32000L0009
L 106/21
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 2000/9/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 20 март 2000 година
относно въжените линии за превоз на хора
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 47, параграф 2, и членове 55 и 95 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията (1),
като взеха предвид становището на Икономическия и социален комитет (2),
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (3),
като имат предвид, че:
(1)
Въжените линии за превоз на хора (наричани по-долу „въжени линии“) се проектират, изграждат, пускат в експлоатация и използват с цел да се превозват хора. Въжените линии са съоръжения за превоз, които се използват предимно в планинските курорти и към тях спадат въжените железници, лифтовете, едновъжените кабинкови въздушни линии, седалковите въздушни линии, ски-влековете, но към тях могат да спадат и въжени линии, използвани в градския транспорт. Някои видове въжени линии могат да се основават на други, напълно различни основни принципи, които не могат да бъдат изключени a priori. Поради това би следвало да се приемат мерки за въвеждане на специфични изисквания, които да отговарят на същите условия за сигурност като тези, предвидени в настоящата директива.
(2)
Въжени линии се използват главно в туризма, особено в планинските региони, като този факт играе важна роля за икономиката на съответните региони и придобива все по-голямо значение в търговския баланс на държавите-членки. От техническа гледна точка, секторът на въжените линии има отношение и към индустриалните дейности, свързани с производството на оборудване, както и със сектора на строителните работи и гражданското строителство.
(3)
Държавите-членки отговарят за гарантирането на безопасността на въжените линии при тяхното изграждане, пускане в експлоатация, както и по време на тяхната експлоатация. Също така, заедно с компетентните органи, те носят отговорност в областта на използването на земите, благоустройството и опазването на околната среда. В националните законодателства има съществени различия, свързани с техники, специфични за дадена национална промишленост, както и с местни обичаи и производствени практики. Те предписват специфични размери и устройства, както и специфични характеристики. В светлината на тези обстоятелства производителите се задължават да определят продукцията си съобразно всеки пазар. Този факт възпрепятства намирането на стандартни решения и съответно влияе отрицателно на конкурентоспособността.
(4)
Съществените изисквания за сигурност и опазване на здравето следва да бъдат спазвани, за да се гарантира сигурността на въжените линии. Тези изисквания следва да бъдат прилагани разумно, за да може бъде отчетено същестуващото технологично равнище към момента на изграждането, както и задължителните технически и икономически изисквания.
(5)
Освен това, въжените линии могат да бъдат трансгранични и тогава тяхното изграждане може да се натъкне на противоречиви национални правни уредби.
(6)
Основните изисквания за сигурност и опазване здравето на хората, за опазване на околната среда и за защита на потребителите, които да се прилагат по отношение на въжените линии, на подсистемите и на техните предпазни устройства, би следвало да се определят за цялата Общност. Ако това не бъде направено, взаимното признаване на националните уредби би поставило неразрешими трудности, що се отнася до тълкуването и отговорността както от политическа, така и от техническа гледна точка. Освен това, без предварително определяне на хармонизирани нормативни изисквания, стандартизацията не е в състояние да разреши възникналите проблеми.
(7)
Отговорността за одобряване на въжените линии обикновено е поверена на служба на компетентните национални органи в различните държави-членки. В някои случаи одобрението на устройствата не може да бъде получено a priori, а само по молба на клиента. Освен това, задължителната проверка преди пускането в експлоатация на въжените линии може да доведе до отхвърляне на някои елементи или на някои технологични решения. Подобно състояние на нещата води до оскъпяване и удължаване на сроковете за доставка и е особено неблагоприятно за чуждите производители. От друга страна, въжените линии са обект на строго наблюдение от страна на публичните служби, включително и по време на тяхната експлоатация. Причините за тежки злополуки могат да бъдат свързани с избора на местността, със самата транспортна система, с изпълнението на строителството, или още с начина, по който системата се експлоатира и поддържа.
(8)
При това положение, сигурността на въжените линии зависи в еднаква степен от условията, свързани с местността, от качеството на промишлените продукти и от начина, по който те са сглобени, инсталирани на обекта и наблюдавани по време на експлоатацията. Това подчертава значението на наличието на всеобхватна концепция за въжените линии за оценка степента на сигурност, както и на общ подход на общностно равнище относно гаранциите за качество. При тези условия, за да се даде възможност на производителите да превъзмогнат трудностите, с които се сблъскват понастоящем, а на ползващите ги лица да се възползват пълноценно от въжените линии, както и за да се гарантира еднакво равнище на развитие във всички държави-членки, следва да се определи съвкупност от изисквания, както и процедури на контрол и проверка, които да се прилагат по еднакъв начин във всички държави-членки.
(9)
Ползващите въжени линии лица от всички държави-членки и от други държави трябва да имат гаранции, че ще се ползват със задоволително равнище на сигурност. Това изискване налага определянето на процедури и методи за преглед, контрол и проверка. Това води до използването на стандартизирани технически съоръжения, които трябва да бъдат вградени във въжените линии.
(10)
Когато Директива 85/337/ЕИО (4) на Съвета изисква това, следва да се оценява въздействието на въжените линии върху околната среда. Важно е, освен въздействията, посочени в цитираната директива, едновременно с това да се вземат под внимание опазването на околната среда и изискванията за устойчиво развитие на туризма.
(11)
Въжените линии могат да попаднат в приложното поле на Директива 93/38/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 г. относно съгласуване на процедурите за възлагане на обществени поръчки в областта на водоснабдяването, енергетиката, транспорта и пощенските услуги (5).
