disponibili per le coltivazioni consiste nel ripristino di terreni gravemente degradati o fortemente contaminati che, allo stato attuale, non possono essere utilizzati per scopi agricoli. Il regime di sostenibilità dovrebbe promuovere l’utilizzo di terreni degradati ripristinati, dato che la promozione dei biocarburanti contribuirà alla crescita della domanda di materie prime agricole. Anche se gli stessi biocarburanti sono fabbricati a partire da materie prime provenienti da terreni già utilizzati come seminativi, l’aumento netto della domanda di colture provocato dalla promozione dei biocarburanti potrebbe portare ad un aumento netto delle zone coltivate. Ciò potrebbe interessare i terreni che presentano un elevato stock di carbonio, conducendo a dannose perdite di stock di carbonio. Al fine di mitigare tale rischio, è opportuno introdurre misure di accompagnamento volte a incoraggiare un aumento del tasso di incremento della produttività sui terreni già utilizzati come seminativi, l’utilizzazione dei terreni degradati e l’adozione di requisiti di sostenibilità, analoghi a quelli previsti nella presente direttiva per il consumo di biocarburanti nella Comunità, in altri paesi che consumano biocarburanti. La Commissione dovrebbe definire una metodologia concreta volta a ridurre al minimo le emissioni di gas a effetto serra imputabili ai cambiamenti indiretti della destinazione dei terreni. A tal fine la Commissione dovrebbe analizzare, sulla base dei migliori dati scientifici disponibili, in particolare, l’inclusione di un fattore per i cambiamenti indiretti della destinazione dei terreni nel calcolo delle emissioni dei gas a effetto serra e la necessità di incentivare i biocarburanti sostenibili che riducono al minimo l’impatto del cambiamento di destinazione dei terreni e migliorano la sostenibilità dei biocarburanti riguardo al cambiamento indiretto di destinazione dei terreni. Nello sviluppare tale metodologia, la Commissione dovrebbe anche affrontare i potenziali effetti dei cambiamenti indiretti di destinazione dei terreni derivanti dai biocarburanti prodotti da materie cellulosiche di origine non alimentare e da materie ligno-cellulosiche.
(23)
Le misure di cui agli articoli da 7 ter a 7 sexies della direttiva 98/70/CE, poiché promuovono anche il funzionamento del mercato interno tramite l’armonizzazione dei criteri di sostenibilità per i biocarburanti ai fini della valutazione del raggiungimento degli obiettivi a fini contabili ai sensi di detta direttiva, facilitando in tal modo, in conformità dell’articolo 7 ter, paragrafo 8, gli scambi tra gli Stati membri di biocarburanti che soddisfano dette condizioni, sono basate sull’articolo 95 del trattato.
(24)
I continui progressi tecnologici registrati a livello di industria automobilistica e di tecnologie per i carburanti nonché la costante aspirazione a garantire un livello ottimale di protezione dell’ambiente e della salute richiedono un riesame periodico delle specifiche per i carburanti, basato su ulteriori studi ed analisi dell’impatto che additivi e componenti dei biocarburanti hanno sulle emissioni inquinanti. Occorre pertanto prevedere la regolare elaborazione di relazioni sulla possibilità di agevolare la «decarbonizzazione» dei combustibili per i trasporti.
(25)
L’uso di detergenti può contribuire a mantenere puliti i motori e quindi a ridurre le emissioni inquinanti. Attualmente non esistono test soddisfacenti per provare le loro proprietà detergenti su campioni di combustibili. Spetta pertanto ai fornitori di combustibili e veicoli informare i loro clienti sui vantaggi presentati dall’uso di detergenti. Tuttavia la Commissione dovrebbe valutare i futuri sviluppi in materia, per stabilire se sia possibile adottare un approccio più efficace al fine di ottimizzare l’uso ed i benefici dei detergenti.
(26)
È opportuno riesaminare, sulla base dell’esperienza acquisita con l’applicazione della direttiva 98/70/CE, le disposizioni relative alla miscelazione di etanolo nella benzina. Il riesame dovrebbe interessare, in particolare, le disposizioni relative ai valori limite della tensione di vapore ed eventuali alternative per evitare che le miscele di etanolo superino valori accettabili di tensione di vapore.
(27)
La miscelazione di etanolo nella benzina aumenta la tensione di vapore del combustibile così ottenuto. Inoltre, la tensione di vapore della benzina dovrebbe essere controllata per limitare le emissioni inquinanti nell’atmosfera.
(28)
La miscelazione di etanolo nella benzina modifica in modo non lineare la tensione di vapore della miscela combustibile così elaborata. È opportuno prevedere una possibilità di deroga alla tensione massima di vapore per tali miscele nel periodo estivo, previa adeguata valutazione della Commissione. La deroga dovrebbe essere subordinata alla conformità con la legislazione comunitaria in materia di qualità dell’aria e di inquinamento atmosferico. La deroga in questione dovrebbe corrispondere all’aumento reale di tensione di vapore dovuto all’aggiunta di una data percentuale di etanolo alla benzina.
(29)
Per incoraggiare l’uso di combustibili a basso tenore di carbonio, rispettando nel contempo gli obiettivi stabiliti per l’inquinamento atmosferico, il settore della raffinazione dovrebbe, ove possibile, rendere disponibili i quantitativi necessari di benzina a bassa pressione di vapore. Poiché per il momento questo non avviene, il limite di tensione di vapore per le miscele di etanolo dovrebbe essere aumentato, subordinatamente a determinate condizioni, per consentire lo sviluppo del mercato dei combustibili biologici.
(30)
L’utilizzo di benzina ad elevato tenore di biocarburanti non è consentito in alcuni veicoli di vecchio tipo. Tali veicoli possono spostarsi da uno Stato membro all’altro ed è pertanto opportuno garantire per un periodo transitorio la regolare fornitura di benzina adatta a tali veicoli. In consultazione con le parti interessate, gli Stati membri dovrebbero garantire un’adeguata copertura geografica che soddisfi la domanda di tale carburante. L’etichettatura della benzina, ad esempio E5 o E10, dovrebbe essere conforme alla norma pertinente del Comitato europeo di normalizzazione (CEN).
(31)
È opportuno modificare l’allegato IV della direttiva 98/70/CE al fine di consentire l’immissione sul mercato di diesel con un tenore di biocarburanti superiore («B7») a quello previsto dalla norma EN 590:2004 («B5»). Tale norma dovrebbe essere aggiornata di conseguenza e dovrebbero essere fissati valori limite per parametri tecnici non contemplati da tale allegato, quali stabilità all’ossidazione, punto d’infiammabilità, residuo di carbonio, tenore di ceneri, tenore di acqua, contaminazione totale, corrosività su lamina di rame, viscosità, viscosità cinematica, punto di nebbia, temperatura limite di filtrabilità, tenore di fosforo, indice di acidità, perossidi, variazione dell’indice di acidità, pulizia iniettori e aggiunta di additivi per stabilità.
(32)
Per agevolare l’efficace commercializzazione dei biocarburanti, il CEN è invitato a proseguire rapidamente la messa a punto di una norma che consenta di miscelare il diesel con quantità superiori di componenti dei biocarburanti e, in particolare, a elaborare una norma per la miscela «B10».
(33)
Per ragioni di ordine tecnico occorre fissare un limite per il tenore di estere metilico di acidi grassi (FAME) nel diesel. Tuttavia, un limite di questo tipo non è necessario per altri componenti dei biocarburanti, come ad esempio gli idrocarburi puri simili al diesel prodotti a partire dalla biomassa utilizzando il processo Fischer Tropsch, oppure l’olio vegetale idrotrattato.
(34)
Entro il 1o gennaio 2011 gli Stati membri e la Commissione dovrebbero adottare misure adeguate per facilitare l’immissione sul mercato di gasolio contenente 10 ppm di zolfo.
