31996L0062
L 296/55
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 96/62/EО НА СЪВЕТА
от 27 септември 1996 година
относно оценката и управлението на качеството на околния въздух
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 130т, параграф 1 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (2),
в съответствие с процедурата, предвидена в член 189в от Договора (3),
като има предвид, че Петата програма за действие в областта на околната среда от 1992 г., чийто принципен подход беше одобрен от Съвета и представителите на правителствата на държавите-членки на среща в рамките на Съвета в тяхната Резолюция 93/C 138/01 от 1 февруари 1993 г. (4), предвижда изменения в действащото законодателство за замърсители на въздуха; като има предвид препоръките на цитираната програма за установяване на дългосрочни цели за качеството на въздуха;
като има предвид, че за опазване на околната среда като цяло и на човешкото здраве концентрациите на вредни замърсители на въздуха следва да бъдат избягвани, предотвратявани или намалявани и да бъдат определени съответните пределно допустими стойности и/или алармени прагове относно нивата на замърсяване на околния въздух;
като има предвид, че за да бъдат взети под внимание механизмите на образуване на озона, е възможно да се наложи тези пределно допустими стойности и алармени прагове да бъдат допълнени или заменени с целеви стойности;
като има предвид, че числовите стойности на пределно допустимите стойности, алармените прагове и що се отнася до озона - целевите стойности и/или пределно допустимите стойности и алармените прагове следва да се основават на резултати от дейност, изпълнявана от международни научни групи, които работят в тази област;
като има предвид, че Комисията трябва да проведе изследвания за влиянието от комбинираното въздействие на различни замърсители или източници на замърсяване и въздействието на климата върху действието на различните замърсители, проучвани в контекста на настоящата директива;
като има предвид, че за качеството на въздуха е необходима оценка спрямо пределно допустимите стойности и/или алармените прагове, и по отношение на озона - целевите стойности и/или пределно допустимите стойности, съобразени с броя на населението и размера на екосистемите, изложени на замърсяването на въздуха, както и околната среда;
като има предвид, че за да бъде сравнима оценката на качеството на въздуха на базата на измервания, проведени в държавите-членки, местонахождението и броят на пунктове за вземане на проба и използваните еталонни методи за измерванията следва да бъдат уточнени при определянето на стойности за алармените прагове, пределно допустимите стойности и целевите стойности;
като има предвид, че за да се позволи използването на други методи за оценка на качеството на околния въздух, освен директните измервания, е необходимо да се определят критериите за тяхното използване и за необходимата точност на тези методи;
като има предвид, че е необходимо общите мерки, определени в настоящата директива, да бъдат заменени с други, конкретни мерки за отделните обхванати вещества;
като има предвид, че е необходимо тези конкретни мерки да бъдат приети възможно най-бързо, за да бъдат изпълнени основните цели на настоящата директива;
като има предвид, че следва да бъдат събрани предварителни представителни данни за нивата на замърсителите;
като има предвид, че за опазването на околната среда като цяло и на човешкото здраве е необходимо държавите-членки да предприемат действия в случаите, в които пределно допустимите стойности са превишени, за да се постигне съответствие с тези стойности в определеното време;
като има предвид, че мерките, взети от държавите-членки, трябва да отчитат изискванията, определени от правилата за експлоатация на промишлени инсталации в съответствие със законодателството на Общността в областта на комплексното предотвратяване и ограничаване на замърсяването, където се прилага това законодателство;
като има предвид, че тъй като тези действия изискват време за прилагане и постигане на ефект, е необходимо да бъдат определени временни допустими отклонения от пределно допустимата стойност;
като има предвид, че е възможно да съществуват райони в държавите-членки, в които нивата на замърсяване са по-високи от пределно допустимата стойност, но в рамките на допустимото отклонение; като има предвид, че трябва да се постигне съответствие с пределно допустимата стойност в рамките на определеното време;
като има предвид, че държавите-членки следва да се консултират помежду си, ако нивото на определен замърсител превишава или е вероятно да превиши пределно допустимата стойност плюс допустимото отклонение или според случая, алармения праг, и води до възникване на значително замърсяване в друга държава-членка;
като има предвид, че определянето на алармени прагове, при които да се вземат предпазни мерки за осигуряване на безопасността, ще направи възможно ограничаването на въздействието на отделните периоди на замърсяване върху човешкото здраве;
като има предвид, че в зоните и агломерациите, където нивата на замърсителите са под пределно допустимите стойности, държавите-членки трябва да полагат усилия за опазване на възможно най-добро качество на околния въздух, съвместимо с устойчивото развитие;
като има предвид, че за улесняване на обработката и сравняването на получените данни те следва да бъдат предоставени на Комисията в стандартизирана форма;
като има предвид, че е необходимо прилагането на обширна и изчерпателна политика за оценка и управление на качеството на околния въздух да се базира на сериозни технически и научни основи и постоянен обмен на възгледи между държавите-членки;
като има предвид, че е необходимо да се избягва ненужното увеличаване на количеството информация, предавана от държавите-членки; като има предвид, че информацията, събрана от Комисията при изпълнението на настоящата директива, е полезна за Европейската агенция по околна среда (ЕАОС) и следователно може да ѝ бъде предавана от Комисията;
като има предвид, че може да се окаже желателно да бъдат адаптирани критериите и методите, използвани за оценка на качеството на околния въздух към научния и техническия прогрес и предпазните мерки, необходими за обмен на информацията, която следва да бъде предоставяна съгласно настоящата директива; като има предвид, че за да се улесни изпълнението на работата, необходима за настоящата цел, следва да бъде определена процедура за създаване на тясно сътрудничество между държавите-членки и Комисията в рамките на комитет;
като има предвид, че за поощряване на взаимния обмен на информация между държавите-членки и ЕАОС Комисията, със съдействието на ЕАОС, трябва да публикува доклад за качеството на въздуха в Общността на всеки три години;
като има предвид, че на първо място следва да бъдат разгледани веществата, които вече са обхванати от Директива 80/779/ЕИО на Съвета от 15 юли 1980 г. относно пределно допустимите и ориентировъчните стойности на качеството на околния въздух за серен двуоксид и суспендирани частици (5), Директива 82/884/ЕИО на Съвета от 3 декември 1982 г. относно пределно допустимите стойности за олово във въздуха (6), Директива 85/203/ЕИО на Съвета от 7 март 1985 г. относно стандартите за качество на въздуха по отношение на азотния двуоксид (7) и Директива 92/72/ЕИО на Съвета от 21 септември 1992 г. относно замърсяването на въздуха с озон (8),
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Цели
Общата цел на настоящата директива е да формулира основните принципи на една обща стратегия, която:
-
да определи и установи цели за качеството на околния въздух в Общността със съответните срокове за тяхното постигане, разработени с цел избягване, предотвратяване или ограничаване на възможните вредни въздействия върху човешкото здраве и околната среда като цяло,
-
да направи оценка на качеството на околния въздух в държавите-членки на базата на общи методи и критерии,
-
да събере съответната информация за качеството на околния въздух и да осигури достъпността на тази информация за обществеността, inter alia, посредством система от алармени прагове,
-
да поддържа качеството на околния въздух в местата, където то е добро, и да го подобрява в останалите случаи.
