РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 767/2009 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 13 юли 2009 година
относно пускането на пазара и употребата на фуражи, за изменение на Регламент (ЕО) № 1831/2003 на Европейския парламент и на Съвета, за отмяна на Директива 79/373/ЕИО на Съвета, Директива 80/511/ЕИО на Комисията, директиви 82/471/ЕИО, 83/228/ЕИО, 93/74/ЕИО, 93/113/ЕО и 96/25/ЕО на Съвета, както и на Решение 2004/217/ЕО на Комисията
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 37 и член 152, параграф 4, буква б) от него,
като взеха предвид предложението на Комисията,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултация с Комитета на регионите,
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (2),
като имат предвид, че:
(1)
Постигането на високо ниво на защита на човешкото здраве и здравето на животните е една от основните цели на законодателството в областта на храните, както е определено в Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2002 г. за установяване на общите принципи и изисквания на законодателството в областта на храните, за създаване на Европейски орган за безопасност на храните и за определяне на процедури относно безопасността на храните (3). Този регламент въвежда също така подхода „от фермата до вилицата“, посочващ фуражите като важен фактор в началото на хранителната верига. Една от основните цели на настоящия регламент е да осигури високо ниво на защита на общественото здраве.
(2)
Производството на фуражи е важна възможност за реализация за европейските селскостопански продукти, като се има предвид, че повечето от използваните за производството на фуражи суровини са селскостопанските продукти, посочени в приложение I към Договора. Освен това фуражите са от решаващо значение за петте милиона животновъди в Общността, тъй като те представляват най-големият разход.
(3)
Фуражите могат да бъдат под формата на фуражни суровини, комбинирани фуражи, фуражни добавки, премикси или медикаментозни фуражи. Правилата за предлагане на пазара на фуражни добавки са определени в Регламент (ЕО) № 1831/2003 на Европейския парламент и на Съвета от 22 септември 2003 г. относно добавки за използване при храненето на животните (4), а за медикаментозните фуражи - в Директива 90/167/ЕИО на Съвета от 26 март 1990 г. относно определяне на условията, регулиращи подготовката, пускането на пазара и употребата на медикаментозни фуражи в Общността (5).
(4)
Необходимо е да се осъвремени и да се замени с един-единствен регламент съществуващото законодателство относно обращението и употребата на фуражни суровини и комбинирани фуражи, включително храни за домашни любимци, а именно Директива 79/373/ЕИО на Съвета от 2 април 1979 г. относно обращението на комбинирани фуражи (6), Директива 93/74/ЕИО на Съвета от 13 септември 1993 г. относно фуражите, предназначени за специфични хранителни цели (7) („диетичен фураж“), Директива 96/25/ЕО на Съвета от 29 април 1996 г. относно обращението и използването на фуражни суровини (8) и Директива 82/471/ЕИО на Съвета от 30 юни 1982 г. относно някои продукти, използвани при храненето на животните (9) („биопротеини“). С цел постигане на яснота Директива 83/228/ЕИО на Съвета от 18 април 1983 г. относно определяне насоките за оценка на някои продукти, които се използват при храненето на животните (10) и Директива 80/511/ЕИО на Комисията от 2 май 1980 г. относно разрешаване в някои случаи на търговията с комбинирани фуражи в незапечатани опаковки или контейнери (11) следва да бъдат отменени.
(5)
Вследствие отмяната с настоящия регламент на Директива 79/373/ЕИО следва да бъде отменена и Директива 93/113/ЕО на Съвета от 14 декември 1993 г. относно използването и търговията с ензими, микроорганизми и препарати от тях при храненето на животни (12). Също така, предвид отмяната на Директива 79/373/ЕИО и като се има предвид, че настоящият регламент включва правила относно етикетирането на фуражите, съдържащи добавки, следва да бъде отменен член 16 от Директива 70/524/ЕИО на Съвета от 23 ноември 1970 г. относно добавките при храненето на животни (13), който остана в сила след отмяната на Директива 70/524/ЕИО с Регламент (ЕО) № 1831/2003.
(6)
За разлика от определението за храни съгласно Регламент (ЕО) № 178/2002, определението за фураж не включва вода. Освен това, като се има предвид, че водата не се предлага на пазара за целите на храненето на животните, настоящият регламент не следва да включва условия за водата, използвана при храненето на животните. Въпреки това той следва да се прилага по отношение на фуражите, които се дават с помощта на вода. Използването на водата от предприятията за производство на фуражи попада в приложното поле на Регламент (ЕО) № 183/2005 на Европейския парламент и на Съвета от 12 януари 2005 г. за определяне на изискванията за хигиена на фуражите (14), съгласно който винаги когато това е необходимо, следва да се използва чиста вода, за да се предотврати замърсяване, което би могло да бъде опасно, като водата, използвана за производство на фуражи, следва да е с подходящо качество.
(7)
Като се има предвид рискът от замърсяване на фуражите и хранителната верига, е целесъобразно настоящият регламент да се прилага за фуражи, които се използват както за животни, отглеждани за производство на храни, така и за животни, които не се отглеждат за производство на храни, включително диви животни.
(8)
Отговорностите на операторите във фуражния сектор, установени в Регламент (ЕО) № 178/2002 и в Регламент (ЕО) № 183/2005, следва да се прилагат, mutatis mutandis, по отношение на фуражите за животни, които не се отглеждат за производство на храни.
(9)
За да наложат спазването на настоящия регламент, държавите-членки следва да упражняват официален контрол в съответствие с Регламент (ЕО) № 882/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно официалния контрол, провеждан с цел осигуряване на проверка на съответствието със законодателството в областта на фуражите и храните и правилата за опазване здравето на животните и хуманното отношение към животните (15). Този контрол трябва да обхване не само задължителните, но и незадължителните данни, посочени върху етикетите. За да се направи възможен контролът на данните за състава, следва да се определят приемливи отклонения от стойностите, посочени върху етикетите.
(10)
За целите на управлението на риска във връзка с безопасността на фуражите, в приложение към настоящия регламент следва да се включат списък на суровините, чието пускане на пазара за целите на храненето на животните е забранено съгласно действащите разпоредби на Решение 2004/217/ЕО на Комисията (16), както и списък на суровините, чието пускане на пазара за целите на храненето на животните е ограничено. Съществуването на такова приложение обаче не следва да се тълкува в смисъл, че всички неизброени продукти могат като такива да се считат за безопасни.
(11)
Разграничението между фуражните суровини, фуражните добавки и други продукти, като ветеринарните медикаменти, оказва влияние върху условията за пускане на пазара на такива продукти. Фуражните суровини се използват преди всичко за задоволяване на нуждите на животните, например от енергия, хранителни съставки, минерали или диетични фибри. Те обикновено не са химически точно определени, с изключение на основните хранителни съставки. Ефекти, които може да бъдат доказани с научна оценка и които се проявяват само при фуражните добавки или ветеринарните медикаменти, следва да бъдат изключени от целевото използване на фуражните суровини. Ето защо е уместно да се разработят незадължителни насоки за разграничаване между тези видове продукти. В надлежно обосновани случаи на Комисията следва да бъде предоставено правомощието да поясни дали даден продукт представлява фураж за целите на настоящия регламент.
(12)
Определението за допълващи храни за животни в Директива 79/373/ЕИО поражда проблеми при прилагане в различните държави-членки. За целите на прилагането на Регламент (ЕО) № 183/2005 е уместно да се изясни разликата между допълващите храни за животни и премиксите.
(13)
За да се осъществи еднообразно прилагане на законодателството, фуражните суровини и допълващите фуражи следва да не съдържат добавки над определено ниво. Въпреки това силно концентрираните фуражи, като например блоковете за лизане, които съдържат минерални вещества, могат да се използват за директно хранене, ако съставът им отговаря на специфичната хранителна цел, за която са предназначени. Условията за употреба на подобни фуражи следва да бъдат посочени върху етикета, за да се гарантира спазването на правилата относно съответното съдържание на фуражни добавки в дневната дажба.
(14)
Директива 82/471/ЕИО има за цел подобряването на снабдяването в Общността с фураж, използван като пряк и косвен източник на протеини. Тази директива изисква преминаването през процедура на предпазарно разрешение за всички възможни биопротеини. При все това до този момент са дадени съвсем малко нови разрешения и недостигът на богати на протеини фуражи е все още осезаем. Следователно изискването за общо предпазарно разрешение се оказа възпиращо, а рискът за безопасността може да се овладее чрез забрана на опасни продукти въз основа на надзор на пазара. В случай че резултатът от оценката на риска на биопротеини е бил или е отрицателен, тяхното обращение или използване следва да се забрани. Следователно специалното изискване за процедура на общо предпазарно разрешение за биопротеини следва да се премахне, в резултат на което системата за безопасност за тези продукти ще е същата, както за всички други фуражни суровини. Съществуващите ограничения или забрани върху някои биопротеини не следва да бъдат засегнати.
(15)
Разпоредбите на Директива 93/74/ЕИО, приложена от Директива 2008/38/ЕО на Комисията от 5 март 2008 г. за съставяне на списък на предназначенията на фуражите със специфични хранителни цели (17), доказаха своята ефективност. По тази причина съставеният списък на предназначенията следва да бъде запазен и в настоящия регламент следва да се предвидят разпоредби за неговото актуализиране. По-специално Европейският орган за безопасност на храните следва да бъде консултиран за ефикасността и безопасността на такъв фураж, когато, въз основа на налична научна и технологична информация, има причини да се смята, че използването на съответния фураж може да не отговаря на специфичната хранителна цел, за която е предназначен, или може да окаже неблагоприятно въздействие върху здравето на животните, човешкото здраве, околната среда или хуманното отношение към животните.
(16)
Научната обосновка следва да бъде основният фактор, който се взема предвид при формулирането на твърдения по отношение на фуражите, а операторите във фуражния сектор, които правят такива твърдения, следва да могат да ги обосноват. Дадено твърдение може да бъде обосновано научно, като се вземат предвид всички съществуващи научни данни и се прецени значимостта на доказателствата.
(17)
Етикетирането отговаря на целите за изпълнение, проследяване и контрол. В допълнение етикетирането следва да осигури необходимата информация за купувачите, за да им предостави възможност да направят най-добър съобразно техните нужди избор, и следва да бъде последователно, съгласувано, прозрачно и разбираемо. Тъй като купувачите, по-специално животновъдите, правят своя избор не само по време на продажбата, когато те могат да разгледат внимателно опаковката на фуража, изискванията по отношение на информацията върху етикетите трябва да се прилагат не само за етикетите върху продукта, но и за друг вид комуникация между продавача и купувача. Нещо повече, тези изисквания следва да се прилагат и за представянето и рекламата на фуража.
(18)
Върху етикетите се предоставя задължителна и незадължителна информация. Задължителната информация следва да комбинира общите изисквания при етикетиране и специфичните изисквания за фуражните суровини или комбинираните фуражи съответно, както и допълнителните изисквания за диетични фуражи, замърсени суровини и храни за домашни любимци.
(19)
Настоящото положение по отношение на химическите примеси, получени от производствения процес на фуражните суровини и от технологични спомагателни вещества, не е задоволително. За да се гарантира високо ниво на безопасност на фуражите и оттам високо ниво на защита на общественото здраве, както и да се подобри прозрачността, следва да се приемат разпоредби относно допустимото ниво на подобни химически примеси в съответствие с добрите практики, посочени в Регламент (ЕО) № 183/2005.
(20)
Принципът, че само определени фуражни добавки трябва да се етикетират, след като са използвани във фуражните суровини и комбинираните фуражи, работи добре. Въпреки това категоризацията, произтичаща от Регламент (ЕО) № 1831/2003, изисква актуализиране и осъвременяване, което се дължи и на факта, че собствениците на домашни любимци по-специално могат да се объркат от етикетирането на някои добавки.
(21)
Вследствие на кризата със спонгиформната енцефалопатия по говедата (BSE) и с диоксина, по инициатива на Европейския парламент през 2002 г. с Директива 2002/2/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2002 г. за изменение на Директива 79/373/ЕИО на Съвета относно обращението на комбинирани фуражи (18) беше въведено задължението да се посочват тегловните проценти за всички фуражни суровини, включени в комбинираните фуражи. Освен това нивото на безопасността на храните и фуражите се подобри значително като резултат от Регламент (ЕО) № 178/2002 и Регламент (ЕО) № 183/2005, както и на техните мерки по прилагане, по-конкретно вследствие на отделянето на особено внимание на отговорността на операторите в областта на фуражите и храните, подобрената система за проследяване, въвеждането на принципите на анализ на риска и критични точки за контрол (HACCP) в предприятията за фуражи и разработването на насоки за добра хигиенна практика в предприятията за фуражи. С оглед на тези положителни достижения, отразени в известията на Системата за бързо предупреждение за храни и фуражи (RASFF), задължението да се посочват върху етикета тегловните проценти на всички фуражни суровини, включени в комбинираните фуражи, вече не е необходимо за гарантирането на високо ниво на безопасност на фуражите и оттам на високо ниво на защита на общественото здраве. При все това точните проценти могат да се посочват доброволно с цел предоставяне на адекватна информация на купувачите. Освен това, предвид факта, че компетентните органи имат достъп до информация относно точните тегловни проценти на всички фуражни суровини, включени в комбинираните фуражи, те следва да имат възможност да предоставят допълнителна информация на купувачите при всякакви спешни случаи, свързани с човешкото здраве или здравето на животните или околната среда, и в съответствие с Директива 2004/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно упражняването на права върху интелектуалната собственост (19).
(22)
За да се осигури правилното информиране на купувача и за да се избегне подвеждането му, точните тегловни проценти все пак следва да се изискват, когато при етикетирането на комбинирания фураж се подчертава наличието на съответната фуражна суровина.
(23)
Обозначаването на фуражните суровини, включени в комбинирания фураж, в низходящ ред съобразно тяхното тегло вече осигурява важна информация за данните за състава. В определени области, в които производителят не е длъжен да посочва върху етикета специфични данни, купувачът следва да може да изиска допълнителна информация. В такива случаи следва да се запази отклонение от ± 15 % от посочената стойност.
(24)
Правата на интелектуална собственост на производителите следва да бъдат защитени. Директива 2004/48/ЕО следва да се прилага по отношение на упражняването на такива права върху интелектуална собственост. Следва също така да се признае, че за разлика от наименованията на съдържащите се в тях фуражни суровини, количественият състав на комбинираните фуражи може при определени условия да се счита за подлежаща на закрила поверителна информация.
(25)
Директива 2002/32/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 май 2002 г. относно нежеланите вещества в храните за животни (20) не се прилага за етикетирането на храни с високо съдържание на нежелани вещества. Ето защо следва да бъдат предвидени разпоредби, за да се гарантира подходящо етикетиране и правилно прилагане на забраната за разреждане, предвидена в член 5 от посочената директива, до пречистването на тези замърсени суровини от предприятие за детоксикация, одобрено в съответствие с член 10, параграф 2 или 3 от Регламент (ЕО) № 183/2005, или до почистването им.
(26)
Следва да бъдат предвидени дерогации от общите изисквания за етикетиране, доколкото прилагането на тези изисквания не е необходимо за защита на човешкото здраве, здравето на животните или интересите на потребителя и спазването им би представлявало неоправдана тежест за производителя или операторите във фуражния сектор, отговарящи за етикетирането. Въз основа на опита такива дерогации следва да бъдат предоставени по-специално по отношение на фуражи, доставени от един земеделски стопанин на друг за използване в неговото стопанство, за малки количества, за комбиниран фураж, който съдържа не повече от три фуражни суровини, както и за смеси от несмлени зърнени култури, семена и плодове.
(27)
Като общо правило комбинираните фуражи следва да се предлагат на пазара в запечатани контейнери, но следва да се предвидят подходящи дерогации, доколкото прилагането на това изискване не е необходимо за защита на човешкото здраве или здравето на животните, или интересите на потребителите и би представлявало неоправдана тежест за операторите във фуражния сектор.
(28)
Част Б от приложението към Директива 96/25/ЕО и колони 2-4 от приложението към Директива 82/471/ЕИО съдържат списъци на разпоредбите за наименованията, описанията и етикетирането на определени фуражни суровини. Тези списъци улесняват обмена на информация за свойствата на продукта между производителя и купувача. Опитът с насърчаването на заинтересованите страни да определят незадължителни стандарти чрез насоки на Общността в областта на хигиената на фуражите се оказа положителен във всяко отношение. По-подробен списък, съставен от заинтересованите страни, може да бъде по-гъвкав и по-лесно приспособим към информационните нужди на потребителите, отколкото ако е съставен от законодателя. Заинтересованите страни могат да вземат решение какви усилия да положат в тази връзка, в зависимост от стойността на списъка с фуражни суровини. По тази причина е желателно съставянето на неизчерпателен каталог на фуражните суровини, който да се използва от операторите във фуражния сектор доброволно, освен по отношение на употребата на наименованието на фуражната суровина.
(29)
Съществуващите списъци на фуражни суровини, съдържащи се в част Б от приложението към Директива 96/25/ЕО и в колони 2-4 от приложението към Директива 82/471/ЕИО, следва да представляват първоначалната версия на каталога на Общността на фуражните суровини. Тази първоначална версия следва впоследствие да се допълни по инициатива на заинтересованите страни в съответствие с техните интереси, включително като се добавят нови фуражни суровини.
(30)
С оглед постигане на прозрачност е целесъобразно представителите на заинтересованите страни да бъдат уведомявани за дадена фуражна суровина, която не е вписана в каталога, възможно най-скоро след първото пускане на пазара на тази фуражна суровина.