(35)
L’utilizzo di taluni additivi metallici, in particolare il metilciclopentadienil-tricarbonil-manganese (MMT), potrebbe aumentare i rischi per la salute umana nonché danneggiare i motori dei veicoli e i sistemi di controllo delle emissioni. Molti costruttori automobilistici sconsigliano l’impiego di carburanti contenenti additivi metallici, che potrebbe persino far decadere la garanzia dei veicoli. È pertanto opportuno monitorare costantemente le conseguenze dell’utilizzo del MMT nei carburanti, consultando tutte le parti interessate. In attesa di ulteriori studi, è necessario adottare misure volte a contenere l’entità degli eventuali danni. È quindi opportuno fissare un limite massimo per il tenore di MMT nei carburanti sulla base dei dati scientifici attualmente disponibili. Tale limite dovrebbe essere incrementato soltanto se viene dimostrata l’innocuità di dosaggi più elevati. Per evitare che i consumatori invalidino senza volerlo la garanzia dei loro veicoli, è altresì necessario imporre l’etichettatura di tutti i carburanti contenenti additivi metallici.
(36)
Conformemente al punto 34 dell’accordo interistituzionale «Legiferare meglio» (8), gli Stati membri sono incoraggiati a redigere e a rendere pubblici, nell’interesse proprio e della Comunità, prospetti indicanti, per quanto possibile, la concordanza tra la presente direttiva e i provvedimenti di recepimento.
(37)
Le misure necessarie per l’esecuzione della direttiva 98/70/CE dovrebbero essere adottate secondo la decisione 1999/468/CE del Consiglio, del 28 giugno 1999, recante modalità per l’esercizio delle competenze di esecuzione conferite alla Commissione (9).
(38)
In particolare, la Commissione dovrebbe avere il potere di adottare misure di attuazione relative al meccanismo inteso a controllare e ridurre le emissioni di gas a effetto serra, di adeguare i principi metodologici e i valori necessari per valutare se i criteri di sostenibilità siano stati soddisfatti per quanto riguarda i biocarburanti, di stabilire criteri e limiti geografici per i terreni erbosi ad elevata biodiversità, di rivedere il limite del tenore di MMT nei combustibili e di adeguare ai progressi tecnici e scientifici la metodologia per calcolare le emissioni di gas a effetto serra prodotte durante il ciclo di vita, i metodi analitici autorizzati relativi alle specifiche dei combustibili e la deroga alla tensione di vapore autorizzata per la benzina contenente bioetanolo. Tali misure di portata generale e intese a modificare elementi non essenziali della presente direttiva attraverso l’adeguamento dei principi metodologici e dei valori devono essere adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 5 bis della decisione 1999/468/CE.
(39)
La direttiva 98/70/CE prevede per i combustibili una serie di specifiche, parte delle quali è ora superflua. Essa contiene inoltre una serie di deroghe ormai scadute. Per motivi di chiarezza è dunque opportuno sopprimere tali disposizioni.
(40)
La direttiva 1999/32/CE del Consiglio, del 26 aprile 1999, relativa alla riduzione del tenore di zolfo di alcuni combustibili liquidi (10), stabilisce alcuni principi per l’uso di combustibile nei trasporti sulle vie navigabili interne. Occorre precisare l’ambito di applicazione di tale direttiva rispetto a quello della direttiva 98/70/CE. Entrambe limitano il tenore di zolfo nel gasolio utilizzato dalle navi adibite alla navigazione interna. Per motivi di chiarezza e di certezza del diritto, è quindi opportuno modificare dette direttive in modo che tale limite sia stabilito da un solo testo legislativo.
(41)
Per le navi adibite alla navigazione interna sono state messe a punto nuove tecnologie motoristiche più pulite. I motori in questione possono essere alimentati esclusivamente con combustibili a bassissimo tenore di zolfo. Il tenore di zolfo dei combustibili destinati alle navi adibite alla navigazione interna dovrebbe essere ridotto al più presto.
(42)
È opportuno pertanto modificare di conseguenza le direttive 98/70/CE e 1999/32/CE.
(43)
La direttiva 93/12/CEE del Consiglio, del 23 marzo 1993, relativa al tenore di zolfo di alcuni combustibili liquidi (11), è stata col tempo notevolmente modificata e di conseguenza non contiene più elementi essenziali. È pertanto necessario abrogarla.
(44)
Poiché gli obiettivi della presente direttiva, vale a dire garantire un mercato unico per i combustibili destinati ai trasporti stradali e alle macchine mobili non stradali e assicurare il rispetto dei livelli minimi di protezione dell’ambiente previsti per l’uso di tali combustibili, non possono essere realizzati in misura sufficiente dagli Stati membri e possono dunque essere realizzati meglio a livello comunitario, la Comunità può intervenire in base al principio di sussidiarietà di cui all’articolo 5 del trattato. La presente direttiva si limita a quanto è necessario per conseguire tali obiettivi in ottemperanza al principio di proporzionalità enunciato nello stesso articolo,
HANNO ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
Articolo 1
Modifiche della direttiva 98/70/CE
La direttiva 98/70/CE è così modificata:
1)
l’articolo 1 è sostituito dal seguente:
«Articolo 1
Ambito di applicazione
La presente direttiva stabilisce, per i veicoli stradali, le macchine mobili non stradali (comprese le navi adibite alla navigazione interna quando non sono in mare), i trattori agricoli e forestali e le imbarcazioni da diporto quando non sono in mare:
a)
per ragioni di tutela della salute e dell’ambiente, le specifiche tecniche relative ai carburanti da utilizzare nei veicoli con motore ad accensione comandata e motore ad accensione per compressione, tenendo conto delle prescrizioni tecniche di tali motori; e
b)
un obiettivo di riduzione delle emissioni di gas a effetto serra prodotte durante il ciclo di vita dei carburanti.»;
2)
l’articolo 2 è così modificato:
a)
al primo paragrafo:
i)
il punto 3 è sostituito dal seguente:
«3.
“gasoli destinati alle macchine mobili non stradali (comprese le navi adibite alla navigazione interna), ai trattori agricoli e forestali e alle imbarcazioni da diporto”: ogni liquido derivato dal petrolio compreso nei codici NC 2710 19 41 e 2710 19 45 (12), destinato all’uso nei motori ad accensione per compressione di cui alle direttive del Parlamento europeo e del Consiglio 94/25/CE (13), 97/68/CE (14) e 2000/25/CE (15);
ii)
sono aggiunti i seguenti punti:
«5.
“Stati membri con temperature ambiente estive basse”: Danimarca, Estonia, Finlandia, Irlanda, Lettonia, Lituania, Svezia e Regno Unito;
6.
“emissioni di gas a effetto serra prodotte durante il ciclo di vita”: tutte le emissioni nette di CO2, CH4 e N2O che possono essere attribuite al combustibile (compresi tutti i suoi componenti miscelati) o all’energia fornita. Sono incluse tutte le pertinenti fasi: estrazione o coltura, comprese le modifiche della destinazione dei suoli, trasporto e distribuzione, trasformazione e combustione, a prescindere dal luogo in cui le emissioni sono rilasciate;
7.
“emissioni di gas a effetto serra per unità di energia”: la massa totale di emissioni di gas a effetto serra equivalente CO2 associate al combustibile o all’energia fornita, divisa per il tenore totale di energia del combustibile o dell’energia fornita (per il combustibile, espresso al suo potere calorifico inferiore);
8.
“fornitore”: il soggetto responsabile del passaggio di combustile o energia attraverso un punto di riscossione delle accise o, se queste ultime non sono dovute, qualsiasi altro soggetto pertinente designato da uno Stato membro;
9.
“biocarburanti”: i biocarburanti disciplinati dalla direttiva 2009/28/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 23 aprile 2009, sulla promozione dell’uso dell’energia da fonti rinnovabili (16).
b)
il secondo paragrafo è soppresso;
3)
l’articolo 3 è così modificato:
a)
i paragrafi da 2 a 6 sono sostituiti dai seguenti:
«2. Gli Stati membri provvedono affinché sul loro territorio possa essere immessa sul mercato soltanto la benzina conforme alle specifiche ecologiche di cui all’allegato I.