Член 2
Определения
По смисъла на настоящата директива:
1.
„околен въздух“ е въздухът на открито в тропосферата, с изключение на този на работните места;
2.
„замърсител“ е всяко вещество, въведено пряко или косвено от човека в околния въздух, което може да оказва вредно въздействие върху човешкото здраве и/или околната среда като цяло;
3.
„ниво“ е определена концентрация на даден замърсител в околния въздух или определена стойност за неговото отлагане от въздуха върху открити повърхности в даден момент;
4.
„оценка“ е всеки метод, използван за измерване, изчисляване, прогнозиране или предварителна оценка на нивото на замърсител в околния въздух;
5.
„пределно допустима стойност“ е всяко ниво, определено въз основа на научни познания с цел избягване, предотвратяване или ограничаване на определено вредно въздействие върху човешкото здраве и/или околната среда като цяло, което следва да бъде постигнато в определен срок и да не бъде превишавано след постигането му;
6.
„целева стойност“ е всяко ниво, определено с цел избягване на по-дългосрочни вредни въздействия върху човешкото здраве и/или околната среда като цяло, което следва да бъде постигнато в рамките на определен срок;
7.
„алармен праг“ е всяко ниво, чието превишаване е свързано с риск за човешкото здраве, дори при кратковременна експозиция, и при превишаването на което държавите-членки следва незабавно да предприемат стъпките, предвидени в настоящата директива;
8.
„допустимо отклонение“ е такъв процент от допустимата стойност, с който последната може да бъде превишавана съгласно условията, предвидени в настоящата директива;
9.
„зона“ е част от територията на държавите-членки в граници, определени от самите тях;
10.
„агломерация“ е всяка зона с концентрация на населението, по-голяма от 250 000 жители или в случаите, когато концентрацията на населението е по-малка или равна на 250 000 жители, гъстота на населението на km2, която според държавите-членки оправдава необходимостта от оценка и управление на качеството на околния въздух.
Член 3
Изпълнение и отговорности
С оглед изпълнението на настоящата директива държавите-членки определят на съответните нива компетентни органи и организации, отговорни за:
-
изпълнението на настоящата директива,
-
оценката на качеството на околния въздух,
-
одобряване на измервателните устройства (методи, оборудване, мрежи, лаборатории),
-
гарантиране точността на измерванията, респективно измервателните устройства и проверка на поддържането им, по-конкретно посредством мерки за вътрешен контрол на качеството, изпълнявани в съответствие, inter alia, с изискванията на европейските стандарти за осигуряване на качеството,
-
анализ на методите за оценка,
-
координиране в рамките на тяхната територия на общоевропейските програми за осигуряване на качеството, организирани от Комисията.
Едновременно с предоставянето ѝ на Комисията, държавите-членки предоставят информацията, посочена в първа алинея, и на разположение на обществеността.
Член 4
Определяне на пределно допустимите стойности и алармените прагове за качество на околния въздух
1. Относно посочените в приложение I замърсители Комисията представя пред Съвета предложения за определяне на пределно допустими стойности и в случаите, когато това е уместно, на алармени прагове съобразно следния график:
-
не по-късно от 31 декември 1996 г. за замърсители от 1 до 5,
-
относно озона, в съответствие с член 8 от Директива 92/72/ЕИО,
-
не по-късно от 31 декември 1997 г. за замърсители 7 и 8,
-
възможно най-скоро, но не по-късно от 31 декември 1999 г. за замърсители от 9 до 13.
При определяне на пределно допустимите стойности и в случаите, когато това е уместно, на алармените прагове, се вземат предвид на примерна основа факторите, предвидени в приложение II.
По отношение на озона съответните предложения се съобразяват с конкретните механизми на образуване на този замърсител. За целта е възможно да бъдат установени както целеви, така и пределно допустими стойности.
При превишаване на дадена целева стойност за озона държавите-членки са длъжни да уведомят Комисията относно мерките, предприети с оглед нейното достигане. Въз основа на горната информация Комисията оценява необходимостта от допълнителни мерки на общностно равнище и при необходимост представя съответните предложения пред Съвета.
Относно други замърсители в случаите, в които въз основа на научния прогрес, при отчитане на изложените в приложение III критерии се окаже необходимо да се постигне избягване, предотвратяване или намаляване на техните вредни въздействия върху човешкото здраве и/или околната среда като цяло в рамките на Общността, Комисията представя пред Съвета предложения за определяне на фиксирани пределно допустими стойности и в случаите, когато това е уместно, на алармени прагове.
2. Комисията отговаря за преразглеждането на елементите, върху които се основават пределно допустимите стойности и алармените прагове по параграф 1, като взема предвид най-новите научноизследователски данни в разглежданите области на епидемиологията и околната среда и най-новото развитие на метрологията.
3. След определяне на пределно допустимите стойности и алармените прагове се създават критерии и методи за:
a)
мерките, които трябва да бъдат използвани при изпълнение на законодателството по параграф 1:
-
местонахождението на пунктове за вземане на проби,
-
минималния брой на пунктове за вземане на проби,
-
препоръчителните методи за измервания и вземане на проби;
б)
използването на други методи за оценка на качеството на околния въздух, по-конкретно моделирането:
-
методи за пространствено моделиране и методи за обективна оценка,
-
препоръчителни методи за моделиране.