(31)
Съвременното етикетиране спомага за конкурентоспособна среда на пазара, където динамични, ефективни и иновативни оператори могат пълноценно да използват етикетирането с цел продажба на техните продукти. Като се вземат предвид както взаимоотношенията между предприятията при продажбата на фураж за животновъдството, така и взаимоотношенията между производител и купувач на храни за домашни любимци, кодексите за добри практики в етикетирането за тези две области могат да бъдат полезно средство за постигане на целите на съвременното етикетиране. Кодексите следва да установят разпоредби, които дават възможност на купувача да направи информиран избор. Те също така следва да дадат на лицето, което отговаря за етикетирането, важни насоки относно различните елементи на етикетирането. Те могат да подпомогнат тълкуването на рамката за незадължителното етикетиране или представянето на задължителното етикетиране. Използването на кодексите следва да бъде доброволно, освен когато върху етикета е посочено, че са използвани кодексите.
(32)
Участието на всички заинтересовани страни е съществен елемент за осигуряване на качеството и значението на каталога и кодексите за добри практики в етикетирането. За да се засили правото на потребителите на точна информация, трябва да бъдат взети предвид техните интереси. Това може да се гарантира чрез одобрение от Комисията на каталога и кодексите, при условие че тяхното съдържание е практически приложимо и че те са подходящи за постигане на целите на настоящия регламент.
(33)
Държавите-членки следва да установят санкции, приложими при нарушаване на разпоредбите на настоящия регламент, и да предприемат всички необходими мерки за гарантиране на тяхното прилагане. Тези санкции следва да бъдат ефективни, пропорционални и възпиращи.
(34)
Необходим е преходен период, по-конкретно по отношение на фуражите, съответстващи на специфична хранителна цел, и по отношение на допустимото ниво на химични примеси, получени от производствения процес и от технологични спомагателни вещества. Следва също така да се позволи предлагането на пазара на наличните запаси до тяхното изчерпване. Освен това може да бъде уместно да се определи при какви условия фуражите могат да бъдат етикетирани в съответствие с настоящия регламент преди датата на неговото прилагане.
(35)
Тъй като целта на настоящия регламент, а именно хармонизирането на условията за пускане на пазара и употребата на фуражи, за да се гарантира високо ниво на безопасност на фуражите и високо равнище на защита на общественото здраве, както и да се предостави подходяща информация за ползвателите и потребителите и да се засили ефективното функциониране на вътрешния пазар, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки и следователно може да бъде постигната по-добре на общностно равнище, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, посочен в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигането на тази цел.
(36)
Мерките, необходими за прилагането на настоящия регламент, следва да се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (21).
(37)
По-специално на Комисията следва да бъдат предоставени правомощия за изменение на списъка със суровини, чието използване като фуражи е ограничено или забранено, за разрешаване на фуражи, предназначени за специфични хранителни цели, за създаване на списък от категории за етикетиране на фуражни суровини за животни, които не се отглеждат за производството на храни, с изключение на животните с ценна кожа, за приемане на изменения към каталога с цел определяне на максималното съдържание на химичните примеси или нивата за ботаническа чистота или съдържанието на влага, или данните, които заместват задължителната декларация, за адаптиране на приложенията предвид научните и технологичните достижения и за приемане на преходни мерки. Тъй като тези мерки са от общ характер и са предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент, включително чрез допълването му с нови несъществени елементи, те трябва да бъдат приети в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, предвидена в член 5а от Решение 1999/468/ЕО.
(38)
От съображения за ефективност сроковете, които обикновено са приложими в рамките на процедурата по регулиране с контрол, следва да бъдат съкратени при приемането на актуализиран вариант на списъка на предназначенията. Когато, поради наложителни причини за спешност, сроковете, които обикновено са приложими в рамките на процедурата по регулиране с контрол, не могат да бъдат спазени, Комисията следва да може да използва процедурата по спешност, предвидена в член 5а, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, за измененията на списъка на суровините, чието предлагане на пазара или употреба за хранене на животните е ограничено или забранено.
(39)
В член 16 от Регламент (ЕО) № 1831/2003 се определят разпоредбите за етикетиране и опаковане на фуражните добавки и премикси. Прилагането на правилата, отнасящи се до премиксите, създаде практически проблеми за отрасъла и компетентните органи. За да се постигне по-последователно етикетиране на премиксите, посоченият член следва да се измени,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА 1
УВОДНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Цел
В съответствие с общите принципи, определени в Регламент (ЕО) № 178/2002, целта на настоящия регламент е да хармонизира условията за пускане на пазара и употреба на фуражи, за да се гарантира високо ниво на безопасност на фуражите и оттам високо ниво на защита на общественото здраве, както и да се предостави подходяща информация за ползвателите и потребителите и да се засили ефективното функциониране на вътрешния пазар.
Член 2
Приложно поле
1. Настоящият регламент определя правила за пускане на пазара и употреба на фуражи както за животни, отглеждани за производство на храни, така и за животни, които не се отглеждат за производство на храни, в рамките на Общността, включително изисквания за етикетиране, опаковане и представяне.
2. Настоящият регламент се прилага, без да се засягат останалите разпоредби на Общността, прилагани в областта на храненето на животните, а именно:
а)
Директива 90/167/ЕИО;
б)
Директива 2002/32/ЕО;
в)
Регламент (ЕО) № 999/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 г. относно определяне на правила за превенция, контрол и ликвидиране на някои трансмисивни спонгиформни енцефалопатии (22);
г)
Регламент (ЕО) № 1774/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 3 октомври 2002 г. за установяване на здравни правила относно странични животински продукти, непредназначени за консумация от човека (23);
д)
Регламент (ЕО) № 1829/2003 на Европейския парламент и на Съвета от 22 септември 2003 г. относно генетично модифицираните храни и фуражи (24);
е)
Регламент (ЕО) № 1830/2003 на Европейския парламент и на Съвета от 22 септември 2003 г. относно проследяването и етикетирането на генетично модифицирани организми и проследяването на храни и фуражи от генетично модифицирани продукти (25);
ж)
Регламент (ЕО) № 1831/2003; и
з)
Регламент (ЕО) № 834/2007 на Съвета от 28 юни 2007 г. относно биологичното производство и етикетирането на биологични продукти (26).
3. Настоящият регламент не се прилага за водата, директно приемана от животните или съзнателно включена във фуражите. Въпреки това той се прилага по отношение на фуражите, предназначени да се дават с помощта на вода.
Член 3
Определения
1. За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
определенията за „фураж“, „предприятия за фуражи“ и „пускане на пазара“, установени в Регламент (ЕО) № 178/2002;
б)
определенията за „фуражна добавка“, „премикси“, „технологични спомагателни вещества“ и „дневна дажба“, установени в Регламент (ЕО) № 1831/2003; и
в)
определенията за „предприятие“ и „компетентен орган“, установени в Регламент (ЕО) № 183/2005.
2. Прилагат се и следните определения:
а)
„оператор във фуражния сектор“ означава всяко физическо или юридическо лице, което отговаря за осигуряване изпълнението на изискванията на настоящия регламент в рамките на предприятието за фуражи, което контролира;
б)
„хранене на животни през устата“ означава въвеждането на фуражи в стомашно-чревния тракт на животното през устата с цел задоволяване на потребностите му от храна и/или поддържането на продуктивността на здрави животни;
в)
„животно, отглеждано за производство на храни“ означава всяко животно, което се храни, развъжда или отглежда за производство на храни за консумация от човека, включително животни, които не се използват за консумация от човека, но принадлежат към вид, който обикновено се използва за консумация от човека в Общността;
г)
„животни, които не се отглеждат за производство на храни“ означава всяко животно, което се храни, развъжда или отглежда, но не се използва за консумация от човека, като животни с ценна кожа, домашни любимци и животни, отглеждани в лаборатории, зоологически градини или циркове;
д)
„животни с ценна кожа“ означава животни, които не се отглеждат за производство на храни, които се хранят, развъждат или отглеждат за производство на кожа и които не се използват за консумация от човека;
е)
„домашни любимци“ означава животни, които не се отглеждат за производство на храни и принадлежат към видове, които се хранят, развъждат или отглеждат, но обикновено не се използват за консумация от човека в Общността;
ж)
„фуражни суровини“ означава продукти от растителен или животински произход, чиято главна цел е да задоволят хранителните нужди на животните, в техния естествен вид, пресни или консервирани, и продукти, получени от тяхната промишлена преработка, както и органични и неорганични вещества, независимо дали са със или без съдържание на фуражни добавки, които са предназначени за употреба при храненето на животните през устата, без или след преработка, или при приготвянето на комбинирани фуражи, или като носители на премикси;
з)
„комбиниран фураж“ означава смес от най-малко две фуражни суровини, независимо дали са със или без съдържание на фуражни добавки, за хранене на животните през устата, под формата на пълноценни или допълващи фуражи;
и)
„пълноценен фураж“ означава комбиниран фураж, който поради своя състав е достатъчен за една дневна дажба;
й)
„допълващи фуражи“ означава комбинирани фуражи, които имат високо съдържание на определени вещества, но които поради техния състав са достатъчни за една дневна дажба, само ако се използват в комбинация с други фуражи;
к)
„минерални фуражи“ означава допълващи фуражи, съдържащи най-малко 40 % сурова пепел;
л)
„млекозаместител“ означава комбиниран фураж, който се дава в суха форма или след разтваряне в определено количество течност за хранене на млади животни в допълнение на или като заместител на следколастрово мляко или за хранене на млади животни, като телета, агнета или козлета, предназначени за клане;
м)
„носител“ означава вещество, използвано, за да разтвори, разреди, диспергира или по друг начин физически да промени дадена фуражна добавка, за да улесни обработката, прилагането или употребата ѝ, без да променя технологичните функции и без да оказва влияние върху технологичните резултати;
н)
„специфична хранителна цел“ означава целта за задоволяване на специфични хранителни нужди на животните, при които процесът на усвояване на храната, поглъщане или метаболизъм е или може да е временно или необратимо увреден и които следователно могат да се повлияят благоприятно от поемането на подходящ за тяхното състояние фураж;
о)
„фураж, предназначен за специфични хранителни цели“ означава фураж, който може да задоволи специфична хранителна цел поради специфичния си състав или метод на производство, които ясно го разграничават от обикновения фураж. Фуражът, предназначен за специфични хранителни цели, не включва медикаментозни фуражи по смисъла на Директива 90/167/ЕИО;
п)
„замърсени суровини“ означава фураж, който съдържа нежелани вещества на нива над допустимите съгласно Директива 2002/32/ЕО;
р)
„минимален срок на съхранение“ означава периодът, през който при правилни условия на съхранение лицето, което отговаря за етикетирането, гарантира, че фуражът запазва посочените си свойства; по отношение на фуража като цяло може да бъде посочен само един минимален срок на съхранение, който се определя въз основа на минималния срок на съхранение на всяка съставка;
с)
„серия“ или „партида“ означава количество фураж, което може да се установи и за което е определено, че има общи характеристики, като произход, разновидност, вид на опаковката, опаковащ, изпращач или етикетиране, и, в случай на производствен процес, представлява единица продукция от един завод, който използва еднакви производствени показатели, или няколко такива единици, когато са произведени в последователен ред и са складирани заедно;
т)
„етикетиране“ означава нанасяне на думи, специфични данни, търговски марки, марково име, картинни изображения или символи върху даден фураж чрез поставянето на тази информация върху всякакво средство, отнасящо се до или придружаващо такъв фураж, като опаковка, контейнер, табела, етикет, документ, пръстен, яка или в интернет пространството, включително за рекламни цели;
у)
„етикет“ означава всякаква маркировка, знак, символ, изображение или друго описание, изписано, отпечатано, нанесено с шаблон, маркирано, гравирано, щамповано или прикрепено към опаковката или контейнера на фуража; и
ф)
„представяне“ означава формата, външният вид или опаковката и опаковъчните материали, използвани за фуража, включително и начинът, по който е подреден, и средата, в която е изложен.
ГЛАВА 2
ОБЩИ ИЗИСКВАНИЯ
Член 4
Изисквания за безопасност и за предлагане на пазара
1. Фураж може да се предлага на пазара и да се използва, само ако:
а)
е безопасен; и
б)
не оказва директно неблагоприятно въздействие върху околната среда или хуманното отношение към животните.
Изискванията, установени в член 15 от Регламент (ЕО) № 178/2002, се прилагат, mutatis mutandis, към фуражи за животни, които не се отглеждат за производство на храни.
2. В допълнение към установените в параграф 1 от настоящия член изисквания операторите във фуражния сектор, които пускат фуража на пазара, гарантират, че фуражът:
а)
е здравословен, истински, с непроменен състав, подходящ за целта и с годно за продажба качество; и
б)
е етикетиран, опакован и представен в съответствие с разпоредбите, установени в настоящия регламент и в друго приложимо законодателство на Общността.
Изискванията, предвидени в член 16 от Регламент (ЕО) № 178/2002, се прилагат, mutatis mutandis, към фуражи за животни, които не се отглеждат за производство на храни.
3. По отношение на фуража трябва да бъдат спазени техническите разпоредби за примеси и други химични вещества, посочени в приложение I към настоящия регламент.
Член 5
Отговорности и задължения на предприятията за фуражи
1. Операторите във фуражния сектор спазват, mutatis mutandis, задълженията, установени в членове 18 и 20 от Регламент (ЕО) № 178/2002 и член 4, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 183/2005 по отношение на фуражите за животни, които не се отглеждат за производство на храни.
2. Лицето, което отговаря за етикетирането на фуражите, предоставя на разположение на компетентните органи всяка информация, която се отнася до състава или до твърдяните свойства на пуснатия на пазара от това лице фураж и която позволява проверка на точността на информацията, посочена върху етикета, включително точните тегловни проценти на фуражните суровини, използвани в комбинираните фуражи.
3. При спешни случаи, свързани с човешкото здраве или здравето на животните или околната среда, и без да се засягат разпоредбите на Директива 2004/48/ЕО, компетентният орган може да предостави на купувача информацията, с която разполага съгласно параграф 2 от настоящия член, при условие че след преценка на съответните законни интереси на производителите и купувачите стигне до заключението, че предоставянето на подобна информация е оправдано. При необходимост компетентният орган предоставя подобна информация след подписването на клауза за поверителност от купувача.
Член 6
Ограничение и забрана
1. Фуражът не трябва да съдържа или да се състои от суровини, чието пускане на пазара или употреба за целите на храненето на животните са ограничени или забранени. Списъкът на подобни суровини се съдържа в приложение III.
2. Комисията изменя списъка на суровините, чието пускане на пазара или употреба за целите на храненето на животните са ограничени или забранени, като взема предвид, по-специално, научните доказателства, технологичните развития, известията от Системата за бързо предупреждение за храни и фуражи (RASFF) или резултатите от официалния контрол съгласно Регламент (ЕО) № 882/2004.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящия регламент чрез допълването му, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 28, параграф 4.
Поради наложителни причини за спешност Комисията може да използва процедурата по спешност, посочена в член 28, параграф 5, с цел приемането на тези мерки.
ГЛАВА 3
ПУСКАНЕ НА ПАЗАРА НА СПЕЦИФИЧНИ ВИДОВЕ ФУРАЖИ
Член 7
Характеристики на видовете фураж
1. В съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 28, параграф 3, Комисията може да приема насоки, които изясняват разликата между фуражни суровини, фуражни добавки и други продукти, като ветеринарни медикаменти.
2. При необходимост Комисията може да приеме мерки за изясняване дали даден продукт представлява фураж за целите на настоящия регламент.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящия регламент чрез допълването му, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 28, параграф 4.
Член 8
Съдържание на фуражните добавки
1. Без да се засягат условията за употреба, предвидени в съответния правен акт относно разрешаване на съответните фуражни добавки, фуражните суровини и допълващите фуражи не трябва да съдържат фуражни добавки, включени в количества, надвишаващи 100 пъти съответното установено максимално съдържание в пълноценните фуражи или пет пъти - при коксидиостатици и хистомоностатици.
2. Количеството, равняващо се на 100 пъти съответното установено максимално съдържание, посочено в параграф 1, може да бъде надвишавано, само ако съответните продукти изпълняват специфичната хранителна цел, за която са предназначени съгласно член 10 от настоящия регламент. Условията за употреба на такива фуражи се уточняват допълнително в списъка на предназначенията. Предприятия, намиращи се под контрола на производител на такива фуражи, който използва фуражните добавки, посочени в глава 2 от приложение IV към Регламент (ЕО) № 183/2005, трябва да бъдат одобрени в съответствие с член 10, точка 1, буква б) от посочения регламент.
Член 9
Предлагане на пазара на фуражи, предназначени за специфични хранителни цели
Фуражите, предназначени за специфични хранителни цели, могат да бъдат предлагани на пазара като такива, само ако тяхното предназначение е включено в списъка на предназначенията, изготвен в съответствие с член 10, и ако отговарят на основните хранителни характеристики за съответната специфична хранителна цел, посочена в този списък.
Член 10
Списък на предназначенията на фуражите, предназначени за специфични хранителни цели
1. Комисията може да актуализира списъка на предназначенията, установени в Директива 2008/38/ЕО, като добави или заличи дадено предназначение или като допълни, премахне или промени условията, свързани с определено предназначение.
2. Процедурата за актуализиране на списъка на предназначенията може да бъде започната чрез подаване на заявление до Комисията от физическо или юридическо лице, установено в Общността, или от държава-членка. Валидното заявление включва досие, което доказва, че специфичният състав на фуража изпълнява конкретната специфична хранителна цел и няма неблагоприятно въздействие върху здравето на животните, човешкото здраве, околната среда или хуманното отношение към животните.
3. Комисията незабавно предоставя на разположение на държавите-членки заявлението, включително досието.