Gli Stati membri, tuttavia, possono introdurre disposizioni specifiche per le regioni ultraperiferiche concernenti l’introduzione di benzina con un tenore massimo di zolfo pari a 10 mg/kg. Gli Stati membri che ricorrono a detta disposizione ne informano la Commissione.
3. Gli Stati membri impongono ai fornitori di garantire l’immissione sul mercato di benzina con un tenore massimo di ossigeno del 2,7 % e un tenore massimo di etanolo del 5 % fino al 2013 e possono prolungarne il periodo di commercializzazione, qualora lo reputino necessario. Essi garantiscono che i consumatori ottengano informazioni adeguate in merito al tenore di biocarburanti nella benzina e, in particolare, all’appropriato uso delle diverse miscele della benzina.
4. Gli Stati membri con temperature ambientali estive basse possono autorizzare, fatto salvo il paragrafo 5, l’immissione sul mercato durante il periodo estivo di benzina con una tensione di vapore massima di 70 kPa.
Gli Stati membri in cui non si applica la deroga di cui al primo comma possono autorizzare, fatto salvo il paragrafo 5, l’immissione sul mercato durante il periodo estivo di benzina contenente etanolo con una pressione di vapore massima di 60 kPa incrementata del valore della tensione di vapore consentito in deroga di cui all’allegato III, a condizione che l’etanolo utilizzato sia un biocarburante.
5. Qualora intendano applicare una delle deroghe di cui al paragrafo 4, gli Stati membri ne informano la Commissione e forniscono tutte le informazioni pertinenti. La Commissione valuta la positività e la durata della deroga, tenendo conto dei seguenti fattori:
a)
la possibilità di evitare problemi di natura socioeconomica tramite l’aumento della tensione di vapore, comprese le temporanee necessità di adattamento tecnico; e
b)
le conseguenze dell’aumento della tensione di vapore per l’ambiente e la salute e, in particolare, l’impatto sulla conformità con la legislazione comunitaria in materia di qualità dell’aria, sia nello Stato membro interessato che in altri Stati membri.
Qualora si evinca dalla valutazione della Commissione che la deroga conduce alla mancata conformità con la legislazione comunitaria in materia di qualità dell’aria o di inquinamento atmosferico, compresi i pertinenti valori limite e i tetti alle emissioni, la richiesta di detta deroga è respinta. La Commissione dovrebbe altresì tener conto dei pertinenti valori-obiettivo.
Se la Commissione non solleva alcuna obiezione entro sei mesi dal ricevimento di tutte le informazioni pertinenti, lo Stato membro interessato può applicare la deroga richiesta.
6. Nonostante il paragrafo 1, gli Stati membri possono continuare ad autorizzare la commercializzazione di piccoli quantitativi di benzina, fino ad un massimo dello 0,03 % delle vendite totali, con un tenore di piombo non superiore a 0,15 g/l da utilizzare per vecchi autoveicoli con determinate caratteristiche e da distribuire tramite particolari gruppi d'interesse.»;
b)
il paragrafo 7 è soppresso;
4)
l’articolo 4 è sostituito dal seguente:
«Articolo 4
Combustibile diesel
1. Gli Stati membri provvedono affinché sul loro territorio venga immesso sul mercato soltanto il combustibile diesel conforme alle specifiche di cui all’allegato II.
Nonostante le prescrizioni dell’allegato II, gli Stati membri possono autorizzare l’immissione sul mercato di diesel con un tenore di estere metilico di acidi grassi (FAME) maggiore del 7 %.
Gli Stati membri garantiscono che i consumatori ottengano informazioni adeguate in merito al tenore di biocarburanti, in particolare al tenore di FAME, del combustibile diesel.
2. Gli Stati membri provvedono affinché, entro il 1o gennaio 2008, i gasoli destinati a macchine mobili non stradali (comprese le navi adibite alla navigazione interna), ai trattori agricoli e forestali e alle imbarcazioni da diporto possano essere immessi sul mercato sul loro territorio solo a condizione che il tenore di zolfo di detti gasoli non sia superiore a 1 000 mg/kg. Dal 1o gennaio 2011 il tenore massimo di zolfo ammissibile per detti gasoli è di 10 mg/kg. Gli Stati membri garantiscono che i combustibili liquidi diversi dai gasoli di cui sopra possano essere utilizzati nelle navi adibite alla navigazione interna e nelle imbarcazioni da diporto soltanto a condizione che il tenore di zolfo nei suddetti combustibili liquidi non sia superiore al tenore massimo ammissibile per detti gasoli.
Tuttavia, al fine di far fronte alle contaminazioni di lieve entità nella catena di approvvigionamento, dal 1o gennaio 2011 gli Stati membri possono autorizzare il gasolio destinato alle macchine mobili non stradali (incluse le navi adibite alla navigazione interna), ai trattori agricoli e forestali e alle imbarcazioni da diporto contenente fino a 20 mg/kg di zolfo in fase di distribuzione definitiva agli utenti finali. Gli Stati membri possono altresì autorizzare il prolungamento dell’immissione sul mercato fino al 31 dicembre 2011 del gasolio contenente fino a 1 000 mg/kg di zolfo per i veicoli su rotaia e per i trattori agricoli e forestali, a condizione che possano garantire che non sia compromesso l’adeguato funzionamento dei sistemi di controllo delle emissioni.
3. Gli Stati membri possono introdurre disposizioni specifiche per le regioni ultraperiferiche concernenti l’introduzione di combustibile diesel e gasoli con un tenore massimo di zolfo pari a 10 mg/kg. Gli Stati membri che ricorrono a detta disposizione ne informano la Commissione.
4. Per gli Stati membri con condizioni climatiche invernali rigide il punto massimo di distillazione del 65 % a 250 °C per i combustibili diesel e i gasoli può essere sostituito da un punto massimo di distillazione del 10 % (vol/vol) a 180 °C.»;
5)
è inserito il seguente articolo:
«Articolo 7 bis
Riduzioni delle emissioni di gas a effetto serra
1. Gli Stati membri designano il fornitore o i fornitori competenti a monitorare e a segnalare le emissioni di gas a effetto serra per unità di energia prodotte durante il ciclo di vita dovute ai carburanti e all’energia forniti. Nel caso dei fornitori di elettricità utilizzata nei veicoli stradali, gli Stati membri garantiscono che detti fornitori possano scegliere di contribuire all’obbligo di riduzione sancito al paragrafo 2 qualora siano in grado di dimostrare che possono misurare e monitorare adeguatamente l’elettricità fornita per essere utilizzata in suddetti veicoli.
A decorrere dal 1o gennaio 2011 i fornitori trasmettono annualmente all’autorità designata dal rispettivo Stato membro una relazione sull’intensità delle emissioni dei gas a effetto serra dei combustibili e dell’energia forniti in ciascuno Stato membro in cui sono specificate almeno le seguenti informazioni:
a)
il volume totale di ciascun tipo di combustibile o energia forniti con l’indicazione del luogo di acquisto e dell’origine; e
b)
le emissioni di gas a effetto serra per unità di energia prodotte durante il ciclo di vita.
Gli Stati membri garantiscono che le relazioni siano oggetto di verifica.
Se del caso, la Commissione stabilisce orientamenti per l’attuazione del presente paragrafo.