Тези критерии и методи се определят за всеки замърсител съобразно размера на агломерациите или нивата на замърсителите в проучваните зони.
4. Когато се определят пределно допустимите стойности и времето, необходимо за изпълнение на мерките за подобряване на качеството на околния въздух, за да вземе под внимание фактическите нива на даден замърсител, Съветът може да определя и временно допустимо отклонение за пределно допустимата стойност.
Тази граница се намалява в съответствие с процедурите, които трябва да бъдат определени за всеки замърсител, за да се постигне нивото на пределно допустимата стойност в самия край на периода, който трябва да бъде определен за всеки замърсител, когато е определена тази стойност.
5. В съответствие с Договора Съветът приема правните актове, предвидени в параграф 1, и разпоредбите, предвидени в параграфи 3 и 4.
6. Когато държава-членка предприема по-строги мерки от посочените в параграф 5, тя информира Комисията за това.
7. Когато държава-членка възнамерява да определи пределно допустими стойности или алармени прагове за замърсители, които не са посочени в приложение I и не са обхванати от разпоредбите на Общността за качеството на околния въздух в Общността, тя информира своевременно Комисията за това . От Комисията се изисква да предостави своевременен отговор на въпроса за нуждата от действие на общностно равнище, като следва критериите, предвидени в приложение III.
Член 5
Предварителна оценка на качеството на околния въздух
Държавите-членки, които не разполагат с представителни измервания относно нивата на отделните замърсители във всички зони и агломерации, предприемат серии от представителни измервания, проучвания или оценки, за да разполагат своевременно с данните, необходими за прилагането на законодателството по член 4, параграф 1.
Член 6
Оценка на качеството на околния въздух
1. След като бъдат установени съответните пределно допустими стойности и алармени прагове, качеството на околния въздух на територията на държавите-членки се оценява в съответствие с настоящия член.
2. В съответствие с критериите, посочени в член 4, параграф 3, и по отношение на съответните замърсители, посочени в член 4, параграф 3, измерването е задължително в следните зони:
-
агломерации, съгласно определението в член 2, параграф 10,
-
зони, в които нивата са между пределно допустимите стойности и нивата, предвидени в параграф 3, и
-
други зони, където нивата превишават пределно допустимите стойности.
Горните мерки могат да бъдат допълвани от методи за моделиране с цел осигуряване на съответната информация за качество на въздуха в подходяща степен.
3. В случаите, когато в рамките на даден представителен период от време нивата са под определено ниво, което е по-ниско от съответните пределно допустими стойности и което предстои да бъде определено в съответствие с разпоредбите на член 4, параграф 5, при оценката на качеството на околния въздух е възможно използването на комбинация от измервания и методи за моделиране.
4. В случаите, когато нивата са под ниво, което трябва да бъде определено в съответствие с разпоредбите на член 4, параграф 5, се допуска оценката на нивата на замърсяване да бъде извършвана единствено посредством съответните методи за моделиране или методи за обективна оценка. Настоящата разпоредба не се прилага за агломерациите в случаите на замърсители, за които са определени алармени прагове съгласно разпоредбите на член 4, параграф 5.
5. В случаите, когато такива са необходими, измерванията на съответните замърсители, независимо от вида на вземането на проби - непрекъснато или прекъснато, се извършват на определени площадки; броят на измерванията е достатъчно голям, за да позволява определянето на наблюдаваните нива.
Член 7
Подобряване на качеството на околния въздух
Основни изисквания
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки за осигуряване на съответствие с пределно допустимите стойности.
2. Мерките, взети за постигане на целите на настоящата директива:
a)
са съобразени с комплексния подход към опазването на въздуха, водите и почвата;
б)
не противоречат на законодателството на Общността относно безопасността и опазването на здравето на работниците на работните места;
в)
нямат значителни отрицателни последици върху околната среда на други държави-членки.
3. В случаите, когато съществува риск от превишаване на пределно допустимите стойности и/или алармените прагове, държавите-членки изготвят планове за действие, указващи мерките, които трябва да бъдат предприети в краткосрочен план, с оглед намаляването на посочения риск и ограничаването на продължителността на подобни явления. Тези планове, според отделния случай, могат да предвиждат мерки за контрол, а при необходимост и спиране на определени дейности, включително движението на моторни превозни средства, които допринасят за превишаването на пределно допустимите стойности.
Член 8
Мерки, приложими в зоните, в които нивата превишават пределно допустимите стойности
1. Държавите-членки съставят списък на зоните и агломерациите, в които нивата на един или повече замърсители превишават съответните пределно допустими стойности (плюс допустимото отклонение).
Когато не е определено допустимо отклонение за конкретен замърсител, зоните и агломерациите, в които степента на този замърсител превишава граничната стойност, се третират по същия начин, както зоните и агломерациите съгласно първа алинея и за тях се прилагат параграфи 3, 4 и 5.
2. Държавите-членки съставят списък на зоните и агломерациите, в които нивата на един или повече замърсители са между пределно допустимата стойност и пределно допустимата стойност плюс допустимото отклонение.
3. В зоните и агломерациите съгласно параграф 1 държавите-членки вземат мерки за осигуряване на подготовката или изпълнението на план или програма за постигане на пределно допустимата стойност в рамките на конкретен срок от време.
Споменатият план/споменатата програма, до който/която обществеността трябва да има достъп, включва най-малко информацията от списъка в приложение IV.
4. В зоните и агломерациите съгласно параграф 1, където нивото на повече от един замърсител е по-високо от пределно допустимите стойности, държавите-членки предоставят комплексен план, обхващащ всички разглеждани замърсители.
5. Комисията редовно проверява изпълнението на плановете или програмите, предоставени съгласно параграф 3, като проучва развитието им и тенденциите при замърсяването на въздуха.
6. Когато нивото на един замърсител превишава или има вероятност да превиши пределно допустимата стойност плюс допустимото отклонение или според случая след значително замърсяване, възникнало в друга държава-членка, алармения праг, заинтересованите държави-членки се консултират помежду си с оглед намиране на решение. Комисията може да взема участие в такива консултации.