4. Ако въз основа на наличната научна и технологична информация Комисията има причини да смята, че употребата на конкретния фураж може да не изпълнява конкретната специфична хранителна цел или може да има неблагоприятно въздействие върху здравето на животните, човешкото здраве, околната среда или хуманното отношение към животните, Комисията, в срок три месеца след получаване на валидно заявление, изисква становище от Европейския орган за безопасност на храните (наричан по-долу „Органът“). Органът предоставя становище в срок шест месеца след получаване на искането. Този срок се удължава всеки път, когато Органът поиска допълнителна информация от заявителя.
5. В срок шест месеца след получаване на валидно заявление или, когато е уместно, след получаване на становището на Органа Комисията приема регламент за актуализация на списъка на предназначенията, ако са спазени предвидените в параграф 2 условия.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 28, параграф 6.
6. Чрез дерогация от параграф 5, в срок шест месеца след получаване на валидно заявление или, когато е уместно, след получаване на становището на Органа, на който и да е етап от процедурата, Комисията прекратява процедурата и взема решение да не продължава с актуализирането, ако счита, че такова актуализиране не е оправдано. Комисията действа в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 28, параграф 3.
Когато е приложимо, в такива случаи Комисията информира заявителя и държавите-членки директно, посочвайки в писмото си мотивите, поради които актуализирането не е счетено за оправдано.
7. В съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 28, параграф 3, Комисията може да приема мерки за прилагане по отношение на подготовката и представянето на заявлението.
ГЛАВА 4
ЕТИКЕТИРАНЕ, ПРЕДСТАВЯНЕ И ОПАКОВАНЕ
Член 11
Принципи за етикетиране и представяне
1. Етикетирането и представянето на фуражите не трябва да подвеждат потребителя, по-специално:
а)
по отношение на предназначението или характеристиките на фуража, по-специално вида, метода на получаване или производство, свойствата, състава, количеството, трайността, видовете или категориите животни, за които е предназначен;
б)
чрез приписване на фуража на свойства или характеристики, които той не притежава, или чрез внушаване, че той притежава специални характеристики, когато в действителност всички подобни фуражи притежават такива характеристики; или
в)
по отношение на съответствието на етикетирането с каталога на Общността и с кодексите на Общността, посочени в членове 24 и 25.
2. Фуражните суровини или комбинираният фураж, предлагани на пазара в насипно състояние или в незапечатани опаковки или контейнери в съответствие с член 23, параграф 2, се придружават от документ, който съдържа всички данни, чието поставяне върху етикета се изисква задължително в съответствие с настоящия регламент.
3. Когато фуражът се предлага за продажба чрез средства за комуникация от разстояние, както е определено в член 2 от Директива 97/7/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 май 1997 г. относно защитата на потребителя по отношение на договорите от разстояние (27), данните, чието поставяне върху етикета се изисква задължително съгласно настоящия регламент, с изключение на данните, предвидени в член 15, букви б), г) и д), член 16, параграф 2, буква в) или член 17, параграф 1, буква г), се нанасят върху носителя на информация за продажбата от разстояние или се предоставят чрез други подходящи средства преди сключването на договора от разстояние. Данните, посочени в член 15, букви б), г) и д), член 16, параграф 2, буква в) или член 17, параграф 1, буква г), се предоставят най-късно в момента на доставка на фуража.
4. В приложение II са предвидени разпоредби за етикетирането, допълващи определените в настоящата глава.
5. Допустимите отклонения за несъответствия между етикетираните стойности на състава на фуражната суровина или комбинирания фураж и стойностите, установени при анализ при официалния контрол в съответствие с Регламент (ЕО) № 882/2004, са посочени в приложение IV към настоящия регламент.
Член 12
Отговорност
1. Лицето, което отговаря за етикетирането, гарантира наличието на данните върху етикетите и точността на съдържанието им.
2. Лицето, което отговаря за етикетирането, е операторът във фуражния сектор, който е пуснал фуража на пазара за първи път, или, когато е приложимо, операторът във фуражния сектор, под чието име или търговско наименование се предлага фуражът.
3. До степента, в която техните действия влияят върху етикетирането в рамките на стопанските дейности под техен контрол, операторите във фуражния сектор гарантират, че информацията, която се предлага чрез каквито и да е средства, отговаря на изискванията на настоящия регламент.
4. Операторите във фуражния сектор, отговорни за търговия на дребно или дейности по дистрибуция, които не влияят върху етикетирането, действат с дължимата грижа, за да подпомогнат гарантирането на съответствие с изискванията за етикетиране, по-специално като не доставят фураж, за който знаят или би трябвало да предположат, въз основа на притежаваната от тях информация и като професионалисти, че не отговаря на тези изисквания.
5. В рамките на стопанските дейности под техен контрол операторите във фуражния сектор гарантират предаването на задължителните данни върху етикетите по цялата хранителна верига, за да позволят предоставянето на информацията на крайния потребител на фураж в съответствие с настоящия регламент.
Член 13
Твърдения
1. Етикетирането и представянето на фуражните суровини и комбинираните фуражи може да обърне специално внимание на наличието или липсата на някое вещество във фуража, на специфична хранителна характеристика или процес или специфична функция, свързана с някое от изброените, ако са изпълнени следните условия:
а)
твърдението е обективно, може да бъде проверено от компетентните органи и разбрано от потребителите на фуража; и
б)
лицето, което отговаря за етикетирането, осигурява при поискване от компетентния орган научна обосновка на твърдението чрез посочване на публично достъпни налични научни доказателства или чрез документирано изследване на дружеството. Научната обосновка трябва да е налице към момента на пускане на фуража на пазара. Купувачите имат правото да осведомят компетентния орган за своите съмнения по отношение на верността на твърдението. Когато се стигне до заключението, че твърдението не е достатъчно обосновано, етикетирането във връзка с подобно твърдение се счита за подвеждащо за целите на член 11. Когато компетентният орган има съмнения по отношение на научните доказателства за съответното твърдение, той може да постави въпроса пред Комисията. Комисията може да приеме решение, когато е целесъобразно - след получаване на становището на Органа, в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 28, параграф 2.
2. Без да се засяга параграф 1, твърденията, отнасящи се до подобряване на храненето и поддържане или защита на физиологичното състояние, са допустими, освен ако не включват твърдение, посочено в параграф 3, буква а).
3. При етикетирането или представянето на фуражните суровини и комбинирания фураж не трябва да се твърди, че
а)
фуражът ще предотврати, облекчи или излекува дадено заболяване, с изключение на коксидиостатиците и хистомоностатиците, разрешени съгласно Регламент (ЕО) № 1831/2003; настоящата буква не се прилага обаче за твърдения относно хранителния дисбаланс, при условие че липсват патологични симптоми в тази връзка;
б)
фуражът притежава специфична хранителна цел, предвидена в списъка на предназначенията, посочен в член 9, освен ако не отговаря на определените в него изисквания.
4. Спецификациите, свързани с изискванията, определени в параграфи 1 и 2, могат да се включат в кодексите на Общността, посочени в член 25.
Член 14
Представяне на данните върху етикета
1. Данните, чието посочване върху етикета е задължително, се представят в тяхната пълнота на видно място върху опаковката, контейнера, върху прикачения към тях етикет или придружаващия документ, предвиден в член 11, параграф 2, по очевиден и ясно четлив начин, така че да не могат да се изтрият, на официалния език или най-малко на един от официалните езици на държавата-членка или на региона, в които фуражът се пуска на пазара.
2. Данните, чието посочване върху етикета е задължително, са лесни за откриване и не се закриват от друга информация. Те се изписват с цвят, шрифт и размер, който не прикрива и не подчертава никоя част от информацията, освен ако тази разлика не служи за привличане на вниманието към предупрежденията за безопасност.
3. Спецификациите, свързани с определените в параграфи 1 и 2 изисквания, както и с представянето на незадължителното етикетиране, посочено в член 22, могат да се включат в кодексите на Общността, посочени в член 25.
Член 15
Общи задължителни изисквания при етикетиране
Дадена фуражна суровина или комбиниран фураж не се пускат на пазара, ако върху етикета не са обозначени следните данни:
а)
вид на фуража: „фуражна суровина“, „пълноценен фураж“ или „допълващ фураж“, в зависимост от случая;
-
за „пълноценен фураж“ може да се използва наименованието „пълноценен фураж млекозаместител“, ако е уместно,
-
за „допълващ фураж“ могат да се използват следните наименования, ако е уместно: „минерален фураж“ или „допълващ фураж млекозаместител“,
-
за домашни любимци, различни от котки и кучета, „пълноценен фураж“ или „допълващ фураж“ може да се заменят с „комбиниран фураж“;
б)
име или търговско наименование и адрес на оператора във фуражния сектор, който отговаря за етикетирането;
в)
ако е наличен, номер на одобрение на предприятието на лицето, което отговаря за етикетирането, определен в съответствие с член 13 от Регламент (ЕО) № 1774/2002 за предприятия, които са получили разрешение в съответствие с член 23, параграф 2, букви а), б) и в) от Регламент (ЕО) № 1774/2002 или одобрение в съответствие с член 17 от Регламент (ЕО) № 1774/2002 или с член 10 от Регламент (ЕО) № 183/2005. Ако лицето, което отговаря за етикетирането, има няколко номера на одобрение, то използва номера, определен в съответствие с Регламент (ЕО) № 183/2005;
г)
референтен номер на партидата или серията;
д)
нетно количество, изразено в единици маса, в случай на твърди продукти, и в единици маса или обем, в случай на течни продукти;
е)
списък на фуражните добавки, предхождани от надпис „добавки“ в съответствие с глава I от приложение VI или VII, според случая, и без да се засягат разпоредбите за етикетиране, определени в правния акт, който разрешава съответната фуражна добавка; и
ж)
съдържание на влага в съответствие с точка 6 от приложение I.
Член 16
Специални задължителни изисквания при етикетиране на фуражни суровини
1. Освен изискванията, предвидени в член 15, етикетирането на фуражни суровини включва също така следното:
а)
наименованието на фуражната суровина; наименованието се използва в съответствие с член 24, параграф 5; и
б)
задължителната декларация, която отговаря на съответната категория, определена в списъка в приложение V; задължителната декларация може да се замени с данните, определени в каталога на Общността, посочен в член 24, за всяка фуражна суровина от съответната категория.
2. Освен предвидените в параграф 1 изисквания етикетирането на фуражни суровини включва следната информация, когато са включени добавки:
а)
вида или категориите животни, за които е предназначена фуражната суровина, когато съответните добавки не са разрешени за всички видове животни или са разрешени в определени максимални граници за някои видове;
б)
инструкции за правилна употреба в съответствие с приложение II, точка 4, когато е определено максимално съдържание на съответните добавки; и
в)
минимален срок на съхранение на добавките, различни от технологичните добавки.
Член 17
Специални задължителни изисквания при етикетиране на комбиниран фураж
1. В допълнение към изискванията, предвидени в член 15, етикетирането на комбиниран фураж включва също така следното:
а)
вида или категориите животни, за които е предназначен комбинираният фураж;
б)
инструкции за правилната употреба, които посочват целта, за която е предназначен фуражът; когато е приложимо, тези инструкции са в съответствие с приложение II, точка 4;
в)
в случаите, когато производителят не е лицето, което отговаря за етикетирането, се предоставя следната информация:
-
името или търговското наименование и адрес на производителя, или
-
номера за одобрение на производителя, посочен в член 15, буква в), или идентификационния номер в съответствие с член 9, 23 или 24 от Регламент (ЕО) № 183/2005; ако няма такъв номер - идентификационен номер, определен по искане на производителя или вносителя във фуражната промишленост, във формата, предвиден в глава II от приложение V към Регламент (ЕО) № 183/2005;
г)
обозначението за минималния срок на съхранение в съответствие със следните изисквания:
-
„да се използва преди …“, последвано от датата, която посочва определен ден, в случай на фураж, който е силно нетраен поради процеси на разлагане,
-
„най-добър преди …“, последвано от датата, която посочва определен месец, в случай на друг фураж.
Ако върху етикета е посочена датата на производство, датата за минималния срок на съхранение може да бъде посочена също като „… (период време в дни или месеци) след датата на производство“;
д)
списъка на фуражните суровини, от които се състои фуражът, с надпис „състав“ и посочващ наименование на всяка фуражна суровина в съответствие с член 16, параграф 1, буква а), като тези фуражни суровини се изброяват в низходящ ред в съответствие с теглото им, изчислено в зависимост от съдържанието на влага в комбинирания фураж; този списък може да включва тегловните проценти; и
е)
задължителните декларации, предвидени в глава II от приложение VI или VII, според случая.
2. По отношение на списъка, предвиден в параграф 1, буква д), се прилагат следните изисквания:
а)
наименованието и тегловните проценти на фуражната суровина се посочват, ако на етикета се привлича внимание върху наличието ѝ с думи, изображения или графики;
б)
без да се засяга Директива 2004/48/ЕО, ако тегловните проценти за фуражните суровини, съдържащи се в комбинирания фураж за животни, които се отглеждат за производство на храни, не са посочени върху етикета, при поискване лицето, което отговаря за етикетирането, предоставя на купувача данни за количествения състав в диапазон ± 15 % от стойността им спрямо рецептата на фуража; и
в)
в случай на комбиниран фураж, предназначен за животни, които не се отглеждат за производство на храни, с изключение на животните с ценна кожа, обозначението на конкретното наименование на фуражната суровина може да бъде заменено от наименованието на категорията, към която принадлежат фуражните суровини.
3. При спешни случаи, свързани с човешкото здраве или здравето на животните или околната среда, и без да се засяга Директива 2004/48/ЕО, компетентният орган може да предостави на купувача информацията, с която разполага съгласно член 5, параграф 2, при условие че след преценка на съответните законни интереси на производителите и купувачите стигне до заключението, че предоставянето на подобна информация е оправдано. При необходимост компетентният орган предоставя подобна информация след подписването на клауза за поверителност от купувача.
4. За целите на параграф 2, буква в) Комисията изготвя списък с категории фуражни суровини, които могат да се посочват вместо отделните фуражни суровини при етикетирането на фуражи за животни, които не се отглеждат за производство на храни, с изключение на животните с ценна кожа.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 28, параграф 4.
Член 18
Допълнителни задължителни изисквания при етикетирането на фуражи, предназначени за специфични хранителни цели
В допълнение към общите задължителни изисквания, определени в членове 15, 16 и 17, според случая, етикетирането на фуражи, предназначени за специфични хранителни цели, включва също така:
а)
окачествяващия израз „диетичен“ - единствено за фуражи, предназначени за специфични хранителни цели - до обозначението на фуража, както е предвидено в член 15, буква а);
б)
предвидените за съответното предназначение данни в колони 1-6 от списъка на предназначенията, посочен в член 9; и
в)
обозначение, че следва да се потърси мнението на експерт по хранене или ветеринарен лекар, преди да се използва фуражът или преди да се продължи периодът на употреба.
Член 19
Допълнителни задължителни изисквания при етикетиране на храни за домашни любимци
Върху етикета на храни за домашни любимци се посочва безплатен телефонен номер или друго подходящо средство за комуникация, за да се позволи на купувача да получи освен задължителните данни информация относно:
а)
фуражните добавки, съдържащи се в храните за домашни любимци; и
б)
съдържащи се в тази храна фуражни суровини, които са обозначени със своята категория, както е посочено в член 17, параграф 2, буква в).
Член 20
Допълнителни задължителни изисквания при етикетиране на фураж, който не съответства на изискванията
1. В допълнение към изискванията, определени в членове 15, 16, 17 и 18, фуражът, който не съответства на изискванията по общностното право, посочени в приложение VIII, като например замърсените суровини, се етикетира в съответствие с установените в посоченото приложение изисквания.
2. Комисията може да измени приложение VIII, за да го приведе в съответствие с правните развития с цел усъвършенстване на стандартите.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 28, параграф 4.
Член 21
Дерогации
1. Данните, посочени в член 15, буква в), г), д) и ж) и член 16, параграф 1, буква б), не се изискват, когато преди всяка сделка купувачът е заявил в писмена форма, че не се нуждае от тази информация. Една сделка може да включва няколко пратки.
2. При опакован фураж данните, посочени в член 15, букви в), г) и д) и член 16, параграф 2, буква в) или член 17, параграф 1, букви в), г) и д), може да се нанесат върху опаковката извън мястото на етикета, както е посочено в член 14, параграф 1. В такива случаи се посочва къде са нанесени тези данни.
3. Без да се засяга приложение I към Регламент (ЕО) № 183/2005, данните, посочени в член 15, букви в), г), д) и ж) и член 16, параграф 1, буква б) от настоящия регламент, не са задължителни за фуражни суровини, които не съдържат фуражни добавки, с изключение на консерванти или силажни добавки, и които са произведени и доставени от оператор във фуражния сектор съгласно член 5, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 183/2005 на потребител на фураж в първично производство за употреба в личното стопанство на този потребител.
4. Задължителните декларации, посочени в член 17, параграф 1, буква е), не се изискват за смеси от несмлени зърнени култури, семена и плодове.
5. По отношение на комбиниран фураж, съставен от не повече от три фуражни суровини, данните, посочени в член 17, параграф 1, букви а) и б), не се изискват, когато използваните фуражни суровини са посочени ясно в описанието.
6. За количества фуражни суровини или комбинирани фуражи, които не надвишават 20 kg, предназначени за крайния потребител и продавани в насипно състояние, вниманието на купувача може да бъде привлечено към данните, посочени в членове 15, 16 и 17, чрез подходяща бележка на мястото на продажбата. В този случай данните, посочени в член 15, буква а) и член 16, параграф 1 или член 17, параграф 1, букви а) и б), според случая, се предоставят на купувача най-късно върху или с фактурата.
