РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 13 юли 2009 година
относно реформата на начина на финансиране на пенсионната схема на RATP (държавна помощ C 42/07 (ex N 428/06)) която Франция възнамерява да приведе в действие в полза на RATP (Парижката компания за градски транспорт)
(нотифицирано под номер C(2009) 5505)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2009/945/ЕО)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 88, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква a) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 29 юни 2006 г. Франция уведоми Комисията за реформа на начина на финансиране на пенсионната схема на RATP (Парижката компания за градски транспорт). На Комисията е предоставена допълнителна информация с писма от 29 септември 2006 г., 15 декември 2006 г. и 4 април 2007 г.
(2)
С писмо от 10 октомври 2007 г. Комисията уведоми Франция за решението си да открие процедурата, предвидена в член 88, параграф 2 от Договора за създаване на ЕО по отношение на мярката, за която е била уведомена (наричана по-нататък „решението за откриване на процедура“).
(3)
Решението за откриване на процедура беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз на 15 януари 2008 г. (2)
(4)
Френските власти представиха мнението си на 22 януари 2008 г.
(5)
На 19 февруари 2008 г. в Комисията постъпи мнение от една заинтересована страна. Комисията предаде това мнение на Франция, с което ѝ даде възможност да го коментира и получи съответния коментар с писмо от 3 април 2008 г.
(6)
На 23 април 2008 г. френските власти уведомиха Комисията, че през есента на 2007 г. френското правителство е предприело реформа на специалните пенсионни схеми в държавните предприятия, и по-специално на пенсионната схема на RATP.
(7)
На 6 януари 2009 г. Комисията изпрати до френските власти искане за допълнителна информация, на което получи отговор с писмо от 3 март 2009 г.
2. ОПИСАНИЕ НА БЕНЕФИЦИЕРА
(8)
Парижката компания за градски транспорт (наричана по-нататък „RATP“) е френско държавно предприятие със 100 % държавно участие. RATP е създадена със Закон № 48-506 от 21 март 1948 г. за реорганизацията и координацията на транспорта на пътници в района на Париж (3), с предмет на дейност „експлоатация на предоставените ѝ мрежи и линии за обществен пътнически транспорт“ (4).
(9)
Законът ограничава дейността на RATP в рамките на обществения транспорт в района на Париж. По силата на член 7 от Закон № 48-506 от 21 март 1948 г. RATP отговаря за „експлоатацията на мрежите за обществен транспорт на град Париж и департамент Seine, както и на линиите Seine-et-Oise и Seine-et-Marne, които преди това са били отдадени на концесия или под аренда на железопътната компания, обслужваща парижкото метро, или на Дружеството за обществен транспорт в района на Париж“. Това положение е потвърдено с горепосочената Наредба № 59-151 от 7 януари 1959 г.
(10)
Въпреки това, посредством свои филиали RATP има възможност да предоставя услуги извън Ил-дьо-Франс (Ile-de-France) (5). Филиалите на RATP, създадени под формата на акционерни дружества, понастоящем са обединени в три главни сегмента на дейност, в които са заети около 2 050 души, 170 от които са преместени от предприятието майка:
-
сегмент Транспорт, който се ръководи от RATP Développement SA, чийто консолидиран оборот за финансовата 2005 г. възлиза на 57 милиона EUR, от които 4,7 милиона EUR от дейност в чужбина и 3,1 милиона EUR от дейност във френските региони (без Ile-de-France);
-
сегмент Инженерингова дейност, който се ръководи от RATP International SA, чийто консолидиран оборот за финансовата 2005 година възлиза на 86 милиона EUR, като 80 % от дейността се осъществява в чужбина, а останалата част, осъществявана във Франция, е основно извън Ile-de-France;
-
сегмент Стопанисване на обекти, в който са обединени основно филиали с дейност по управление на недвижимо имущество (на терените, предоставени на RATP), по стопанисване на търговските обекти в станциите на метрото, както и в областта на съобщенията, чийто консолидиран оборот за финансовата 2005 г. възлиза на 33 милиона EUR, произтичащ изключително от Ile-de-France.
(11)
В групата RATP работят общо около 46 050 души, 44 000 от които са назначени от дружеството като „щатни служители“, а останалите около 2 050 души работят във филиалите на групата.
(12)
Условията на труд за „щатните служители“ са регламентирани в правилника за служителите на RATP (6). За останалите 2 050 души, работещи във филиалите на RATP, условията на труд са определени с колективни трудови договори и поради това не се ползват със статута на щатни служители на RATP.
3. ОПИСАНИЕ НА ПАЗАРА НА ОБЩЕСТВЕН ТРАНСПОРТ В ILE-DE-FRANCE
(13)
Понастоящем пазарът на обществен транспорт в Ile-de-France не се развива в условията на конкуренция. Лицензите за експлоатация на линиите на обществения транспорт са предоставени в съответствие с процедурата, предвидена в Декрет № 59-157 от 7 януари 1959 г. за организацията на пътническия транспорт в Ile-de-France (7), с която пазарът на обществения транспорт в департамента е бил разпределен между RATP и многобройните традиционни дребни частни оператори, упражняващи дейност в него по онова време.
(14)
Освен RATP още около сто предприятия предоставят обществено-транспортни услуги в Ile-de-France. Това са френската национална железопътна компания (SNCF), както и частни оператори, обединени в сдружението OPTILE (около 95 предприятия, 3 от които са основните оператори на автобусен транспорт: Veolia Transport, Keolis и Transdev).
(15)
В Регламент (ЕО) № 1370/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2007 г. относно обществените услуги за пътнически превоз с железопътен и автомобилен транспорт и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 1191/69 и (ЕИО) № 1107/70 на Съвета (8) (наричан по-нататък „Регламент (ЕО) № 1370/2007“) се предвижда постепенното отваряне за конкуренцията на пазара на обществен транспорт. Съгласно член 12 от него той ще влезе в сила на 3 декември 2009 г.
4. ОБЕЗЩЕТЕНИЯ СЪГЛАСНО СПЕЦИАЛНАТА ПЕНСИОННА СХЕМА ЗА СЛУЖИТЕЛИТЕ НА RATP ПРЕДИ И СЛЕД РЕФОРМАТА, ПРЕДМЕТ НА УВЕДОМЛЕНИЕ
(16)
Пенсионната схема на RATP е предвидена в член 31 от горепосочения Закон № 48-506 от 21 март 1948 г., допълнен с Декрет № 59-1091 от 23 септември 1959 г. относно статута на RATP (9).
(17)
Пенсионната схема за служителите на RATP е специална схема по смисъла на членове L. 711-1 и R. 711-1 от Кодекса за социално осигуряване, като включва специфични предимства за разлика от общоприложимите схеми. Става въпрос за регламентирана схема, т.е. определена от държавата по административен път. По-специално подчинено на нормативни разпоредби е оценяването на параметрите, вноските и обезщетенията.
(18)
До 15 януари 2008 г. основните особености на специалната пенсионна схема за служителите на RATP в сравнение с общоприложимите схеми са се отнасяли до условията за изчисляване на правото на пенсия и за отпускане на пенсиите.
(19)
В това отношение общоприложимите пенсионни схеми предвиждат размерът на пенсията да се изчислява въз основа на средната заплата за целия трудов стаж или част от него. Размерът на пенсията зависи също така от осигурителния стаж или възрастта, като се прилага намаление или увеличение, в случай че определените стойности по отношение на тези два критерия не са достигнати или са надвишени. Така например при общоприложимата пенсионна схема пенсията се изчислява въз основа на средната заплата (включително премиите) за 25 най-добри години от трудовия стаж (в рамките на таван на годишната заплата) и процентът, който се прилага спрямо тази заплата, е 50 % (пълен процент), ако осигуреното лице има поне 40 години осигурителен стаж.
(20)
От своя страна пенсионната схема на RATP е предвиждала щатните служители да имат право за всяка година осигурителен стаж на 2 % от основната заплата без премиите, получавана през последните шест месеца на трудовия стаж, за не повече от 37,5 години от него. По този начин един служител на RATP е получавал след 37,5 години трудов стаж пенсия в размер на 75 % от последната си заплата без премиите, т.е. близо 64,5 % от последната си заплата заедно с премиите.
(21)
Основните принципи на осъществената със закона от 21 август 2003 г. (10) реформа на почти всички основни пенсионни схеми във Франция са приложени към специалната пенсионна схема на RATP с декрети 2008-48 от 15 януари 2008 г. (11), 2008-637 от 30 юни 2008 г. (12) и 2008-1514 от 30 декември 2008 г. (13) Една от целите на реформата е привеждането на специалните пенсионни схеми към общоприложимите такива, отнасящи се до заетите в частния сектор и до държавните служители. Що се отнася до специалната схема на RATP, осигурителният стаж, необходим по-специално за получаване на пълния размер на пенсията, се увеличава постепенно до достигане на 40 години стаж към 2012 г., след което се променя с едно тримесечие от 1 юли всяка година до достигане на осигурителния стаж съгласно общата схема и схемата за държавните служители (по този начин осигурителният стаж от 41 години, приложим към 2012 г. по общата схема и схемата за държавните служители, при специалната схема би трябвало да бъде достигнат през 2016 г.).
5. ФИНАНСИРАНЕ НА ПЕНСИОННАТА СХЕМА ЗА СЛУЖИТЕЛИТЕ НА RATP ПРЕДИ И СЛЕД РЕФОРМАТА, ПРЕДМЕТ НА УВЕДОМЛЕНИЕ
(22)
Пенсионната схема за служителите на RATP е пенсионна схема на принципа на преразпределяне, при която внасяните от работещите осигуровки за пенсия за старост се използват незабавно за изплащане на пенсиите на пенсионираните служители (14).
(23)
До 31 декември 2005 г. RATP е била правно обвързана с поетите пенсионни задължения по специалната схема. По силата на член 20 от горепосочения закон от 1948 г. самото дружество е било длъжно да гарантира финансовото равновесие на своята специална пенсионна схема.
(24)
Управлението на тази специална пенсионна схема се извършва от пенсионната служба на RATP, която е част от юридическото звено на дружеството. Службата събира вноските на работещите служители на RATP и на самото дружество като работодател и изплаща пенсиите на правоимащите съгласно схемата. Размерът на пенсионните вноски (разпределени в съотношение 7,85 % за сметка на работещия и 15,34 % за сметка на работодателя) са били по-ниски от вноските съгласно общоприложимата пенсионна схема (съответно 12 % и 18 %).
(25)
Дълги години пенсионната схема на RATP е регистрирала структурен дефицит поради демографското несъответствие между работещи и пенсионирани лица, по отношение на специалните предимства, различни от общоприложимата схема, а до 31 декември 2005 г. - по отношение на нормираното определяне на размера на пенсионните вноски. Тези последователни дефицити на пенсионната схема на RATP са били покривани от държавата в съответствие с член 2 от наредбата от 7 януари 1959 г. и декрета от 7 януари 1959 г., посочени по-горе.
(26)
На 29 юни 2006 г. Франция уведоми за реформата на начина на финансиране на пенсионната схема на RATP. Според френските власти, тази реформа се вписва в контекста на институционалното развитие в сферата на градския транспорт в района на Ile-de-France през последните десет години и в контекста на подготовката за отваряне на пазара на градския транспорт за конкуренцията.
(27)
Реформата, предмет на уведомление, се осъществява на два етапа.
5.1. СЪЗДАВАНЕ НА ПЕНСИОННООСИГУРИТЕЛНА КАСА ЗА СЛУЖИТЕЛИТЕ НА RATP КЪМ 1 ЯНУАРИ 2006 Г.
(28)
Съгласно член първи от Декрет № 2005-1635 от 26 декември 2005 г. (15) от 1 януари 2006 г. се създава пенсионноосигурителна каса за служителите на RATP (наричана по-нататък „ПОК-RATP“).
(29)
ПОК-RATP е със статут на частноправен орган за социално осигуряване със статут на юридическо лице с правна и финансова самостоятелност по отношение на RATP. По силата на член L. 711-1 от Кодекса за социално осигуряване, ПОК-RATP притежава всички правомощия съгласно член L. 111-1 от същия кодекс, съгласно който организацията за социално осигуряване по-специално се основава на принципа на национална солидарност. Правилата на Кодекса за социално осигуряване, приложими по отношение на всички самостоятелни пенсионноосигурителни каси, обхващат и ПОК-RATP. Тя подлежи на контрол от страна на компетентните институции на държавата, представлявани от служители на правителството.
(30)
От датата на създаването си ПОК-RATP заема мястото на RATP като единствен правоприемник на разходите за пенсии за старост на щатните служители.
(31)
В това си качество от 1 януари 2006 г. ПОК-RATP събира от RATP погасителна сума, съответстваща на вноските на работещите съгласно специалната пенсионна схема, както и на вноската на самата RATP в качеството ѝ на работодател. От същата дата размерът на вноските е увеличен до нивата на общоприложимата схема (16). Освен пенсионните вноски, ПОК-RATP получава плащания от държавата за поддържане на финансово равновесие. С тази помощ се финансира както демографският дефицит в рамките на специалната схема, така и специфичните за тази схема пенсионни права. През 2006 г. и 2007 г. държавата е изплатила помощи в размер съответно на 390,11 и 414 милиона EUR.
5.2. ФИНАНСОВО ПРЕХВЪРЛЯНЕ НА ОСНОВНИТЕ ПРАВА ПО СПЕЦИАЛНАТА СХЕМА НА RATP КЪМ ОБЩОПРИЛОЖИМИТЕ СХЕМИ
(32)
Член 18 от горепосочения Декрет № 2005-1635 от 26 декември 2005 г. предвижда възможността ПОК-RATP да прехвърли финансово част от пенсионните права по специалната пенсионна схема за служителите на RATP към общоприложимите схеми (CNAV (17) и ARGIC (18)/ARRCO (19)) (20), т.е. технически да осъществи прехвърляне на пенсионните операции на ПОК-RATP към общоприложимите схеми (наричани по-нататък „приемни схеми“).
(33)
Прехвърлянето на част от пенсионните права по специалната пенсионна схема за служителите на RATP към общоприложимите схеми има за цел да задейства механизма на солидарност между поколенията и между различните професии върху значително по-широка демографска основа и в по-общ план да осигури устойчиво финансиране на схемите за задължително пенсионно осигуряване, финансирани съгласно принципа на преразпределянето.
(34)
По силата на член L. 222-6 от Кодекса за социално осигуряване, прехвърлянето на специална пенсионна схема или на друга пенсионна схема към общоприложимите схеми може да се осъществи за частта от обезщетенията по специалните схеми, еквивалентна на обезщетенията за старост, изплащани на осигурените по общата схема.
(35)
При пенсионните схеми с преразпределяне на поемането от приемна схема на права, придобити в миналото по друга схема (и следователно по други критерии) се осъществява чрез изчисляване на тези права, придобити въз основа на правилата на приемната схема, с презумпцията, че правоимащите (пенсионери, работещи и заличени) са осъществили целия си трудов стаж в условията на приемната схема.
(36)
В случая френските власти са изчислили основните права, т.е. тези, които съответстват на пенсионните обезщетения, пресметнати по някое от правилата на приемните схеми и които ще бъдат поети от тези схеми (21). Само определените по този начин основни права могат да бъдат поети от приемните схеми.
(37)
В член L. 222-6 от Кодекса за социално осигуряване е предвидено също така, че при прехвърляне на специална схема трябва да бъде съблюдаван принципът за стриктна финансова неутралност на операцията по отношение на осигурените съгласно приемната схема лица. С други думи финансовото прехвърляне на специална пенсионна схема към общоприложимите схеми не трябва в никакъв случай да влошава финансовото състояние на приемните схеми.