Член 9
Изисквания в зоните, където нивата са по-ниски от пределно допустимата стойност
Държавите-членки съставят списък на зоните и агломерациите, в които нивата на замърсителите са под пределно допустимите стойности.
Държавите-членки поддържат нивата на замърсителите в тези зони и агломерации под пределно допустимите стойности и полагат усилия да запазят възможно най-добро качество на въздуха, съвместимо с устойчивото развитие.
Член 10
Приложими мерки в случай на превишаване на алармените прагове
При превишаване на алармените прагове държавите-членки се задължават да осигурят изпълнението на необходимите стъпки за информиране на обществеността (например чрез радио, телевизия или преса). Държавите-членки също така предоставят на Комисията предварителна информация за отчетените стойности и времетраенето на отделните случаи на замърсяване не по-късно от три месеца след възникването им. Изготвя се списък с минималните необходими данни, заедно с алармените прагове, който трябва да се предоставя на обществеността.
Член 11
Предаване на информация и отчети
След приемане от Съвета на първото предложение, посочено в член 4, параграф 1, първо тире:
1.
държавите-членки нотифицират Комисията за компетентните органи, лаборатории и организации, посочени в член 3, и
a)
в зоните по член 8, параграф 1:
i)
информират Комисията за възникването на нива, превишаващи пределно допустимата стойност плюс допустимото отклонение, за датите или периодите, когато са били наблюдавани такива нива, и стойностите им, записани през деветмесечния период след края на всяка година.
Когато не е определено допустимо отклонение за даден замърсител, зоните и агломерациите, в които нивото на такова замърсяващо вещество превишава пределно допустимата стойност ще бъдат третирани по същия начин, както зоните и агломерациите по първа алинея;
ii)
информират Комисията за основанията за всеки регистриран случай в деветмесечния период след края на всяка година;
iii)
изпращат на Комисията плановете или програмите, посочени в член 8, параграф 3, не по-късно от две години след края на годината, през която са наблюдавани нивата;
iv)
информират Комисията на всеки три години за хода на плана или програмата;
б)
изпращат на Комисията ежегодно и не по-късно от девет месеца след края на всяка година списъка на зоните и агломерациите по член 8, параграфи 1 и 2 и по член 9;
в)
изпращат на Комисията на всеки три години в рамките на отрасловия отчет по член 4 от Директива 91/692/EИО на Съвета от 23 декември 1991 г. за стандартизиране и рационализиране на докладите за прилагане на някои директиви, свързани с околната среда (9) и не по-късно от девет месеца след края на всеки тригодишен период информация, разглеждаща наблюдаваните или ако е приложимо, оценените нива в зоните и агломерациите по член 8 и член 9;
г)
информират Комисията за методите, използвани при предварителната оценка на качеството на въздуха по член 5.
2.
Комисията публикува:
а)
ежегодно списък на зоните и агломерациите по член 8, параграф 1;
б)
на всеки три години отчет за качеството на околния въздух в Общността. Този отчет представя в резюме информацията, получена чрез механизъм за обмен на информация между Комисията и държавите-членки.
3.
При необходимост Комисията ползва експертния опит, който е на разположение в ЕАОС при изготвянето на отчета по параграф 2, буква б).
Член 12
Комитет и неговите функции
1. Измененията, необходими за адаптиране на критериите и методите по член 4, параграф 2 към научния и техническия прогрес, и подробният режим за изпращане на информацията, която трябва да бъде предоставена съгласно член 11, както и други задачи, посочени в член 4, параграф 3, се приемат в съответствие с процедурите, предвидени в параграф 2 от настоящия член.
Такова адаптиране не може пряко или косвено да променя пределно допустимите стойности или алармените прагове.
2. Комисията се подпомага от комитет, съставен от представители на държавите-членки и председателстван от представител на Комисията.
Представителят на Комисията представя на комитета проект на мерките, които трябва да бъдат взети. Комитетът предоставя становището си по проекта в срок, който председателят може да определи в зависимост от спешността на въпроса. Становището се приема с мнозинството, определено в член 148, параграф 2 от Договора в случай на решения, които Съветът приема по предложение на Комисията. Гласовете на представителите на държавите-членки в рамките на комитета се претеглят по начина, определен в посочения член. Председателят не гласува.
Комисията приема предвидените мерки, ако те са в съответствие със становището на комитета.
В случай че мерките не са в съответствие със становището на комитета или ако не е представено становище, Комисията незабавно представя на Съвета предложение във връзка с предстоящите мерки. Съветът действа с квалифицирано мнозинство.
Ако при изтичането на три месеца от датата на представянето пред Съвета, Съветът не е предприел действия, предложените мерки се приемат от Комисията.
Член 13
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива не по-късно от 18 месеца от датата на нейното влизане в сила по отношение на разпоредбите, отнасящи се до членове от 1 до 4, член 12 и приложения I, II, III и IV, и най-късно на датата, от която се прилагат разпоредбите по член 4, параграф 5, по отношение на разпоредбите, свързани с останалите членове.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 14
Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.
Член 15
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 27 септември 1996 година.