2. Gli Stati membri richiedono ai fornitori di ridurre fino al 10 % con la massima gradualità possibile le emissioni di gas a effetto serra per unità di energia prodotte durante il ciclo di vita dovute ai carburanti e all’energia forniti entro il 31 dicembre 2020, in confronto alla norma di riferimento per i carburanti di cui al paragrafo 5, lettera b). La riduzione prevede le seguenti fasi:
a)
6 % entro il 31 dicembre 2020. Ai fini del conseguimento di detta riduzione, gli Stati membri possono richiedere ai fornitori di rispettare i seguenti obiettivi intermedi: 2 % entro il 31 dicembre 2014 e 4 % entro il 31 dicembre 2017;
b)
un obiettivo indicativo supplementare del 2 % entro il 31 dicembre 2020, fatto salvo l’articolo 9, paragrafo 1, lettera h), da conseguire tramite uno dei metodi a seguire, o entrambi:
i)
l’approvvigionamento di energia per i trasporti fornita per essere utilizzata in qualsiasi tipo di veicolo stradale, macchina mobile non stradale (comprese le navi adibite alla navigazione interna), trattore agricolo o forestale o imbarcazione da diporto;
ii)
l’uso di qualsiasi tecnologia (compresi la cattura e lo stoccaggio del carbonio) capace di ridurre le emissioni di gas a effetto serra per unità di energia prodotte durante il ciclo di vita del combustibile o dell’energia forniti;
c)
un obiettivo indicativo supplementare del 2 % entro il 31 dicembre 2020, fatto salvo l’articolo 9, paragrafo 1, lettera i), conseguito tramite l’utilizzo dei crediti acquistati nel quadro del meccanismo di sviluppo pulito del protocollo di Kyoto, alle condizioni sancite dalla direttiva 2003/87/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 13 ottobre 2003, che istituisce un sistema per lo scambio di quote di emissione dei gas a effetto serra nella Comunità (17), per le riduzioni nel settore della fornitura di combustibile.
3. Le emissioni di gas a effetto serra prodotte durante il ciclo di vita dei biocarburanti sono calcolate conformemente all’articolo 7 quinquies. Le emissioni di gas a effetto serra prodotte durante il ciclo di vita degli altri tipi di combustibili e di energia sono calcolate ricorrendo alla metodologia definita in conformità del paragrafo 5 del presente articolo.
4. Gli Stati membri assicurano che un gruppo di fornitori possa scegliere di ottemperare congiuntamente agli obiettivi di riduzione di cui al paragrafo 2. In tal caso il gruppo viene considerato un fornitore unico ai fini del paragrafo 2.
5. Le misure necessarie per l’attuazione del presente articolo, intese a modificare elementi non essenziali della presente direttiva completandola, sono adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 11, paragrafo 4. Dette misure includono, in particolare:
a)
la metodologia per il calcolo delle emissioni di gas a effetto serra prodotte durante il ciclo di vita dei carburanti diversi dai biocarburanti e dall’energia;
b)
la metodologia che specifica, entro il 1o gennaio 2011, la norma di riferimento per i carburanti basata sulle emissioni di gas a effetto serra prodotte durante il ciclo di vita per unità di energia dovute alle emissioni dei combustibili fossili nel 2010 ai fini del paragrafo 2;
c)
ogni norma necessaria ad applicare il paragrafo 4;
d)
la metodologia per calcolare il contributo dei veicoli elettrici stradali, in conformità dell’articolo 3, paragrafo 4, della direttiva 2009/28/CE.
6)
sono inseriti i seguenti articoli:
«Articolo 7 ter
Criteri di sostenibilità per i biocarburanti
1. Indipendentemente dal fatto che le materie prime siano state coltivate all’interno o all’esterno del territorio della Comunità, l’energia prodotta da biocarburanti è presa in considerazione ai fini dell’articolo 7 bis solo se rispetta i criteri di sostenibilità definiti ai paragrafi da 2 a 6 del presente articolo.
Tuttavia, i biocarburanti prodotti a partire da rifiuti e residui diversi dai residui dell’agricoltura, dell’acquacoltura, della pesca e della silvicoltura devono soddisfare soltanto i criteri di sostenibilità definiti al paragrafo 2 del presente articolo per essere presi in considerazione ai fini di cui all’articolo 7 bis.
2. La riduzione delle emissioni di gas a effetto serra grazie all’uso di biocarburanti presi in considerazione ai fini di cui al paragrafo 1 è pari almeno al 35 %.
A decorrere dal 1o gennaio 2017 la riduzione delle emissioni di gas a effetto serra grazie all’uso di biocarburanti presi in considerazione ai fini di cui al paragrafo 1 è pari almeno al 50 %. A decorrere dal 1o gennaio 2018 detta riduzione delle emissioni di gas a effetto serra è pari almeno al 60 % per i biocarburanti prodotti negli impianti in cui la produzione è iniziata il 1o gennaio 2017 o successivamente.
La riduzione delle emissioni di gas a effetto serra derivanti dall’uso di biocarburanti è calcolata in conformità dell’articolo 7 quinquies, paragrafo 1.
Nel caso di biocarburanti prodotti in impianti già in servizio il 23 gennaio 2008, il primo comma si applica a decorrere dal 1o aprile 2013.
3. I biocarburanti presi in considerazione ai fini di cui al paragrafo 1 non sono prodotti a partire da materie prime ottenute su terreni che presentano un elevato valore in termini di biodiversità, ossia terreni che nel gennaio 2008 o successivamente possedevano uno degli status seguenti, indipendentemente dal fatto che abbiano o meno conservato detto status:
a)
foreste primarie e altri terreni boschivi, vale a dire foreste e altri terreni boschivi di specie native, ove non vi sia alcun segno chiaramente visibile di attività umana e i processi ecologici non siano perturbati in modo significativo;
b)
aree designate:
i)
a norma di legge o dall’autorità competente per scopi di protezione della natura; ovvero
ii)
per la protezione di ecosistemi o specie rari, minacciati o in pericolo di estinzione, riconosciute da accordi internazionali, o incluse in elenchi compilati da organizzazioni intergovernative o dall’Unione internazionale per la conservazione della natura, previo il loro riconoscimento secondo la procedura di cui all’articolo 7 quater, paragrafo 4, secondo comma;
a meno che non venga dimostrato che la produzione delle predette materie prime non ha interferito con detti scopi di protezione della natura;
c)
terreni erbosi ad elevata biodiversità, vale a dire:
i)
terreni erbosi naturali, ossia terreni erbosi che rimarrebbero tali in assenza di interventi umani e che mantengono la composizione naturale delle specie nonché le caratteristiche e i processi ecologici; ovvero
ii)
terreni erbosi non naturali, ossia terreni erbosi che cesserebbero di essere tali in assenza di interventi umani e che sono ricchi di specie e non degradati, a meno che non venga dimostrato che il raccolto delle materie prime è necessario per preservarne lo status di terreno erboso.
La Commissione fissa i criteri e i limiti geografici per determinare i terreni erbosi rientranti nell’ambito di applicazione del primo comma, lettera c). Tali misure, intese a modificare elementi non essenziali della presente direttiva completandola, sono adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 11, paragrafo 4.
4. I biocarburanti presi in considerazione ai fini di cui al paragrafo 1 non sono prodotti a partire da materie prime ottenute su terreni che presentano un elevato stock di carbonio, vale a dire terreni che nel gennaio 2008 possedevano uno degli status seguenti, che nel frattempo hanno perso:
a)
zone umide, ossia terreni coperti o saturi di acqua in modo permanente o per una parte significativa dell’anno;
b)
zone boschive continue, ossia terreni aventi un’estensione superiore ad un ettaro caratterizzati dalla presenza di alberi di altezza superiore a cinque metri e da una copertura della volta superiore al 30 % o di alberi che possono raggiungere tali soglie in situ;
c)
terreni aventi un’estensione superiore ad un ettaro caratterizzati dalla presenza di alberi di altezza superiore a cinque metri e da una copertura della volta compresa tra il 10 % e il 30 % o di alberi che possono raggiungere tali soglie in situ, a meno che non vengano fornite prove del fatto che lo stock di carbonio della superficie in questione prima e dopo la conversione è tale che, quando viene applicata la metodologia di cui all’allegato IV, parte C, sono soddisfatte le condizioni di cui al paragrafo 2 del presente articolo.