(38)
Тук се налага едно претегляне за определянето на частта от тези придобити в миналото пенсионни права, която да бъде призната при прехвърлянето, така че да бъде спазен стриктно горепосоченият принцип на финансова неутралност. За тази цел се сравняват пенсионните разходи на прехвърляната група с тези при приемната схема (22). Приемната схема определя каква част от придобитите в миналото права могат да бъдат запазени, така че да се осигури равенство между тези разходи: при едно такова утвърдено равнище пенсионните права се поемат „безплатно“ от приемната схема.
(39)
Ако утвърденото от приемната схема равнище на възстановените придобити права е по-малък от 100 %, тя може да предложи на прехвърляната схема да осигури признаване до 100 % на тези права посредством изплащане на вноска за запазване на правата (или „компенсация“).
(40)
Методът за изчисляване на компенсациите има за цел да запази предварително заложеното състояние на приемната схема. Ако претеглянето е с прогнозен характер, размерът на компенсацията е равен на нетната актуализирана стойност на годишните входящи права. Годишно входящо право е това, което по отношение на допълнителните права (т.е. тези, които надвишават безплатно поетите права), поети от приемната схема, изравнява годишно пенсионните разходи на интегрираната и приемната схема.
(41)
Ако финансовото състояние на приемната схема е в структурен дефицит, методът за изчисляване изисква да се избягва утежняване на съществуващата тенденция към неравновесие, а не неравновесието да се намалява като прехвърляната група се изисква прогнозно техническо равновесие.
(42)
В конкретния случай поради факта, че демографската структура на RATP е по-лоша от тази на средното френско предприятие, причислено към общоприложимата пенсионна схема, пълното прехвърляне на основните права по специалната пенсионна схема за служителите на RATP към общоприложимите схеми изисква изплащането на компенсации на приемните схеми, т.е. на извънредни фиксирани погасителни вноски.
(43)
Френските власти представиха подробно методите за изчисление на тези компенсации. Изчисленията ще бъдат направени въз основа на стойностите на параметрите в момента на прилагането им. Тези параметри са следните:
-
размерът на вноските и основите за изчисляване на очакваните от допълнителните схеми отчисления за резерви;
-
процентът на актуализация и евентуално таблицата за смъртност, които варират в зависимост от икономическите условия.
(44)
На този етап френските власти счетоха, че размерът на компенсациите, които трябва да бъдат платени, е следният:
-
компенсацията за Националната пенсионноосигурителна каса (CNAV), която управлява общата схема за социално осигуряване, би следвало да са около [между 400 и 800 милиона EUR] (23);
-
компенсациите за допълнителните общоприложими схеми, управлявани от AGIRC-ARRCO, под формата на участие в техническите резерви на тези схеми, би трябвало да е около [между 80 и 300 милиона EUR].
(45)
Френското правителство предвижда да поеме вместо ПОК-RATP плащането на тези компенсации на общоприложимите схеми, за да се гарантира финансовата неутралност на прехвърлянето на специалната схема на RATP към тези приемни схеми.
(46)
Що се отнася до основните права, придобити след осъществяването на операцията по прехвърлянето, предвижда се RATP и нейните служители да плащат пенсионноосигурителни вноски съгласно общоприложимата схема вследствие на включването на общата и на допълнителните схеми.
6. ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ПРИЕМАНЕ НА РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРА
(47)
В решението си за откриване на процедура Комисията изрази съмнения относно съвместимостта на реформата, предмет на уведомление, с общия пазар. Комисията изтъква, че предметът на процедурата е да определи дали реформата, предмет на уведомление, представлява помощ в полза на RATP.
(48)
Най-напред на Комисията направи впечатление тясната връзка между създаването на ПОК-RATP и операцията по прехвърлянето към общоприложимите схеми, като счете за необходимо да провери дали прехвърлянето на основните права не представлява държавна помощ в полза на RATP.
(49)
След това Комисията изрази съмнения относно твърдението, че финансирането от страна на държавата на специфичните за пенсионната схема на RATP права не представлява държавна помощ и ако е така - че тази помощ е съвместима с общия пазар.
(50)
Накрая Комисията изрази съмнения относно необходимостта от реформата, предмет на уведомление, и относно съответстващия с общия интерес характер на реформата. Във връзка с необходимостта от реформата, предмет на уведомление, Комисията потърси отговор на въпроса доколко отварянето за конкуренцията на пазара на обществен транспорт в района на Париж е действително, както и доколко елементите, характеризиращи правното и фактическото състояние на RATP, които биха възпрепятствали ефективната конкуренция, са отстранени. Комисията изрази съмнения и относно пропорционалността на реформата, предмет на уведомление, основно с мотива, че тя ще засегне и специалните пенсионни задължения към работещите, които ще бъдат наети след нейното прилагане.
(51)
От друга страна, в решението си от 10 октомври 2007 г. Комисията направи заключението, че финансирането от страна на държавата на дефицита в пенсионната схема на RATP за периода 1995-2005 г. е представлявало държавна помощ по силата на член 1, буква б), подточка iii) от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (24) (вж. съображение 15 от настоящото решение).
(52)
Комисията също така прецени, че член 87 от Договора за ЕО не може да бъде приложен спрямо ПОК-RATP, тъй като тя не е предприятие (съображение 67 от настоящото решение).
(53)
Накрая Комисията счете, че гаранцията, предоставена от френската държава на правоимащите по специалната схема, е облагодетелствала пряко служителите на RATP, а не самото дружество, и поради това тази гаранция не може да бъде квалифицирана като икономическо предимство за дадено предприятие (съображение 70 от настоящото решение).
7. АРГУМЕНТИ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ СЛЕД ОТКРИВАНЕТО НА ПРОЦЕДУРАТА
(54)
С писмо от 22 януари 2008 г. френските власти припомниха, че от тяхна гледна точка реформата, предмет на уведомление, институционализира помощ за определени лица, а не за предприятието RATP и по тази причина тя не може да бъде разглеждана като държавна помощ в полза на RATP. Освен това, макар че истинският бенефициер на реформата, предмет на уведомление, е RATP, френските власти считат, че тази реформа не може да засегне търговията между държавите-членки, нито дори да наруши конкуренцията, тъй като RATP оперира само в рамките на един пазар - този на градския обществен транспорт в Ile-de-France, който все още не е отворен за конкуренцията и при който реформата не оказва никакво влияние върху дейността на филиалите на RATP или върху пазарите, на които те осъществяват своите дейности.
(55)
Френските власти счетоха, че прехвърлянето на ПОК-RATP към общоприложимата схема не съдържа елементи на държавна помощ в полза на RATP, тъй като липсва предимство за RATP.
(56)
На първо място френските власти счетоха, че както самата Комисия е отбелязала в точка 69 от решението за откриване на процедура, „вторият етап на реформата, а именно плащането на компенсации и прехвърлянето на финансирането на основните права от ПОК-RATP към CNAV и AGIRC-ARRCO не засягат икономическото състояние на RATP“.
(57)
Освен това френските власти счетоха, че съответстващите на основните права разходи на RATP не представляват разходи, които по смисъла на съдебната практика на Общността обичайно биха утежнили нейния бюджет. Според френските власти, финансовите ресурси на френските предприятия при обичайни условия действително са утежнени от погасителни вноски, изплащани на пенсионноосигурителните каси по общоприложимата схема, но не по задължение за плащане на пенсионноосигурителните вноски за работещите и пенсиите за пенсионираните служители, какъвто е бил случаят в RATP, която сама е обслужвала пенсиите преди осъществяването на реформата, предмет на уведомление. Поради това, щом като бъдат придружени с плащане на погасителна вноска в размер съгласно общоприложимата схема, прехвърлянето на ПОК-RATP към общоприложимата схема и плащането на компенсации на общата схема от страна на държавата не водят до освобождаване на RATP от разходите, които обичайно биха утежнили състоянието на финансовите ресурси на предприятието.
(58)
Накрая френските власти счетоха, че тъй като държавата е наложила специалната схема при създаването на RATP през 1948 г., би било неестествено предприятието да поеме разходите за изплащане на компенсациите вследствие на прехвърлянето на ПОК-RATP към общата схема.
(59)
На първо място френските власти счетоха, че правното основание, съгласно което разходите вследствие на колективен трудов договор представляват по своята същност разход, обичайно утежняващ бюджета на дадено предприятие, независимо дали предприятието е приело този договор доброволно или той му е бил наложен по нормативен или законодателен ред (25), не е приложимо в конкретния случай, тъй като пенсионната схема за служителите на RATP не произтича от колективния трудов договор.
(60)
На второ място френските власти счетоха, че съществуването на специфични права по никакъв начин не предоставя предимство на RATP. Фактът, че RATP продължава да наема щатни служители, ползващи се от специфични права, не доказва, че наличието на специфичните права е икономическо предимство за RATP.
(61)
На трето място френските власти посочиха, че държавното финансиране на специфичните права е само компенсация на извънредните разходи, поемани от RATP. Френските власти считат, че заключението, че финансирането на специфичните пенсионни права не представлява държавна помощ, е следствие от принципите, залегнали в съдебната практика на Общността от самото ѝ създаване, най-скорошно свидетелство за което са решенията на Съда по делата Combus (26) и Enirisorse (27).
(62)
Дори Комисията да реши, че реформата, предмет на уведомление, съдържа елементи на държавна помощ, френските власти смятат, че при всички случаи реформата е съвместима с общия пазар.
(63)
Френските власти поддържат становището, че реформата, предмет на уведомление, съответства на теорията за невъзвръщаемите разходи и е в полза на конкуренцията.
(64)
Освен това френските власти счетоха, че новото финансиране на пенсионните права от 2006 г. е необходимо и пропорционално с оглед постигане на конкурентно функциониране на пазара.
(65)
Френските власти счетоха, че реформата, предмет на уведомление, е необходима, тъй като тя предшества отварянето за конкуренцията на сектора на градския транспорт в Ile-de-France, предвидено в Регламент (ЕО) № 1370/2007. Реформата ще позволи да се избегне, от една страна, нелоялната конкуренция между държавните и частните оператори, а от друга - да се премахне окончателно пречката за достъп до пазара, каквато представлява начинът на финансиране на пенсиите в RATP.
(66)
Относно съответстващия характер на реформата, предмет на уведомление, френските власти уведомиха Комисията с писмо от 23 април 2008 г. за реформа на специалната пенсионна схема на RATP, предприета от френското правителство, която привежда специалната пенсионна схема на RATP към правилата в общоприложимата схема.
8. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИ СТРАНИ СЛЕД ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА
(67)
С писмо от 13 февруари 2008 г. синдикатът SUD на RATP изрази несъгласие с оповестения от френските власти проект с аргумента, че единствената цел на проекта е RATP да се превърне в голяма международна група, чийто стремеж е максимизиране на печалбата. В това писмо синдикатът SUD на RATP привлече вниманието на Комисията върху факта, че според него служителите на RATP нямат статут на работещи в частния сектор по Кодекса на труда.
(68)
Синдикатът SUD на RATP допълни, че реформата на пенсионната схема на RATP би трябвало да бъде изготвена от смесена многостранна комисия, тъй като за целта е необходимо колективно договаряне между социалните партньори.
9. КОМЕНТАР НА ФРАНЦИЯ ПО МНЕНИЯТА НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(69)
Що се отнася до правния режим, приложим по отношение на служителите на RATP, френските власти уточниха в писмо от 3 април 2008 г., че разпоредбите на Кодекса на труда са приложими за щатните служители на RATP, освен ако кодексът или съдебната практика изрично са изключили прилагането на разпоредбите по отношение на тези служители. Според Франция, съществуването на подобни изключения не е достатъчно, за да се приеме, че служителите на RATP се намират в трудови правоотношения по публичното право.
(70)
Франция посочи също, че Декрет № 60-1362 от 19 декември 1960 г., с който се предоставят правомощия на смесената многостранна комисия на RATP по въпросите на статута на персонала, не засяга пенсионната схема. Според френските власти, пенсионната схема на RATP не е резултат от колективно договаряне, а е била наложена на RATP от държавата по административен път.
10. ОБХВАТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(71)
В настоящото решение се разглежда въпросът за съвместимостта на новата система за финансиране на пенсиите с правилата на Общността относно държавните помощи.
(72)
Откриването на процедура на 10 октомври 2007 г., и по-специално коментарът на френските власти позволи на Комисията да разбере по-ясно условията за прилагане на реформата, предмет на уведомление, и въз основа на това да установи три мерки, които е възможно да съдържат елементи на държавна помощ.
(73)
Първо, на 1 януари 2006 г. ПОК-RATP, а не RATP става единствен правоприемник на задълженията за пенсиите за прослужено време на щатните служители в RATP.
(74)
Второ, считано от 1 януари 2006 г. държавата изплаща на ПОК-RATP субсидия, предназначена да се постигне равновесие в сметките на последната. Тази държавна субсидия покрива демографския дефицит и допълнителните разходи по специалната схема на RATP.
(75)
Трето, реформата, предмет на уведомление, предвижда възможността специалната схема на ПОК-RATP да бъде прехвърлена към основните общоприложими пенсионни схеми. Държавата, вместо ПОК-RATP, поема плащането на компенсациите, предназначени да осигурят спазването на стриктна финансова неутралност на прехвърлянето.
11. ОЦЕНКА НА ПЪРВАТА МЯРКА: СЪЗДАВАНЕТО НА ПОК-RATP
(76)
Комисията отбеляза, че към 1 януари 2006 г. ПОК-RATP, а не RATP, става единствен правоприемник на задълженията за пенсиите за прослужени години на щатните служители. Комисията установи, че едновременно с това пенсионноосигурителната вноска, плащана от RATP на ПОК-RATP, става погасителна.
(77)
Комисията отбеляза, че в рамките на съществувалата преди 1 януари 2006 г. система, RATP е била правно обвързана с поетите пенсионни задължения по специалната схема. В този смисъл системата за финансиране на специалната схема за служителите на RATP е била дерогационна по отношение на общото право: RATP е била гарант на финансовото равновесие на въпросната схема, тъй като вноската „от работодател“, плащана по специалната схема от RATP, не е била погасителна.
(78)
Вследствие на горното Комисията заключи, че основният резултат от разпоредбите, предвидени в реформата, предмет на уведомление, е бил да се придаде погасителен характер на вноската „от работодател“, плащана от RATP за пенсии на своите служители, като по този начин я освободи от традиционното ѝ задължение да осигурява равновесието на специалната схема. С други думи, реформата, предмет на уведомление, е прехвърлила отговорността за финансовото равновесие на въпросната специална схема от RATP към ПОК-RATP и in fine към държавата.
(79)
Комисията също така установи, че, без прилагането на реформата, предмет на уведомление, задължението на RATP за осигуряване на финансовото равновесие на специалната схема, би довело до възникване на задължение към държавата, подлежащо на отразяване в сметките при преминаването към Международните стандарти за финансово отчитане (МСФО), приложими за RATP от 30 юни 2007 г. (28)
(80)
На този етап Комисията държи да подчертае, че въпросът, поставен със създаването на ПОК-RATP, е идентичен с проблематиката, възникнала в рамките на реформата на финансирането на пенсиите на държавните пощенски служители (29). В тази връзка Комисията ще провери дали в конкретния случай разглежданата мярка съдържа елементи на държавна помощ, като възприеме същия подход като в горепосоченото решение.
11.1. НАЛИЧИЕ НА ДЪРЖАВНА ПОМОЩ
(81)
В член 87, параграф 1, от Договора за ЕО се предвижда, че „освен когато е предвидено друго в настоящия договор, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или застрашава да наруши конкуренцията, чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с общия пазар“.
(82)
Окачествяването на дадена национална мярка като държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО предполага едновременното наличие на следните условия, а именно: 1. въпросната мярка да предоставя избирателно икономическо предимство; 2. това предимство да е финансирано с държавни ресурси; 3. това предимство да нарушава или да застрашава да наруши конкуренцията; както и 4. това предимство да засяга търговията между държавите-членки.