DIRETTIVA 96/62/CE DEL CONSIGLIO del 27 settembre 1996 in materia di valutazione e di gestione della qualità dell'aria ambiente
IL CONSIGLIO DELL'UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l'articolo 130 S, paragrafo 1,
vista la proposta della Commissione (1),
visto il parere del Comitato economico e sociale (2),
deliberando secondo la procedura di cui all'articolo 189 C del trattato (3),
considerando che il quinto programma d'azione in materia ambientale del 1992, la cui impostazione generale è stata approvata dal Consiglio e dai rappresentanti degli Stati membri, riuniti in sede di Consiglio nella risoluzione 93/C 138/01 del 1° febbraio 1993 (4), prevede la modifica dell'attuale normativa sugli inquinanti atmosferici; che tale programma raccomanda di fissare obiettivi a lungo termine in materia di qualità dell'aria;
considerando che per tutelare l'ambiente nel suo complesso e la salute umana è necessario evitare, prevenire o ridurre le concentrazioni di inquinanti atmosferici nocivi e stabilire valori limite e/o soglie di allarme per i livelli di inquinamento dell'aria ambiente;
considerando che, al fine di tener conto dei meccanismi specifici di formazione dell'ozono, può rivelarsi necessario integrare o sostituire detti valori limite e soglie di allarme con valori obiettivo;
considerando che i valori numerici da attribuire ai valori limite, alle soglie di allarme e, per quanto riguarda l'ozono, ai valori obiettivo e/o ai valori limite e alle soglie di allarme devono basarsi sui risultati dei lavori condotti da gruppi scientifici internazionali operanti nel settore;
considerando che la Commissione deve eseguire studi per analizzare gli effetti dell'azione combinata dei diversi inquinanti o delle diverse fonti di inquinamento nonché l'effetto del clima sull'attività dei vari inquinanti esaminati nel contesto della presente direttiva;
considerando che la qualità dell'aria ambiente deve essere valutata sulla base dei valori limite e/o delle soglie di allarme e, per quanto riguarda l'ozono, sulla base dei valori obiettivo e/o dei valori limite tenendo conto delle dimensioni delle popolazioni e degli ecosistemi esposti all'inquinamento atmosferico nonché dell'ambiente;
considerando che, al fine di garantire la comparabilità dei risultati della valutazione della qualità dell'aria ambiente basata su misurazioni effettuate negli Stati membri, l'ubicazione e il numero dei punti di campionamento e i metodi di misurazione di riferimento devono essere specificati nel momento in cui vengono stabiliti i valori da stabilire per le soglie di allarme, i valori limite e i valori obiettivo;
considerando che, per consentire l'impiego di altre tecniche di valutazione della qualità dell'aria ambiente oltre a quelle della misurazione diretta, è necessario definire i criteri per l'impiego e il grado di precisione richiesti da tali tecniche;
considerando che le misure generali stabilite nell'ambito della presente direttiva devono essere completate da altre misure specifiche per le singole sostanze trattate;
considerando che tali misure specifiche devono essere adottate quanto prima ai fini del conseguimento degli obiettivi generali della presente direttiva;
considerando che si devono raccogliere dati preliminari rappresentativi in merito ai livelli degli inquinanti;
considerando che, per tutelare l'ambiente nel suo complesso e la salute umana, è necessario che gli Stati membri intervengano quando vengono superati i valori limite al fine di conformarsi a tali valori entro il termine stabilito;
considerando che le misure adottate dagli Stati membri devono tener conto delle prescrizioni stabilite dai regolamenti in materia di funzionamento degli impianti industriali a norma della legislazione comunitaria nel settore della prevenzione e della riduzione integrate dell'inquinamento, allorquando tale legislazione è applicabile;
considerando che, dati i tempi necessari per attuare e rendere operanti tali azioni, potrebbe rivelarsi necessario fissare margini temporanei di superamento del valore limite;
considerando che negli Stati membri possono esistere zone in cui i livelli di inquinamento superano il valore limite, ma rientrano nel margine di superamento consentito; che la conformità al valore limite deve essere conseguita entro il limite di tempo specificato;
considerando che gli Stati membri devono consultarsi qualora il livello di un inquinante superi, o vi sia rischio che superi il valore limite più il margine di superamento o, a seconda dei casi, la soglia di allarme, in seguito ad un inquinamento significativo che abbia origine in un altro Stato membro;
considerando che l'istituzione di soglie di allarme alle quali dovrebbero essere adottate misure precauzionali renderà possibile limitare le conseguenze degli episodi di inquinamento sulla salute umana;
considerando che nelle zone e negli agglomerari in cui i livelli degli inquinanti sono inferiori ai valori limite gli Stati membri devono adoperarsi per preservare la migliore qualità dell'aria ambiente compatibile con uno sviluppo sostenibile;
considerando che, per facilitarne la gestione e il confronto, i dati devono essere trasmessi alla Commissione in forma normalizzata;
considerando che l'attuazione di una politica generale e completa in materia di valutazione e gestione della qualità dell'aria ambiente deve poggiare su solidi fondamenti tecnici e scientifici e basarsi sul costante scambio di opinioni con gli Stati membri;
considerando la necessità di evitare di aumentare inutilmente il numero di informazioni che gli Stati membri devono trasmettere, che le informazioni raccolte dalla Commissione in applicazione della presente direttiva sono utili per l'Agenzia europea dell'ambiente (AEA) e possono essere pertanto comunicate a quest'ultima dalla Commissione;
considerando che può essere opportuno procedere ai necessari adeguamenti dei criteri e delle tecniche utilizzati per la valutazione della qualità dell'aria ambiente al progresso scientifico e tecnico e stabilire le disposizioni necessarie per gli scambi di informazioni previsti dalla presente direttiva; che, allo scopo di agevolare l'esecuzione dei lavori a tal fine, si deve istituire una procedura intesa ad instaurare una stretta cooperazione tra gli Stati membri e la Commissione nell'ambito di un comitato;
considerando che, per promuovere lo scambio reciproco delle informazioni fra gli Stati membri e l'AEA, la Commissione, con l'assistenza dell'AEA, dovrà pubblicare ogni tre anni una relazione sulla qualità dell'aria ambiente nella Comunità;
considerando che le sostanze già disciplinate dalla direttiva 80/779/CEE, del 15 luglio 1980, relativa ai valori limite e ai valori guida di qualità dell'aria per l'anidride solforosa e le particelle in sospensione (5), dalla direttiva 82/884/CEE, del 3 dicembre 1982; concernente un valore minimo per il piombo contenuto nell'atmosfera (6), dalla direttiva 85/203/CEE, del 7 marzo 1985, concernente le norme di qualità atmosferica per il biossido di azoto (7) e dalla direttiva 92/72/CEE, del 21 settembre 1992, sull'inquinamento dell'aria provocato dall'ozono (8), devono essere considerate prioritarie,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
Articolo 1
Obiettivi
Obiettivo generale della direttiva è definire i principi di base di una strategia comune volta a:
- definire e stabilire obiettivi di qualità dell'aria ambiente nella Comunità europea al fine di evitare, prevenire o ridurre gli effetti nocivi sulla salute umana e sull'ambiente nel suo complesso;
- valutare la qualità dell'aria ambiente negli Stati membri in base a metodi e criteri comuni;
- disporre di informazioni adeguate sulla qualità dell'aria ambiente e far sì che siano rese pubbliche, tra l'altro mediante soglie d'allarme;
- mantenere la qualità dell'aria ambiente, laddove è buona, e migliorarla negli altri casi.