Le disposizioni del presente paragrafo non si applicano se, al momento dell’ottenimento delle materie prime, i terreni avevano lo stesso status che nel gennaio 2008.
5. I biocarburanti presi in considerazione ai fini di cui al paragrafo 1 non sono prodotti a partire da materie prime ottenute su terreni che erano torbiere nel gennaio 2008, a meno che non vengano fornite prove del fatto che la coltivazione e la raccolta di tali materie prime non comportano drenaggio di terreno precedentemente non drenato.
6. Le materie prime agricole coltivate nella Comunità e utilizzate per la produzione di biocarburanti presi in considerazione ai fini di cui all’articolo 7 bis sono ottenute nel rispetto delle prescrizioni e delle norme previste dalle disposizioni menzionate nella parte A, rubrica “Ambiente”, e al punto 9 dell’allegato II del regolamento (CE) n. 73/2009 del Consiglio, del 19 gennaio 2009, che stabilisce norme comuni relative ai regimi di sostegno diretto agli agricoltori nell’ambito della politica agricola comune e istituisce taluni regimi di sostegno a favore degli agricoltori (18), e conformemente ai requisiti minimi per il mantenimento di buone condizioni agronomiche e ambientali definite ai sensi dell’articolo 6, paragrafo 1, dello stesso regolamento.
7. Per quanto riguarda sia i paesi terzi sia gli Stati membri che rappresentano una fonte importante di biocarburanti o di materie prime per i biocarburanti consumati nella Comunità, la Commissione presenta ogni due anni al Parlamento europeo e al Consiglio una relazione sulle misure nazionali adottate per garantire il rispetto dei criteri di sostenibilità definiti ai paragrafi da 2 a 5, nonché la tutela del suolo, delle risorse idriche e dell’aria. La prima relazione è presentata nel 2012.
La Commissione presenta ogni due anni al Parlamento europeo e al Consiglio una relazione sull’impatto conseguente all’aumento della domanda di biocarburanti sulla sostenibilità sociale nella Comunità e nei paesi terzi e sull’impatto della politica comunitaria in materia di biocarburanti sulla disponibilità di prodotti alimentari a prezzi accessibili, in particolare per le popolazioni dei paesi in via di sviluppo, e su altre questioni generali legate allo sviluppo. Le relazioni esaminano il rispetto dei diritti di destinazione dei terreni. Esse precisano, sia per i paesi terzi sia per gli Stati membri che rappresentano una fonte importante di materie prime per i biocarburanti consumati nella Comunità, se sono state ratificate e attuate le seguenti convenzioni dell’Organizzazione internazionale del lavoro:
-
Convenzione concernente il lavoro forzato ed obbligatorio (n. 29),
-
Convenzione concernente la libertà sindacale e la protezione del diritto sindacale (n. 87),
-
la Convenzione concernente l’applicazione dei principi del diritto di organizzazione e di negoziazione collettiva (n. 98),
-
Convenzione concernente l’uguaglianza di remunerazione tra la mano d’opera maschile e la mano d’opera femminile per un lavoro di valore uguale (n. 100),
-
Convenzione concernente l’abolizione del lavoro forzato (n. 105),
-
Convenzione concernente la discriminazione in materia di impiego e di professione (n. 111),
-
Convenzione sull’età minima per l’assunzione all’impiego (n. 138),
-
Convenzione sul divieto delle peggiori forme di lavoro minorile e le azioni immediate in vista della loro eliminazione (n. 182).
Tali relazioni indicano, per i paesi terzi e gli Stati membri che rappresentano una fonte significativa di materie prime per il biocarburante consumato all’interno della Comunità, se il paese ha ratificato e attuato:
-
il protocollo di Cartagena sulla biosicurezza,
-
la Convenzione sul commercio internazionale delle specie di flora e fauna selvatiche minacciate di estinzione.
La prima relazione è presentata nel 2012. La Commissione propone, se del caso, misure correttive, in particolare in presenza di elementi che dimostrano che la produzione dei biocarburanti ha ripercussioni considerevoli sul prezzo dei prodotti alimentari.
8. Ai fini di cui al paragrafo 1, gli Stati membri non rifiutano di prendere in considerazione, sulla base di altri motivi di sostenibilità, i biocarburanti ottenuti conformemente al presente articolo.
Articolo 7 quater
Verifica del rispetto dei criteri di sostenibilità per i biocarburanti
1. Quando i biocarburanti devono essere presi in considerazione ai fini dell’articolo 7 bis, gli Stati membri impongono agli operatori economici l’obbligo di dimostrare che sono stati rispettati i criteri di sostenibilità di cui all’articolo 7 ter, paragrafi da 2 a 5. A tal fine, obbligano gli operatori economici ad utilizzare un sistema di equilibrio di massa che:
a)
consenta che partite di materie prime o di biocarburanti con caratteristiche di sostenibilità diverse siano mescolate;
b)
imponga che le informazioni sulle caratteristiche di sostenibilità e sul volume delle partite di cui alla lettera a) restino associate alla miscela; e
c)
preveda che la somma di tutte le partite prelevate dalla miscela sia descritta come avente le stesse caratteristiche di sostenibilità, nelle stesse quantità, della somma di tutte le partite aggiunte alla miscela.
2. La Commissione riferisce al Parlamento europeo e al Consiglio nel 2010 e nel 2012 sul funzionamento del metodo di verifica basato sull’equilibrio di massa descritto al paragrafo 1 e sulle possibilità di considerare altri metodi di verifica per alcuni o per tutti i tipi di materie prime o di biocarburanti. Nella sua valutazione la Commissione prende in considerazione i metodi di verifica nei quali non è necessario che le informazioni relative alle caratteristiche di sostenibilità restino fisicamente associate a partite o miscele determinate. La valutazione tiene conto della necessità di preservare l’integrità e l’efficacia del sistema di verifica senza imporre un onere irragionevole alle imprese. La relazione è accompagnata, se del caso, da proposte di altri metodi di verifica indirizzate al Parlamento europeo e al Consiglio.
3. Gli Stati membri provvedono a che gli operatori economici presentino informazioni attendibili e mettano a disposizione dello Stato membro, su sua richiesta, i dati utilizzati per elaborare le informazioni. Gli Stati membri impongono agli operatori economici l’obbligo di garantire un livello adeguato di controllo indipendente delle informazioni da essi presentate e di dimostrare che il controllo è stato effettuato. Il controllo consiste nella verifica che i sistemi utilizzati dagli operatori economici siano precisi, affidabili e a prova di frode. Sono valutati la frequenza e il metodo di campionamento nonché la solidità dei dati.
Rientrano nelle informazioni di cui al primo comma, in particolare, le informazioni sul rispetto dei criteri di sostenibilità di cui all’articolo 7 ter, paragrafi da 2 a 5, e informazioni appropriate e pertinenti sulle misure adottate per la tutela del suolo, delle risorse idriche e dell’aria, per il ripristino dei terreni degradati e per evitare il consumo eccessivo di acqua in zone afflitte da carenza idrica, nonché informazioni pertinenti sulle misure adottate in considerazione degli elementi di cui all’articolo 7 ter, paragrafo 7, secondo comma.
La Commissione stabilisce l’elenco delle informazioni appropriate e pertinenti di cui ai primi due commi che gli Stati membri richiedono agli operatori economici secondo la procedura consultiva di cui all’articolo 11, paragrafo 3. Essa provvede, in particolare, a che la comunicazione di dette informazioni non rappresenti un onere amministrativo eccessivo per gli operatori in generale e per i piccoli coltivatori, le organizzazioni di produttori e le cooperative in particolare.
Gli obblighi di cui al presente paragrafo si applicano sia ai biocarburanti prodotti nella Comunità sia a quelli importati.
Gli Stati membri presentano, in forma aggregata, le informazioni di cui al primo comma alla Commissione, che le pubblica in forma sintetica sulla piattaforma per la trasparenza di cui all’articolo 24 della direttiva 2009/28/CE, preservando la riservatezza dei dati commercialmente sensibili.