7. По отношение на количества от храни за домашни любимци, продавани в пакети, съдържащи няколко контейнера, данните, посочени в член 15, букви б), в), е) и ж) и член 17, параграф 1, букви б), в), д) и е), могат да се посочат само върху външната опаковка вместо върху всеки отделен контейнер, при условие че сборното общо тегло на пакета не надвишава 10 kg.
8. Чрез дерогация от разпоредбите на настоящия регламент държавите-членки могат да прилагат национални разпоредби за фураж, предназначен за животни, отглеждани за научни или експериментални цели, при условие че тази цел е ясно обозначена върху етикета. Държавите-членки незабавно съобщават тези разпоредби на Комисията.
Член 22
Незадължително етикетиране
1. В допълнение към задължителните изисквания при етикетиране, етикетирането на фуражни суровини и комбиниран фураж може също да включва данни, чието посочване върху етикета не е задължително, при условие че са спазени общите принципи на настоящия регламент.
2. Допълнителни условия за незадължителното етикетиране могат да бъдат определени в кодексите на Общността, посочени в член 25.
Член 23
Опаковане
1. Фуражните суровини и комбинираният фураж могат да се пускат на пазара само в запечатани опаковки или контейнери. Опаковките или контейнерите трябва да бъдат запечатани по такъв начин, че когато опаковката или контейнерът се отвори, капакът да се повреди и да не може да се използва повторно.
2. Чрез дерогация от параграф 1 следните фуражи могат да се пускат на пазара в насипно състояние или в незапечатани опаковки или контейнери:
а)
фуражни суровини;
б)
комбинирани фуражи, получени единствено чрез смесване на зърна или на цели плодове;
в)
доставки между производители на комбинирани фуражи;
г)
доставки на комбинирани фуражи директно от производителя до потребителя на фуражи;
д)
доставки от производители на комбинирани фуражи до предприятия за пакетиране;
е)
количества от комбинирани фуражи, ненадвишаващи 50 kg, предназначени за крайния потребител и взети директно от запечатана опаковка или контейнер; и
ж)
блокове за лизане или лизалки.
ГЛАВА 5
КАТАЛОГ НА ОБЩНОСТТА НА ФУРАЖНИТЕ СУРОВИНИ И КОДЕКСИ НА ОБЩНОСТТА ЗА ДОБРИ ПРАКТИКИ В ЕТИКЕТИРАНЕТО
Член 24
Каталог на Общността на фуражните суровини
1. Съставя се каталог на Общността на фуражните суровини (наричан по-долу „каталогът“) като средство за подобряване на етикетирането на фуражните суровини и комбинирания фураж. Каталогът улеснява обмена на информация за свойствата на продуктите и представя неизчерпателен списък на фуражните суровини. За всяка изброена фуражна суровина той включва най-малко следните данни:
а)
наименование;
б)
идентификационен номер;
в)
описание на фуражната суровина, включително информация за производствения процес, ако е необходимо;
г)
данни, които заместват задължителната декларация за целите на член 16, параграф 1, буква б); и
д)
кратък речник с определенията на различните посочени процеси и технически изрази.
2. Първата версия на каталога на Общността се приема в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 28, параграф 2, най-късно до 21 март 2010 г., като вписванията в него се състоят от изброените в част Б от приложението към Директива 96/25/ЕО и колони 2-4 от приложението към Директива 82/471/ЕИО. Краткият речник се състои от част А, точка IV от приложението към Директива 96/25/ЕО.
3. За изменения на каталога се прилага процедурата, предвидена в член 26.
4. Настоящият член се прилага, без да се засягат изискванията за безопасност, определени в член 4.
5. Използването на каталога от операторите във фуражния сектор е доброволно. Въпреки това наименованието на дадена фуражна суровина, която е включена в каталога, може да се използва, единствено ако са спазени всички приложими разпоредби на каталога.
6. Лицето, което за пръв път пуска на пазара дадена фуражна суровина, която не е включена в каталога, незабавно уведомява за употребата ѝ представителите на европейския фуражен сектор, посочени в член 26, параграф 1. Представителите на европейския фуражен сектор публикуват в интернет регистър на уведомленията и го актуализират редовно.
Член 25
Кодекси на Общността за добри практики в етикетирането
1. Комисията насърчава разработването на два кодекса на Общността за добри практики в етикетирането (наричани по-долу „кодекси“), един за храни за домашни любимци и друг - за комбинирани фуражи за животни, които се отглеждат за производство на храни, който може да включва раздел за комбинираните фуражи за животни с ценна кожа.
2. Кодексите имат за цел да подобрят целесъобразността на етикетирането. По-конкретно те включват разпоредби относно представянето на данните върху етикета, предвидено в член 14, незадължителното етикетиране, предвидено в член 22, и използването на твърдения, предвидено в член 13.
3. За съставянето и за всякакви изменения на кодексите се прилага процедурата, предвидена в член 26.
4. Използването на кодексите от операторите във фуражния сектор е доброволно. Въпреки това използването на единия или другия кодекс може да бъде посочено върху етикета, единствено ако са спазени всички приложими разпоредби на съответния кодекс.
Член 26
Съставяне на кодексите и изменения на каталога и кодексите на Общността
1. Проектите за изменение на каталога на Общността и проектите за кодекси, както и всякакви проекти за изменението им се разработват и изменят от всички подходящи представители на европейския фуражен сектор:
а)
чрез консултация с други заинтересовани страни, като потребителите на фуражи;
б)
в сътрудничество с компетентните органи на държавите-членки и, когато е уместно - с Органа;
в)
като се вземе предвид съответният опит от становища, публикувани от Органа, и научното и технологичното развитие.
2. Без да се засяга параграф 3, Комисията приема мерки за целите на настоящия член, в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 28, параграф 2.
3. Приемат се изменения на каталога на Общността с цел определяне на максималното съдържание на химичните примеси, посочени в приложение I, точка 1, или нивата за ботаническа чистота, посочени в приложение I, точка 2, или съдържанието на влага, посочено в приложение I, точка 6, или данните, които заместват задължителната декларация, посочена в член 16, параграф 1, буква б). Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящия регламент, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 28, параграф 4.
4. Всички мерки съгласно настоящия член се приемат, единствено ако са изпълнени следните условия:
а)
те са разработени в съответствие с параграф 1;
б)
тяхното съдържание може да бъде приложено в цялата Общност за секторите, за които се отнасят; и
в)
те са подходящи за постигане на целите на настоящия регламент.
5. Каталогът се публикува в серия L на Официален вестник на Европейския съюз. Заглавията и данните за публикацията на кодексите се публикуват в серия С на Официален вестник на Европейския съюз.
ГЛАВА 6
ОБЩИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 27
Мерки за прилагане
1. Комисията може да измени приложенията, за да ги адаптира към научното и технологичното развитие.
Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящия регламент, включително чрез допълването му, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 28, параграф 4.
2. Други мерки за прилагане, необходими за прилагането на настоящия регламент, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 28, параграф 3, освен ако изрично не е предвидено друго.
Член 28
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от Постоянния комитет по хранителната верига и здравето на животните, създаден с член 58 от Регламент (ЕО) № 178/2002 (наричан по-долу „Комитетът“).
2. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 3 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
3. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
Срокът, предвиден в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
4. При позоваване на настоящия параграф се прилагат член 5а, параграфи 1-4 и член 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
5. При позоваване на настоящия параграф се прилагат член 5а, параграфи 1, 2, 4 и 6 и член 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
6. При позоваване на настоящия параграф се прилагат член 5а, параграфи 1-4 и параграф 5, буква б), както и член 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
Сроковете, предвидени в член 5а, параграф 3, буква в) и параграф 4, букви б) и д) от Решение 1999/468/ЕО, се определят съответно на два месеца, един месец и два месеца.
Член 29
Изменение на Регламент (ЕО) № 1831/2003
Член 16 от Регламент (ЕО) № 1831/2003 се изменя, както следва:
1.
Параграф 1 се изменя, както следва:
а)
буква г) се заменя със следното:
„г)
когато е целесъобразно, номерът на одобрението на предприятието за производство или пускане на пазара на фуражната добавка или премикса съгласно член 10 от Регламент (ЕО) № 183/2005 на Европейския парламент и на Съвета от 12 януари 2005 г. за определяне на изискванията за хигиена на фуражите (28) или, според случая, съгласно член 5 от Директива 95/69/ЕО;
б)
в параграф 1 се добавя следната алинея:
„При премикси букви б), г), д) и ж) не се прилагат за включените фуражни добавки.“
2.
Параграф 3 се заменя със следното:
„3. Освен информацията, посочена в параграф 1, опаковката или контейнерът с фуражна добавка, включена във функционална група, посочена в приложение III, или с премикс, съдържащ добавка, включена във функционална група, посочена в приложение III, съдържа информацията, посочена в споменатото приложение, представена по видим и лесно четлив начин, така че да не може да бъде изтрита.“
3.
Параграф 4 се заменя със следното:
„4. При премикси върху етикета се изписва думата „премикс“. Носителите се посочват, в случаите на фуражни суровини, в съответствие с член 17, параграф 1, буква д) от Регламент (ЕО) № 767/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 г. относно пускането на пазара и употребата на фуражи (29), а когато като носител се използва водата, се посочва съдържанието на влага в премикса. За всеки премикс като цяло може да бъде посочен само един минимален срок на съхранение; този срок за съхранение се определя въз основа на минималния срок на съхранение на всяка съставка.
Член 30
Отмяна
Член 16 от Директива 70/524/ЕИО, директиви 79/373/ЕИО, 80/511/ЕИО, 82/471/ЕИО, 83/228/ЕИО, 93/74/ЕИО, 93/113/ЕО и 96/25/ЕО, както и Решение 2004/217/ЕО се отменят, считано от 1 септември 2010 г.
Позоваванията на отменените директиви и на отмененото решение се считат за позовавания на настоящия регламент и се четат в съответствие с таблицата на съответствието в приложение IX.
Член 31
Санкции
Държавите-членки определят система от санкции, прилагани при нарушаване на разпоредбите на настоящия регламент, и предприемат всички необходими мерки за осигуряване на тяхното прилагане. Предвидените санкции трябва да са ефективни, пропорционални и възпиращи.
Държавите-членки уведомяват Комисията за тези разпоредби най-късно до 1 септември 2010 г. и незабавно съобщават за всяко последващо изменение, което ги засяга.
Член 32
Преходни мерки
1. Чрез дерогация от член 33, втора алинея фураж, който е пуснат на пазара или е етикетиран в съответствие с директиви 79/373/ЕИО, 82/471/ЕИО, 93/74/ЕИО и 96/25/ЕО преди 1 септември 2010 г., може да продължи да се предлага на пазара до изчерпване на количествата.
2. Чрез дерогация от член 8, параграф 2 посочените във въпросния член видове фуражи, които вече са били пуснати законно на пазара преди 1 септември 2010 г., могат да се пускат или да продължат да се предлагат на пазара до вземането на решение по заявлението за актуализиране на списъка на предназначенията, посочен в член 10, при условие че заявлението е било подадено преди 1 септември 2010 г.
3. Чрез дерогация от точка 1 от приложение I към настоящия регламент фуражните суровини могат да бъдат пускани на пазара и да се използват до определянето на конкретното максимално съдържание на химични примеси, получени от техния производствен процес и от технологични спомагателни вещества, при условие че отговарят най-малко на условията, определени в раздел II, част A, точка 1 от приложението към Директива 96/25/ЕО. Въпреки това тази дерогация престава да се прилага на 1 септември 2012 г.
4. Могат да се приемат мерки с цел улесняване на прехода към прилагането на настоящия регламент. По-конкретно могат да се определят условията, при които фуражите могат да бъдат етикетирани в съответствие с настоящия регламент преди началната дата на неговото прилагане. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент, включително чрез допълването му, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 28, параграф 4.
Член 33
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Той се прилага от 1 септември 2010 г.
Членове 31 и 32 обаче се прилагат от датата на влизане в сила на настоящия регламент.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 13 юли 2009 година.
REGOLAMENTO (CE) N. 767/2009 DEL PARLAMENTO EUROPEO E DEL CONSIGLIO
del 13 luglio 2009
sull’immissione sul mercato e sull’uso dei mangimi, che modifica il regolamento (CE) n. 1831/2003 e che abroga le direttive 79/373/CEE del Consiglio, 80/511/CEE della Commissione, 82/471/CEE del Consiglio, 83/228/CEE del Consiglio, 93/74/CEE del Consiglio, 93/113/CE del Consiglio e 96/25/CE del Consiglio e la decisione 2004/217/CE della Commissione
(Testo rilevante ai fini del SEE)
IL PARLAMENTO EUROPEO E IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l’articolo 37 e l’articolo 152, paragrafo 4, lettera b),
vista la proposta della Commissione,
visto il parere del Comitato economico e sociale europeo (1),
previa consultazione del Comitato delle regioni,
deliberando secondo la procedura di cui all’articolo 251 del trattato (2),
considerando quanto segue:
(1)
La ricerca di un elevato livello di protezione della salute umana e della salute degli animali costituisce uno degli obiettivi fondamentali della legislazione in materia alimentare, quali enunciati nel regolamento (CE) n. 178/2002 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 28 gennaio 2002, che stabilisce i principi e i requisiti generali della legislazione alimentare, istituisce l’Autorità europea per la sicurezza alimentare e fissa procedure nel campo della sicurezza alimentare (3). Detto regolamento ha definito inoltre la strategia «dai campi alla tavola», individuando nell’alimentazione degli animali una fase delicata all’inizio della catena alimentare. La garanzia di un elevato livello di protezione della salute pubblica è uno degli obiettivi fondamentali del presente regolamento.
(2)
La produzione di mangimi è un importante sbocco per i prodotti agricoli europei, dato che la maggioranza delle materie prime usate nella produzione di mangimi è costituita da prodotti agricoli figuranti nell’allegato I del trattato. Inoltre, i mangimi sono d’importanza fondamentale per i cinque milioni di allevatori della Comunità in quanto sono il fattore di costo più importante.
(3)
I mangimi possono prendere la forma di materie prime per mangimi, mangimi composti, additivi per mangimi, premiscele o mangimi medicati. Il regolamento (CE) n. 1831/2003 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 22 settembre 2003, sugli additivi destinati all’alimentazione animale (4), fissa le norme relative alla commercializzazione degli additivi per mangimi, mentre la direttiva 90/167/CEE del Consiglio, del 26 marzo 1990, che stabilisce le condizioni di preparazione, immissione sul mercato e utilizzazione dei mangimi medicati nella Comunità (5), definisce quelle relative ai mangimi medicati.
(4)
Occorre aggiornare la legislazione applicabile in materia di circolazione e di impiego di materie prime per mangimi e di mangimi composti, alimenti per animali da compagnia inclusi, vale a dire la direttiva 79/373/CEE del Consiglio, del 2 aprile 1979, relativa alla commercializzazione degli alimenti composti per gli animali (6), la direttiva 93/74/CEE del Consiglio, del 13 settembre 1993, concernente gli alimenti per animali destinati a particolari fini nutrizionali (7) («alimenti dietetici»), la direttiva 96/25/CE del Consiglio, del 29 aprile 1996, relativa alla circolazione di materie prime per mangimi (8), e la direttiva 82/471/CEE del Consiglio, del 30 giugno 1982, relativa a taluni prodotti impiegati nell’alimentazione degli animali (9) («bioproteine») e sostituirla con un regolamento unico. Per ragioni di chiarezza, è opportuno abrogare la direttiva 83/228/CEE del Consiglio, del18 aprile 1983, che stabilisce linee direttrici per la valutazione di alcuni prodotti utilizzati nell’alimentazione degli animali (10) e la direttiva 80/511/CEE della Commissione, del 2 maggio 1980, che autorizza, in taluni casi, la commercializzazione degli alimenti composti in imballaggi o recipienti non sigillati (11).
(5)
A seguito dell’abrogazione della direttiva 79/373/CEE ad opera del presente regolamento, è opportuno parimenti abrogare la direttiva 93/113/CE del Consiglio, del 14 dicembre 1993, relativa all’utilizzazione e alla commercializzazione degli enzimi, dei microrganismi e di loro preparati nell’alimentazione degli animali (12). Inoltre, in considerazione dell’abrogazione della direttiva 79/373/CEE e visto che il presente regolamento contiene norme relative all’etichettatura dei mangimi che contengono additivi, è opportuno abrogare l’articolo 16 della direttiva 70/524/CEE del Consiglio, del 23 novembre 1970, relativa agli additivi nell’alimentazione degli animali (13), rimasto in vigore anche dopo l’abrogazione della direttiva 70/524/CEE ad opera del regolamento (CE) n. 1831/2003.
(6)
A differenza dei prodotti alimentari quali definiti nel regolamento (CE) n. 178/2002, la definizione di mangime non include l’acqua. Inoltre, visto che l’acqua non è commercializzata a fini di alimentazione animale, il presente regolamento non dovrebbe prevedere norme relative alle condizioni dell’acqua usata nell’alimentazione animale. Tuttavia, esso dovrebbe applicarsi ai mangimi somministrati in acqua. L’uso dell’acqua da parte delle imprese del settore dei mangimi è disciplinato dal regolamento (CE) n. 183/2005 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 12 gennaio 2005, che stabilisce requisiti per l’igiene dei mangimi (14), il quale prevede che l’acqua pulita sia utilizzata, ove necessario, per prevenire contaminazioni che potrebbero risultare pericolose e che l’acqua utilizzata nella produzione dei mangimi sia di adeguata qualità.