Articolo 2
Definizioni
Ai fini della presente direttiva s'intende per:
1) «aria ambiente»: l'aria esterna presente nella troposfera, ad esclusione di quella presente nei luoghi di lavoro;
2) «inquinante»: qualsiasi sostanza immessa direttamente o indirettamente dall'uomo nell'aria ambiente che può avere effetti nocivi sulla salute umana o sull'ambiente nel suo complesso;
3) «livello»: concentrazione nell'aria ambiente o deposito di un inquinante su una superficie in un dato periodo di tempo;
4) «valutazione»: qualsiasi metodo impiegato per misurare, calcolare, prevedere o stimare il livello di un inquinante nell'aria ambiente;
5) «valore limite»: livello fissato in base alle conoscenze scientifiche al fine di evitare, prevenire o ridurre gli effetti nocivi sulla salute umana e/o sull'ambiente nel suo complesso, che dovrà essere raggiunto entro un dato termine e in seguito non superato;
6) «valore obiettivo»: livello fissato al fine di evitare a lungo termine ulteriori effetti nocivi sulla salute umana e/o sull'ambiente nel suo complesso, che dovrà essere raggiunto per quanto possibile nel corso di un dato periodo;
7) «soglia di allarme»: livello oltre il quale vi è un rischio per la salute umana in caso di esposizione di breve durata e raggiunto il quale gli Stati membri devono immediatamente intervenire a norma della presente direttiva;
8) «margine di superamento»: la percentuale del valore limite nella cui misura tale valore può essere superato alle condizioni stabilite dalla presente direttiva;
9) «zona»: parte del territorio degli Stati membri da essi delimitata;
10) «agglomerato»: zona con una concentrazione di popolazione superiore a 250 000 abitanti o, allorché la concentrazione di popolazione è pari o inferiore a 250 000 abitanti, una densità abitativa per km² tale da rendere necessarie per gli Stati membri la valutazione e la gestione della qualità dell'aria ambiente.
Articolo 3
Attuazione e responsabilità
Ai fini dell'attuazione della presente direttiva, gli Stati membri sono tenuti a designare ai livelli appropriati le autorità competenti e gli organismi incaricati di:
- attuare la presente direttiva;
- valutare la qualità dell'aria ambiente;
- autorizzare dispositivi di misurazione (metodi, apparecchi, reti, laboratori);
- garantire la qualità delle misurazioni effettuate dai dispositivi di misurazione, accertando il rispetto di tale qualità da parte di detti dispositivi, in particolare con i controlli interni della qualità in base, tra l'altro, ai requisiti delle norme europee in materia di garanzia della qualità;
- effettuare l'analisi dei metodi di valutazione;
- coordinare, sul proprio territorio, i programmi di garanzia della qualità su scala comunitaria organizzati dalla Commissione.
Qualora gli Stati membri forniscano alla Commissione l'informazione di cui al primo comma, essi la rendono accessibile al pubblico.
Articolo 4
Determinazione dei valori limite e delle soglie di allarme per l'aria ambiente
1. Per gli inquinanti elencati nell'allegato I, la Commissione trasmette al Consiglio le proposte relative alla fissazione dei valori limite, e in modo adeguato, delle soglie di allarme, sulla base del seguente calendario:
- non oltre il 31 dicembre 1996 per gli inquinanti 1-5;
- a norma dell'articolo 8 della direttiva 92/72/CEE per l'ozono;
- non oltre il 31 dicembre 1997 per gli inquinanti 7 e 8;
- nel più breve tempo possibile e comunque non oltre il 31 dicembre 1999 per gli inquinanti 9-13.
Ai fini della fissazione dei valori limite e, in modo adeguato, delle soglie di allarme, si tiene conto, a titolo di esempio, dei fattori indicati nell'allegato II.
Per quanto concerne l'ozono, tali proposte terranno conto dei meccanismi specifici di formazione di questo inquinante e, a tal fine, potranno prevedere valori obiettivo e/o valori limite.
In caso di superamento di un valore obiettivo fissato per l'ozono gli Stati membri comunicano alla Commissione le misure adottate per il raggiungimento di detto valore. In base a tali informazioni la Commissione valuta se siano necessarie misure addizionali a livello comunitario e presenta, se del caso, proposte al Consiglio.
Per gli inquinanti, la Commissione trasmette al Consiglio le proposte relative alla fissazione dei valori limite e, in modo adeguato, delle soglie di allarme se risultasse, sulla base del progresso scientifico e considerando i criteri indicati nell'allegato III, che occorre evitare, prevenire o ridurre nella Comunità gli effetti nocivi di detti inquinanti sulla salute umana e/o sull'ambiente nel suo complesso.
2. La Commissione provvede, sulla scorta dei dati più recenti della ricerca scientifica nei settori epidemiologico e ambientale in questione nonché degli ultimi progressi della metrologia, al riesame degli elementi su cui si basano i valori limite e le soglie di allarme di cui al paragrafo 1.
3. Allorquando sono stabiliti valori limite e soglie d'allarme, sono fissati i criteri e le tecniche riguardanti:
a) la misurazione di cui valersi nell'attuare la legislazione di cui al paragrafo 1:
- ubicazione dei punti di campionamento,
- numero minimo dei punti di campionamento,
- tecniche di misurazione di riferimento e di campionamento;
b) l'impiego di altre tecniche di valutazione della qualità dell'aria ambiente, in particolare la modellizzazione:
- la risoluzione spaziale per la modellizzazione ed i metodi di valutazione obiettiva,
- le tecniche di riferimento per la modellizzazione.
Questi criteri e tecniche devono essere stabiliti per ciascun inquinante in base alle dimensioni degli agglomerati o al livello degli inquinanti nelle zone in cui viene valutata la qualità dell'aria ambiente.
4. Per tener conto dei livelli effettivi di un dato inquinante all'atto della fissazione dei valori limite, nonché del tempo necessario per attuare i provvedimenti volti a migliorare la qualità dell'aria ambiente, il Consiglio può fissare per il valore limite anche un margine di superamento temporaneo.