4. La Comunità si adopera per concludere accordi bilaterali o multilaterali con i paesi terzi che contengano disposizioni sui criteri di sostenibilità corrispondenti a quelle della presente direttiva. Quando la Comunità ha concluso accordi contenenti disposizioni sulle materie che rientrano nell’ambito di applicazione dei criteri di sostenibilità di cui all’articolo 7 ter, paragrafi da 2 a 5, la Commissione può decidere che tali accordi dimostrano che i biocarburanti prodotti a partire da materie prime coltivate in detti paesi rispettano i criteri di sostenibilità in questione. Nel concludere tali accordi è prestata particolare attenzione alle misure adottate per la conservazione di aree che forniscono servizi di ecosistema fondamentali in situazioni critiche (ad esempio protezione degli spartiacque e controllo dell’erosione), per la tutela del suolo, delle risorse idriche e dell’aria, in relazione ai cambiamenti indiretti della destinazione dei terreni, per il ripristino dei terreni degradati e per evitare il consumo eccessivo di acqua in zone afflitte da carenza idrica, nonché agli elementi di cui all’articolo 7 ter, paragrafo 7, secondo comma.
La Commissione può decidere che i sistemi volontari nazionali o internazionali che fissano norme per la produzione di prodotti della biomassa contengono dati accurati ai fini dell’articolo 7 ter, paragrafo 2, o dimostrano che le partite di biocarburanti rispettano i criteri di sostenibilità di cui all’articolo 7 ter, paragrafi 3, 4 e 5. La Commissione può decidere che tali sistemi contengono dati accurati ai fini delle informazioni relative alle misure adottate per la conservazione di aree che forniscono servizi di ecosistema fondamentali in situazioni critiche (ad esempio protezione degli spartiacque e controllo dell’erosione), per la tutela del suolo, delle risorse idriche e dell’aria, per il ripristino dei terreni degradati e per evitare il consumo eccessivo di acqua in zone afflitte da carenza idrica, nonché agli elementi di cui all’articolo 7 ter, paragrafo 7, secondo comma. Ai fini dell’articolo 7 ter, paragrafo 3, lettera b), punto ii), la Commissione può inoltre riconoscere le aree di protezione di ecosistemi o specie rari, minacciati o in pericolo di estinzione, riconosciute da accordi internazionali o incluse in elenchi compilati da organizzazioni internazionali o dall’Unione internazionale per la conservazione della natura.
La Commissione può decidere che i sistemi volontari nazionali o internazionali per la misurazione delle riduzioni di gas a effetto serra contengono dati accurati ai fini dell’articolo 7 ter, paragrafo 2.
La Commissione può decidere che i terreni inclusi in un programma nazionale o regionale di riconversione dei terreni pesantemente degradati o fortemente contaminati rispondono ai criteri di cui all’allegato IV, parte C, punto 9.
5. La Commissione adotta le decisioni di cui al paragrafo 4 soltanto se l’accordo o il sistema rispettano adeguati criteri di affidabilità, trasparenza e controllo indipendente. I sistemi per la misurazione delle riduzioni di gas a effetto serra rispettano anche i requisiti metodologici di cui all’allegato IV. Nel caso di aree con un elevato valore di biodiversità di cui all’articolo 7 ter, paragrafo 3, lettera b), punto ii), i relativi elenchi rispettano criteri adeguati di obiettività e coerenza con norme internazionalmente riconosciute e prevedono idonee procedure di ricorso.
6. Le decisioni di cui al paragrafo 4 sono adottate secondo la procedura consultiva di cui all’articolo 11, paragrafo 3. Il periodo di validità di queste decisioni non supera cinque anni.
7. Quando un operatore economico presenta la prova o dati ottenuti conformemente ad un accordo o ad un sistema oggetto di una decisione ai sensi del paragrafo 4, nella misura prevista da tale decisione, gli Stati membri non impongono al fornitore l’obbligo di fornire altre prove di conformità ai criteri di sostenibilità fissati all’articolo 7 ter, paragrafi da 2 a 5, o informazioni sulle misure di cui al paragrafo 3, secondo comma, del presente articolo.
8. Su richiesta di uno Stato membro o di propria iniziativa, la Commissione esamina l’applicazione dell’articolo 7 ter in relazione ad una fonte di biocarburante e, entro sei mesi dal ricevimento di una richiesta e secondo la procedura consultiva di cui all’articolo 11, paragrafo 3, decide se lo Stato membro interessato possa prendere in considerazione il biocarburante proveniente da detta fonte ai fini dell’articolo 7 bis.
9. Entro il 31 dicembre 2012 la Commissione riferisce al Parlamento europeo e al Consiglio:
a)
sull’efficacia del sistema posto in atto per la comunicazione delle informazioni relative ai criteri di sostenibilità; e
b)
sulla praticabilità e l’opportunità di introdurre prescrizioni obbligatorie in relazione alla tutela dell’aria, del suolo o delle risorse idriche, tenendo conto dei più recenti dati scientifici e degli obblighi internazionali della Comunità.
La Commissione propone, se del caso, misure correttive.
Articolo 7 quinquies
Calcolo delle emissioni di gas a effetto serra prodotte durante il ciclo di vita dei biocarburanti
1. Ai fini dell’articolo 7 bis e dell’articolo 7 ter, paragrafo 2, le emissioni di gas a effetto serra prodotte durante il ciclo di vita dei biocarburanti sono così calcolate:
a)
se l’allegato IV, parte A o B, fissa un valore standard per le riduzioni delle emissioni di gas a effetto serra associate alla filiera di produzione del biocarburante e se il valore el per questi biocarburanti calcolato secondo l’allegato IV, parte C, punto 7, è uguale o inferiore a zero, utilizzando detto valore standard;
b)
utilizzando il valore reale calcolato secondo la metodologia definita nell’allegato IV, parte C; ovvero
c)
utilizzando un valore risultante dalla somma dei fattori della formula di cui all’allegato IV, parte C, punto 1, ove i valori standard disaggregati di cui all’allegato IV, parte D o E, possono essere utilizzati per alcuni fattori e i valori reali calcolati secondo la metodologia definita nell’allegato IV, parte C, per tutti gli altri fattori.
2. Entro il 31 marzo 2010 gli Stati membri presentano alla Commissione una relazione comprendente l’elenco delle zone nel loro territorio classificate al livello 2 della nomenclatura delle unità territoriali per la statistica (“NUTS”) o a un livello NUTS più disaggregato conformemente al regolamento (CE) n. 1059/2003 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 26 maggio 2003, relativo all’istituzione di una classificazione comune delle unità territoriali per la statistica (NUTS) (19), nelle quali le emissioni tipiche di gas a effetto serra derivanti dalla coltivazione di materie prime agricole sono inferiori o uguali alle emissioni indicate alla voce “Valori standard disaggregati per la coltivazione” dell’allegato IV, parte D, della presente direttiva, accompagnata da una descrizione del metodo e dei dati utilizzati per redigere l’elenco. Il metodo prende in considerazione le caratteristiche del suolo, il clima e le rese previste di materie prime.
3. I valori standard di cui all’allegato IV, parte A, e i valori standard disaggregati per la coltivazione di cui all’allegato IV, parte D, possono essere usati soltanto se le materie prime sono:
a)
coltivate fuori della Comunità;
b)
coltivate nella Comunità in aree incluse negli elenchi di cui al paragrafo 2; ovvero
c)
rifiuti o residui diversi dai residui dell’agricoltura, dell’acquacoltura e della pesca.
Per i biocarburanti non rientranti nell’ambito di applicazione delle lettere a), b) o c), sono utilizzati i valori reali per la coltivazione.