(7)
Visto il rischio di contaminazione della catena dei mangimi e degli alimenti, è opportuno che il presente regolamento si applichi ai mangimi per animali destinati e non destinati alla produzione di alimenti, compresi gli animali selvatici.
(8)
Le responsabilità che incombono agli operatori del settore dei mangimi, stabilite al regolamento (CE) n. 178/2002 e al regolamento (CE) n. 183/2005, dovrebbero applicarsi, mutatis mutandis, ai mangimi per animali non destinati alla produzione di alimenti.
(9)
Al fine di assicurare la conformità al presente regolamento, gli Stati membri dovrebbero effettuare controlli ufficiali conformemente al regolamento (CE) n. 882/2004 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 29 aprile 2004, relativo ai controlli ufficiali intesi a verificare la conformità alla normativa in materia di mangimi e di alimenti e alle norme sulla salute e sul benessere degli animali (15). Detti controlli dovrebbero includere sia le indicazioni obbligatorie sia quelle facoltative di etichettatura. Per consentire il controllo dei dati relativi alla composizione del prodotto, occorre stabilire margini di tolleranza accettabili per i valori dichiarati sull’etichetta.
(10)
Onde poter gestire i potenziali rischi per la sicurezza dei mangimi, occorre includere in un allegato al presente regolamento l’elenco dei materiali, la cui immissione sul mercato ai fini dell’alimentazione animale è vietata, come attualmente previsto dalla decisione 2004/217/CE della Commissione (16), unitamente a un elenco dei materiali, la cui immissione sul mercato a scopi di alimentazione animale è soggetta a restrizioni. L’esistenza di un tale allegato non dovrebbe, tuttavia, essere interpretata in modo tale che tutte le sostanze ivi non comprese possano, in quanto tali, essere considerate sicure.
(11)
La distinzione tra materie prime per mangimi, additivi per mangimi e altri prodotti quali farmaci per uso veterinario determina le condizioni di commercializzazione di tali sostanze. Le materie prime servono innanzitutto a soddisfare il fabbisogno degli animali, ad esempio in termini di energia, sostanze nutrienti, minerali o fibre alimentari. Fatta eccezione per i componenti nutritivi di base, tali materie prime non sono in genere chimicamente ben definite. Gli effetti che possono essere comprovati in base ad una valutazione scientifica e che riguardano esclusivamente gli additivi per mangimi o i farmaci per uso veterinario non si applicano agli utilizzi oggettivi delle materie prime per mangimi. È, quindi, opportuno elaborare orientamenti non vincolanti al fine di distinguere tra questi diversi tipi di sostanze. In casi debitamente giustificati, la Commissione dovrebbe avere il potere di chiarire se un prodotto possa essere considerato mangime ai fini del presente regolamento.
(12)
La definizione di «alimenti complementari per animali» di cui alla direttiva 79/373/CEE ha creato problemi di applicazione in vari Stati membri. È opportuno chiarire la distinzione tra mangimi complementari e premiscele ai fini della corretta applicazione del regolamento (CE) n. 183/2005.
(13)
Onde consentire l’applicazione uniforme della legislazione, il tenore in additivi dei mangimi complementari e delle materie prime per mangimi non dovrebbe superare un certo valore. Tuttavia, i mangimi altamente concentrati, come i rulli di minerali da leccare, possono essere utilizzati per l’alimentazione diretta se la composizione soddisfa il particolare fine nutrizionale del relativo uso previsto. Le condizioni che disciplinano tali mangimi devono figurare sull’etichettatura, al fine di garantire che, nella razione giornaliera, siano osservate le norme relative ai contenuti di additivi per mangimi.
(14)
La direttiva 82/471/CEE mira a migliorare l’offerta di mangimi utilizzati come fonte diretta e indiretta di proteine nella Comunità. Tale direttiva prevede che l’immissione sul mercato di qualsivoglia bioproteina sia preceduta da una procedura di autorizzazione. Tuttavia, finora sono state rilasciate pochissime nuove autorizzazioni e si avverte tuttora la penuria di mangimi ricchi di proteine. Pertanto, l’obbligo di disporre di un’autorizzazione prima di commercializzare il prodotto ha avuto un effetto restrittivo; i rischi per la sicurezza potrebbero essere gestiti vietando la vendita di sostanze rischiose tramite misure di sorveglianza del mercato. Nei casi in cui l’esito della valutazione dei rischi connessi con una data bioproteina sia negativo, va vietata la circolazione o l’uso della sostanza in oggetto. È opportuno quindi abolire la disposizione specifica secondo la quale è necessaria una procedura generale di autorizzazione all’immissione sul mercato per le bioproteine; di conseguenza, a questi prodotti e a tutte le altre materie prime per mangimi si applicherà lo stesso sistema di sicurezza. Le attuali restrizioni o il divieto in merito a talune bioproteine non dovrebbero essere compromessi.
(15)
Le disposizioni della direttiva 93/74/CEE, attuate dalla direttiva 2008/38/CE della Commissione, del 5 marzo 2008, che stabilisce un elenco degli usi previsti per gli alimenti per animali destinati a particolari fini nutrizionali (17) hanno dimostrato la loro efficacia. Occorre pertanto mantenere detto elenco e prevedere, all’interno del presente regolamento, disposizioni volte ad aggiornarlo. In particolare, l’Autorità europea per la sicurezza alimentare dovrebbe essere consultata in merito all’efficacia e alla sicurezza di tali alimenti quando, sulla base delle informazioni scientifiche e tecnologiche disponibili, vi sia motivo di credere che l’uso del mangime in questione possa non rispondere al particolare fine nutrizionale previsto o possa avere effetti nocivi per la salute degli animali, la salute umana, l’ambiente o il benessere degli animali.
(16)
La fondatezza scientifica dovrebbe essere l’aspetto principale di cui tenere conto nell’utilizzo di allegazioni relative ai mangimi e gli operatori del settore dei mangimi che fanno uso di tali allegazioni dovrebbero giustificarle. Un’allegazione può essere scientificamente corroborata, tenendo conto del complesso dei dati scientifici disponibili e valutando gli elementi di prova.
(17)
L’etichettatura serve per l’applicazione della legislazione, la tracciabilità e i controlli. Inoltre, essa dovrebbe fornire agli acquirenti le informazioni necessarie per consentire loro di scegliere il prodotto più adatto alle loro esigenze e dovrebbe essere uniforme, coerente, trasparente e comprensibile. Dal momento che gli acquirenti, in particolare gli allevatori, non scelgono i prodotti unicamente presso il punto di vendita, dove possono esaminare l’imballaggio dei mangimi, le prescrizioni in materia di informazioni fornite nell’etichettatura devono applicarsi, oltre che alle etichette sui prodotti, anche a qualsivoglia altro tipo di comunicazione tra venditore e acquirente. Tali prescrizioni dovrebbero valere anche per la presentazione e la pubblicità dei mangimi.
(18)
Le indicazioni figuranti sull’etichettatura sono fornite con carattere obbligatorio e facoltativo. Le informazioni obbligatorie dovrebbero rispettare prescrizioni generali in materia di etichettatura e prescrizioni specifiche riguardanti rispettivamente le materie prime per mangimi o i mangimi composti, nonché prescrizioni aggiuntive nel caso dei mangimi dietetici, sostanze contaminate e alimenti per animali da compagnia.
(19)
L’attuale situazione relativa alle impurità chimiche derivanti dal processo di fabbricazione delle materie prime e dai coadiuvanti tecnologici non è soddisfacente. Al fine di garantire un elevato livello di sicurezza dei mangimi, e quindi un elevato livello di tutela della salute pubblica, nonché al fine di migliorare la trasparenza, è opportuno adottare disposizioni concernenti i livelli tollerabili di tali impurità chimiche in conformità ai dettami della corretta prassi di cui al regolamento (CE) n. 183/2005.
(20)
Il principio secondo il quale soltanto certi additivi per mangimi devono figurare nell’etichettatura se utilizzati nelle materie prime per mangimi e nei mangimi composti sta dimostrando la sua validità. Tuttavia, la classificazione per categoria a norma del regolamento (CE) n. 1831/2003 deve essere aggiornata e modernizzata, anche perché soprattutto i proprietari di animali da compagnia possono essere indotti in errore dall’etichettatura di alcuni additivi.
(21)
In esito alle crisi dell’encefalopatia spongiforme bovina (BSE) e della diossina, nel 2002, su iniziativa del Parlamento europeo, è stato introdotto ad opera della direttiva 2002/2/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 28 gennaio 2002, che modifica la direttiva 79/373/CEE del Consiglio relativa alla circolazione dei mangimi composti per animali (18), l’obbligo di indicare la percentuale in peso di tutte le materie prime per mangimi incorporate nei mangimi composti. Inoltre, a seguito del regolamento (CE) n. 178/2002 e del regolamento (CE) n. 183/2005, nonché delle relative misure attuative, il livello di sicurezza degli alimenti e dei mangimi è cresciuto notevolmente, grazie soprattutto al fatto che gli operatori del settore dei mangimi e del settore alimentare sono stati chiamati ad assumersi le loro responsabilità, e grazie al miglioramento del sistema di tracciabilità, all’introduzione del principio di analisi dei pericoli e punti critici di controllo (HACCP) nelle imprese del settore dei mangimi e alla creazione di manuali di corretta prassi in materia di igiene nelle dette imprese. Alla luce di tali risultati positivi, che trovano conferma nelle notifiche trasmesse tramite il sistema di allarme rapido per gli alimenti e i mangimi (RASFF), non è più necessario, per garantire un elevato livello di sicurezza dei mangimi, e quindi un elevato livello di tutela della salute pubblica, l’obbligo di indicare sull’etichettatura la percentuale in peso di tutte le materie prime incorporate nei mangimi composti. Le percentuali esatte possono, tuttavia, essere indicate su base volontaria, al fine di fornire all’acquirente le informazioni adeguate. Inoltre, visto che le autorità competenti hanno accesso alle informazioni sulle percentuali esatte in peso di tutte le materie prime per mangimi incorporate nei mangimi composti, esse dovrebbero, per motivi di urgenza relativi alla salute umana o animale o all’ambiente e in rispetto della direttiva 2004/48/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 29 aprile 2004, concernente l’applicazione dei diritti di proprietà intellettuale (19), poter fornire ulteriori informazioni agli acquirenti.
(22)
Per garantire un’adeguata informazione dell’acquirente ed evitare di indurlo in errore, occorre, tuttavia, imporre l’indicazione della percentuale esatta in peso nei casi in cui la materia prima interessata sia messa in evidenza sull’etichettatura di un mangime composto.
(23)
L’indicazione delle materie prime presenti nei mangimi composti in ordine di peso decrescente fornisce già di per sé importanti informazioni sulla composizione. In alcuni settori in cui il produttore non è tenuto a fornire indicazioni nell’etichettatura, l’acquirente dovrebbe poter chiedere informazioni aggiuntive. In tali casi, andrebbe mantenuto un margine del ± 15 % rispetto al valore dichiarato.
(24)
È opportuno proteggere i diritti di proprietà intellettuale dei produttori. Per quanto riguarda l’applicazione di tali diritti di proprietà intellettuale, si applica la direttiva 2004/48/CE. Occorrerebbe inoltre riconoscere che la composizione quantitativa dei mangimi composti, a differenza dei nomi delle materie prime per mangimi ivi contenute, può, in determinate condizioni, essere considerata come un’informazione riservata da proteggere.
(25)
La direttiva 2002/32/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 7 maggio 2002, relativa alle sostanze indesiderabili nell’alimentazione degli animali (20), non si applica all’etichettatura dei mangimi il cui tenore di sostanze indesiderabili è eccessivo. Occorre, pertanto, stabilire disposizioni volte a garantire un’adeguata etichettatura e una corretta attuazione del divieto di diluizione di cui all’articolo 5 di tale direttiva, sino a quando tali materie prime contaminate non siano state disintossicate da uno stabilimento di disintossicazione, riconosciuto in conformità dell’articolo 10, paragrafo 2 o 3, del regolamento (CE) n. 183/2005, o non siano state purificate.
(26)
È opportuno prevedere deroghe alle norme generali in materia di etichettatura nella misura in cui l’osservanza di tali prescrizioni non sia necessaria per proteggere la salute umana o animale o gli interessi dei consumatori e costituisca un onere eccessivo per il produttore o per gli operatori del settore dei mangimi responsabili dell’etichettatura. Sulla base dell’esperienza acquisita, occorre prevedere deroghe simili in particolare per quanto concerne i mangimi scambiati tra aziende agricole a fini di autoconsumo, i quantitativi limitati, i mangimi composti costituiti al massimo da tre materie prime e le miscele di grani interi, semi e frutti.
(27)
Di norma, i mangimi composti dovrebbero essere commercializzati in recipienti sigillati, ma è opportuno prevedere deroghe appropriate a tale regola nella misura in cui l’osservanza di detta prescrizione non sia necessaria per proteggere la salute umana o animale o gli interessi dei consumatori e costituisca un onere eccessivo per gli operatori del settore dei mangimi.
(28)
La parte B dell’allegato della direttiva 96/25/CE e le colonne da 2 a 4 dell’allegato della direttiva 82/471/CEE contengono elenchi di denominazioni, descrizioni e disposizioni in materia di etichettatura di talune materie prime per mangimi. Tali elenchi facilitano lo scambio di informazioni sulle proprietà dei prodotti tra produttore e acquirenti. L’esperienza di incoraggiare le parti interessate alla fissazione di norme facoltative mediante orientamenti comunitari nel campo dell’igiene dei mangimi si è rivelata oltremodo positiva. Elenchi più ampi potrebbero risultare più flessibili e meglio adatti al fabbisogno di informazione degli utilizzatori se realizzati non dal legislatore, bensì dalle parti interessate. Queste ultime possono decidere fino a che punto impegnarsi, in funzione del valore che esse attribuiscono ad un elenco delle materie prime per mangimi. È, quindi, auspicabile l’istituzione di un catalogo non esaustivo delle materie prime per mangimi che gli operatori del settore dei mangimi potranno utilizzare su base volontaria, ad eccezione di quanto riguarda l’uso del nome della materia prima per mangimi.
(29)
Gli attuali elenchi di cui alla parte B dell’allegato della direttiva 96/25/CE e le colonne da 2 a 4 dell’allegato della direttiva 82/471/CEE dovrebbero costituire la prima versione del catalogo comunitario delle materie prime per mangimi. Questa versione iniziale dovrebbe essere successivamente completata su iniziativa delle parti interessate in funzione delle loro esigenze, compresa l’aggiunta di nuove materie prime per mangimi.
(30)
Per ragioni di trasparenza, è opportuno che una materia prima per mangimi che non figura nel catalogo sia notificata ai rappresentanti delle parti interessate non appena tale materia prima per mangimi viene immessa sul mercato per la prima volta.
(31)
Un’etichettatura moderna contribuisce alla creazione di un contesto commerciale competitivo, nel quale operatori dinamici, efficienti e innovativi possono sfruttare appieno le possibilità offerte dall’etichettatura per vendere i loro prodotti. Tenuto conto sia della relazione tra impresa e impresa nella commercializzazione di mangimi per il bestiame e della relazione tra produttore e acquirente di alimenti per animali da compagnia, l’elaborazione di codici per una corretta etichettatura in questi due settori potrebbe costituire un mezzo utile per conseguire gli obiettivi di una moderna etichettatura. I codici dovrebbero stabilire disposizioni che consentano all’acquirente di effettuare scelte informate. Essi, inoltre, dovrebbero fornire alla persona responsabile dell’etichettatura importanti indicazioni sui vari elementi dell’etichettatura. Essi possono aiutare nell’interpretazione del quadro per l’etichettatura facoltativa o per la presentazione dell’etichettatura obbligatoria. I codici dovrebbero essere utilizzati su base volontaria, ad eccezione dei casi in cui l’uso dei codici è indicato sull’etichettatura.
(32)
La partecipazione di tutte le parti interessate costituisce l’elemento determinante per garantire la qualità e la pertinenza del catalogo e dei codici per una corretta etichettatura. Al fine di rafforzare i diritti degli utilizzatori ad un’adeguata informazione, occorre tener conto dei loro interessi. La Commissione può adoperarsi a tal fine approvando il catalogo e i codici, a condizione che il loro contenuto sia attuabile e che essi siano idonei a soddisfare gli obiettivi del presente regolamento.
(33)
Gli Stati membri dovrebbero stabilire le sanzioni applicabili in caso di violazione delle disposizioni del presente regolamento e adottare tutte le misure necessarie per garantirne l’applicazione. Tali sanzioni dovrebbero essere effettive, proporzionate e dissuasive.
(34)
Si rende necessario un periodo transitorio, in particolare per quanto riguarda i mangimi destinati ad un particolare fine nutrizionale e per quanto riguarda il livello tollerabile di impurità chimiche derivante dal processo di fabbricazione e dai coadiuvanti tecnologici. Dovrebbe altresì essere permessa la commercializzazione delle riserve esistenti fino al loro esaurimento. Può, inoltre, essere opportuno specificare le condizioni alle quali i mangimi possono essere etichettati in conformità del presente regolamento prima della data della sua applicazione.
(35)
Poiché l’obiettivo del presente regolamento, segnatamente l’armonizzazione delle condizioni di immissione sul mercato e di uso dei mangimi, al fine di garantire un elevato livello di sicurezza dei mangimi e, in tal modo, un elevato livello di protezione della salute pubblica, nonché di fornire un’informativa adeguata per gli utilizzatori e i consumatori, e di rafforzare il buon funzionamento del mercato interno, non può essere realizzato in misura sufficiente dagli Stati membri e può dunque essere realizzato meglio a livello comunitario, la Comunità può intervenire, in base al principio di sussidiarietà sancito dall’articolo 5 del trattato. Il presente regolamento si limita a quanto è necessario per conseguire tale obiettivo in ottemperanza al principio di proporzionalità enunciato nello stesso articolo.