Tale margine si riduce secondo modalità che saranno stabilite per ciascun inquinante, al fine di raggiungere il valore limite al più tardi entro lo scadere del termine da stabilire per ciascun inquinante all'atto della fissazione di tale valore.
5. A norma del trattato, il Consiglio adotta la normativa di cui al paragrafo 1 e le disposizioni di cui ai paragrafi 3 e 4.
6. Qualora uno Stato membro adotti misure più rigorose di quelle previste dalle disposizioni di cui al paragrafo 5, esso ne informa la Commissione.
7. Qualora un Stato membro intenda fissare valori limite o soglie di allarme per inquinanti che non sono contemplati dall'allegato I e non sono oggetto di disposizioni comunitarie concernenti la qualità dell'aria ambiente della Comunità, esso ne informa la Commissione in tempo utile. La Commissione è tenuta a fornire, in tempo utile, una risposta alla domanda se sia necessario agire a livello comunitario secondo i criteri di cui all'allegato III.
Articolo 5
Valutazione preliminare della qualità dell'aria ambiente
Gli Stati membri che non dispongono di misurazioni rappresentative dei livelli di tali inquinanti in tutte le zone e gli agglomerati effettuano campagne di misurazioni rappresentative, di inchieste o di valutazioni, onde disporre dei dati in tempo utile per l'attuazione della normativa di cui all'articolo 4, paragrafo 1.
Articolo 6
Valutazione della qualità ambiente
1. Una volta stabiliti i valori limite e le soglie d'allarme, la qualità dell'aria ambiente è valutata su tutto il territorio degli Stati membri, in base al presente articolo.
2. In base ai criteri di cui all'articolo 4, paragrafo 3 e per gli inquinanti pertinenti ai sensi di detto paragrafo, la misurazione è obbligatoria per le seguenti zone:
- gli agglomerati definiti all'articolo 2, paragrafo 10,
- le zone in cui i livelli sono compresi tra i valori limite ed i livelli di cui al paragrafo 3, e
- le altre zone in cui i livelli superano i valori limite.
Le misurazioni previste possono essere completate da tecniche di modellizzazione per fornire un'informazione adeguata sulla qualità dell'aria ambiente.
3. Per la valutazione della qualità dell'aria ambiente si può ricorrere ad una combinazione di misurazioni e di tecniche di modellizzazione allorché i livelli sono inferiori in un periodo di tempo rappresentativo ad un livello inferiore al valore limite che dev'essere determinato in base alle disposizioni di cui all'articolo 4, paragrafo 5.
4. Allorché i livelli sono inferiori ad un livello che dev'essere determinato in base alle disposizioni di cui all'articolo 4, paragrafo 5, per la valutazione dei livelli è possibile ricorrere soltanto alle tecniche di modellizzazione o di stima oggettiva. Detta disposizione non si applica agli agglomerati per gli inquinanti le cui soglie d'allarme sono state fissate in base alle disposizioni di cui all'articolo 4, paragrafo 5.
5. Quando gli inquinanti devono essere misurati, la misurazione deve essere compiuta in siti fissi in maniera continua o per campionamento casuale; il numero delle misurazioni deve essere sufficiente a permettere di determinare i livelli rilevati.
Articolo 7
Miglioramento della qualità dell'aria ambiente
Requisiti generali
1. Gli Stati membri adottano le misure necessarie per assicurare il rispetto dei valori limite.
2. Qualunque misura presa per raggiungere gli scopi della presente direttiva deve:
a) prendere in considerazione una strategia integrata a difesa dell'aria, dell'acqua e del suolo;
b) non contravvenire alla legislazione comunitaria in materia di salvaguardia della sicurezza e della salute dei lavoratori sul luogo di lavoro;
c) non avere effetti nocivi e significanti sull'ambiente degli altri Stati membri.
3. Gli Stati membri predispongono piani d'azione che indicano le misure da adottare a breve termine in casi di rischio di un superamento dei valori limite e/o delle soglie d'allarme, al fine di ridurre il rischio e limitarne la durata. Tali piani possono prevedere, a seconda dei casi, misure di controllo e, ove necessario, di sospensione delle attività, ivi compreso il traffico automobilistico, che contribuiscono al superamento dei valori limite.
Articolo 8
Misure applicabili nelle zone in cui i livelli superano il valore limite
1. Gli Stati membri elaborano l'elenco delle zone e degli agglomerati in cui i livelli di uno o più inquinanti superano i valori limite oltre il margine di superamento.
Allorché non è stato fissato un margine di superamento per un determinato inquinante, le zone e gli agglomerati in cui il livello di tale inquinante supera il valore limite sono equiparati alle zone e agli agglomerati di cui al primo comma e si applicano i paragrafi 3, 4 e 5.
2. Gli Stati membri elaborano l'elenco delle zone e degli agglomerati in cui i livelli di uno o più inquinanti sono compresi tra il valore limite e il valore limite aumentato del margine di superamento.
3. Nelle zone e negli agglomerati di cui al paragrafo 1, gli Stati membri adottano misure atte a garantire l'elaborazione o l'attuazione di un piano o di un programma che consenta di raggiungere il valore limite entro il periodo di tempo stabilito.
Tale piano o programma, da rendere pubblico, deve riportare almeno le informazioni di cui all'allegato IV.
4. Nelle zone e negli agglomerati di cui al paragrafo 1 in cui il livello di più inquinanti supera i valori limite, gli Stati membri predispongono un piano integrato che interessi tutti gli inquinanti in questione.
5. La Commissione verifica periodicamente l'attuazione dei piani o dei programmi notificati ai sensi del paragrafo 3, esaminando i progressi compiuti e le prospettive in materia di inquinamento atmosferico.
6. Allorché il livello di un inquinante è superiore o rischia di essere superiore al valore limite aumentato del margine di superamento o, se del caso, alla soglia di allarme, in seguito ad un inquinamento significativo avente come origine un altro Stato membro, gli Stati membri interessati si consultano allo scopo di ovviare alla situazione. La Commissione può assistere a tali consultazioni.
Articolo 9
Requisiti applicabili alle zone con livelli inferiori al valore limite
Gli Stati membri elaborano l'elenco delle zone e degli agglomerati in cui i livelli degli inquinanti sono inferiori ai valori limite.