4. Entro il 31 marzo 2010 la Commissione presenta al Parlamento europeo e al Consiglio una relazione sulla fattibilità di elenchi di aree nei paesi terzi nelle quali le emissioni tipiche di gas a effetto serra derivanti dalla coltivazione di materie prime agricole si possono prevedere inferiori o uguali alle emissioni indicate alla voce “Coltivazione” dell’allegato IV, parte D, possibilmente accompagnata da detti elenchi e da una descrizione del metodo e dei dati utilizzati per redigerli. Se del caso, la relazione è corredata di proposte pertinenti.
5. Entro il 31 dicembre 2012, e in seguito ogni due anni, la Commissione riferisce sui valori standard e sui valori tipici stimati di cui all’allegato IV, parti B ed E, prestando particolare attenzione alle emissioni prodotte nelle fasi del trasporto e della lavorazione e, se necessario, può decidere di correggere i valori. Tali misure, intese a modificare elementi non essenziali della presente direttiva, sono adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 11, paragrafo 4.
6. Entro il 31 dicembre 2010 la Commissione presenta al Parlamento europeo e al Consiglio una relazione in cui valuta l’impatto del cambiamento indiretto della destinazione dei terreni sulle emisssioni di gas a effetto serra ed esamina le modalità per ridurre al minimo tale impatto. La relazione è corredata, se del caso, di una proposta, basata sulle migliori conoscenze scientifiche disponibili, contenente una metodologia concreta per le emissioni risultanti da modifiche degli stock di carbonio a seguito del cambiamento della destinazione dei terreni, garantendo la conformità alla presente direttiva, in particolare all’articolo 7 ter, paragrafo 2.
Tale proposta include le misure necessarie per garantire la sicurezza degli investimenti intrapresi prima dell’applicazione di detta metodologia. Per quanto riguarda gli impianti che hanno prodotto biocarburanti prima della fine del 2013, l’applicazione delle misure di cui al primo comma non deve implicare, fino al 31 dicembre 2017, che i biocarburanti prodotti da questi impianti siano considerati come non conformi ai requisiti di sostenibilità di cui alla presente direttiva, laddove lo sarebbero invece stati, a condizione che tali biocarburanti permettano una riduzione delle emissioni di gas a effetto serra come minimo pari al 45 %. Ciò si applica alla capacità degli impianti di biocarburanti alla fine del 2012.
Il Parlamento europeo e il Consiglio si adoperano per decidere entro il 31 dicembre 2012 in merito a eventuali proposte di questo tipo presentate dalla Commissione.
7. L’allegato IV può essere adeguato sulla base dei progressi tecnici e scientifici, tra l’altro aggiungendo valori per ulteriori filiere di produzione dei biocarburanti per la stessa o per altre materie prime e modificando la metodologia definita nella parte C. Tali misure, intese a modificare elementi non essenziali della presente direttiva, anche completandola, sono adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 11, paragrafo 4.
Per quanto riguarda i valori standard e la metodologia definita nell’allegato IV, è prestata particolare considerazione:
-
alle modalità di contabilizzazione dei rifiuti e dei residui,
-
alle modalità di contabilizzazione dei prodotti secondari,
-
alle modalità di contabilizzazione della cogenerazione, e
-
allo status attribuito ai residui di colture agricole in quanto prodotti secondari.
I valori standard per il biodiesel da rifiuti vegetali o animali sono riveduti non appena possibile.
Ogni adattamento o aggiunta all’elenco dei valori standard di cui all’allegato IV rispetta i seguenti criteri:
a)
quando il contributo di un fattore alle emissioni complessive è limitato o quando la variazione è ridotta o quando il costo o la difficoltà di accertare i valori reali sono elevati, i valori standard devono essere i valori tipici dei processi di produzione normali;
b)
in tutti gli altri casi, i valori standard devono essere conservativi rispetto ai processi di produzione normali.
8. Sono stabilite definizioni particolareggiate, comprese le specifiche tecniche prescritte per le categorie di cui all’allegato IV, parte C, punto 9. Tali misure, intese a modificare elementi non essenziali della presente direttiva completandola, sono adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 11, paragrafo 4.
Articolo 7 sexies
Misure di attuazione e relazioni in materia di sostenibilità dei biocarburanti
1. Le misure di attuazione di cui all’articolo 7 ter, paragrafo 3, secondo comma, all’articolo 7 quater, paragrafo 3, terzo comma, all’articolo 7 quater, paragrafi 6 e 8, all’articolo 7 quinquies, paragrafo 5, all’articolo 7 quinquies, paragrafo 7, primo comma, e all’articolo 7 quinquies, paragrafo 8, tengono altresì pienamente conto dei fini della direttiva 2009/28/CE.
2. Le relazioni presentate dalla Commissione al Parlamento europeo e al Consiglio di cui all’articolo 7 ter, paragrafo 7, all’articolo 7 quater, paragrafo 2, all’articolo 7 quater, paragrafo 9, all’articolo 7 quinquies, paragrafi 4, 5, e all’articolo 7 quinquies, paragrafo 6, primo comma, così come le relazioni e le informazioni presentate a norma dell’articolo 7 quater, paragrafo 3, primo e quinto comma, e dell’articolo 7 quinquies, paragrafo 2, sono preparate e trasmesse ai fini della direttiva 2009/28/CE e della presente direttiva.
7)
all’articolo 8, il paragrafo 1 è sostituito dal seguente:
«1. Gli Stati membri verificano l’ottemperanza alle prescrizioni degli articoli 3 e 4, in relazione alla benzina ed ai combustibili diesel, in base ai metodi analitici indicati rispettivamente nelle norme europee EN 228:2004 e EN 590:2004.»;
8)
è inserito il seguente articolo:
«Articolo 8 bis
Additivi metallici
1. La Commissione esegue una valutazione dei rischi per la salute e l’ambiente derivanti dall’utilizzazione di additivi metallici nei combustibili e, a tal fine, sviluppa un metodo di prova. La Commissione riferisce le sue conclusioni al Parlamento europeo e al Consiglio entro il 31 dicembre 2012.
2. In attesa dello sviluppo del metodo di prova di cui al paragrafo 1, la presenza dell’additivo metallico metilciclopentadienil-tricarbonil-manganese (MMT) nei combustibili deve essere limitata a 6 mg di manganese per litro a decorrere dal 1o gennaio 2011. A decorrere dal 1o gennaio 2014, detto limite è di 2 mg di manganese per litro.
3. Il limite del tenore di MMT nei combustibili specificato al paragrafo 2 è oggetto di revisione sulla base dei risultati della valutazione svolta utilizzando il metodo di prova di cui al paragrafo 1. Detto limite può essere portato a zero qualora la valutazione di rischio lo giustifichi e non può essere aumentato a meno che la valutazione di rischio non lo giustifichi. Tale misura, intesa a modificare elementi non essenziali della presente direttiva, è adottata secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 11, paragrafo 4.
4. Gli Stati membri assicurano che un’etichetta relativa al tenore di additivo metallico del combustibile sia esibita in qualsiasi luogo dove un combustibile contenente additivi metallici è messo a disposizione dei consumatori.