(83)
Уместно е да се изложат причините, които позволяват да се счита, че въпросната мярка изпълнява тези кумулативни условия и поради това представлява държавна помощ в полза на RATP по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
11.1.1. НАЛИЧИЕ НА ИЗБИРАТЕЛНО ИКОНОМИЧЕСКО ПРЕДИМСТВО В ПОЛЗА НА RATP
(84)
За да се оцени дали въпросната мярка съдържа елементи на държавна помощ, е необходимо да се определи дали тази мярка предоставя икономическо предимство на RATP, освобождавайки я от разходи, които при обичайни условия биха утежнили собствените ѝ финансови ресурси и по този начин са попречили на пазарните принципи да проявят обичайното си въздействие (30).
(85)
В този смисъл, съгласно установената съдебна практика, обичаен разход е разходът, необходим за текущото управление или за текущата дейност на дадено предприятие (31). Съдът е преценил също, че помощта представлява облекчаване на разходите, които при обичайни условия утежняват бюджета на предприятията предвид естеството или икономическия характер на въпросната разходна схема, докато специалният разход е допълнително задължение по отношение на обичайните разходи (32).
(86)
В контекста на установената практика на Съда и в съответствие с неговите решения (33), Комисията счита, че определянето на разходите като обичайни или специални изисква да бъде определена базова рамка или рамка за сравнение, с оглед установяване на предприятия, които са в подобно правно и фактическо положение по отношение на целта, която се преследва с разглежданата мярка.
(87)
В тази връзка следва да се припомни, че за да бъде приложен член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, е необходимо само да бъде решено дали в рамките на даден правен режим мярка от страна на държавата може да облагодетелства „определени предприятия или производството на някои стоки“ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО в сравнение с други предприятия, които се намират в подобно правно и фактическо положение по отношение на целта, която се преследва с разглежданата мярка.
(88)
По-специално Съдът посочва, че изборът на базовата система се осъществява на два етапа: първо, определяне на системата от задължения, обхваната от въпросната мярка, и второ, определяне на общата схема, която се прилага по отношение на въпросната система от задължения.
(89)
В случай че се намери подходящ външен обект за сравнение, при съпоставка с който може да се каже, че съществуват „необичайни“ задължения, съответната мярка не представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО. В противен случай въпросната мярка представлява държавна помощ по смисъла на същата разпоредба.
11.1.1.1. Липса на външен обект за сравнение в конкретния случай
(90)
Прилагайки тази методология в конкретния случай, Комисията счита, че системата от задължения, засегната от въпросната мярка, се състои от социалноосигурителни вноски, плащани от работодател в рамките на задължителното осигуряване за пенсия за старост на неговите служители.
(91)
В теоретичен план Комисията разграничава две възможни референтни рамки:
-
разпоредбите в областта на задължителното осигуряване за пенсия за старост, приложими за общоприложимите пенсионни схеми, т.е. за социалноосигурителната схема на CNAV и за схемите за допълнително пенсионно осигуряване на AGIRC и ARRCO;
-
разпоредбите в областта на задължителното осигуряване за пенсия за старост, приложими за други публични институции.
(92)
Що се отнася до първата рамка за сравнение, а именно общоприложимите пенсионни схеми, Комисията отбелязва, че считано от 1 януари 2006 г., RATP плаща социалноосигурителна вноска в размер, равен на размера на вноската, плащана от предприятията на пенсионноосигурителните каси, управляващи общоприложимите схеми. Комисията отбелязва обаче, че към 1 януари 2006 г. обезщетенията, изплащани на притежателите на пенсионни права в RATP в рамките на специалната схема, управлявана от ПОК-RATP, са по-високи от обезщетенията, изплащани на работещите, прикрепени към общоприложимите схеми.
(93)
Освен това, Комисията установи, че осигурените по общоприложимите схеми работят по трудови договори от частноправен характер, докато работещите в RATP са щатни служители. В тази връзка трябва да се подчертае, че статутът на персонала на RATP е в много отношения дерогационен по отношение на общото право (вж. бележка под линия 6).
(94)
В контекста на горните съображения и на досегашните си решения (34), Комисията счете, че приложимите разпоредби по отношение на общоприложимите схеми в областта на задължителното осигуряване за пенсия за старост не могат да служат за сравнение при анализа, извършван от Комисията с цел определяне на наличието на икономическо предимство по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(95)
Що се отнася до втората възможна рамка за сравнение, а именно публичните институции, Комисията не успя да намери съвкупност от икономически субекти, формиращи хомогенна група, която да служи за сравнение. Действително, във Франция RATP в много отношения се намира в твърде специфично правно и фактическо положение (35).
(96)
В заключение Комисията счита, че не съществува външен обект за сравнение, който да даде възможност да се определи обичайна вноска, плащана от предприятия в правно и фактическо положение, подобно на това на RATP по отношение на целта, преследвана с разглежданата мярка.
(97)
Цитираното от Франция решение Enirisorse (36) не променя заключенията на Комисията по отношение наличието на предимство в полза на RATP. Действително, в това решение Съдът обосновава заключението си чрез сравнение на оспорваната мярка с „обичайно положение“, което Съдът е успял да установи, но което не се проявява по подобен начин в настоящия случай.
(98)
При липса на подходящ външен обект за сравнение Комисията счита, че за да се определи наличието на предимство по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, базовата рамка за оценка на наличието на предимство е състоянието на самата RATP преди прилагането на мярката.
11.1.1.2. Наличие на икономическо предимство
(99)
Както беше посочено по-горе, в рамките на съществувалата преди 1 януари 2006 г. система RATP е била правно обвързана с поетите пенсионни задължения по специалната схема. В този смисъл RATP е гарантирала финансовото равновесие на въпросната схема, тъй като вноската „от работодател“, плащана от RATP по специалната схема, не е била погасителна.
(100)
Комисията установи, че основният ефект от разпоредбите на реформата, предмет на уведомление, е било придаването на погасителен характер на вноската „от работодател“, плащана от RATP за пенсии на своите служители.
(101)
Поради това Комисията заключава, че въпросните мерки освобождават RATP от задължения, които би трябвало да поеме съгласно горепосочения закон от 1948 г.
(102)
В контекста на един анализ на това дали разходите за пенсии имат или не обичаен характер за самата RATP, Комисията счита, че задълженията, които дадено предприятие поема по силата на трудовото законодателство или на колективни трудови договори, сключени със синдикатите във връзка с обезщетения при уволнение и/или предсрочно пенсиониране, са част от обичайните разходи, които предприятието е длъжно да отдели от собствените си финансови ресурси (37).
(103)
По аналогия, Комисията счита, че разходите, поемани от RATP по силата на закона от 1948 г., са обичайни разходи. Поради това, тъй като въпросната мярка спомага да се избегне поемането на разходи, които обичайно биха засегнали собствените финансови ресурси на RATP, Комисията счита, че мярката предоставя на оператора икономическо предимство по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО. Това предимство е избирателно, тъй като се отнася само за един бенефициер.
(104)
Комисията установи също, че задължението за финансово равновесие на специалната схема, наложено на RATP, без осъществяване на реформата, предмет на уведомление, би довело до включване в баланса на RATP на задължение към държавата, подлежащо на отразяване в сметките при преминаване към стандарта IFRS (International Financial Reporting Standard - Международни стандарти за финансова отчетност), приложими за RATP от 30 юни 2007 г.
(105)
Този елемент потвърждава, че създаването на ПОК-RATP освобождава RATP от разходи, които обичайно би трябвало да направи.
11.1.1.3. Неприложимост на съдебната практика по делото Combus в настоящия случай
(106)
Френските власти подробно се позовават на делото Combus (38), по което Съдът е приел за „необичайни“ задълженията, произтичащи от дерогационния статут на служителите на предприятие, което в резултат на проведена реформа се оказва подвластно на общото право, следователно с положение като на своите конкуренти по отношение на управлението на персонала си. Съдът обявява следното: „въпросната мярка е имала за пцел да замени привилегирования и скъпоструващ статут на щатен служител на наетите от Combus със статут на договорно наети лица, подобен на статута на наетите в други предприятия в сферата на автобусния транспорт, конкурентни на Combus. Следователно целта е била да бъде освободен Combus от неблагоприятно в структурен план положение по отношение на неговите частни конкуренти. Единствената цел на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО е да забранява предимства, които облагодетелстват определени предприятия, като понятието помощ покрива само намеси, облекчаващи задължения, които обичайно засягат бюджета на дадено предприятие и които трябва да се разглеждат като икономическо предимство, което предприятието бенефициер не би получило при обичайни пазарни условия. […]. От друга страна, датската държава би могла, вместо да изплаща сумата от 100 милиона DKK директно на служителите на Combus, да постигне същия резултат като пренасочи тези служители в рамките на публичната администрация, без да им изплаща специален бонус, което би дало възможност на Combus да наеме незабавно служители по договор с частноправен статут“.
(107)
Като цяло, трябва първо да се припомни, че съдебното решение Combus не е било потвърдено от Съда. Някои елементи от практиката на Съда противоречат на хипотезата, според която компенсирането на едно структурно неблагоприятно положение би изключило едно окачествяване като помощ. Съдът често посочва, че наличието на помощ трябва да се преценява от гледна точка на постигнатия ефект, а не само от гледна точка на причините или целите на държавната намеса (39). В тази връзка Съдът поддържа твърдението, че понятието „помощ“ включва предимства, предоставени от публичните власти, които под една или друга форма облекчават задълженията, които обичайно засягат бюджета на дадено предприятие (40). Съдът също така ясно е посочил, че разходите, свързани с възнагражденията на служителите, по самата си същност утежняват бюджета на предприятията, независимо дали тези разходи произтичат или не от законови задължения или от колективни трудови договори (41). В тази връзка Съдът е приел, че ако определени държавни мерки целят да компенсират допълнителни разходи, това не е причина те да не бъдат квалифицирани като помощ (42). В този контекст френските власти изтъкват прилагането на принципа, приложен от съда по делото Combus, твърдейки, че реформата, предмет на уведомление, единствено спестява на RATP разход, който не е „обичаен“.
(108)
В тази връзка Комисията подчертава, че има съществени материални елементи, по които делото Combus се различава от настоящия случай:
-
компенсациите се изплащат директно на щатните служители на Combus, докато мярката, предмет на настоящото решение, засяга вноските „от работодател“ на RATP;
-
държавната мярка, приложена в случая Combus, е имала за цел да замени привилегирования и скъпоструващ статут на щатен служител на наетите от Combus, със статут на договорно наети лица като този на наетите в други предприятия в сферата на автобусния транспорт, конкурентни на Combus. За сметка на това, статутът и правата на служителите на RATP остават непроменени вследствие на приложената мярка. Този статут и тези права са различни от тези на служителите, наети по договор с частноправен характер, в предприятията, прилагащи общоприложима пенсионна схема;
-
конкурентният контекст на дейностите на Combus е различен от този при RATP. Акционерното дружество Combus A/S е трябвало да управлява транспортната дейност на търговска основа и да оперира на пазара в условия на конкуренция, сравними с тези при частните автобусни дружества. В този контекст, публичните дружества за управление на транспорта преотстъпват, след търг, на частни и публични предприятия дейностите по автобусен превоз. Според правилата за търговете договорите се сключват с този, който направи „икономически най-изгодната оферта“, без да се налага да се взема под внимание дали съответният участник е частноправен или публичноправен субект. RATP от своя страна разполага с голям нелиберализиран сектор, който по силата на Регламент (ЕО) № 1370/2007 предстои да бъде отварян за конкуренцията съвсем постепенно и в който икономическите принуди се упражняват по различен начин.
(109)
Комисията счита, че фактическите разлики между делото Combus и настоящия случай са достатъчни, за да оправдаят различната мотивировка в двата случая.
11.1.2. НАЛИЧИЕ НА ДЪРЖАВНИ РЕСУРСИ
(110)
Комисията счита, че разглежданата мярка включва държавни ресурси в полза на RATP, доколкото стриктното изискване за балансираност на специалната пенсионна схема за служителите на RATP престава да бъде задължение на RATP, а вече е на държавата. Действително, след прилагането на реформата държавата осигурява финансовото равновесие на ПОК-RATP посредством плащането на компенсационна субсидия на органа за социално осигуряване, което при липсата на реформа би трябвало да бъде поето от RATP.
(111)
Поради това Комисията заключава, че въпросната мярка включва държавни ресурси по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
11.1.3. НАРУШАВАНЕ НА КОНКУРЕНЦИЯТА И ЗАСЯГАНЕ НА ТЪРГОВИЯТА
(112)
Както беше посочено по-горе, бенефициерът на въпросната мярка дружеството RATP е предприятие майка на група предприятия - групата RATP, чиято сфера на дейност е транспортният сектор и свързаните с него услуги. Всички тези оператори упражняват своите дейности на общностните пазари в посочения сектор.
(113)
В този контекст следва да се напомни, че помощите, имащи за цел да освободят дадено предприятие от разходи, които то обичайно би направило в рамките на текущото си управление или на обичайната си дейност, по принцип нарушават условията на конкуренция (43). Било е преценено, че всяко отпускане на помощи на дадено предприятие, упражняващо дейност на общностен пазар, може да доведе до нарушаване на конкуренцията и да засегне търговията между държавите-членки (44). Освен това, Съдът е посочил, че не е изключено държавна помощ, предоставена на предприятие, което извършва транспортни услуги само на местно или регионално ниво, а не извън територията на своята държава, въпреки това да окаже влияние върху търговията между държавите-членки по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО. Действително, когато държава-членка отпусне държавна субсидия на дадено предприятие, предоставените от това предприятие транспортни услуги могат да бъдат подпомогнати или увеличени, което ще намали шансовете на други предприятия, установени в други държави-членки, да предоставят своите услуги на пазара на тази държава-членка (45).
(114)
В случая групата RATP се намира в привилегировано положение както по отношение на своите конкуренти на национално ниво (46), така и по отношение на конкурентите си от други държави-членки, които не могат да се възползват от въпросната мярка.
(115)
В тази връзка следва да се посочи, че в Регламент (ЕО) № 1370/2007 е предвидено постепенно отваряне за конкуренция на съответните пазари и че при отварянето за конкуренцията на съответния сектор, отпускането на държавна помощ за дадено предприятие от него може да засегне вътреобщностната търговията и ефективно да наруши конкуренцията на съответния пазар.
(116)
Поради това Комисията счита, че въпросната мярка засяга търговията между държавите-членки и нарушава конкуренцията между операторите.
11.2. НЕПРАВОМЕРНОСТ НА ПОМОЩТА
(117)
Съгласно член 88, параграф 3 от Договора за ЕО, всяка държава-членка е длъжна да уведоми за всеки проект за предоставяне или за изменение на помощ. Заинтересованата държава-членка не може да предприеме мерките преди процедурата да е приключила с окончателно решение.
(118)
В настоящия случай с писмо от 29 юни 2006 г. френските власти са уведомили за реформата на начина на финансиране на пенсионната схема на RATP. В писмото френските власти подчертават, че по тяхна преценка мярката не представлява държавна помощ и не следва да бъде предмет на предварително уведомление пред Комисията в съответствие с член 88, параграф 3 от Договора за ЕО.
(119)
Въпреки това Комисията установи, че въпросната държавна помощ е била приложена от Франция, считано от 1 януари 2006 г., т.е. преди Комисията да е приела окончателно решение по нея. Въз основа на това Комисията заключава, че Франция е действала неправомерно, като е отпуснала въпросната помощ в нарушение на член 88, параграф 3 от Договора за ЕО.
11.3. СЪВМЕСТИМОСТ НА ПОМОЩТА С ОБЩИЯ ПАЗАР
(120)
Тъй като въпросната мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, следва да се разгледа евентуалната ѝ съвместимост в контекста на изключенията, предвидени в посочения договор.