In tali zone e agglomerati gli Stati membri mantengono i livelli degli inquinanti al di sotto dei valori limite e si adoperano al fine di preservare la migliore qualità dell'aria ambiente compatibile con lo sviluppo sostenibile.
Articolo 10
Misure applicabili in caso di superamento delle soglie di allarme
Qualora le soglie di allarme vengano superate, gli Stati membri garantiscono che siano prese le misure necessarie per informare la popolazione (ad esempio per mezzo della radio, della televisione e della stampa). Gli Stati membri inoltre trasmettono, a titolo provvisorio, alla Commissione i dati relativi ai livelli registrati e alla durata dello o degli episodi di inquinamento entro tre mesi dal rilevamento. Contemporaneamente alla fissazione delle soglie di allarme, è compilato un elenco minimo delle informazioni dettagliate da comunicare alla popolazione.
Articolo 11
Trasmissione delle informazioni e relazioni
Dopo l'adozione da parte del Consiglio della prima proposta di cui all'articolo 4, paragrafo 1:
1) gli Stati membri rendono noti alla Commissione le autorità competenti, i laboratori e gli organismi di cui all'articolo 3 e:
a) nelle zone di cui all'articolo 8, paragrafo 1:
i) le segnalano entro nove mesi dalla fine di ciascun anno, il rilevamento di livelli superiori ai valori limite oltre il margine di superamento, le date o i periodi in cui esso si è verificato, nonché i valori registrati.
Se per un determinato inquinante non è stato stabilito un margine di superamento, le zone e gli agglomerati in cui il livello di detto inquinante supera i valori limite sono equiparati alle zone e agli agglomerati di cui al primo comma;
ii) le segnalano, entro nove mesi dalla fine di ciascun anno, i motivi di ciascun superamento;
iii) le trasmettono, non oltre due anni dalla fine dell'anno durante il quale sono stati registrati i livelli in questione, i piani o i programmi di cui all'articolo 8, paragrafo 3;
iv) le segnalano, ogni tre anni, l'andamento del piano o del programma in corso di attuazione;
b) le trasmettono, ogni anno e non oltre ogni nove mesi dalla fine di ciascun anno, l'elenco delle zone e degli agglomerati di cui all'articolo 8, paragrafi 1 e 2 e all'articolo 9;
c) le trasmettono, nel quadro della relazione settoriale di cui all'articolo 4 della direttiva 91/692/CEE del Consiglio, del 23 dicembre 1991, per la standardizzazione e la razionalizzazione delle relazioni relative all'attuazione di talune direttive concernenti l'ambiente (9), ogni tre anni e non oltre nove mesi dalla fine di ciascun triennio, informazioni che sintetizzino i livelli rilevati o valutati, a seconda dei casi, nelle zone e negli agglomerati di cui agli articoli 8 e 9;
d) le comunicano i metodi utilizzati per la valutazione preliminare della qualità dell'aria di cui all'articolo 5.
2) La Commissione pubblica:
a) ogni anno, un elenco delle zone e degli agglomerati di cui all'articolo 8, paragrafo 1;
b) ogni tre anni, una relazione sulla qualità dell'aria ambiente nella Comunità. Tale relazione presenta una sintesi delle informazioni acquisite nell'ambito di un meccanismo di scambi di informazioni tra la Commissione e gli Stati membri.
3) Nell'elaborazione della relazione di cui al paragrafo 2, lettera b), la Commissione terrà conto, se necessario, delle competenze disponibili presso l'Agenzia europea per l'ambiente.
Articolo 12
Comitato e sue funzioni
1. Le modifiche necessarie per adeguare al progresso scientifico e tecnico i criteri e le tecniche di cui all'articolo 4, paragrafo 2 e le modalità di trasmissione delle informazioni da fornire a norma dell'articolo 11, nonché altri compiti specificati nelle disposizioni di cui all'articolo 4, paragrafo 3, sono stabilite in base alla procedura di cui al paragrafo 2 del presente articolo.
Tale adeguamento non deve comportare la modifica diretta o indiretta dei valori limite o delle soglie di allarme.
2. La Commissione è assistita da un comitato composto dai rappresentanti degli Stati membri e presieduto dal rappresentante della Commissione.
Il rappresentante della Commissione sottopone al comitato un progetto delle misure da adottare. Il comitato formula il suo parere sul progetto entro un termine che il presidente può fissare in funzione dell'urgenza della questione in esame. Il parere è formulato alla maggioranza prevista all'articolo 148, paragrafo 2 del trattato per l'adozione delle decisioni che il Consiglio deve prendere su proposta della Commissione. Nelle votazioni in seno al comitato, ai voti dei rappresentanti degli Stati membri è attribuita la ponderazione fissata nell'articolo precitato. Il presidente non partecipa al voto.
La Commissione adotta le misure previste qualora siano conformi al parere del comitato.
Se le misure previste non sono conformi al parere del comitato, o in mancanza di parere, la Commissione sottopone senza indugio al Consiglio una proposta in merito alle misure da prendere. Il Consiglio delibera a maggioranza qualificata.
Se il Consiglio non ha deliberato entro un termine di tre mesi a decorrere dalla data in cui gli è stata sottoposta la proposta, la Commissione adotta le misure proposte.
Articolo 13
1. Gli Stati membri mettono in vigore le disposizioni legislative, regolamentari e amministrative necessarie per conformarsi alla presente direttiva non oltre diciotto mesi dalla sua entrata in vigore per quanto riguarda le disposizioni relative agli articoli da 1 a 4 e 12 e agli allegati I, II, III e IV e non oltre la data in cui si applicheranno le disposizioni di cui all'articolo 4, paragrafo 5 per quanto riguarda le disposizioni relative agli altri articoli.
Quando gli Stati membri adottano tali disposizioni, queste contengono un riferimento alla presente direttiva o sono corredate di un siffatto riferimento all'atto della pubblicazione ufficiale. Le modalità del riferimento sono decise dagli Stati membri.
2. Gli Stati membri comunicano alla Commissione il testo delle disposizioni essenziali di diritto interno che essi adottano nel settore disciplinato dalla presente direttiva.
Articolo 14
La presente direttiva entra in vigore il giorno della sua pubblicazione nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee.
Articolo 15
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Bruxelles, addì 27 settembre 1996.