5. L’etichetta contiene il seguente testo: “Contiene additivi metallici”.
6. L’etichetta è affissa in modo chiaramente visibile nel luogo dove sono riportate le informazioni che indicano il tipo di combustibile. La dimensione e il carattere dell’etichetta sono chiaramente visibili e di facile lettura.»;
9)
l’articolo 9 è sostituito dal seguente:
«Articolo 9
Presentazione di relazioni
1. Entro il 31 dicembre 2012, ed in seguito con cadenza triennale, la Commissione presenta una relazione al Parlamento europeo ed al Consiglio, eventualmente accompagnata da una proposta di modifica della presente direttiva. Tale relazione riguarda segnatamente i seguenti punti:
a)
l’uso e l’evoluzione della tecnologia automobilistica e, in particolare, la fattibilità di un aumento del tenore massimo di biocarburanti ammesso nella benzina e nel combustibile diesel e la necessità di rivedere la data di cui all’articolo 3, paragrafo 3;
b)
la politica comunitaria in materia di emissioni di CO2 prodotte dai veicoli adibiti ai trasporti su strada;
c)
la possibilità di applicare i requisiti di cui all’allegato II, in particolare il valore limite per gli idrocarburi aromatici policiclici, alle macchine mobili non stradali (comprese le navi adibite alla navigazione interna), ai trattori agricoli e forestali e alle imbarcazioni da diporto;
d)
l’aumento dell’impiego di detergenti nei combustibili;
e)
l’uso di additivi metallici diversi dall’MMT nei combustibili;
f)
il volume totale dei componenti impiegati nella benzina e nel combustibile diesel, tenuto conto della normativa comunitaria in materia ambientale, compresi gli obiettivi della direttiva 2000/60/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 23 ottobre 2000, che istituisce un quadro per l’azione comunitaria in materia di acque (20), e delle direttive da essa derivate;
g)
le conseguenze dell’obiettivo di riduzione dei gas a effetto serra di cui all’articolo 7 bis, paragrafo 2, per il sistema di scambio delle emissioni;
h)
la potenziale necessità di adattamenti all’articolo 2, paragrafi 6 e 7, e all’articolo 7 bis, paragrafo 2, lettera b), ai fini della valutazione degli eventuali contributi per il conseguimento dell’obiettivo di riduzione dei gas a effetto serra del 10 % entro il 2020. Dette considerazioni si basano sulle potenziali riduzioni delle emissioni dei gas a effetto serra prodotte durante il ciclo di vita dei combustibili e dell’energia all’interno della Comunità, tenendo conto in particolare di qualsiasi sviluppo delle tecnologie di cattura e stoccaggio del carbonio, sicure sotto il profilo ambientale, e dei veicoli elettrici su strada nonché dell’efficienza in termini di costi delle misure di riduzione delle emissioni di cui all’articolo 7 bis, paragrafo 2, lettera b);
i)
la possibilità di introdurre misure aggiuntive volte al conseguimento da parte dei fornitori di una riduzione del 2 % delle emissioni dei gas a effetto serra prodotte durante il ciclo di vita per unità di energia, in confronto alla norma di riferimento per i carburanti di cui all’articolo 7 bis, paragrafo 5, lettera b), attraverso l’uso dei crediti acquistati nel quadro del meccanismo per lo sviluppo pulito del protocollo di Kyoto alle condizioni fissate nella direttiva 2003/87/CE, al fine di valutare ulteriori possibili contributi al raggiungimento dell’obiettivo di riduzione dei gas a effetto serra del 10 % entro il 2020, come indicato all’articolo 7 bis, paragrafo 2, lettera c), della presente direttiva;
j)
un’analisi aggiornata del rapporto costi/benefici e un’analisi di impatto della riduzione della tensione massima di vapore consentita per la benzina nel periodo estivo al di sotto di 60 kPa.
2. Entro il 2014 la Commissione presenta al Parlamento europeo e al Consiglio una relazione sul raggiungimento dell’obiettivo per le emissioni di gas a effetto serra per il 2020 di cui all’articolo 7 bis, tenendo conto della necessità che detto obiettivo sia conforme a quello indicato all’articolo 3, paragrafo 3, della direttiva 2009/28/CE, in merito alla percentuale di energia da fonti rinnovabili usata nel settore dei trasporti, alla luce delle relazioni di cui all’articolo 23, paragrafi 8 e 9, di tale direttiva.
Se del caso, la Commissione correda la relazione di una proposta di modifica dell’obiettivo.
10)
all’articolo 10, il paragrafo 1 è sostituito dal seguente:
«1. Se è necessario l’adeguamento al progresso tecnico dei metodi analitici autorizzati di cui agli allegati I o II, le modifiche, intese a modificare elementi non essenziali della presente direttiva, possono essere adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 11, paragrafo 4. Anche l’allegato III può essere adeguato al progresso tecnico e scientifico. Tale misura, intesa a modificare elementi non essenziali della presente direttiva, è adottata secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 11, paragrafo 4.»;
11)
l’articolo 11 è sostituito dal seguente:
«Articolo 11
Procedura di comitato
1. Tranne nei casi di cui al paragrafo 2, la Commissione è assistita dal comitato per la qualità dei carburanti.
2. Per questioni relative alla sostenibilità dei biocarburanti ai sensi degli articoli 7 ter, 7 quater e 7 quinquies, la Commissione è assistita dal comitato per la sostenibilità dei biocarburanti e dei bioliquidi di cui all’articolo 25, paragrafo 2, della direttiva 2009/28/CE.
3. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo, si applicano gli articoli 3 e 7 della decisione 1999/468/CE, tenendo conto delle disposizioni dell’articolo 8 della stessa.
4. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo, si applicano l’articolo 5 bis, paragrafi da 1 a 4, e l’articolo 7 della decisione 1999/468/CE, tenendo conto delle disposizioni dell’articolo 8 della stessa.»;
12)
l’articolo 14 è soppresso;
13)
gli allegati I, II, III e IV sono sostituiti dal testo che figura nell’allegato della presente direttiva.
Articolo 2
Modifiche della direttiva 1999/32/CE
La direttiva 1999/32/CE è così modificata:
1)
l’articolo 2 è così modificato:
a)
il punto 3 è sostituito dal seguente:
«3.
Combustibile per uso marittimo, qualsiasi combustibile liquido derivato dal petrolio destinato all’uso o in uso a bordo di una nave, compresi i combustibili definiti nell’ISO 8217. Comprende qualsiasi combustibile liquido derivato dal petrolio in uso a bordo di navi adibite alla navigazione interna o di imbarcazioni da diporto, quale definito nella direttiva 97/68/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 16 dicembre 1997, concernente il ravvicinamento delle legislazioni degli Stati membri relative ai provvedimenti da adottare contro l’emissione di inquinanti gassosi e particolato inquinante prodotti dai motori a combustione interna destinati all’installazione su macchine mobili non stradali (21), e nella direttiva 94/25/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 16 giugno 1994, sul ravvicinamento delle disposizioni legislative, regolamentari ed amministrative degli Stati membri riguardanti le imbarcazioni da diporto (22), quando tali navi sono in mare;
b)
il punto 3 undecies è soppresso;
2)
l’articolo 4 ter è così modificato:
a)
il titolo è sostituito dal seguente: «Tenore massimo di zolfo dei combustibili per uso marittimo utilizzati dalle navi all’ormeggio nei porti comunitari»;
b)
al paragrafo 1, la lettera a) è soppressa;
c)
al paragrafo 2, la lettera b) è soppressa;
3)
all’articolo 6, paragrafo 1 bis, il terzo comma è sostituito dal seguente:
«Il campionamento inizia dalla data di entrata in vigore del limite relativo al tenore massimo di zolfo del combustibile in questione. Esso è effettuato con frequenza sufficiente, in quantità sufficienti e secondo modalità che assicurino la rappresentatività dei campioni rispetto al combustibile esaminato e al combustibile utilizzato dalle navi nelle zone marittime e nei porti di cui trattasi.»
Articolo 3
Abrogazione
La direttiva 93/12/CEE è abrogata.
Articolo 4
Recepimento
1. Gli Stati membri mettono in vigore le disposizioni legislative, regolamentari ed amministrative necessarie per conformarsi alla presente direttiva entro il 31 dicembre 2010.
Essi comunicano immediatamente alla Commissione il testo di tali disposizioni.
Quando gli Stati membri adottano tali disposizioni, queste contengono un riferimento alla presente direttiva o sono corredate di un siffatto riferimento all’atto della pubblicazione ufficiale. Le modalità di tale riferimento sono decise dagli Stati membri.
2. Gli Stati membri comunicano alla Commissione il testo delle disposizioni essenziali di diritto interno che essi adottano nel settore disciplinato dalla presente direttiva.
Articolo 5
Entrata in vigore
La presente direttiva entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Articolo 6
Destinatari
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Strasburgo, addì 23 aprile 2009.