(121)
В тази връзка Комисията счита, че най-подходящото правно основание е член 87, параграф 3, буква в) от Договора за ЕО, според който помощ, която има за цел да улесни развитието на някои икономически дейности, доколкото не засяга по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес, може да бъде обявена за съвместима с общия пазар.
(122)
Предвид естеството на реформата и ефектите от нея, Комисията счита, че оценката на съответствието на въпросната помощ трябва да бъде направена, като се отчете създаването на равни условия („level playing field“) в областта на вноските за задължително пенсионно осигуряване за RATP и нейните настоящи, потенциални и бъдещи конкуренти на пазара на обществения градски транспорт в Ile-de-France.
(123)
За да се анализират ефектите от помощта и да се оцени степента на нарушаване на конкуренцията, Комисията следва най-напред да направи сравнение между размера на плащаните от RATP вноски и този на нейните конкуренти в рамките на реформираната система. След това Комисията ще анализира ситуацията, която би настъпила, ако RATP не беше получила помощта. Преди да бъде изготвена обща равносметка на съвместимостта, ще бъдат анализирани положителните и отрицателни ефекти от помощта.
(124)
Комисията припомня, че преди 1 януари 2006 г. финансирането на специалната пенсионна схема на RATP се е различавало от финансирането на общоприложимите пенсионни схеми по отношение на два аспекта: непогасителният характер на вноските и размерът на вноската „от работодател“.
(125)
Комисията счита, че въпросната помощ е разрешила проблема с първия разграничителен елемент между специалната схема на RATP и общоприложимите пенсионни схеми. Действително, преди 1 януари 2006 г. RATP не е плащала погасителна вноска, но е била задължена по закон да осигурява равновесието на пенсионната схема за своите служители. Реформата, предмет на уведомление, е наложила плащането на погасителна вноска, което е характерно за вноските, плащани от работодателя при общоприложимите пенсионни схеми на съответната каса, която управлява пенсионната схема на принципа на преразпределението. Що се отнася до втория разграничителен елемент, Комисията установи, че реформата, предмет на уведомление, е изравнила размера на задължителните пенсионноосигурителни вноски на RATP и на тези в предприятията, прилагащи общоприложима пенсионноосигурителна схема.
(126)
Без провеждането на реформата, предмет на уведомление, RATP е трябвало да осигури за финансовите години след 2006 г. средства за пенсионноосигурителните вноски за щатните служители. Това задължение е пряко следствие от факта, че вноските за пенсия „от работодател“ за щатните служители на RATP не са имали погасителен характер.
(127)
Освен това необходимите вноски за пенсия за старост, дължими от RATP за осигуряване на финансовото равновесие на пенсионната схема, са щели да бъдат различни от тези на потенциалните ѝ конкуренти.
(128)
Следователно без провеждането на реформата, предмет на уведомление, RATP е трябвало да поеме допълнителен годишен разход от порядъка на няколкостотин милиона евро, какъвто не е налице при реформираната схема.
(129)
Вследствие на това RATP би била поставена в неравностойно положение поради разходите си за пенсии в условията на либерализиран пазар, което в значителна степен би засегнало нейната дейност.
(130)
От горепосоченото следва, че с прилагането на Регламент (ЕО) № 1370/2007, с който се предвижда постепенното отваряне за конкуренцията на пазара на обществен градски транспорт, пенсионната схема на RATP, приложима съгласно закона от 1948 г., поради своя специфичен характер би създавала условия за нарушаване на конкуренцията, което би било в ущърб на RATP и нейните филиали. Най-важният ефект от въпросната помощ е, че приравнява вноските на RATP с тези на нейните конкуренти и на конкурентите на групата, като по този начин се отстранява засягащото RATP и групата RATP нарушение на конкуренцията.
(131)
Освен това реформата позволява на RATP да действа постепенно като частен инвеститор в условията на обичайни търговски ограничения. Всъщност това е една от целите на реформата.
(132)
Комисията счита също, че въпросната мярка е адаптирана към целта за общностния интерес, към който е насочена. Никакъв друг инструмент не би могъл да се справи с въпроса по по-ефективен начин. Биха могли да се отпуснат компенсации за предоставянето на публични услуги, но един такъв подход не би бил нито подходящ, нито осъществим в дългосрочен план поради структурния характер на проблема.
(133)
Що се отнася до пропорционалността на мерките, Комисията счита, че отпусканата помощ е ограничена до стриктния минимум. От 1 януари 2006 г. RATP поема пенсионни разходи, идентични с тези, които плаща всяко предприятие, чиито служители са обхванати от общоприложимите схеми.
(134)
И накрая Комисията счита, че мярката позволява да се осигури устойчивост на една пенсионна система с дестабилизирано финансиране. Комисията счита също, че предприемането на реформа по отношение на обезщетенията, изплащани по специалната пенсионноосигурителна схема (47), е само по себе си допълнителен определящ елемент. В тази връзка Комисията счита, че такива мерки напълно се вписват в по-общата рамка на реформи в областта на пенсионните системи на държавите-членки, нещо, което се желае както от Съвета, така и от Комисията (48).
(135)
В рамките на един статичен анализ Комисията счита, от една страна, че нарушенията на конкуренцията, причинени от въпросната мярка на пазара на обществения градски транспорт в Ile-de-France, имат твърде ограничен непосредствен ефект поради факта, че, предвид състоянието и дейността на RATP, е ясно, че засегнатите от реформата пенсионни задължения се отнасят за дейности, които традиционно са осъществявани в условията на нелиберализиран пазар с твърде слаба конкуренция до момента. От друга страна, що се отнася до пазарите, на които групата RATP развива дейност посредством своите филиали, Комисията счита, че въпросната мярка има незначителен ефект. Действително, ефектът от мярката върху тези пазари е непряко, тъй като, освен съществуващото стриктно правно, счетоводно и финансово разделение между предприятието майка и филиалите, реформата, предмет на уведомление, не засяга заетите във филиалите.
(136)
В рамките на един динамичен анализ, който предвид Регламент (ЕО) № 1370/2007 несъмнено е по-подходящ, Комисията счита, че дори мярката теоретично да позволява на RATP да поддържа господстващо положение, рискът за това е малък. Това заключение е вследствие на факта, че мярката се ограничава до приравняване на плащаните от RATP вноски с тези на конкурентите ѝ, както и на това, че в резултат на реформата на специалната пенсионна схема, предприета през 2008 г., пенсионната схема на RATP не поражда специфични предимства за предприятието.
(137)
В контекста на посоченото по-горе Комисията заключава, че отрицателният ефект от помощта, отпусната за RATP, ще бъде умерен. Реформата, предмет на уведомление, се ограничава единствено до стриктно необходимото за създаване на еднакви условия по отношение на вноските за задължително пенсионно осигуряване за старост, прекратява нарушаването на конкуренцията, което би поставило RATP в неравностойно положение и следователно не засяга условията на търговия до степен, противоречаща на общия интерес.
(138)
От това следва, че въпросната мярка е съвместима с общия пазар, при условие че реформата на специалната пенсионна схема на RATP, предназначена да хармонизира последната с правилата на общоприложимите схеми за заетите в частния сектор и държавните служители, бъде приложена изцяло.
(139)
Комисията счита, че предходното заключение не е в противоречие със заключенията, произтичащи от нейното Решение 2005/145/ЕО по делото EDF (49).
(140)
В тази връзка следва да се напомни, че в това решение Комисията е разрешила държавни помощи, които освобождават предприятията в определен сектор от специфични пенсионни задължения, надвишаващи тези, които произтичат от общата пенсионна схема и които са определени по време на монополния период. В този случай Комисията е счела, че частичното освобождаване от задължението, произтичащо от механизма на финансиране на специални пенсионни права, придобити преди датата на реформата, е представлявало държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, която е могла да бъде обявена за съвместима с общия пазар. В своя анализ на съвместимостта Комисията е преценила, че по характера си ситуацията с EDF не се е различавала много от тази с „невъзвръщаемите разходи“ в енергийния сектор. В действителност е ставало въпрос за помощи, насочени към улесняване прехода към конкурентоспособен енергиен сектор. Комисията е преценила за целесъобразно да свърже помощите за EDF с компенсирането на невъзвръщаемите разходи (50) и е обявила, че ще следва този подход в анализа си на подобните случаи.
(141)
В контекста на посоченото по-горе Комисията счита, че в настоящия случай държавната помощ освобождава RATP от пенсионни задължения, надвишаващи тези, които произтичат от общата пенсионна схема и които са определени преди либерализирането на пазара. Същевременно Комисията добавя, че реформата на специалните пенсионни схеми, приложена от RATP в началото на 2008 г. приравнява специалната схема за служителите на RATP към правилата на общоприложимите схеми за заетите в частния сектор и за държавните служители.
11.4. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(142)
В заключение Комисията счита, че въпросната мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО. Тази държавна помощ е неправомерна, но съвместима с общия пазар по смисъла на член 87, параграф 3, буква в) от Договора за ЕО.
12. ОЦЕНКА НА ВТОРАТА И ТРЕТАТА МЯРКА
(143)
Както беше посочено по-горе, реформата, предмет на уведомление, предвижда от 1 януари 2006 г. държавата да плаща на ПОК-RATP субсидия, предназначена да се уравновеси балансът ѝ.
(144)
Освен това, реформата, предмет на уведомление, предвижда възможността за ПОК-RATP да прехвърли към общоприложимите схеми основните пенсионни права по специалната схема. С оглед спазване на общия принцип на финансова неутралност, това прехвърляне предполага плащането на компенсации на приемните схеми - компенсации, които държавата поема вместо ПОК-RATP.
(145)
Въпросът е да се определи дали тези мерки представляват държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(146)
В тази връзка следва да се напомни, че член 87 от Договора за ЕО се прилага само за предприятия по смисъла на общностното право в областта на конкуренцията. Съгласно установената съдебна практика на Съда, сферата на социалната закрила, когато тя се основава на солидарността, не представлява икономическа дейност по смисъла на Договора (вж. точка 67 от решението за откриване на процедура от 10 октомври 2007 г.) (51).
(147)
В контекста на тази съдебна практика Комисията счита, че ПОК-RATP, както и пенсионните каси, които приемат активно работещите и пенсионираните служители на RATP, т.е. CNAV и AGIRC-ARRCO, не са предприятия по смисъла на общностното право в областта на конкуренцията поради следните причини.
(148)
В настоящия случай Комисията отбелязва най-напред, че служителите на RATP подлежат на задължителна социална закрила, включваща самостоятелна схема за осигуряване за пенсия за старост със социална цел. Действително целта ѝ е да осигури покрие риска от старост за всички осигуряващи се по нея лица, независимо от тяхното имуществено и здравословно състояние в момента на включването им.
(149)
Комисията счита също, че тази схема се подчинява на принципа на солидарност доколкото осигурителните вноски от активно работещите финансират пенсиите на пенсионираните служители.
(150)
Комисията отбелязва също, че управлението на разглежданата схема е било възложено от закона на ПОК-RATP, чиято дейност е подчинена на държавата и се контролира от нея. В този смисъл касата получава прихода от вноските, дължими от работещите в RATP и от самата RATP, и осигурява утвърждаването и обслужването на пенсиите. Комисията отбелязва, че по силата на член L. 711-1 от Кодекса за социално осигуряване, на ПОК-RATP са предоставени всички правомощия съгласно член L. 111-1 от същия кодекс, според който, по-специално, организацията на социалното осигуряване се основава на принципа на национална солидарност.
(151)
Накрая Комисията установи, че при изпълнението на своята задача ПОК-RATP прилага закона и не разполага с възможност да влияе върху размера на вноските, ползването на средствата или определянето на нивото на обезщетенията. Плащаните обезщетения са законосъобразни и не зависят от събираните вноски.
(152)
Тъй като ПОК-RATP не е предприятие по смисъла на общностното право в областта на конкуренцията, Комисията счита, че плащането на субсидия за уравновесяване сметките на ПОК-RATP от страна на държавата и финансирането на компенсации от държавата вместо от ПОК-RATP не представляват държавни помощи по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Създаването на Пенсионна каса за служителите на RATP (ПОК-RATP) представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, отпусната неправомерно от Франция в нарушение на член 88, параграф 3 от Договора за ЕО.
Тази държавна помощ е съвместима с общия пазар по смисъла на член 87, параграф 3, буква в) от Договора за ЕО, при условие че реформата на специалната пенсионна схема на RATP, предназначена да хармонизира последната с правилата на общоприложимите схеми за заетите в частния сектор и за държавните служители, бъде приложена изцяло.
Следователно привеждането в действие на помощта е разрешено.
Член 2
Плащането на субсидия за уравновесяване на сметките на ПОК-RATP от страна на държавата и финансирането на компенсации от държавата вместо от ПОК-RATP при прехвърлянето на основни права по специалната схема към общоприложимите схеми не представляват държавни помощи по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
Член 3
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 13 юли 2009 година.
DECISIONE DELLA COMMISSIONE
del 13 luglio 2009
relativa alla riforma delle modalità di finanziamento del regime pensionistico della RATP [aiuto di Stato C 42/07 (ex N 428/06)] al quale la Francia intende dare esecuzione a favore della RATP
[notificata con il numero C(2009) 5505]
(Il testo in lingua francese è il solo facente fede)
(Testo rilevante ai fini del SEE)
(2009/945/CE)
LA COMMISSIONE DELLE COMUNITÀ EUROPEE,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l’articolo 88, paragrafo 2, primo comma,
visto l’accordo sullo Spazio economico europeo, in particolare l’articolo 62, paragrafo 1, lettera a),
dopo aver invitato gli interessati a presentare le loro osservazioni conformemente ai detti articoli (1) e viste le osservazioni trasmesse,
considerando quanto segue:
1. PROCEDIMENTO
(1)
Con lettera del 29 giugno 2006 la Francia ha notificato alla Commissione la riforma delle modalità di finanziamento del regime pensionistico della RATP. La Francia ha trasmesso alla Commissione ulteriori informazioni nelle lettere del 29 settembre 2006, del 15 dicembre 2006 e del 4 aprile 2007.
(2)
Con lettera del 10 ottobre 2007 la Commissione ha informato la Francia della sua decisione di avviare il procedimento di cui all’articolo 88, paragrafo 2, del trattato CE in relazione alla misura notificata (in prosieguo: «la decisione di avvio del procedimento»).
(3)
La decisione di avvio del procedimento è stata pubblicata nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea il 15 gennaio 2008 (2).
(4)
Le autorità francesi hanno presentato le loro osservazioni con lettera del 22 gennaio 2008.
(5)
Il 19 febbraio 2008 la Commissione ha ricevuto osservazioni di un terzo interessato e le ha trasmesse alla Francia per darle la possibilità di prendere posizione al riguardo. Con lettera del 3 aprile 2008 la Francia ha inviato i suoi commenti alle osservazioni presentate dal terzo interessato.
(6)
Il 23 aprile 2008 le autorità francesi hanno informato la Commissione che nell’autunno 2007 il governo francese aveva avviato la riforma dei regimi pensionistici speciali delle imprese pubbliche e in particolare il regime pensionistico del personale della RATP.
(7)
Il 6 gennaio 2009 la Commissione ha inviato alla Francia una richiesta di informazioni complementari e la Francia ha trasmesso la sua risposta con lettera del 3 marzo 2009.
2. DESCRIZIONE DEL BENEFICIARIO
(8)
La Régie autonome des transports parisiens (in appresso: «la RATP») è un’impresa pubblica francese posseduta interamente dallo Stato. La RATP è stata istituita con la legge n. 48-506 del 21 marzo 1948 relativa alla riorganizzazione e al coordinamento del trasporto pubblico nell’Île-de-France (3) e ha come oggetto sociale la gestione delle reti e delle linee di trasporto pubblico che le sono state affidate (4).