(36)
Le misure necessarie per l’esecuzione del presente regolamento dovrebbero essere adottate secondo la decisione 1999/468/CE del Consiglio, del 28 giugno 1999, recante modalità per l’esercizio delle competenze di esecuzione conferite alla Commissione (21).
(37)
In particolare, la Commissione dovrebbe avere il potere di modificare l’elenco dei materiali il cui uso come mangimi è soggetto a restrizioni o vietato, di autorizzare mangimi destinati a particolari fini nutrizionali, di stabilire un elenco delle categorie di etichettatura delle materie prime per mangimi per animali non destinati alla produzione di alimenti, ad eccezione degli animali da pelliccia, di adottare emendamenti al catalogo fissando il tenore massimo di impurità chimiche o i livelli di purezza botanica o i livelli di tenore di umidità o le indicazioni che sostituiscono la dichiarazione obbligatoria, di adattare gli allegati alla luce della recente evoluzione scientifica e tecnologica e di adottare misure transitorie. Tali misure, di portata generale e intese a modificare elementi non essenziali del presente regolamento, anche completandolo con nuovi elementi non essenziali, devono essere adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 5 bis della decisione 1999/468/CE.
(38)
Per motivi di efficacia, i termini ordinari della procedura di regolamentazione con controllo dovrebbero essere abbreviati ai fini dell’adozione degli aggiornamenti all’elenco degli usi previsti. Ove, per imperativi motivi di urgenza, i termini ordinari della procedura di regolamentazione con controllo non possano essere osservati, la Commissione deve poter applicare la procedura d’urgenza prevista all’articolo 5 bis, paragrafo 6, della decisione 1999/468/CE ai fini dell’adozione di modifiche all’elenco dei materiali la cui immissione sul mercato o il cui uso ai fini dell’alimentazione animale sono soggetti a restrizioni o vietati.
(39)
L’articolo 16 del regolamento (CE) n. 1831/2003 stabilisce le disposizioni relative all’etichettatura e all’imballaggio degli additivi di mangimi e delle premiscele. In particolare, l’applicazione delle norme relative alle premiscele ha posto problemi pratici all’industria e alle autorità competenti. È opportuno modificare detto articolo per consentire un’etichettatura più coerente delle premiscele,
HANNO ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
CAPO 1
DISPOSIZIONI INTRODUTTIVE
Articolo 1
Oggetto
L’obiettivo del presente regolamento, conformemente ai principi generali stabiliti nel regolamento (CE) n. 178/2002, consiste nell’armonizzare le condizioni per l’immissione sul mercato e l’uso dei mangimi, in modo da garantire un elevato livello di sicurezza dei mangimi e, in tal modo, un elevato livello di protezione della salute pubblica, nonché di fornire un’informazione adeguata per gli utilizzatori e i consumatori e di rafforzare il buon funzionamento del mercato interno.
Articolo 2
Campo d’applicazione
1. Il presente regolamento stabilisce le norme in materia di immissione sul mercato e di uso dei mangimi per animali destinati e non destinati alla produzione di alimenti nella Comunità, ivi comprese le prescrizioni relative all’etichettatura, all’imballaggio e alla presentazione.
2. Il presente regolamento si applica fatte salve altre disposizioni comunitarie applicabili nel campo dell’alimentazione animale, in particolare:
a)
la direttiva 90/167/CEE;
b)
la direttiva 2002/32/CE;
c)
il regolamento (CE) n. 999/2001 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 22 maggio 2001, recante disposizioni per la prevenzione, il controllo e l’eradicazione di alcune encefalopatie spongiformi trasmissibili (22);
d)
il regolamento (CE) n. 1774/2002 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 3 ottobre 2002, recante norme sanitarie relative ai sottoprodotti di origine animale non destinati al consumo umano (23);
e)
il regolamento (CE) n. 1829/2003 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 22 settembre 2003, relativo agli alimenti e ai mangimi geneticamente modificati (24);
f)
il regolamento (CE) n. 1830/2003 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 22 settembre 2003, concernente la tracciabilità e l’etichettatura di organismi geneticamente modificati e la tracciabilità di alimenti e mangimi ottenuti da organismi geneticamente modificati (25);
g)
il regolamento (CE) n. 1831/2003; e
h)
il regolamento (CE) n. 834/2007 del Consiglio, del 28 giugno 2007, relativo alla produzione biologica e all’etichettatura dei prodotti biologici (26).
3. Il presente regolamento non si applica all’acqua, né assunta direttamente dagli animali né aggiunta intenzionalmente ai mangimi loro destinati. Esso si applica tuttavia ai mangimi da somministrare attraverso l’acqua.
Articolo 3
Definizioni
1. Ai fini del presente regolamento, si applicano le seguenti definizioni:
a)
le definizioni di «mangime», «impresa nel settore dei mangimi», e «immissione sul mercato» di cui al regolamento (CE) n. 178/2002;
b)
le definizioni di «additivi per mangimi», «premiscele», «coadiuvanti tecnologici» e «razione giornaliera» di cui al regolamento (CE) n. 1831/2003; e
c)
le definizioni di «stabilimento» e «autorità competente» di cui al regolamento (CE) n. 183/2005.
2. Si applicano inoltre le seguenti definizioni:
a)
«operatore del settore dei mangimi»: persona fisica o giuridica responsabile del rispetto delle disposizioni del presente regolamento nell’impresa nel settore dei mangimi posta sotto il suo controllo;
b)
«alimentazione degli animali per via orale»: introduzione di mangimi nel tratto gastrointestinale attraverso la bocca, con l’obiettivo di soddisfare i requisiti nutrizionali dell’animale e/o mantenere la produttività di animali sani;
c)
«animale destinato alla produzione di alimenti»: qualsivoglia animale nutrito, allevato o detenuto per la produzione di alimenti destinati al consumo umano, ivi inclusi animali che non sono destinati al consumo umano, ma appartengono alle specie che possono essere normalmente destinate al consumo umano nella Comunità;
d)
«animali non destinati alla produzione di alimenti»: qualsivoglia animale nutrito, allevato o detenuto, ma non destinato al consumo umano, ad esempio animali da pelliccia, animali da compagnia e animali detenuti in laboratori, giardini zoologici o circhi;
e)
«animali da pelliccia»: qualsivoglia animale non destinato alla produzione di alimenti nutrito, allevato o detenuto per la produzione di pellicce e non destinato al consumo umano;
f)
«animale da compagnia» o «animale familiare»: qualsivoglia animale non destinato alla produzione di alimenti appartenente ad una specie nutrita, allevata o detenuta, ma normalmente non destinata al consumo umano nella Comunità;
g)
«materie prime per mangimi»: prodotti di origine vegetale o animale, il cui obiettivo principale è soddisfare le esigenze nutrizionali degli animali, allo stato naturale, freschi o conservati, nonché i derivati della loro trasformazione industriale, come pure le sostanze organiche o inorganiche, contenenti o meno additivi per mangimi, destinati all’alimentazione degli animali per via orale, in quanto tali o previa trasformazione, oppure alla preparazione di mangimi composti oppure ad essere usati come supporto di premiscele;
h)
«mangimi composti»: miscele di almeno due materie prime per mangimi, contenenti o meno additivi per mangimi, destinati all’alimentazione degli animali per via orale sotto forma di mangimi completi o complementari;
i)
«mangimi completi»: mangimi composti che, per la loro composizione, sono sufficienti per una razione giornaliera;
j)
«mangimi complementari»: mangimi composti con contenuto elevato di talune sostanze, ma che, per la loro composizione, sono sufficienti per una razione giornaliera soltanto se utilizzati in associazione con altri mangimi;
k)
«mangimi minerali»: mangimi complementari contenenti almeno il 40 % di ceneri grezze;
l)
«mangimi d’allattamento»: mangimi composti somministrati allo stato secco o diluiti in una determinata quantità di liquido, destinati all’alimentazione dei giovani animali come complemento o in sostituzione del latte materno postcolostrale o destinati a animali giovani, come vitelli, agnelli o capretti da macellazione;
m)
«supporto»: sostanza utilizzata per sciogliere, diluire, disperdere o altrimenti modificare fisicamente un additivo per mangimi allo scopo di facilitarne la manipolazione, l’applicazione o l’impiego, senza alterarne la funzione tecnologica o senza esercitare essa stessa alcun effetto tecnologico;
n)
«particolare fine nutrizionale»: il soddisfacimento delle esigenze nutrizionali specifiche di animali il cui processo digestivo, di assorbimento o il cui metabolismo sono o rischiano di essere alterati temporaneamente o in forma irreversibile e che, di conseguenza, possono trarre giovamento dall’assunzione di mangimi adeguati al loro stato;
o)
«mangimi destinati a particolari fini nutrizionali»: mangimi in grado di soddisfare un particolare fine nutrizionale in virtù della loro particolare composizione o del particolare metodo di fabbricazione, che li differenzia chiaramente dai normali mangimi. I mangimi destinati a particolari fini nutrizionali non includono i mangimi medicati ai sensi della direttiva 90/167/CEE;
p)
«materiali contaminati»: mangimi contenenti un tenore di sostanze indesiderabili superiore a quella tollerata dalla direttiva 2002/32/CE;
q)
«durata minima di conservazione»: periodo durante il quale la persona responsabile dell’etichettatura garantisce che un detto mangime, in condizioni di conservazione appropriate, conserva tutte le sue proprietà dichiarate; solo una durata minima di conservazione può essere indicata per ogni mangime nel suo complesso e viene determinata in base alla durata minima di conservazione di ciascuno dei suoi componenti;
r)
«partita» o «lotto»: una quantità identificabile di mangimi che possiedono caratteristiche comuni come l’origine, la varietà, il tipo d’imballaggio, l’identità dell’imballatore, quella dello speditore o l’etichettatura e, nel caso di un processo produttivo, un’unità di produzione prodotta in un singolo impianto applicando parametri di produzione uniformi o più unità di produzione, se prodotte in ordine continuo e immagazzinate nello stesso impianto;
s)
«etichettatura»: attribuzione di qualsiasi dicitura, indicazione, marchio di fabbrica, nome commerciale, immagine o simbolo forniti con qualsiasi mezzo quale imballaggi, contenitori, cartoncini, etichette, documenti commerciali, anelli e fascette o in Internet, che accompagnano un dato mangime o che ad esso fanno riferimento, anche per finalità pubblicitarie;
t)
«etichetta»: ogni cartellino, marca, marchio commerciale, illustrazione o descrizione di altro tipo, scritta, stampata, stampigliata, marchiata, impressa in rilievo o a impronta sull’imballaggio o sul recipiente contenente mangimi o ad essi attaccata; e
u)
«presentazione»: la forma, l’aspetto o il confezionamento e i materiali di confezionamento usati, il modo in cui i mangimi sono disposti, il contesto in cui sono esposti.
CAPO 2
DISPOSIZIONI GENERALI
Articolo 4
Prescrizioni in materia di sicurezza e di commercializzazione
1. I mangimi possono essere immessi sul mercato ed utilizzati unicamente:
a)
se sono sicuri;
b)
se non hanno effetti nocivi diretti sull’ambiente o sul benessere degli animali.
Le condizioni di cui all’articolo 15 del regolamento (CE) n. 178/2002 si applicano, mutatis mutandis, ai mangimi per animali non destinati alla produzione di alimenti.
2. Oltre alle condizioni di cui al paragrafo 1 del presente articolo, gli operatori del settore dei mangimi che immettono sul mercato i loro prodotti garantiscono che i mangimi:
a)
siano sani, genuini, di qualità leale, adatti all’impiego previsto e di natura commerciabile;
b)
siano etichettati, imballati e presentati conformemente alle disposizioni del presente regolamento e alla legislazione comunitaria in vigore.
Le condizioni di cui all’articolo 16 del regolamento (CE) n. 178/2002 si applicano, mutatis mutandis, ai mangimi per animali non destinati alla produzione di alimenti.
3. I mangimi sono conformi alle disposizioni tecniche relative ad impurità e ad altri determinanti chimici di cui all’allegato I al presente regolamento.
Articolo 5
Responsabilità ed obblighi incombenti alle imprese nel settore dei mangimi
1. Gli operatori del settore dei mangimi si attengono, mutatis mutandis, agli obblighi di cui agli articoli 18 e 20 del regolamento (CE) n. 178/2002 e all’articolo 4, paragrafo 1, del regolamento (CE) n. 183/2005 per quanto riguarda i mangimi per animali non destinati alla produzione di alimenti.
2. La persona responsabile dell’etichettatura fornisce alle autorità competenti ogni informazione concernente la composizione o le proprietà dichiarate dei mangimi che tale persona immette sul mercato. Ciò consente di verificare l’esattezza delle informazioni fornite con l’etichettatura, comprese le percentuali esatte del peso delle materie prime per mangimi incorporate nei mangimi composti.
3. Per qualsiasi emergenza relativa alla salute umana e animale o all’ambiente e, fatte salve le disposizioni della direttiva 2004/48/CE, l’autorità competente può fornire all’acquirente le informazioni di cui dispone a norma del paragrafo 2 del presente articolo, a condizione che, dopo aver valutato i rispettivi legittimi interessi dei produttori e degli acquirenti, abbia concluso che la fornitura di tali informazioni è giustificata. Se del caso, l’autorità competente fornisce tali informazioni previa sottoscrizione di una clausola di riservatezza da parte dell’acquirente.
Articolo 6
Restrizioni e divieti
1. I mangimi non contengono o non sono costituiti da materiali la cui immissione sul mercato o il cui uso ai fini dell’alimentazione animale sono soggetti a restrizioni o vietati. L’elenco di tali materiali figura nell’allegato III.
2. La Commissione modifica l’elenco dei materiali la cui immissione sul mercato o il cui uso ai fini dell’alimentazione animale sono soggetti a restrizioni o vietati, considerando in particolare i riscontri scientifici, gli sviluppi tecnologici, le notifiche nel quadro del sistema di allarme rapido per gli alimenti e i mangimi (RASFF) o i risultati di controlli ufficiali realizzati conformemente al regolamento (CE) n. 882/2004.
Tali misure intese a modificare elementi non essenziali del presente regolamento, completandolo, sono adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 28, paragrafo 4.
Per motivi imperativi d’urgenza, la Commissione può avvalersi della procedura d’urgenza di cui all’articolo 28, paragrafo 5, per l’adozione di tali misure.
CAPO 3
IMMISSIONE SUL MERCATO DI CATEGORIE SPECIFICHE DI MANGIMI
Articolo 7
Caratteristiche dei tipi di mangimi
1. In conformità della procedura di regolamentazione di cui all’articolo 28, paragrafo 3, la Commissione può adottare orientamenti per chiarire la distinzione tra materie prime per mangimi, additivi per mangimi e altri prodotti come i farmaci per uso veterinario.
2. La Commissione può, se del caso, adottare misure volte a chiarire se un determinato prodotto costituisce un mangime ai fini del presente regolamento.
Tali misure intese a modificare elementi non essenziali del presente regolamento, completandolo sono adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 28, paragrafo 4.
Articolo 8
Tenore di additivi
1. Fatte salve le condizioni d’uso previste dallo specifico atto giuridico che autorizza un additivo per mangimi, le materie prime per mangimi e i mangimi complementari non contengono additivi per mangimi in tenori oltre cento volte superiori alla concentrazione massima autorizzata nei mangimi completi o oltre cinque volte superiori nel caso dei coccidiostatici e degli istomonostatici.
2. Il livello di cento volte la concentrazione massima autorizzata nei mangimi completi di cui al paragrafo 1 può essere superato solo se la composizione dei prodotti in questione soddisfa il particolare fine nutrizionale del relativo uso previsto ai sensi dell’articolo 10 del presente regolamento. Le condizioni d’uso di tali mangimi sono ulteriormente specificate nell’elenco degli usi previsti. Gli stabilimenti sotto il controllo di un produttore di tali mangimi che utilizza additivi per mangimi di cui al capo 2 dell’allegato IV del regolamento (CE) n. 183/2005 devono essere riconosciuti ai sensi dell’articolo 10, punto 1, lettera b), di tale regolamento.
Articolo 9
Commercializzazione di mangimi destinati a particolari fini nutrizionali
I mangimi destinati a particolari fini nutrizionali possono essere commercializzati in quanto tali unicamente se il loro uso previsto figura nell’elenco degli usi previsti definito in conformità dell’articolo 10 e se possiedono le caratteristiche nutrizionali essenziali per il particolare fine nutrizionale stabilito in tale elenco.
Articolo 10
Elenco degli usi previsti dei mangimi destinati a particolari fini nutrizionali
1. La Commissione può aggiornare l’elenco degli usi previsti come figura attualmente nella direttiva 2008/38/CE aggiungendo un uso previsto, eliminando un uso previsto ovvero aggiungendo, eliminando o modificando le condizioni associate a uno specifico uso previsto.
2. La procedura di aggiornamento dell’elenco degli usi previsti può essere avviata dietro presentazione alla Commissione di una domanda da parte di una persona fisica o giuridica stabilita nella Comunità o da uno Stato membro. Una domanda valida comprende un fascicolo attestante che la composizione del mangime in questione soddisfa il particolare fine nutrizionale previsto e che non comporta effetti nocivi per la salute degli animali, la salute dell’uomo, l’ambiente o il benessere degli animali.