(9)
La legge limita le attività della RATP al trasporto pubblico nell’Île-de-France. In virtù dell’articolo 7 della legge n. 48-506 del 21 marzo 1948, la RATP è incaricata della «gestione delle reti di trasporto pubblico della città di Parigi e del dipartimento della Senna, nonché delle linee di Seine-et-Oise e Seine-et-Marne concesse o date in affitto in precedenza alla Compagnie du chemin de fer métropolitain o alla Société des transports en commun de la région parisienne». Questa situazione è stata ribadita nella succitata ordinanza n. 59-151 del 7 gennaio 1959.
(10)
La RATP ha tuttavia la possibilità, attraverso le proprie filiali (5), di offrire servizi al di fuori dell’Île-de-France. Le filiali della RATP, costituite in società per azioni, sono oggi riunite in tre grandi poli con un organico di 2 050 persone, di cui 170 distaccate dalla società madre:
-
il polo Trasporto, guidato dalla RATP Développement SA, che ha registrato nell’esercizio 2005 un fatturato consolidato di 57 milioni di EUR, di cui 4,7 milioni di EUR all’estero e 3,1 milioni di EUR in Francia (Île-de-France esclusa),
-
il polo Ingegneria, guidato dalla RATP International SA, che ha registrato nell’esercizio 2005 un fatturato consolidato di 86 milioni di EUR, la cui attività è incentrata per quasi l’80 % all’estero e per il resto in Francia, soprattutto al di fuori dell’Île-de-France,
-
il polo Valorizzazione degli spazi, che ha registrato nell’esercizio 2005 un fatturato consolidato di 33 milioni di EUR solo nell’Île-de-France che riunisce essenzialmente filiali incaricate dello sviluppo immobiliare (su terreni gestiti dalla RATP), della valorizzazione degli spazi commerciali nelle stazioni della metropolitana e delle attività di telecomunicazione.
(11)
Nel gruppo RATP lavorano in totale circa 46 050 persone, di cui 44 000 assunte dalla RATP a titolo di agenti «statutari» e le restanti 2 050 persone nelle filiali della RATP.
(12)
Le condizioni di lavoro degli agenti «statutari» sono stabilite in via normativa dallo statuto degli agenti della RATP (6). Per le 2 050 persone assunte nelle filiali della RATP, le condizioni di lavoro sono invece stabilite dai contratti collettivi e, in quanto tali, non sono sottoposte allo statuto degli agenti della RATP.
3. DESCRIZIONE DEL MERCATO DEL TRASPORTO PUBBLICO NELL’ÎLE-DE-FRANCE
(13)
Attualmente il mercato del trasporto pubblico nell’Île-de-France non è aperto alla concorrenza. Le licenze per operare le linee di trasporto pubblico sono state assegnate in base al procedimento previsto dal decreto n. 59-157 del 7 gennaio 1959 relativo all’organizzazione del trasporto pubblico nell’Île-de-France (7), che aveva diviso il mercato del trasporto pubblico dell’Île-de-France tra la RATP e i numerosi piccoli operatori privati storici presenti all’epoca nell’Île-de-France.
(14)
Le imprese che forniscono servizi di trasporto pubblico nell’Île-de-France, RATP esclusa, sono un centinaio. Si tratta della SNCF e di operatori privati riuniti nell’associazione OPTILE (che conta circa 95 imprese, di cui 3 grandi operatori di trasporto con autobus: Veolia Transport, Keolis e Transdev).
(15)
Il regolamento (CE) n. 1370/2007 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 23 ottobre 2007, relativo ai servizi pubblici di trasporto di passeggeri su strada e per ferrovia e che abroga i regolamenti del Consiglio (CEE) n. 1191/69 e (CEE) n. 1107/70 [in appresso: «il regolamento (CE) n. 1370/2007»] (8) prevede la graduale apertura alla concorrenza del mercato del trasporto pubblico. Entrerà in vigore il 3 dicembre 2009 conformemente al suo articolo 12.
4. PRESTAZIONI DEL REGIME PENSIONISTICO SPECIALE DEGLI AGENTI DELLA RATP PRIMA E DOPO LA RIFORMA NOTIFICATA
(16)
Il regime pensionistico della RATP è previsto dall’articolo 31 della succitata legge n. 48-506 del 21 marzo 1948, completato dal decreto n. 59-1091 del 23 settembre 1959 recante statuto della RATP (9).
(17)
Il regime pensionistico degli agenti della RATP è un regime speciale ai sensi degli articoli L. 711-1 e R. 711-1 del Code de la sécurité sociale, che comporta vantaggi propri rispetto ai regimi di diritto comune. Si tratta di un regime normativo, ovvero di un regime stabilito dallo Stato per via amministrativa. Peraltro l’evoluzione dei parametri, dei contributi e delle prestazioni rientra tra le disposizioni normative.
(18)
Fino al 15 gennaio 2008 le principali peculiarità del regime pensionistico speciale degli agenti della RATP, rispetto ai regimi di diritto comune, riguardavano le modalità di calcolo dei diritti pensionistici e di liquidazione delle pensioni.
(19)
A tale proposito, i regimi pensionistici di diritto comune prevedono che l’importo della pensione sia calcolato in base alla retribuzione media dell’intera carriera o di una parte di essa. Questo importo dipende, però, anche dal periodo assicurativo e dall’età: quando i valori stabiliti rispetto a questi due criteri non vengono raggiunti o sono superati, si applica una maggiorazione o una detrazione. Nel regime generale la pensione viene calcolata in base alla retribuzione media (premi inclusi) dei migliori venticinque anni di carriera (nel limite di una retribuzione annua massima) e il tasso applicabile è pari al 50 % (tasso pieno) se l’assicurato dimostra almeno 40 anni di assicurazione.
(20)
Il regime pensionistico della RATP prevedeva invece che il personale statutario avesse diritto, per ogni anno assicurativo, al 2 % della retribuzione di base, premi esclusi, percepita negli ultimi sei mesi di attività nel limite di 37,5 annualità. Un dipendente della RATP riceveva pertanto, dopo 37,5 anni di servizio, una pensione pari al 75 % dell’ultima retribuzione, premi esclusi, ovvero pari a circa il 64,5 % dell’ultima retribuzione, premi inclusi.
(21)
I principi fondamentali della riforma introdotta dalla legge del 21 agosto 2003 (10) per la quasi totalità dei regimi pensionistici di base francesi sono stati estesi al regime pensionistico speciale della RATP con i decreti n. 2008-48 del 15 gennaio 2008 (11), n. 2008-637 del 30 giugno 2008 (12) e n. 2008-1514 del 30 dicembre 2008 (13). Uno degli obiettivi di questa riforma è armonizzare i regimi speciali rispetto alle norme di diritto comune del regime di base dei dipendenti del settore privato e dei funzionari. Nel caso del regime speciale della RATP, la durata del versamento dei contributi necessari per ottenere una pensione a tasso pieno viene gradualmente aumentata per raggiungere 40 annualità nel 2012 e successivamente aumentata a ragione di un trimestre, al 1o luglio di ogni anno, fino a raggiungere la durata richiesta dal regime generale e dal regime del pubblico impiego (la durata di 41 anni applicabile nel 2012 al regime generale e al regime del pubblico impiego dovrebbe, quindi, essere raggiunta per il regime speciale nel 2016).
5. FINANZIAMENTO DEL REGIME PENSIONISTICO DEGLI AGENTI DELLA RATP PRIMA E DOPO LA RIFORMA NOTIFICATA
(22)
Il regime pensionistico degli agenti della RATP è un regime pensionistico a ripartizione nel quale i contributi versati dagli agenti in attività a titolo di assicurazione sulla vecchiaia vengono utilizzati immediatamente per pagare le pensioni dei pensionati (14).
(23)
Fino al 31 dicembre 2005 la RATP era debitore legale degli impegni pensionistici del regime speciale. In virtù dell’articolo 20 della succitata legge del 1948, la RATP aveva il compito di garantire l’equilibrio finanziario del proprio regime pensionistico speciale.
(24)
La gestione di questo regime pensionistico speciale era garantita dall’ufficio pensioni della RATP facente parte dell’entità giuridica RATP. Quest’ufficio riceveva i contributi degli agenti in attività della RATP e dalla RATP stessa come datore di lavoro e versava le pensioni agli aventi diritto del regime. Le aliquote di contribuzione pensionistica (del 7,85 % per i contributi salariali e del 15,34 % per i contributi «datore di lavoro») erano inferiori alle aliquote di diritto comune (rispettivamente del 12 % e del 18 %).
(25)
Il regime pensionistico della RATP ha registrato per molti anni un deficit strutturale per motivi legati allo squilibrio demografico tra il personale in attività e i pensionati, per motivi connessi a vantaggi propri rispetto al regime generale e, fino al 31 dicembre 2005, anche per ragioni inerenti alla fissazione normata delle aliquote di contribuzione pensionistica. Questi ripetuti deficit del regime pensionistico della RATP sono stati colmati dallo Stato intervenendo in base all’articolo 2 dell’ordinanza del 7 gennaio 1959 e del decreto del 7 gennaio 1959, entrambi precedentemente citati.
(26)
Il 29 giugno 2006 la Francia ha notificato la riforma delle modalità di finanziamento del regime pensionistico della RATP. Secondo le autorità francesi, questa riforma si inserisce nell’evoluzione del contesto istituzionale del trasporto urbano nell’Île-de-France in atto negli ultimi dieci anni e nella preparazione dell’apertura alla concorrenza del trasporto urbano.
(27)
La riforma notificata prevede due fasi.
5.1. LA CREAZIONE DELLA CASSA PENSIONISTICA DEL PERSONALE DELLA RATP AL 1o GENNAIO 2006
(28)
L’articolo primo del decreto n. 2005-1635 del 26 dicembre 2005 (15) ha istituito il 1o gennaio 2006 una cassa pensionistica del personale della RATP (in appresso: «la CRP-RATP»).
(29)
Lo statuto della CRP-RATP è quello di un ente di previdenza sociale di diritto privato, dotato di personalità giuridica e di autonomia giuridica e finanziaria nei confronti della RATP. In virtù dell’articolo L. 711-1 del Code de la sécurité sociale, la CRP-RATP gode di tutti i poteri previsti all’articolo L. 111-1 del suddetto codice, il quale ricorda in particolare che l’organizzazione della previdenza sociale si basa sul principio della solidarietà nazionale. La CRP-RATP è soggetta alle norme del Code de la sécurité sociale, applicabile a tutte le casse pensionistiche autonome, ed è sottoposta al controllo delle autorità competenti dello Stato, rappresentate da commissari del governo.
(30)
Al momento della sua creazione la CRP-RATP è diventata l’unico debitore legale delle pensioni degli agenti statutari al posto della RATP.
(31)
In tal senso, dal 1o gennaio 2006, la CRP-RATP percepisce dalla RATP un contributo con effetto liberatorio corrispondente ai contributi degli iscritti al regime speciale in attività e al contributo «datore di lavoro» della RATP. Dalla stessa data il livello dei contributi è stato parificato a quello del diritto comune (16). Oltre a questi contributi pensionistici, la CRP-RATP riceve dallo Stato un versamento destinato a equilibrare i suoi conti. Tale contributo di equilibrio finanzia sia il deficit demografico del regime speciale, sia i diritti pensionistici di questo regime. Nel 2006 e nel 2007 lo Stato ha versato una sovvenzione di equilibrio pari, rispettivamente, a 390,11 milioni di EUR e a 414 milioni di EUR.
5.2. L’INTEGRAZIONE FINANZIARIA DEI DIRITTI DI BASE DEL REGIME SPECIALE DELLA RATP NEI REGIMI DI DIRITTO COMUNE
(32)
L’articolo 18 del summenzionato decreto n. 2005-1635 del 26 dicembre 2005 prevede la possibilità per la CRP-RATP di integrare finanziariamente una parte dei diritti pensionistici del regime speciale degli agenti della RATP nei regimi di diritto comune [CNAV (17) e ARGIC (18) /ARRCO (19)] (20), ovvero di realizzare tecnicamente un trasferimento delle operazioni del settore pensionistico della CRP-RATP verso i regimi di diritto comune (in appresso: «i regimi di accoglienza»).
(33)
L’integrazione di una parte dei diritti pensionistici del regime speciale della RATP nei regimi di diritto comune ha come obiettivo di applicare il meccanismo di solidarietà intergenerazionale e interprofessionale a una base demografica notevolmente più ampia e, in generale, di garantire la continuità di finanziamento dei regimi pensionistici obbligatori secondo il principio della ripartizione.
(34)
In virtù dell’articolo L. 222-6 del Code de la sécurité sociale, l’integrazione di un regime pensionistico speciale o di qualsiasi altro regime pensionistico nei regimi di diritto comune può essere effettuata per la parte di prestazioni erogate dai regimi speciali equivalente alle prestazioni di assicurazione sulla vecchiaia erogate ai lavoratori dipendenti del regime generale.
(35)
Nell’ambito di un regime pensionistico a ripartizione, l’integrazione dei diritti passati acquisiti nell’ambito di un altro regime (quindi secondo altri criteri) in un regime di accoglienza viene effettuata calcolando i diritti acquisiti in base alle regole del regime di accoglienza, come se gli aventi diritto (pensionati, attivi e radiati) avessero svolto tutta la loro carriera all’interno del regime di accoglienza.
(36)
Nella fattispecie, le autorità francesi hanno calcolato i diritti di base, ovvero i diritti corrispondenti alle prestazioni pensionistiche calcolate alla luce delle regole dei regimi di accoglienza che verrebbero integrati in questi regimi (21). Solo i diritti di base così definiti possono essere integrati nei regimi di accoglienza.
(37)
L’articolo 222-6 del Code de la sécurité sociale stabilisce inoltre che l’integrazione di un regime speciale deve rispettare scrupolosamente il principio della neutralità finanziaria dell’operazione per gli assicurati del regime di accoglienza. In altre parole, l’integrazione finanziaria di un regime pensionistico speciale nei regimi di diritto comune non può in alcun caso recare danno alla situazione finanziaria dei regimi di accoglienza.
(38)
In questa fase interviene la ponderazione, la cui funzione è determinare la proporzione di diritti pensionistici passati che viene effettivamente convalidata al momento dell’integrazione per attenersi scrupolosamente al summenzionato principio della neutralità finanziaria. Da un punto di vista concettuale, la ponderazione confronta il rapporto di oneri pensionistici del gruppo integrato con il rapporto di oneri pensionistici del regime di accoglienza (22). Il regime di accoglienza determina quindi la proporzione di integrazione dei diritti passati ricostituiti che garantisce la parità tra i rapporti di oneri: a questa percentuale di convalida i diritti pensionistici sono integrati «gratuitamente» nel regime di accoglienza.
(39)
Se la percentuale di convalida dei diritti acquisiti ricostituiti da parte del regime di accoglienza è inferiore al 100 %, questo regime può proporre al regime integrato di far convalidare il 100 % dei diritti dietro il versamento di un contributo di mantenimento (o «conguaglio»).
(40)
L’obiettivo del metodo di calcolo dei conguagli è non alterare la situazione di previsione ex ante del regime di accoglienza. Se la ponderazione è di tipo previsionale, l’importo del conguaglio è pari al valore attuale netto dei diritti di ingresso annuali. Il diritto di ingresso annuale è quello che, per i diritti aggiuntivi (ovvero quelli che superano i diritti integrati gratuitamente) integrati nel regime di accoglienza, eguaglia annualmente i rapporti di oneri tra il regime integrato e il regime di accoglienza.
(41)
Se la situazione finanziaria del regime di accoglienza è strutturalmente deficitaria, il metodo di calcolo richiede di non peggiorare lo squilibrio tendenziale, e non di ridurlo esigendo dal gruppo trasferito un equilibrio tecnico previsionale.
(42)
Nella fattispecie, poiché la struttura demografica della RATP è meno favorevole della struttura demografica dell’impresa media francese affiliata ai regimi pensionistici di diritto comune, l’integrazione completa dei diritti di base del regime pensionistico speciale degli agenti della RATP nei regimi di diritto comune richiede il versamento nei regimi di accoglienza di conguagli, ossia di contributi di carattere eccezionale, forfetario e liberatorio.
(43)
Le autorità francesi hanno precisato i metodi di calcolo dei suddetti conguagli. I calcoli verranno effettuati in base ai valori dei parametri vigenti al momento dell’attuazione. Questi parametri sono:
-
le aliquote contributive e le basi imponibili, che permettono di calcolare la dotazione alle riserve attese dai regimi integrativi,
-
il tasso di attualizzazione ed eventualmente la tavola di mortalità, che variano in base alle circostanze economiche.
(44)
Le autorità francesi ritengono in questa fase che dovranno essere pagati i seguenti conguagli:
-
il conguaglio da versare alla Caisse nationale d’assurance vieillesse (CNAV), che gestisce il regime generale della previdenza sociale, che dovrebbe ammontare a circa [importo compreso tra 400 e 800 milioni di EUR] (23),
-
i versamenti ai regimi integrativi di diritto comune gestiti dall’AGIRC-ARRCO, sotto forma di partecipazione alle riserve tecniche di tali regimi, che dovrebbero ammontare a circa [importo compreso tra 80 e 300 milioni di EUR].
(45)
Il governo francese intende provvedere al posto della CRP-RATP al versamento di questi conguagli ai regimi di diritto comune in modo da garantire la neutralità finanziaria dell’integrazione del regime speciale della RATP in questi regimi di accoglienza.
(46)
Nel caso dei diritti di base acquisiti successivamente all’operazione di integrazione, è previsto che la RATP e i suoi agenti versino i contributi pensionistici di diritto comune in contropartita dell’intervento del regime generale e dei regimi integrativi.
6. RAGIONI CHE HANNO CONDOTTO ALL’AVVIO DEL PROCEDIMENTO
(47)
Nella decisione di avvio del procedimento, la Commissione ha espresso dubbi in merito alla compatibilità della riforma notificata con il mercato comune. La Commissione ha indicato che il procedimento aveva lo scopo di determinare se la riforma notificata costituisse un aiuto alla RATP.
(48)
La Commissione si è inizialmente interrogata sullo stretto legame esistente tra la creazione della CRP-RATP e l’operazione di integrazione nei regimi di diritto comune e ha ritenuto necessario verificare che l’integrazione dei diritti di base non costituisse un aiuto di Stato a favore della RATP.
(49)
La Commissione ha successivamente espresso dubbi sul fatto che il finanziamento da parte dello Stato dei diritti specifici del regime pensionistico della RATP non costituisse un aiuto di Stato e che, nella fattispecie, fosse compatibile con il mercato comune.
(50)
Infine la Commissione ha sollevato dubbi sulla necessità della riforma notificata e sulla sua proporzionalità rispetto all’interesse comune. Quanto alla necessità della riforma notificata, la Commissione si è interrogata sulla reale ed effettiva apertura del mercato del trasporto pubblico nell’Île-de-France e sull’eliminazione degli elementi caratterizzanti la situazione di fatto e di diritto della RATP che potrebbero ostacolare una concorrenza effettiva. La Commissione ha inoltre espresso dubbi in merito alla proporzionalità della riforma notificata, soprattutto perché questa riguarderà anche gli impegni pensionistici speciali delle persone che saranno assunte dopo l’attuazione della suddetta riforma.
(51)
Nella decisione del 10 ottobre 2007 la Commissione ha peraltro concluso che il finanziamento del deficit del regime pensionistico della RATP da parte dello Stato per il decennio 1995-2005 costituiva aiuto di Stato ai sensi del punto iii) dell’articolo 1, lettera b), del regolamento (CE) n. 659/1999 del Consiglio, del 22 marzo 1999, recante modalità di applicazione dell’articolo 93 del trattato CE (24) (cfr. considerando 15 della presente decisione).
(52)
La Commissione ha inoltre ritenuto che l’articolo 87 del trattato CE non fosse applicabile alla CRP-RATP, non essendo quest’ultima un’impresa (considerando 67 della suddetta decisione).
(53)
La Commissione ha infine ritenuto che la garanzia data dallo Stato francese agli aventi diritto del regime speciale favorisse direttamente i dipendenti della RATP, e non la RATP stessa, e che non si sarebbe quindi potuta considerare un vantaggio economico per l’impresa (considerando 70 della suddetta decisione).
7. ARGOMENTAZIONI ADDOTTE DALLE AUTORITÀ FRANCESI IN SEGUITO ALL’AVVIO DEL PROCEDIMENTO
(54)
Nella lettera del 22 gennaio 2008 le autorità francesi ricordano che a loro parere la riforma notificata istituzionalizza un aiuto alla persona e non all’impresa RATP e che non costituisce, quindi, aiuto di Stato a favore della RATP. Inoltre, anche se il beneficiario reale della riforma notificata dovesse essere la RATP, le autorità francesi ritengono che la riforma non dovrebbe incidere sul commercio tra gli Stati membri, né falsare la concorrenza, in quanto la RATP è attiva su un solo mercato, quello del trasporto pubblico urbano nell’Île-de-France, non ancora aperto alla concorrenza, e perché la riforma non ha alcuna incidenza sulle attività delle filiali della RATP o nei mercati nei quali queste filiali operano.
(55)
Le autorità francesi sono del parere che, in assenza di vantaggi per la RATP, l’integrazione della CRP-RATP nel regime generale non comporti elementi di aiuti di Stato a favore della RATP.
(56)
Le autorità francesi ritengono innanzitutto, come osservato dalla Commissione stessa al punto 69 della decisione di avvio del procedimento, che «la seconda fase della riforma, ossia il pagamento dei conguagli e il trasferimento del finanziamento dei diritti di base dalla CRP-RATP alla CNAV e all’AGIRC-ARRCO, non incida più sulla situazione economica della RATP».
(57)
Le autorità francesi sono peraltro del parere che gli obblighi della RATP corrispondenti ai diritti di base non costituiscano costi che avrebbero normalmente dovuto gravare sul bilancio dell’impresa ai sensi della giurisprudenza comunitaria. Secondo le autorità francesi, infatti, sulle risorse finanziarie delle imprese francesi gravano di norma contributi liberatori versati alle casse pensionistiche di diritto comune, ma non l’obbligo di pagamento delle pensioni nei confronti degli agenti in attività e dei pensionati, come invece avveniva per la RATP che fino alla riforma notificata aveva al suo interno l’ufficio pensioni. Pertanto, quando sono accompagnati dal versamento di un contributo con effetto liberatorio a concorrenza del diritto comune, l’integrazione della CRP-RATP nel regime generale e il pagamento dei conguagli da parte dello Stato al regime generale non consentono alla RATP di sottrarsi dai costi che normalmente avrebbero dovuto gravare sulle risorse finanziarie proprie dell’impresa.
(58)
Infine le autorità francesi ritengono che, poiché il regime speciale è stato imposto dallo Stato al momento della creazione della RATP nel 1948, sarebbe anomalo per l’impresa dover sostenere l’onere dei conguagli che rappresentano la contropartita dell’integrazione della CRP-RATP nel regime generale.
(59)
In primo luogo, le autorità francesi ritengono che non si possa applicare al caso in questione la giurisprudenza secondo la quale i costi risultanti da un contratto collettivo costituiscono, per loro natura, un costo che di norma grava sul bilancio di un’impresa - indipendentemente dal fatto che l’impresa abbia accettato questo contratto volontariamente o che sia stato esteso in via normativa o legislativa (25) - perché il regime pensionistico degli agenti della RATP non scaturisce da un contratto collettivo.
(60)
In secondo luogo, le autorità francesi ritengono che l’esistenza dei diritti specifici non costituisca in alcun modo un vantaggio per la RATP. Il fatto che la RATP continui ad assumere agenti statutari che godono dei diritti specifici non dimostrerebbe che l’esistenza dei diritti specifici costituisca un vantaggio economico per la RATP.
(61)
In terzo luogo, le autorità francesi sostengono che il finanziamento pubblico dei diritti specifici rappresenti la semplice compensazione di oneri anormali sostenuti dalla RATP. Le autorità francesi ritengono che la conclusione secondo cui il finanziamento dei diritti pensionistici specifici non costituisce un aiuto di Stato derivi dai principi sanciti dalla giurisprudenza comunitaria fin dalle origini della Comunità, le cui sentenze Combus (26) e Enirisorse (27) sono solo le illustrazioni più recenti.
(62)
Anche se la Commissione dovesse ritenere che la riforma notificata comporti elementi di aiuto di Stato, le autorità francesi ritengono che la riforma sarebbe comunque compatibile con il mercato comune.
(63)
Le autorità francesi mantengono la loro posizione secondo cui la riforma notificata è conforme alla teoria dei costi incagliati e che è favorevole alla concorrenza.
(64)
Le autorità francesi considerano peraltro che il nuovo finanziamento dei diritti pensionistici a partire dal 2006 sia necessario e proporzionato per consentire un funzionamento concorrenziale del mercato.
(65)
Le autorità francesi sono del parere che la riforma notificata sia necessaria, perché rappresenta un presupposto per l’apertura alla concorrenza del settore del trasporto pubblico nell’Île-de-France, come previsto dal regolamento (CE) n. 1370/2007. La riforma consentirà, da un lato, di prevenire le distorsioni della concorrenza tra operatori pubblici e privati e, dall’altro, di rimuovere definitivamente la barriera all’ingresso, costituita dalle modalità di finanziamento delle pensioni della RATP.
(66)
Quanto alla proporzionalità della riforma notificata, con lettera del 23 aprile 2008 le autorità francesi hanno informato la Commissione in merito alla riforma del regime pensionistico speciale della RATP avviata dal governo francese, riforma che armonizza il regime pensionistico speciale della RATP rispetto alle norme del diritto comune.
8. OSSERVAZIONI DI PARTI INTERESSATE A SEGUITO DELL’AVVIO DEL PROCEDIMENTO
(67)
Con lettera del 13 febbraio 2008 il sindacato SUD della RATP ha espresso la propria opposizione al progetto notificato dalle autorità francesi, ritenendo che il suo unico obiettivo fosse quello di trasformare la RATP in un grande gruppo internazionale mosso dal profitto. Nella stessa lettera il sindacato SUD della RATP ha attirato l’attenzione della Commissione sul fatto che, a suo parere, lo statuto degli agenti della RATP non fosse quello di dipendenti di diritto privato soggetti al codice del lavoro.
(68)
Il sindacato SUD della RATP afferma inoltre che la riforma del regime pensionistico della RATP avrebbe dovuto essere elaborata da una commissione mista paritetica, perché rientrerebbe nella contrattazione collettiva tra parti sociali.
9. COMMENTI DELLA FRANCIA SULLE OSSERVAZIONI DELLE PARTI INTERESSATE
(69)
Per quanto concerne il regime giuridico applicabile agli agenti della RATP, con lettera del 3 aprile 2008 le autorità francesi precisano che le disposizioni del codice del lavoro si applicano agli agenti statutari della RATP, a meno che il codice del lavoro o la giurisprudenza non abbiano espressamente escluso l’applicazione di tali disposizioni agli agenti in questione. Secondo la Francia, l’esistenza di simili eccezioni non basta a stabilire che gli agenti della RATP si trovino in un rapporto di lavoro di diritto pubblico.
(70)
La Francia sostiene inoltre che il decreto n. 60-1362 del 19 dicembre 1960, che attribuisce competenza alla commissione mista paritetica della RATP in materia di statuto del personale, non evoca il regime pensionistico. Secondo le autorità francesi, il regime pensionistico della RATP non scaturisce da contrattazioni collettive, ma è stato imposto dallo Stato alla RATP per via amministrativa.
10. PORTATA DELLA PRESENTE DECISIONE
(71)
La presente decisione riguarda la compatibilità del nuovo sistema di finanziamento delle pensioni con le norme comunitarie relative agli aiuti di Stato.
(72)
L’avvio del procedimento del 10 ottobre 2007 e, in particolare, i commenti delle autorità francesi hanno permesso alla Commissione di precisare le modalità di attuazione della riforma notificata e di individuare tre misure suscettibili di comportare elementi di aiuti di Stato.
(73)
In primo luogo, il 1o gennaio 2006 la CRP-RATP è diventata l’unico debitore legale delle pensioni degli agenti statutari al posto della RATP.
(74)
In secondo luogo, dal 1o gennaio 2006 lo Stato versa alla CRP-RATP una sovvenzione destinata a equilibrare i suoi conti. Questa sovvenzione pubblica copre il deficit demografico e il sovraccosto del regime speciale della RATP.
(75)
In terzo luogo, la riforma notificata prevede la possibilità per la CRP-RATP di integrare nei regimi di diritto comune i diritti pensionistici di base del regime speciale. Lo Stato provvederà a pagare al posto della CRP-RATP i conguagli destinati a rispettare il principio della neutralità finanziaria dell’integrazione.
11. VALUTAZIONE DELLA PRIMA MISURA: LA CREAZIONE DELLA CRP-RATP
(76)
La Commissione rileva che il 1o gennaio 2006 la CRP-RATP è diventata l’unico debitore legale delle pensioni degli agenti statutari al posto della RATP. La Commissione constata che contestualmente i contributi versati dalla RATP alla CRP-RATP a titolo delle pensioni hanno assunto carattere liberatorio.
(77)
La Commissione osserva che, nell’ambito del sistema istituito antecedentemente al 1o gennaio 2006, la RATP era debitore legale degli impegni pensionistici del regime speciale. In tal senso il sistema di finanziamento del regime speciale degli agenti della RATP era derogatorio rispetto al diritto comune: la RATP era garante dell’equilibrio finanziario del regime in questione, non avendo i contributi «datore di lavoro» versati dalla RATP al regime speciale carattere liberatorio.
(78)
La Commissione conclude quindi che il principale effetto delle disposizioni previste dalla riforma notificata è stato di conferire carattere liberatorio al contributo «datore di lavoro» versato dalla RATP per le pensioni dei propri agenti, liberandola così dall’obbligo storico di garantire l’equilibrio del regime speciale. In altri termini, la riforma notificata ha trasferito la responsabilità dell’equilibrio finanziario del regime speciale in questione dalla RATP alla CRP-RATP e infine allo Stato.
(79)
La Commissione osserva inoltre che, senza la riforma notificata, l’obbligo dell’equilibrio finanziario del regime speciale gravante sulla RATP avrebbe portato all’iscrizione di un impegno nei confronti dello Stato, che si sarebbe contabilizzato come accantonamento nei conti al momento del passaggio alle norme IFRS (International Financial Reporting Standard, Principi internazionali d’informativa finanziaria), norme applicabili alla RATP dal 30 giugno 2007 (28).
(80)
In questa fase la Commissione tiene a sottolineare che la questione posta dalla creazione della CRP-RATP è identica a quella sollevata nell’ambito della riforma delle modalità di finanziamento delle pensioni dei funzionari statali dipendenti di La Poste (29). La Commissione verificherà pertanto se nella fattispecie la misura in questione comporti elementi di aiuto di Stato, adottando la stessa procedura della decisione summenzionata.
11.1. ESISTENZA DI UN AIUTO DI STATO
(81)
L’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE prevede che «salvo deroghe contemplate dal presente trattato, sono incompatibili con il mercato comune, nella misura in cui incidano sugli scambi tra Stati membri, gli aiuti concessi dagli Stati, ovvero mediante risorse statali, sotto qualsiasi forma che, favorendo talune imprese o talune produzioni, falsino o minaccino di falsare la concorrenza».