3. La Commissione mette immediatamente la domanda, compreso il fascicolo, a disposizione degli Stati membri.
4. Se, sulla base dell’informazione scientifica e tecnologica disponibile, la Commissione ha motivo di ritenere che l’uso di uno specifico mangime possa non corrispondere al particolare fine nutrizionale previsto o possa avere effetti nocivi sulla salute degli animali, sulla salute dell’uomo, sull’ambiente o sul benessere degli animali, entro un periodo di tre mesi dalla ricezione di una domanda valida essa chiede un parere da parte dell’Autorità europea per la sicurezza alimentare («l’Autorità»). L’Autorità emette il suo parere entro sei mesi dalla ricezione della richiesta. Detto termine è prorogato se l’Autorità invita il richiedente a fornire informazioni supplementari.
5. Entro sei mesi dalla ricezione di una domanda valida o, se del caso, dopo la ricezione del parere dell’Autorità, la Commissione adotta un regolamento con il quale aggiorna l’elenco degli usi previsti qualora siano soddisfatte le condizioni di cui al paragrafo 2.
Tali misure, intese a modificare elementi non essenziali del presente regolamento, completandolo, sono adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 28, paragrafo 6.
6. In deroga al paragrafo 5, entro sei mesi dalla ricezione di una domanda valida, o, se del caso, dopo aver ricevuto il parere dell’Autorità, la Commissione conclude la procedura e decide di non procedere con l’aggiornamento, in qualsiasi fase della procedura, se ritiene che tale aggiornamento non sia giustificato. La Commissione procede in conformità della procedura di regolamentazione di cui all’articolo 28, paragrafo 3.
In questo caso, la Commissione, eventualmente, informa direttamente il richiedente e gli Stati membri indicando nella sua lettera le ragioni per le quali considera ingiustificato un aggiornamento.
7. La Commissione può adottare, in conformità della procedura di regolamentazione di cui all’articolo 28, paragrafo 3, misure di attuazione relative alla preparazione e alla presentazione della domanda.
CAPO 4
ETICHETTATURA, PRESENTAZIONE ED IMBALLAGGIO
Articolo 11
Principi per l’etichettatura e la presentazione
1. L’etichettatura e la presentazione dei mangimi non inducono l’utilizzatore in errore, in particolare:
a)
riguardo all’uso previsto o alle caratteristiche dei mangimi, in particolare, la loro natura, il metodo di fabbricazione o di produzione, le proprietà, la composizione, la quantità, la durata, le specie o le categorie di animali cui sono destinati;
b)
attribuendo ai mangimi effetti o proprietà che non possiedono oppure lasciando intendere che i mangimi possiedono caratteristiche particolari benché tutti i mangimi comparabili posseggano queste stesse caratteristiche; o
c)
riguardo alla conformità dell’etichettatura al catalogo comunitario e ai codici comunitari di cui agli articoli 24 e 25.
2. Le materie prime per mangimi o i mangimi composti commercializzati sfusi o in imballaggi o recipienti non sigillati conformemente all’articolo 23, paragrafo 2, sono corredati di un documento recante tutte le indicazioni obbligatorie di etichettatura prescritte dal presente regolamento.
3. Qualora i mangimi siano commercializzati tramite una tecnica di comunicazione a distanza di cui all’articolo 2 della direttiva 97/7/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 20 maggio 1997, riguardante la protezione dei consumatori in materia di contratti a distanza (27), le indicazioni obbligatorie di etichettatura imposte dal presente regolamento, eccettuate le indicazioni di cui all’articolo 15, lettere b), d) ed e), e all’articolo 16, paragrafo 2, lettera c) o all’articolo 17, paragrafo 1, lettera d), figurano sulla documentazione relativa alla vendita per corrispondenza oppure vengono fornite mediante altri mezzi opportuni prima della stipula del contratto a distanza. Le indicazioni di cui all’articolo 15, lettere b), d) ed e), e all’articolo 16, paragrafo 2, lettera c), o all’articolo 17, paragrafo 1, lettera d), sono fornite al più tardi al momento della consegna del mangime.
4. Ulteriori disposizioni in materia di etichettatura rispetto a quelle enunciate nel presente capo sono stabilite nell’allegato II.
5. I margini di tolleranza consentiti applicabili alle discordanze tra i valori riguardanti la composizione di una materia prima per mangimi o di un mangime composto dichiarati sull’etichettatura e i valori risultanti da analisi effettuate nel contesto dei controlli ufficiali conformemente al regolamento (CE) n. 882/2004 figurano nell’elenco di cui all’allegato IV del presente regolamento.
Articolo 12
Responsabilità
1. La persona responsabile dell’etichettatura garantisce la presenza e l’esattezza delle indicazioni dell’etichettatura.
2. La persona responsabile dell’etichettatura è l’operatore del settore dei mangimi che immette per primo un mangime sul mercato o, se del caso, l’operatore del settore dei mangimi il cui nome o la cui ragione sociale sono utilizzati per la commercializzazione del mangime.
3. Nella misura in cui le loro attività influenzano l’etichettatura nell’ambito dell’impresa soggetta al loro controllo, gli operatori del settore dei mangimi assicurano che le informazioni fornite attraverso qualsivoglia mezzo soddisfino le prescrizioni del presente regolamento.
4. Gli operatori del settore dei mangimi responsabili delle attività di vendita al dettaglio o di distribuzione non riguardanti l’etichettatura devono agire con la debita attenzione per contribuire a garantire la conformità ai requisiti di etichettatura del prodotto, in particolare evitando di fornire prodotti di cui essi sanno o avrebbero dovuto presumere, sulla base delle informazioni in loro possesso e in quanto operatori professionali, la non conformità a tali prescrizioni.
5. Nell’ambito delle aziende sotto il loro controllo gli operatori del settore dei mangimi provvedono a che le indicazioni obbligatorie di etichettatura siano trasmesse lungo l’intera filiera alimentare, affinché l’utilizzatore finale del mangime possa disporre delle necessarie informazioni, conformemente al presente regolamento.
Articolo 13
Allegazioni
1. L’etichettatura e la presentazione delle materie prime per mangimi e dei mangimi composti possono richiamare l’attenzione, in particolare, sulla presenza o sull’assenza di una data sostanza nei mangimi, su una specifica caratteristica nutrizionale o processo o su una funzione specifica correlata con uno di questi aspetti, purché siano rispettate le seguenti condizioni:
a)
l’allegazione è oggettiva, verificabile dalle autorità competenti e comprensibile per l’utilizzatore dei mangimi; e
b)
la persona responsabile dell’etichettatura fornisce, su richiesta dell’autorità competente, una prova scientifica dell’allegazione, mediante riferimento ai dati scientifici pubblicamente accessibili o a ricerche documentate effettuate dalla società. La prova scientifica è resa disponibile al momento dell’immissione sul mercato del prodotto. Gli acquirenti hanno il diritto di portare all’attenzione delle autorità competenti i loro dubbi in merito alla veridicità dell’allegazione. Qualora si giunga alla conclusione che l’allegazione non è sufficientemente sostanziata, l’etichettatura per quanto riguarda tale allegazione è considerata ingannevole ai sensi dell’articolo 11. Nel caso in cui l’autorità competente abbia dei dubbi in merito alla fondatezza scientifica dell’allegazione in questione, può sottoporre la questione alla Commissione. La Commissione può adottare una decisione, eventualmente dopo aver ottenuto un parere da parte dell’Autorità, in conformità della procedura consultiva di cui all’articolo 28, paragrafo 2.
2. Fatto salvo il paragrafo 1, sono consentite allegazioni riguardanti l’ottimizzazione dell’alimentazione e il rafforzamento o la salvaguardia delle condizioni fisiologiche, a meno che non contengano una delle indicazioni di cui al paragrafo 3, lettera a).
3. L’etichettatura o la presentazione delle materie prime per mangimi o dei mangimi composti non comporta allegazioni secondo le quali
a)
i mangimi prevengono, trattano o curano una malattia, fatta eccezione per i coccidiostatici e gli istomonostatici autorizzati a norma del regolamento (CE) n. 1831/2003; la presente lettera non si applica tuttavia alle allegazioni riguardanti gli squilibri nutrizionali, a condizione che non vi sia alcun sintomo patologico associato;
b)
i mangimi hanno un particolare fine nutrizionale, come disposto nell’elenco degli usi previsti di cui all’articolo 9, a meno che non soddisfino i requisiti ivi stabiliti.
4. Nei codici comunitari di cui all’articolo 25 possono essere incluse specifiche relative alle prescrizioni enunciate ai paragrafi 1 e 2.
Articolo 14
Presentazione delle indicazioni di etichettatura
1. Le indicazioni obbligatorie di etichettatura sono riportate nella loro totalità in un punto ben visibile dell’imballaggio, del recipiente, dell’etichetta applicata o del documento di accompagnamento di cui all’articolo 11, paragrafo 2, in modo evidente, chiaramente leggibile ed indelebile, almeno nella lingua ufficiale o in una delle lingue ufficiali dello Stato membro o della regione in cui il prodotto è commercializzato.
2. Le indicazioni obbligatorie di etichettatura sono facilmente identificabili e non sono oscurate da altre informazioni. Sono in colori, in caratteri e di dimensioni tali da non oscurare o non sottolineare alcuna parte delle informazioni; una variazione è consentita solo per segnalare eventuali consigli di prudenza.
3. Nei codici comunitari di cui all’articolo 25 possono essere incluse specifiche relative alle prescrizioni enunciate ai paragrafi 1 e 2 e alla presentazione dell’etichettatura facoltativa di cui all’articolo 22.
Articolo 15
Prescrizioni obbligatorie generali in materia di etichettatura
Le materie prime per mangimi o i mangimi composti sono immessi sul mercato solo se nell’ambito dell’etichettatura sono fornite le seguenti indicazioni:
a)
il tipo di mangime: «materia prima per mangimi», «mangime completo» o «mangime complementare», a seconda del caso:
-
per «mangime completo» può, se del caso, essere utilizzata l’indicazione «mangime completo da allattamento»,
-
per «mangime complementare» possono essere utilizzate, se del caso, le seguenti indicazioni: «mangime minerale» o «mangime complementare d’allattamento»,
-
per animali da compagnia diversi da gatti e cani le denominazioni «mangime completo» o «mangime complementare» possono essere sostituite dalla denominazione «mangime composto»;
b)
il nome o la ragione sociale e l’indirizzo dell’operatore del settore dei mangimi responsabile dell’etichettatura;
c)
il numero di riconoscimento, se disponibile, dello stabilimento della persona responsabile per l’etichettatura, assegnato conformemente all’articolo 13 del regolamento (CE) n. 1774/2002 per gli stabilimenti autorizzati a norma dell’articolo 23, paragrafo 2, lettere a), b) e c), del regolamento (CE) n. 1774/2002 o dell’articolo 17 del regolamento (CE) n. 1774/2002 oppure dell’articolo 10 del regolamento (CE) n. 183/2005. La persona responsabile dell’etichettatura che abbia diversi numeri di riconoscimento utilizza quello assegnatogli in conformità del regolamento (CE) n. 183/2005;
d)
il numero di riferimento della partita o del lotto;
e)
il quantitativo netto espresso in unità di massa, per i prodotti solidi, e in unità di massa o di volume, per i prodotti liquidi;
f)
l’elenco degli additivi per mangimi preceduti dalla dicitura «additivi» conformemente al capo I dell’allegato VI o VII, a seconda del caso, e fatte salve le norme in materia di etichettatura stabilite dall’atto giuridico che autorizza l’uso dell’additivo per mangimi corrispondente; e
g)
il tenore di umidità conformemente al punto 6 dell’allegato I.
Articolo 16
Prescrizioni obbligatorie specifiche in materia di etichettatura delle materie prime per mangimi
1. Oltre alle prescrizioni di cui all’articolo 15, l’etichettatura delle materie prime per mangimi comprende altresì:
a)
la denominazione della materia prima; la denominazione viene utilizzata conformemente all’articolo 24, paragrafo 5; e
b)
la dichiarazione obbligatoria corrispondente alla categoria interessata di cui all’elenco figurante nell’allegato V; la dichiarazione obbligatoria può essere sostituita dalle indicazioni incluse nel catalogo comunitario di cui all’articolo 24, per ciascuna materia prima per mangimi della categoria corrispondente.
2. Oltre alle prescrizioni di cui al paragrafo 1, qualora vengano incorporati additivi per mangimi, l’etichettatura delle materie prime per mangimi comprende altresì:
a)
le specie o categorie di animali cui la materia prima per mangimi è destinata, se gli additivi interessati non sono autorizzati per tutte le specie animali o sono autorizzati con limiti massimi per alcune specie;
b)
le istruzioni per un uso corretto, in conformità dell’allegato II, punto 4, ove per l’additivo interessato sia stato fissato un tenore massimo; e
c)
la durata minima di conservazione per gli additivi diversi dagli additivi tecnologici.
Articolo 17
Prescrizioni obbligatorie specifiche in materia di etichettatura dei mangimi composti
1. Oltre alle prescrizioni di cui all’articolo 15, l’etichettatura dei mangimi composti comprende altresì:
a)
la specie animale o le categorie di animali cui è destinato il mangime composto;
b)
le istruzioni per un uso corretto che indichino l’esatta destinazione del mangime; tali istruzioni devono, se del caso, essere conformi con l’allegato II, punto 4;
c)
qualora il produttore non sia la persona responsabile dell’etichettatura, sono necessarie le seguenti indicazioni:
-
il nome o la ragione sociale e l’indirizzo del produttore, o
-
il numero di riconoscimento del produttore di cui all’articolo 15, lettera c), o un numero di identificazione ai sensi degli articoli 9, 23, o 24 del regolamento (CE) n. 183/2005; in assenza di tale numero, un numero di identificazione assegnato su richiesta del produttore o dell’operatore del settore dei mangimi importatore, conformemente al formato di cui all’allegato V, capo II del regolamento (CE) n. 183/2005;
d)
l’indicazione della data di conservazione minima conformemente alle seguenti prescrizioni:
-
«da consumarsi entro …», seguita dall’indicazione della data (giorno, mese e anno), per i mangimi molto deperibili a causa dei processi di deterioramento,
-
«da consumarsi preferibilmente entro …», seguita dall’indicazione della data (mese e anno), per gli altri mangimi.
Se viene etichettata la data di fabbricazione, la data di conservazione minima può essere fornita con la seguente dicitura «… (giorni o mesi) dopo la data di fabbricazione»;
e)
l’elenco delle materie prime che compongono il mangime, recante la dicitura «composizione» e il nome di ogni materia prima, ai sensi dell’articolo 16, paragrafo 1, lettera a), elencandole nell’ordine decrescente di importanza ponderale, calcolata in base al tenore di umidità del mangime composto; può essere indicata anche la percentuale in peso; e
f)
le dichiarazioni obbligatorie di cui all’allegato VI o VII, capo II, a seconda del caso.
2. Per quanto riguarda l’elenco previsto al paragrafo 1, lettera e), si applicano le seguenti prescrizioni:
a)
si indicano il nome e la percentuale in peso di una materia prima per mangimi se la sua presenza è evidenziata nell’etichettatura in parole, immagini o grafici;
b)
se le percentuali in peso delle materie prime contenute nei mangimi composti per animali destinati alla produzione di alimenti non sono indicate nell’etichettatura, la persona responsabile dell’etichettatura, fatta salva la direttiva 2004/48/CE, mette a disposizione dell’acquirente, su richiesta, informazioni sui dati quantitativi relativi alla composizione del prodotto, in un intervallo percentuale ± del 15 % del valore, secondo la formulazione del mangime; e
c)
nel caso di mangimi composti per animali non destinati alla produzione di alimenti, ad eccezione degli animali da pelliccia, l’indicazione del nome specifico della materia prima per mangimi può essere sostituita da quello della categoria cui detta materia prima appartiene.
3. Per qualsiasi emergenza relativa alla salute umana e animale o all’ambiente e, fatta salva la direttiva 2004/48/CE, l’autorità competente può fornire all’acquirente le informazioni di cui dispone a norma dell’articolo 5, paragrafo 2, a condizione che, dopo aver valutato i rispettivi legittimi interessi dei produttori e degli acquirenti, abbia concluso che la fornitura di tali informazioni è giustificata. Se del caso, l’autorità competente fornisce tali informazioni previa sottoscrizione di una clausola di riservatezza da parte dell’acquirente.
4. Ai fini del paragrafo 2, lettera c), la Commissione stabilisce un elenco di categorie di materie prime per mangimi che possono essere indicate, al posto di materie prime specifiche, nell’etichettatura dei mangimi per animali non destinati alla produzione di alimenti, ad eccezione degli animali da pelliccia.
Tali misure, intese a modificare elementi non essenziali del presente regolamento, completandolo, sono adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 28, paragrafo 4.
Articolo 18
Prescrizioni obbligatorie aggiuntive in materia di etichettatura dei mangimi destinati a particolari fini nutrizionali
Oltre alle prescrizioni obbligatorie generali di cui agli articoli 15, 16 e 17, secondo i casi, l’etichettatura dei mangimi destinati a particolari fini nutrizionali include anche:
a)
la qualifica di «dietetici», esclusivamente nel caso di mangimi destinati a particolari fini nutrizionali, oltre alla denominazione del mangime ai sensi dell’articolo 15, lettera a);
b)
le indicazioni riguardanti l’uso previsto corrispondente figuranti alle colonne da 1 a 6 dell’elenco degli usi previsti di cui all’articolo 9; e
c)
l’avviso di consultare un esperto in nutrizione o un veterinario prima dell’uso del mangime o prima di prolungare il periodo di impiego.
Articolo 19
Prescrizioni obbligatorie aggiuntive in materia di etichettatura degli alimenti per animali da compagnia
Sull’etichetta degli alimenti per animali da compagnia sono indicati un numero di telefono gratuito o altri mezzi di comunicazione idonei a consentire all’acquirente di ottenere altre informazioni, oltre a quelle obbligatorie, riguardo:
a)
agli additivi per mangimi contenuti nell’alimento; e
b)
alle materie prime per mangimi in essi incorporate, classificate per categoria come specificato all’articolo 17, paragrafo 2, lettera c).