(82)
Secondo l’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE, la qualificazione di una misura nazionale come aiuto di Stato presuppone che vengano soddisfatte le seguenti condizioni cumulative: 1) che la misura in questione conferisca un vantaggio economico selettivo; 2) che questo vantaggio sia finanziato mediante risorse statali; 3) che questo vantaggio falsi o minacci di falsare la concorrenza e 4) che questo vantaggio incida sugli scambi tra Stati membri.
(83)
È opportuno illustrare i motivi che consentono di ritenere che la misura in questione soddisfi queste condizioni cumulative e che costituisca pertanto un aiuto di Stato a favore della RATP ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE.
11.1.1. ESISTENZA DI UN VANTAGGIO ECONOMICO SELETTIVO A FAVORE DELLA RATP
(84)
Per valutare se la misura in questione comporti elementi di aiuto di Stato, occorre determinare se tale misura conferisca un vantaggio economico alla RATP, consentendole di evitare costi che avrebbero normalmente dovuto gravare sulle risorse finanziarie proprie dell’impresa ed impedendo pertanto che le forze presenti sul mercato spiegassero i loro normali effetti (30).
(85)
In tale contesto, secondo una giurisprudenza costante, un onere normale è un costo normale inerente alla gestione quotidiana o alle attività correnti di un’impresa (31). Inoltre, secondo la Corte, un aiuto consiste in un provvedimento inteso ad alleviare gli oneri che di regola gravano sul bilancio delle imprese, tenuto conto della natura o della struttura del sistema di oneri in questione, mentre un onere speciale è un onere supplementare rispetto agli oneri normali (32).
(86)
Alla luce della giurisprudenza della Corte e conformemente alla sua pratica decisionale (33), la Commissione ritiene che la qualifica di onere «normale» o «speciale» implichi la definizione di un quadro di riferimento, o comparatore, allo scopo di individuare quelle imprese che fossero in una situazione di fatto e di diritto paragonabile rispetto all’obiettivo perseguito dalle misure interessate.
(87)
In tal senso è opportuno ricordare che per applicare l’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE occorre determinare soltanto se, nell’ambito di un determinato sistema giuridico, una misura statale possa favorire «talune imprese o talune produzioni» ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE rispetto ad altre imprese che fossero in una situazione di fatto e di diritto paragonabile rispetto all’obiettivo perseguito dalle misure interessate.
(88)
Più precisamente, la Corte indica che la scelta del sistema di riferimento segue un approccio in due tempi: primo, la determinazione del sistema di oneri interessato dalla misura in questione; secondo, la determinazione del regime generale applicabile al sistema di oneri in questione.
(89)
Qualora fosse possibile individuare un comparatore esogeno pertinente in riferimento al quale definire l’esistenza di oneri «anormali», la misura in esame non costituirebbe aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE. In caso contrario, la misura in questione costituisce aiuto di Stato ai sensi della medesima disposizione.
11.1.1.1. Assenza di un comparatore esogeno nel caso in questione
(90)
Applicando questa metodologia al caso in oggetto, la Commissione ritiene che il sistema di oneri interessato dalla misura in questione sia costituito dagli oneri sociali sostenuti da un datore di lavoro nell’ambito dell’assicurazione obbligatoria sulla vecchiaia dei propri dipendenti.
(91)
Su un piano teorico la Commissione distingue due potenziali quadri di riferimento:
-
le disposizioni in materia di assicurazione obbligatoria sulla vecchiaia, applicabili ai regimi pensionistici di diritto comune, ovvero il regime di previdenza sociale gestito dalla CNAV e i regimi integrativi gestiti dall’AGIRC e dall’ARRCO,
-
le disposizioni in materia di assicurazione obbligatoria sulla vecchiaia applicabili ad altri enti pubblici.
(92)
Per quando riguarda il primo comparatore possibile, ovvero i regimi pensionistici di diritto comune, la Commissione osserva che, dal 1o gennaio 2006, la RATP è sottoposta allo stesso livello di contributi sociali delle imprese che versano contributi sociali alle casse pensionistiche che gestiscono i regimi di diritto comune. La Commissione osserva tuttavia che al 1o gennaio 2006 le prestazioni versate agli aventi diritto della RATP dal regime speciale gestito dalla CRP-RATP erano superiori alle prestazioni di cui godono i dipendenti iscritti ai regimi di diritto comune.
(93)
La Commissione constata altresì che gli iscritti ai regimi di diritto comune sono dipendenti a contratto di diritto privato, mentre i dipendenti della RATP sono agenti statutari. A tale proposito è opportuno sottolineare che lo statuto del personale della RATP è a vario titolo derogatorio rispetto al diritto comune (cfr. nota 6).
(94)
Alla luce delle considerazioni precedenti e della sua pratica decisionale (34), la Commissione ritiene che le disposizioni applicabili ai regimi di diritto comune in materia di assicurazione obbligatoria sulla vecchiaia non possano fungere da comparatore nell’analisi condotta dalla Commissione per determinare l’esistenza di un vantaggio economico ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE.
(95)
Per quanto riguarda il secondo possibile comparatore, ovvero gli enti pubblici, la Commissione non è riuscita a individuare un insieme di operatori economici che potessero formare un gruppo omogeneo atto a fungere da comparatore. La RATP si trova, infatti, in Francia a vario titolo in una situazione di fatto e di diritto molto particolare (35).
(96)
In conclusione, la Commissione ritiene che non esista alcun comparatore esogeno che permetta di definire un contributo «normale» sostenuto da imprese che si trovino in una situazione di fatto e di diritto paragonabile a quella della RATP, alla luce dell’obiettivo perseguito dalla misura in questione.
(97)
La sentenza Enirisorse (36), citata dalla Francia, non modifica le conclusioni della Commissione in merito all’esistenza di un vantaggio a favore della RATP. In questa sentenza, infatti, la Corte fonda la propria conclusione su un confronto del provvedimento controverso rispetto a una «circostanza normale» che la Corte ha potuto definire, ma che non esiste in misura simile nella presente causa.
(98)
In assenza di un comparatore esogeno pertinente, la Commissione ritiene che per determinare l’esistenza di un vantaggio ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE il quadro di riferimento per valutare l’esistenza del vantaggio sia la situazione della RATP stessa prima dell’adozione della misura.
11.1.1.2. Esistenza di un vantaggio economico
(99)
Come precedentemente indicato, nell’ambito del sistema istituito prima del 1o gennaio 2006, la RATP era debitore legale degli impegni pensionistici del regime speciale. In tal senso la RATP era garante dell’equilibrio finanziario del regime in questione, non avendo i contributi «datore di lavoro» versati dalla RATP al regime speciale carattere liberatorio.
(100)
La Commissione ha constatato che il principale effetto delle disposizioni previste dalla riforma notificata è stato quello di conferire carattere liberatorio ai contributi «datore di lavoro» versati dalla RATP per le pensioni dei propri agenti.
(101)
La Commissione conclude pertanto che le misure in questione liberano la RATP da oneri che la stessa avrebbe dovuto assumersi a norma della summenzionata legge del 1948.
(102)
Nel quadro di un’analisi della natura normale o anormale degli oneri pensionistici per la RATP, la Commissione ritiene che l’obbligo che un’impresa deve assumersi in virtù della legislazione sul lavoro o dei contratti collettivi conclusi con i sindacati, in materia di indennità di licenziamento e/o di pensioni anticipate, rientrino nei normali costi dell’attività imprenditoriale che l’impresa deve sostenere con le proprie risorse (37).
(103)
Per estensione, la Commissione ritiene che gli oneri cui è soggetta la RATP in virtù della legge del 1948 siano oneri normali. Pertanto, dato che la misura in causa permette di evitare di sostenere costi che normalmente avrebbero dovuto gravare sulle risorse finanziarie proprie della RATP, la Commissione considera che tali misure conferiscono all’operatore un vantaggio ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE. Il vantaggio in questione è selettivo perché riguarda un solo beneficiario.
(104)
La Commissione ha inoltre constatato che, in assenza della riforma notificata, l’obbligo dell’equilibrio finanziario del regime speciale gravante sulla RATP avrebbe portato all’iscrizione di un impegno nei confronti dello Stato nel bilancio della RATP, che si sarebbe contabilizzato come accantonamento nei conti al momento del passaggio alle norme IFRS (International Financial Reporting Standard, Principi internazionali d’informativa finanziaria), norme applicabili alla RATP dal 30 giugno 2007.
(105)
Questo elemento conferma che la creazione della CRP-RATP libera la RATP da oneri che normalmente avrebbe dovuto sostenere.
11.1.1.3. Inapplicabilità della giurisprudenza Combus al caso in questione
(106)
Le autorità francesi invocano dettagliatamente la sentenza Combus (38), nella quale il Tribunale ha ritenuto oneri «anormali» quegli oneri risultanti da uno statuto speciale applicato al personale di un’impresa che, a seguito di una riforma, si trova in una situazione di diritto comune, dunque identica a quella dei suoi concorrenti, per quanto riguarda la gestione del personale. Il Tribunale dichiara quindi che: «la misura in questione mirava a sostituire lo status privilegiato e costoso dei pubblici dipendenti impiegati dalla Combus con uno status di agente a contratto paragonabile a quello degli impiegati di altre imprese di trasporto mediante autobus concorrenti della Combus. Si trattava dunque di liberare la Combus da uno svantaggio strutturale rispetto ai suoi concorrenti privati. Orbene, l’articolo 87, n. 1, CE ha come unico scopo di vietare i vantaggi che favoriscono talune imprese, in quanto la nozione di aiuto riguarda solo interventi che alleggeriscono gli oneri gravanti normalmente sul bilancio di un’impresa e che devono ritenersi un vantaggio economico che l’impresa beneficiaria non avrebbe ottenuto in condizioni normali di mercato. […]. Peraltro, lo Stato danese, invece di versare la somma di DKK 100 milioni direttamente ai pubblici dipendenti impiegati dalla Combus, avrebbe potuto ottenere lo stesso risultato destinando di nuovo i detti pubblici dipendenti alla pubblica amministrazione, senza versamento di un abbuono specifico, circostanza che avrebbe consentito alla Combus di impiegare immediatamente agenti a contratto rientranti in un regime di diritto privato».
(107)
In linea generale è innanzitutto opportuno ricordare che la giurisprudenza Combus non è stata confermata dalla Corte. Alcuni elementi della giurisprudenza della Corte contraddicono l’ipotesi secondo la quale la compensazione di uno svantaggio strutturale escluderebbe la qualifica di aiuto. La Corte ha costantemente indicato che l’esistenza di un aiuto dovrebbe essere valutata in funzione degli effetti e non delle cause o degli scopi degli interventi statali (39). La Corte ha anche sostenuto che il concetto di aiuto comprende i vantaggi concessi dalle pubbliche autorità le quali, in varie forme, alleviano gli oneri che normalmente gravano sul bilancio di un’impresa (40). Inoltre la Corte ha indicato chiaramente che i costi legati alla retribuzione dei loro dipendenti gravano, per loro natura, sul bilancio delle imprese, indipendentemente dal fatto che detti costi derivino o meno da obblighi di legge o di accordi o contratti collettivi (41). In tale contesto la Corte ha ritenuto che il fatto che le misure statali mirino a compensare i costi aggiuntivi non può sottrarle alla qualifica di aiuto (42). Le autorità francesi invocano tuttavia con forza l’applicazione del principio posto dal Tribunale nella sentenza Combus, affermando che la riforma notificata non fa che liberare la RATP da un onere «anormale».
(108)
In tal senso la Commissione sottolinea che alcuni importanti elementi materiali differenziano la causa Combus dal caso in oggetto:
-
le compensazioni sono versate direttamente ai funzionari impiegati da Combus, mentre la misura oggetto della presente decisione riguarda il contributo «datore di lavoro» della RATP,
-
la misura statale pertinente nella causa Combus riguardava il passaggio dallo statuto privilegiato e costoso dei dipendenti Combus a uno statuto di agenti contrattuali paragonabile a quello dei dipendenti di altre imprese di trasporti mediante autobus in concorrenza con Combus. Lo statuto e i diritti degli agenti della RATP restano invece invariati per effetto della misura in questione. Lo statuto e i diritti in questione sono diversi da quelli dei dipendenti con contratto di diritto privato delle imprese iscritte ai regimi pensionistici di diritto comune,
-
l’ambito concorrenziale delle attività di Combus era diverso da quello della RATP. La società per azioni Combus A/S doveva gestire l’attività di trasporto su basi commerciali e operare sul mercato in condizioni di concorrenza paragonabili a quelle delle società private di trasporto mediante autobus. In tale contesto, le società pubbliche di gestione del trasporto cedono, previa gara d’appalto, a imprese private e pubbliche l’esecuzione dei trasporti mediante autobus. Secondo le norme che disciplinano le gare d’appalto, gli appalti sono aggiudicati all’«offerta economicamente più vantaggiosa» senza che occorra tener conto della natura privata o pubblica dell’offerente. La RATP dispone, dal canto suo, di un ampio settore non liberalizzato che il regolamento (CE) n. 1370/2007 sottoporrà alla concorrenza in modo molto graduale e nel quale i vincoli economici si esercitano in modo diverso.
(109)
La Commissione ritiene che le differenze tra la causa Combus e il caso in esame siano sufficienti a giustificare un diverso ragionamento per le due cause.
11.1.2. PRESENZA DI RISORSE STATALI
(110)
La Commissione ritiene che la misura esaminata implichi risorse statali a favore della RATP, nella misura in cui la responsabilità finale di equilibrare il regime pensionistico speciale degli agenti della RATP non spetta più alla RATP, bensì allo Stato. Infine, a partire dall’attuazione della riforma, lo Stato garantisce l’equilibrio finanziario della CRP-RATP attraverso il versamento di una sovvenzione di equilibrio all’ente di previdenza sociale che, in assenza della riforma, avrebbe dovuto essere coperta dalla RATP.
(111)
La Commissione conclude pertanto che la misura in questione implichi risorse statali ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE.
11.1.3. DISTORSIONE DELLA CONCORRENZA E PREGIUDIZIO PER GLI SCAMBI
(112)
Come precedentemente indicato, la RATP, beneficiaria della misura in questione, è la società madre di un gruppo di imprese, il gruppo RATP, che opera nel settore dei trasporti e dei servizi correlati. Tutti questi operatori sono attivi nei mercati comunitari dei settori suindicati.
(113)
In tale contesto occorre ricordare che gli aiuti diretti a sgravare un’impresa dai costi cui avrebbe dovuto normalmente far fronte nell’ambito della propria gestione corrente o delle proprie normali attività falsano in linea di principio le condizioni di concorrenza (43). Infatti è stato ritenuto che qualsiasi aiuto concesso ad un’impresa che eserciti le sue attività sul mercato comunitario può causare distorsioni di concorrenza e incidere sugli scambi fra Stati membri (44). La Corte ha sottolineato inoltre che non è affatto escluso che una sovvenzione pubblica, concessa a un’impresa attiva solo nella gestione di servizi di trasporto locale o regionale e non di servizi di trasporto al di fuori del suo Stato d’origine, possa comunque incidere sugli scambi tra Stati membri ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE. Infatti, quando uno Stato membro concede una sovvenzione pubblica a un’impresa, la fornitura di servizi di trasporto da parte della suddetta impresa può risultarne invariata o incrementata, con la conseguenza che le opportunità delle imprese aventi sede in altri Stati membri di fornire i loro servizi di trasporto sul mercato di tale Stato membro ne risultano diminuite (45).
(114)
Nella fattispecie, il gruppo RATP si trova in una posizione privilegiata rispetto sia ai concorrenti nazionali (46) sia ai concorrenti di altri Stati membri che non possono beneficiare della misura in questione.