Articolo 20
Prescrizioni obbligatorie aggiuntive in materia di etichettatura di mangimi non conformi
1. Oltre alle prescrizioni di cui agli articoli 15, 16, 17 e 18, i mangimi non conformi ai requisiti stabiliti dalla normativa comunitaria di cui all’allegato VIII, quali i materiali contaminati, devono riportare nell’etichettatura i requisiti stabiliti in detto allegato.
2. La Commissione può modificare l’allegato VIII al fine di adeguarlo ai progressi legislativi nello sviluppo della normativa.
Tali misure intese a modificare elementi non essenziali del presente regolamento, completandolo, sono adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 28, paragrafo 4.
Articolo 21
Deroghe
1. Le indicazioni di cui all’articolo 15, lettere c), d), e), e g) e all’articolo 16, paragrafo 1, lettera b), non sono obbligatorie laddove, prima di ogni transazione, l’acquirente abbia rinunciato per iscritto a tali informazioni. Una transazione può comportare diverse consegne.
2. Per quanto riguarda i mangimi confezionati, le indicazioni di cui all’articolo 15, lettere c), d) ed e), e all’articolo 16, paragrafo 2, lettera c), o all’articolo 17, paragrafo 1, lettere c), d) ed e), possono essere apposte in una parte dell’imballaggio diversa da quella riservata all’etichetta come previsto dall’articolo 14, paragrafo 1. In tal caso sarà specificato il luogo in cui esse figurano.
3. Fatto salvo l’allegato I del regolamento (CE) n. 183/2005, le indicazioni di cui all’articolo 15, lettere c), d), e) e g), e all’articolo 16, paragrafo 1, lettera b), del presente regolamento non hanno carattere obbligatorio per le materie prime per mangimi non contenenti additivi per mangimi, fatta eccezione per i conservanti o gli additivi per l’insilaggio, e che sono prodotte e fornite da un operatore del settore dei mangimi conformemente all’articolo 5, paragrafo 1, del regolamento (CE) n. 183/2005 ad un utilizzatore di mangimi nella fase di produzione primaria per uso nella propria azienda.
4. Le dichiarazioni obbligatorie di cui all’articolo 17, paragrafo 1, lettera f), non sono necessarie per miscele di grani interi, semi e frutti.
5. Nel caso dei mangimi composti costituiti da non più di tre materie prime non sono obbligatorie le indicazioni di cui all’articolo 17, paragrafo 1, lettere a) e b), se le materie prime utilizzate risultano chiaramente dalla denominazione.
6. Per quantitativi di materie prime o di mangime composto che non superano i 20 kg, destinati all’utilizzatore finale e venduti sfusi, le indicazioni di cui agli articoli 15, 16 e 17 possono essere portate a conoscenza dell’acquirente mediante adeguata affissione nel luogo di vendita. Nella fattispecie le indicazioni di cui all’articolo 15, lettera a), e all’articolo 16, paragrafo 1, o all’articolo 17, paragrafo 1, lettere a) e b), se del caso, sono fornite ad uso dell’acquirente quantomeno sulla fattura o congiuntamente alla medesima.
7. Per quantità di alimenti per animali da compagnia, vendute in imballaggi contenenti diverse confezioni, le indicazioni di cui all’articolo 15, lettere b), c), f) e g), e all’articolo 17, paragrafo 1, lettere b), c), e) e f), possono figurare sull’imballaggio esterno invece che su ciascuna confezione, a condizione che il peso totale combinato dell’imballaggio non superi i 10 kg.
8. In deroga alle disposizioni del presente regolamento, gli Stati membri possono applicare le disposizioni nazionali in materia di mangimi destinati ad animali allevati per scopi scientifici o sperimentali, a condizione che l’etichetta indichi chiaramente tale scopo. Gli Stati membri comunicano senza indugio dette disposizioni alla Commissione.
Articolo 22
Etichettatura facoltativa
1. Oltre alle prescrizioni obbligatorie in materia di etichettatura, l’etichettatura delle materie prime per mangimi e dei mangimi composti può comprendere anche indicazioni a carattere facoltativo, a condizione che siano rispettati i principi generali di cui al presente regolamento.
2. Ulteriori condizioni relative all’etichettatura facoltativa possono essere fornite nei codici comunitari di cui all’articolo 25.
Articolo 23
Confezionamento
1. Le materie prime per mangimi e i mangimi composti possono essere commercializzati unicamente se confezionati in imballaggi o recipienti sigillati. Gli imballaggi o i recipienti sono sigillati in modo tale che, una volta aperti, il sigillo risulti deteriorato e non possa così essere riutilizzato.
2. In deroga al paragrafo 1, i seguenti mangimi possono essere commercializzati sfusi o in imballaggi o recipienti non sigillati:
a)
materie prime per mangimi;
b)
mangimi composti ottenuti esclusivamente mescolando grani o frutti interi;
c)
consegne tra produttori di mangimi composti;
d)
consegne di mangimi composti direttamente dal produttore all’utilizzatore finale;
e)
consegne da parte di produttori di mangimi composti a ditte incaricate del confezionamento;
f)
piccoli quantitativi di mangimi composti, il cui peso non superi i 50 kg, destinati all’utilizzatore finale, sempreché provengano direttamente da un imballaggio o da un recipiente sigillato; e
g)
blocchi o rulli da leccare.
CAPO 5
CATALOGO COMUNITARIO DELLE MATERIE PRIME PER MANGIMI E CODICI COMUNITARI DI BUONA PRATICA IN MATERIA DI ETICHETTATURA
Articolo 24
Catalogo comunitario delle materie prime per mangimi
1. Si istituisce il catalogo comunitario delle materie prime per mangimi («il catalogo») quale strumento per migliorare l’etichettatura delle materie prime per mangimi e dei mangimi composti. Il catalogo facilita lo scambio di informazioni sulle proprietà del prodotto ed elenca le materie prime per mangimi in modo non esaustivo. Esso include per ciascuna voce figurante nell’elenco almeno le seguenti indicazioni:
a)
la denominazione;
b)
il numero di identificazione;
c)
una descrizione della materia prima per mangimi, nonché, se del caso, informazioni riguardanti il processo di fabbricazione;
d)
indicazioni sostitutive della dichiarazione obbligatoria ai sensi dell’articolo 16, paragrafo 1, lettera b); e
e)
un glossario con la definizione dei diversi processi e delle espressioni tecniche utilizzate.
2. La prima versione del catalogo comunitario è adottata secondo la procedura consultiva di cui all’articolo 28, paragrafo 2, al più tardi entro il 21 marzo 2010, e le sue voci sono quelle elencate nella parte B dell’allegato della direttiva 96/25/CE e nelle colonne da 2 a 4 dell’allegato della direttiva 82/471/CEE. Il glossario è costituito dal punto IV della parte A dell’allegato della direttiva 96/25/CE.
3. Le modifiche apportate al catalogo ricadono sotto la procedura di cui all’articolo 26.
4. Il presente articolo si applica fatte salve le prescrizioni in materia di sicurezza di cui all’articolo 4.
5. L’uso del catalogo da parte degli operatori del settore dei mangimi è facoltativo. Tuttavia, la denominazione di una materia prima per mangimi figurante nel catalogo può essere utilizzata soltanto a condizione che siano rispettate tutte le pertinenti disposizioni del catalogo.
6. La persona che immette per la prima volta sul mercato una materia prima per mangimi che non è elencata nel catalogo comunica immediatamente il suo utilizzo ai rappresentanti dei settori europei dei mangimi di cui all’articolo 26, paragrafo 1. I rappresentanti dei settori europei dei mangimi pubblicano un registro di tali notifiche su Internet e provvedono al suo regolare aggiornamento.
Articolo 25
Codici comunitari di buona pratica in materia di etichettatura
1. La Commissione incoraggia la messa a punto di due codici comunitari di buona pratica in materia di etichettatura («i codici»), uno per gli alimenti per animali da compagnia e l’altro per i mangimi composti per animali destinati alla produzione di alimenti, che può comprendere una sezione riguardante i mangimi composti destinati agli animali da pelliccia.
2. I codici sono volti a migliorare l’adeguatezza dell’etichettatura. In particolare, essi contengono disposizioni relative alla presentazione delle indicazioni di etichettatura di cui all’articolo 14, all’etichettatura facoltativa di cui all’articolo 22 e all’utilizzo delle allegazioni di cui all’articolo 13.
3. Per l’istituzione di tali codici e eventuali loro modifiche si applica la procedura di cui all’articolo 26.
4. L’uso dei codici da parte degli operatori del settore dei mangimi è facoltativo. Tuttavia, l’utilizzo di uno dei codici può essere indicato sull’etichettatura solo a condizione che tutte le pertinenti disposizioni di tale codice siano rispettate.
Articolo 26
Istituzione dei codici e modifiche del catalogo comunitario e dei codici comunitari
1. Le proposte di modifica al catalogo comunitario e le bozze dei codici, nonché le eventuali proposte di modifica di questi ultimi, sono elaborati e modificati dai rappresentanti competenti dei settori europei dei mangimi:
a)
in consultazione con altre parti interessate, ad esempio gli utilizzatori del prodotto;
b)
in collaborazione con le autorità competenti degli Stati membri e, se del caso, l’Autorità;
c)
sulla base della pertinente esperienza ricavata dai pareri emessi dall’Autorità e dall’evoluzione scientifica o tecnologica.
2. Fatto salvo il disposto del paragrafo 3, la Commissione adotta le misure ai sensi del presente articolo secondo la procedura consultiva di cui all’articolo 28, paragrafo 2.
3. Sono adottate modifiche al catalogo comunitario volte a stabilire il tenore massimo di impurità chimiche di cui all’allegato I, punto 1 o i livelli di purezza botanica di cui all’allegato I, punto 2 o i livelli relativi al tenore di umidità di cui all’allegato I, punto 6 o le indicazioni sostitutive della dichiarazione obbligatoria di cui all’articolo 16, paragrafo 1, lettera b). Tali misure intese a modificare elementi non essenziali del presente regolamento sono adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 28, paragrafo 4.
4. Le misure di cui al presente articolo sono adottate solo a condizione che siano soddisfatte le seguenti condizioni:
a)
esse sono state elaborate a norma del paragrafo 1;
b)
il loro contenuto risulta applicabile in tutta la Comunità per i settori cui sono destinate; nonché
c)
sono atte a soddisfare gli obiettivi del presente regolamento.
5. Il catalogo è pubblicato nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea, serie L. Il titolo e i riferimenti dei codici sono pubblicati nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea, serie C.
CAPO 6
DISPOSIZIONI GENERALI E FINALI
Articolo 27
Misure di attuazione
1. La Commissione può modificare gli allegati al fine di adeguarli alla luce dell’evoluzione scientifica e tecnologica.
Tali misure intese a modificare elementi non essenziali del presente regolamento, anche completandolo, sono adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 28, paragrafo 4.
2. Le altre misure necessarie per l’attuazione del presente regolamento sono adottate secondo la procedura di regolamentazione di cui all’articolo 28, paragrafo 3, salvo diversa specifica disposizione.
Articolo 28
Procedura di comitato
1. La Commissione è assistita dal comitato permanente per la catena alimentare e la salute degli animali istituito dall’articolo 58 del regolamento (CE) n. 178/2002 («il comitato»).
2. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo, si applicano gli articoli 3 e 7 della decisione 1999/468/CE, tenendo conto delle disposizioni dell’articolo 8 della stessa.
3. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo, si applicano gli articoli 5 e 7 della decisione 1999/468/CE, tenendo conto delle disposizioni dell’articolo 8 della stessa.
Il termine stabilito dall’articolo 5, paragrafo 6, della decisione 1999/468/CE è fissato a tre mesi.
4. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo si applicano l’articolo 5 bis, paragrafi da 1 a 4, e l’articolo 7 della decisione 1999/468/CE, tenendo conto delle disposizioni dell’articolo 8 della stessa.
5. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo, si applicano l’articolo 5 bis, paragrafi 1, 2, 4, e 6, e l’articolo 7 della decisione 1999/468/CE, tenendo conto delle disposizioni dell’articolo 8 della stessa.
6. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo, si applicano l’articolo 5 bis, paragrafi da 1 a 4 e 5, lettera b), e l’articolo 7 della decisione 1999/468/CE, tenendo conto delle disposizioni dell’articolo 8 della stessa.
I termini stabiliti dall’articolo 5 bis, paragrafo 3, lettera c), e paragrafo 4, lettere b) ed e) della decisione 1999/468/CE sono fissati rispettivamente a due mesi, un mese e due mesi.
Articolo 29
Modifica del regolamento (CE) n. 1831/2003
L’articolo 16 del regolamento (CE) n. 1831/2003 è così modificato:
1)
il paragrafo 1 è così modificato:
a)
la lettera d) è sostituita dalla seguente:
«d)
se del caso, il numero di riconoscimento attribuito all’impresa che produce o immette sul mercato l’additivo per mangimi o la premiscela, a norma dell’articolo 10 del regolamento (CE) n. 183/2005 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 12 gennaio 2005, che stabilisce norme per l’igiene dei mangimi (28) o, se del caso, dell’articolo 5 della direttiva 95/69/CE;
b)
alla fine del paragrafo 1 è aggiunto il seguente comma:
«Nel caso delle premiscele, le lettere b), d), e) e g) non si applicano agli additivi per mangimi incorporati.»;
2)
il paragrafo 3 è sostituito dal seguente:
«3. Oltre alle informazioni di cui al paragrafo 1, l’imballaggio o contenitore di un additivo appartenente a uno dei gruppi funzionali specificati nell’allegato III o di una premiscela contenente un additivo appartenente a uno dei gruppi funzionali specificati nell’allegato III recano, in modo visibile chiaramente leggibile e indelebile, le informazioni indicate in detto allegato.»;
3)
il paragrafo 4 è sostituito dal seguente:
«4. Nel caso delle premiscele, sull’etichetta deve apparire in modo chiaro la parola “premiscela”. La sostanza utilizzata come supporto deve essere dichiarata, nel caso delle materie prime, conformemente all’articolo 17, paragrafo 1, lettera e), del regolamento (CE) n.767/2009 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 13 luglio 2009, sull’immissione sul mercato e sull’uso dei mangimi (29), e, qualora venga utilizzata come supporto l’acqua, deve essere dichiarato il tenore di umidità della premiscela. Solamente una durata minima di conservazione può essere indicata per ogni premiscela nel suo complesso; tale durata minima di conservazione deve essere determinata in base alla durata minima di conservazione di ciascuno dei suoi componenti.
Articolo 30
Abrogazione
L’articolo 16 della direttiva 70/524/CEE e le direttive 79/373/CEE, 80/511/CEE, 82/471/CEE, 83/228/CEE, 93/74/CEE, 93/113/CE e 96/25/CE, e la decisione 2004/217/CE, sono abrogate a decorrere dal 1 settembre 2010.
I riferimenti alle direttive abrogate e alla decisione abrogata si intendono fatti al presente regolamento e si leggono secondo la tavola di concordanza di cui all’allegato IX.
Articolo 31
Sanzioni
Gli Stati membri stabiliscono le sanzioni applicabili in caso di violazione delle disposizioni del presente regolamento e adottano le misure necessarie ad assicurare che esse siano applicate. Le sanzioni previste devono essere efficaci, proporzionate e dissuasive.
Gli Stati membri notificano dette disposizioni alla Commissione entro il 1 settembre 2010 e provvedono a notificare immediatamente le eventuali modifiche successive.
Articolo 32
Disposizioni transitorie
1. In deroga all’articolo 33, secondo comma, i mangimi immessi sul mercato o etichettati in conformità delle direttive 79/373/CEE, 82/471/CEE, 93/74/CEE e 96/25/CE prima del 1 settembre 2010 possono essere immessi o rimanere sul mercato fino ad esaurimento delle scorte.
2. In deroga all’articolo 8, paragrafo 2, i tipi di mangimi di cui al detto articolo, che sono già stati legalmente immessi sul mercato prima del 1 settembre 2010 possono essere immessi o rimanere sul mercato fino a quando non sarà stata adottata una decisione sulla domanda per l’aggiornamento dell’elenco degli usi previsti di cui all’articolo 10, a condizione che tale domanda sia stata presentata prima del 1 settembre 2010.
3. In deroga all’allegato I, punto 1, del presente regolamento, le materie prime per mangimi possono essere immesse sul mercato e utilizzate fintantoché il tenore massimo specifico di impurità chimiche derivanti dal loro processo di fabbricazione e dai coadiuvanti tecnologici è stato fissato, a condizione che esse soddisfino almeno le condizioni di cui all’allegato, parte A, sezione II, punto 1, della direttiva 96/25/CE. Tale deroga, tuttavia, cessa di essere applicabile il 1 settembre 2012.
4. Possono essere adottate misure al fine di facilitare la transizione all’applicazione del presente regolamento. In particolare, possono essere precisate le condizioni in base alle quali i mangimi possono essere etichettati in conformità delle disposizioni del presente regolamento prima della data della sua applicazione. Tali misure intese a modificare elementi non essenziali del presente regolamento, anche completandolo, sono adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 28, paragrafo 4.
Articolo 33
Entrata in vigore
Il presente regolamento entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Esso si applica a decorrere dal 1 settembre 2010.
Tuttavia, gli articoli 31 e 32 si applicano a decorrere dalla data di entrata in vigore del presente regolamento.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, addì 13 luglio 2009.