(115)
In tal senso è opportuno ricordare che il regolamento (CE) n. 1370/2007 prevede la progressiva apertura alla concorrenza dei mercati interessati e che l’apertura alla concorrenza di un determinato settore implica che un aiuto di Stato concesso a un’impresa di questo settore possa incidere sugli scambi intracomunitari e falsare la concorrenza nel mercato in questione.
(116)
La Commissione ritiene pertanto che la misura in questione incida sugli scambi tra Stati membri e che falsi la concorrenza tra questi operatori.
11.2. ILLEGITTIMITÀ DELL’AIUTO
(117)
Conformemente all’articolo 88, paragrafo 3, del trattato CE, lo Stato membro è tenuto a notificare qualsiasi progetto diretto a istituire o modificare aiuti. Lo Stato membro interessato non può dare esecuzione alle misure progettate prima che tale procedura abbia condotto a una decisione finale.
(118)
Nella fattispecie, le autorità francesi hanno notificato con lettera del 29 giugno 2006 la riforma delle modalità di finanziamento del regime pensionistico della RATP. In questa lettera le autorità francesi indicano che detto dispositivo non sembra costituire un aiuto di Stato tale da essere oggetto di notifica preventiva alla Commissione in applicazione dell’articolo 88, paragrafo 3, del trattato CE.
(119)
La Commissione constata tuttavia che l’aiuto di Stato in questione è stato attuato dalla Francia a partire dal 1o gennaio 2006, ovvero prima che la Commissione adottasse la decisione finale. Su tale base, la Commissione conclude che la Francia ha agito illegittimamente dando esecuzione all’aiuto in questione in violazione dell’articolo 88, paragrafo 3, del trattato CE.
11.3. COMPATIBILITÀ DELL’AIUTO CON IL MERCATO COMUNE
(120)
Poiché la misura in questione costituisce aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE, è opportuno esaminare la sua eventuale compatibilità alla luce delle deroghe previste dal suddetto trattato.
(121)
In tal senso, la Commissione ritiene che la base giuridica più appropriata sia l’articolo 87, paragrafo 3, lettera c), del trattato CE, secondo cui gli aiuti destinati ad agevolare lo sviluppo di talune attività possono considerarsi compatibili con il mercato comune, sempre che non alterino le condizioni degli scambi in misura contraria al comune interesse.
(122)
Tenuto conto della natura e degli effetti della riforma, la Commissione ritiene che la valutazione della compatibilità dell’aiuto in questione debba essere effettuata in base alla creazione della parità di condizioni («level playing field») in materia di oneri sociali obbligatori tra la RATP e i suoi concorrenti attuali, potenziali e futuri nel mercato del trasporto pubblico urbano nell’Île-de-France.
(123)
Per analizzare gli effetti dell’aiuto e valutare l’intensità della distorsione della concorrenza, la Commissione deve innanzitutto esaminare il livello dei contributi pagati dalla RATP rispetto a quello dei concorrenti nel sistema riformato. La Commissione individuerà quindi ciò che sarebbe avvenuto se la RATP non avesse beneficiato dell’aiuto di cui trattasi. Saranno analizzati tanto gli effetti positivi quanto gli effetti negativi degli aiuti e si potranno quindi trarre conclusioni globali in merito alla loro compatibilità.
(124)
A titolo preliminare, la Commissione osserva che anteriormente al 1o gennaio 2006 il finanziamento del regime pensionistico speciale della RATP si distingueva dal finanziamento dei regimi pensionistici di diritto comune per due motivi: il carattere non liberatorio dei contributi e l’aliquota contributiva «datore di lavoro».
(125)
La Commissione ritiene che l’aiuto in questione abbia fornito una soluzione al primo elemento di divergenza tra il regime speciale della RATP e i regimi di diritto comune. Infatti, anteriormente al 1o gennaio 2006, la RATP non versava contributi con effetto liberatorio, ma era incaricata dalla legge di equilibrare il regime pensionistico per i propri agenti. La riforma notificata ha introdotto il versamento di un contributo con carattere liberatorio, che caratterizza i contributi versati dal datore di lavoro di diritto comune alla cassa che gestisce il regime pensionistico a ripartizione. Quanto al secondo punto di divergenza, la Commissione constata che la riforma notificata ha comportato una parificazione del livello degli oneri di assicurazione obbligatoria sulla vecchiaia tra la RATP e le imprese di diritto comune delle prestazioni pensionistiche.
(126)
In assenza della riforma notificata, la RATP avrebbe dovuto predisporre accantonamenti nei conti successivi all’esercizio 2006 per fare fronte agli impegni pensionistici dei suoi agenti statutari. Detto accantonamento risulterebbe direttamene dal fatto che i contributi «datore di lavoro» per le pensioni degli agenti della RATP non avevano carattere liberatorio.
(127)
Peraltro, i contributi della RATP all’assicurazione sulla vecchiaia per garantire l’equilibrio finanziario del regime pensionistico non sarebbero stati allineati al livello di quelli pagati dai suoi concorrenti.
(128)
In mancanza della riforma notificata, la RATP avrebbe pertanto dovuto assumersi un onere aggiuntivo annuo di diverse centinaia di milioni di EUR rispetto al regime riformato.
(129)
Nel contesto di un mercato liberalizzato, la RATP sarebbe quindi stata svantaggiata dai suoi oneri pensionistici, cosa che avrebbe inciso significativamente sulle proprie attività.
(130)
Da quanto precede si evince che, alla luce del regolamento (CE) n. 1370/2007 che prevede la progressiva apertura alla concorrenza del mercato dei trasporti pubblici urbani, il regime pensionistico applicabile alla RATP secondo la legge del 1948 presenta caratteristiche specifiche che, prese separatamente, creano una distorsione di concorrenza a danno della RATP e del gruppo al quale appartiene. L’effetto principale dell’aiuto in questione è l’allineamento dei contributi della RATP a quelli sostenuti dai suoi concorrenti e dai concorrenti del gruppo RATP, eliminando in tal modo la distorsione di concorrenza specifica che colpisce la RATP e il gruppo RATP.
(131)
La riforma consente inoltre alla RATP di agire progressivamente come un investitore privato che deve far fronte a normali vincoli commerciali. Questo è peraltro uno degli obiettivi della suddetta riforma.
(132)
La Commissione è inoltre del parere che la misura in questione sia idonea all’obiettivo di interesse comunitario da questa perseguito. Nessun altro strumento avrebbe affrontato la questione in modo più efficace. Si sarebbero certamente potute concedere compensazioni di servizio pubblico, ma un simile approccio non sarebbe né idoneo né sostenibile a lungo termine, a causa della natura strutturale del problema.
(133)
Quanto alla proporzionalità delle misure, la Commissione ritiene che l’aiuto concesso sia ridotto al minimo. Dal 1o gennaio 2006, la RATP versa oneri pensionistici identici a quelli delle imprese che hanno dipendenti iscritti ai regimi di diritto comune.
(134)
Infine la Commissione considera che la misura in questione permetta di garantire la continuità di un sistema pensionistico il cui finanziamento era divenuto obsoleto. La Commissione ritiene peraltro che la riforma avviata in merito alle prestazioni pensionistiche erogate dal regime speciale (47) costituisca in tal senso un elemento aggiuntivo determinante. A tale proposito la Commissione considera che tali misure rientrino perfettamente nel quadro complessivo della riforma dei sistemi pensionistici degli Stati membri, auspicata dal Consiglio e dalla Commissione (48).
(135)
In un’analisi statica la Commissione ritiene, da un lato, che le distorsioni della concorrenza indotte dalla misura in questione sul mercato del trasporto pubblico urbano nell’Île-de-France siano per loro natura molto limitate nell’immediato, perché alla luce del passato della RATP e delle sue attività è evidente che gli impegni pensionistici interessati dalla riforma si riferiscono ad attività condotte storicamente su un mercato non liberalizzato nel quale la concorrenza era finora molto scarsa. D’altro canto, per quanto riguarda i mercati nei quali il gruppo RATP opera attraverso filiali dell’impresa RATP, la Commissione ritiene che la misura in questione abbia un effetto molto marginale. Questi mercati saranno infatti interessati solo indirettamente dalla misura in questione perché, oltre alla pura separazione giuridica, contabile e finanziaria tra la società madre e le sue filiali, la riforma notificata non riguarda il personale assunto in queste filiali.
(136)
In un’analisi dinamica, forse più appropriata alla luce del regolamento (CE) n. 1370/2007, la Commissione è del parere che, benché la misura in questione possa teoricamente consentire alla RATP di mantenere una posizione dominante, il rischio sia ridotto. Tale conclusione scaturisce dal fatto che la misura si limita ad allineare i contributi versati dalla RATP a quelli dei suoi concorrenti e che, a seguito della riforma del regime pensionistico speciale del 2008, il regime pensionistico della RATP non riveste particolare interesse per l’impresa.
(137)
In virtù di quanto precede, la Commissione conclude che gli effetti negativi dell’aiuto concesso alla RATP siano moderati. La riforma notificata si limita a quanto strettamente necessario per creare la parità di condizioni in materia di contributi all’assicurazione obbligatoria sulla vecchiaia, mette fine a una distorsione di concorrenza che avrebbe svantaggiato la RATP e non altera quindi le condizioni degli scambi in modo non compatibile con l’interesse comune.
(138)
Ne consegue che l’aiuto in questione è compatibile con il mercato comune, a condizione che la riforma del regime pensionistico speciale della RATP, destinata ad armonizzarlo rispetto alle norme di diritto comune dei regimi di base dei dipendenti del settore privato e dei funzionari, sia pienamente attuata.
(139)
La Commissione ritiene che la conclusione di cui sopra non venga messa in discussione dalla soluzione individuata dalla sua decisione [2005/145/CE] nella causa EDF (49).
(140)
È opportuno ricordare che in questa decisione la Commissione ha autorizzato gli aiuti di Stato che liberavano le imprese di un settore dall’obbligo di versare pensioni specifiche superiori a quelle derivanti dal regime generale delle pensioni e che erano state definite nel periodo di monopolio. In tale occasione, la Commissione ha ritenuto che lo sgravio parziale dell’onere risultante dal meccanismo di finanziamento dei diritti pensionistici specifici, maturati prima della data della riforma, costituisse un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE che potesse essere dichiarato compatibile con il mercato comune. Nella sua analisi di compatibilità, la Commissione ha ritenuto che la situazione di EDF non fosse molto diversa, per natura, da quella dei «costi incagliati» nel settore dell’energia. Si trattava infatti di aiuti volti ad agevolare la transizione verso un settore energetico concorrenziale. La Commissione ha ritenuto opportuno assimilare gli aiuti concessi a EDF alla compensazione di costi incagliati (50) e ha annunciato che seguirà tale approccio nell’analisi di casi simili.
(141)
Alla luce di quanto precede, la Commissione ritiene che nella fattispecie l’aiuto di Stato liberi la RATP da obblighi pensionistici superiori a quelli derivanti dal regime generale delle pensioni e che erano stati definiti prima della liberalizzazione del mercato. La Commissione aggiunge inoltre che la riforma dei regimi pensionistici speciali, applicata alla RATP sin dall’inizio del 2008, allinea il regime speciale degli agenti della RATP alle norme di diritto comune dei regimi di base dei dipendenti del settore privato e dei funzionari.
11.4. CONCLUSIONI
(142)
La Commissione conclude che la misura in questione costituisce aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE. Questo aiuto di Stato è illegittimo, ma compatibile con il mercato comune in virtù dell’articolo 87, paragrafo 3, lettera c), del trattato CE.
12. VALUTAZIONE DELLA SECONDA E DELLA TERZA MISURA
(143)
Come precedentemente indicato, la riforma notificata prevede che, a partire dal 1o gennaio 2006, lo Stato versi alla CRP-RATP una sovvenzione destinata a equilibrare i suoi conti.
(144)
La riforma notificata prevede inoltre la possibilità per la CRP-RATP di integrare i diritti pensionistici di base del regime speciale nei regimi di diritto comune. Per rispettare il principio generale della neutralità finanziaria, quest’integrazione presuppone il versamento di conguagli nei regimi di accoglienza di cui lo Stato si farà carico al posto della CRP-RATP.
(145)
Si tratta di determinare se queste misure costituiscano aiuti di Stato ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE.
(146)
In tal senso è opportuno ricordare che l’articolo 87 del trattato CE si applica soltanto alle imprese ai sensi del diritto comunitario della concorrenza. Secondo una giurisprudenza costante della Corte, l’ambito della previdenza sociale, quando fondato sulla solidarietà, non costituisce un’attività economica ai sensi del trattato (cfr. punto 67 della decisione di avvio del procedimento del 10 ottobre 2007) (51).
(147)
Alla luce della suddetta giurisprudenza, la Commissione ritiene che né la CRP-RATP né le casse pensionistiche che accolgono il personale in attività e i pensionati della RATP, ovvero la CNAV e l’AGIRC-ARRCO, siano imprese ai sensi del diritto comunitario della concorrenza per i motivi di seguito esposti.
(148)
Nella fattispecie, la Commissione rileva innanzitutto che gli agenti della RATP sono oggetto di una tutela previdenziale obbligatoria che implica un regime di assicurazione sulla vecchiaia autonomo avente un obiettivo sociale. Mira infatti a garantire a tutti gli iscritti una copertura contro il rischio vecchiaia, indipendentemente dalla loro situazione economica e dal loro stato di salute al momento dell’iscrizione.
(149)
La Commissione ritiene inoltre che questo regime obbedisca al principio della solidarietà, giacché i contributi versati dai lavoratori in attività finanziano le pensioni di quelli andati in pensione.
(150)
La Commissione osserva inoltre che la gestione del regime interessato è stata conferita alla CRP-RATP dalla legge e che l’attività di quest’ultima è sottoposta al controllo dello Stato. La CRP-RATP riscuote i contributi dovuti dai dipendenti della RATP e dalla RATP stessa e garantisce la liquidazione e il servizio delle pensioni. La Commissione osserva che, in virtù dell’articolo L. 711-1 del Code de la sécurité sociale, la CRP-RATP gode di tutti i poteri previsti all’articolo L. 111-1 del suddetto codice, il quale ricorda in particolare che l’organizzazione della previdenza sociale si basa sul principio della solidarietà nazionale.
(151)
La Commissione constata infine che, nello svolgimento del proprio compito, la CRP-RATP applica la legge e che non ha alcuna possibilità di influenzare l’importo dei contributi, l’utilizzo dei fondi né la determinazione del livello delle prestazioni. Le prestazioni corrisposte sono stabilite dalla legge e indipendenti dall’importo dei contributi.
(152)
Poiché la CRP-RATP non è un’impresa ai sensi del diritto comunitario della concorrenza, la Commissione ritiene che il versamento di una sovvenzione di equilibrio da parte dello Stato alla CRP-RATP e il finanziamento statale dei conguagli al posto della CRP-RATP non costituiscano aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE:
Articolo 1
La creazione della Cassa pensionistica del personale della RATP (CRP-RATP) costituisce un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE, aiuto concesso in modo illegittimo dalla Francia in violazione dell’articolo 88, paragrafo 3, del trattato CE.
Questo aiuto di Stato è compatibile con il mercato comune a norma dell’articolo 87, paragrafo 3, lettera c), del trattato CE, a condizione che la riforma del regime pensionistico speciale della RATP, destinata ad armonizzarlo rispetto alle norme di diritto comune dei regimi di base dei dipendenti del settore privato e dei funzionari, conosca piena attuazione.
La concessione di questo aiuto è quindi autorizzata.
Articolo 2
Il versamento da parte dello Stato di una sovvenzione di equilibrio alla CRP-RATP e il finanziamento statale dei conguagli al posto della CRP-RATP, al momento dell’integrazione dei diritti di base del regime speciale nei regimi di diritto comune, non costituiscono aiuti di Stato a norma dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE.
Articolo 3
La Repubblica francese è destinataria della presente decisione.
Fatto a Bruxelles, il 13 luglio 2009.