(12)
Техническите спецификации би следвало да бъдат включени в общите документи и в техническите спецификации, типични за всяка поръчка. Тези технически спецификации следва да бъдат определени чрез позоваване на европейски спецификации, когато има такива.
(13)
За да може по-лесно да се докаже съобразяването със съществените изисквания, е полезно да са налице хармонизирани европейски стандарти, чието спазване дава възможност да се предполага, че продуктът съответства на цитираните съществени изисквания. Хармонизирани европейски стандарти се изготвят от частни организации и следва да запазят статута си на незадължителни стандарти. За тази цел, Европейският комитет по стандартизация (СEN) и Европейският комитет по стандартизация на електротехниката (Cenelec) са признати като органи, които са компетентни да приемат хармонизирани стандарти, съобразени с общите насоки на сътрудничеството между Комисията и тези два органа, подписани на 13 ноември 1984 г.
(14)
За целите на настоящата директива, хармонизиран стандарт е техническа спецификация (европейски стандарт или документ за хармонизиране), приета от единия или от другия от тези органи или и от двата, по заявление на Комисията, съгласно Директива 98/34/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 юни 1998 г., предвиждаща процедура за информиране в областта на техническите стандарти и предписания и за правилата, отнасящи се до услугите на информационното общество (6), и в съответствие с посочените по-горе общи насоки. В областта на стандартизацията е добре Комисията да бъде подпомагана от комитета, посочен в цитираната директива, който ползва, когато това е необходимо, съветите на техническите експерти.
(15)
Само за предпазните устройства или подсистемите на съоръжение, съответстващи на национален стандарт, въвеждащ в националното законодателство хармонизиран стандарт, който е бил публикуван в Официален вестник на Европейските общности, се предполага, че отговарят на съответните съществени изисквания на настоящата директива, без да е необходима специална обосновка.
(16)
При липса на европейски спецификации, техническите спецификации би следвало, доколкото е възможно, да бъдат определени чрез позоваване на други стандарти, които се използват в Общността. Главните възложители на съоръжения могат да определят допълнителни спецификации, които са необходими, за да допълнят европейските спецификации или други стандарти. Тези разпоредби трябва, във всички случаи, да гарантират спазването на изискванията, хармонизирани на равнищена Общността, на които трябва да отговарят въжените линии.
(17)
Освен това, държавите-членки са заинтересовани да имат международна система на стандартизация, годна да създава стандарти, които на практика да се използват от партньорите в международната търговия и да отговарят на изискванията на политиката на Общността.
(18)
Понастоящем в някои държави-членки възложителите на съоръжения могат да посочат за всяка поръчка процедури на контрол и проверка в общите документи или в техническите спецификации. Тези процедури трябва в бъдеще, по-специално що се относя до предпазните устройства, да бъдат включени в рамките на Резолюция на Съвета от 21 декември 1989 г. относно общ подход при оценката на съответствието (7). Понятието предпазно устройство се отнася не само до материални обекти, а и до нематериални обекти, като например компютърни програми. Процедурите за оценка на съответствието на предпазните устройства трябва да се базират на използването на модулите, които са предмет на Решение 93/465/ЕИО на Съвета (8). За важните предпазни устройства следва да бъдат определени принципите и условията за прилагането на гаранцията за качество при проектирането. Това е необходимо, за да се подпомогне общото въвеждане на системата за гарантиране на каче ството в самите предприятия.
(19)
В рамките на методическия анализ на сигурността на въжените линии следва да се посочат устройствата, на които се основава сигурността на въжената линия.
(20)
Възложителите на изпълнението на съоръженията, като се позовават на европейските спецификации, определят в техническите си условия характеристиките, по-специално за предпазните устройства, които трябва да бъдат спазени от производителите съгласно договорните им задължения. При това положение, съответствието на устройствата е свързано главно с областта на тяхното използване, а не само с тяхното свободно движение на пазара на Общността.
(21)
Би следвало върху предпазните устройства да фигурира маркировката на ЕО, поставена или от производителя, или от упълномощено от него лице, което е установено в рамките на Общността; маркировката на ЕО означава, че предпазното устройство е съгласувано с разпоредбите на настоящата директива, както и с тези от други приложими директиви на Общността, отнасящи се до поставянето на маркировка на ЕО.
(22)
Не е необходимо да се поставя маркировката на ЕО върху подсистемите, по отношение на които се прилагат разпоредбите на настоящата директива, но въз основа на оценката на съответствие, осъществена според процедурата, предвидена за тази цел в настоящата директива, декларацията за съответствие е достатъчна. Това не засяга задължението на производителите да поставят върху някои подсистеми маркировката на ЕО, удостоверяваща съответствието им на други разпоредби на Общността, приложими за тях.
(23)
Отговорността на държавите-членки за сигурността, здравето и други аспекти, обхванати от съществените изисквания на тяхна територия, трябва да бъде призната в защитна клауза, която предвижда подходящи процедури на общностно равнище;
(24)
Необходима е процедура за проверка на подсистемите на дадена въжена линия преди тяхното пускане в експлоатация. Тази проверка трябва да дава възможност на органите да се уверят, че на всеки етап от проектирането, изграждането и пускането в експлоатация, полученият резултат отговаря на приложимите разпоредби на настоящата директива. Това трябва също да даде възможност на производителите да могат да разчитат на равно третиране в която и да е държава-членка. Следователно, трябва също да се установят принципите и условията на проверката на ЕО на подсистемите на една въжена линия.
(25)
Изискванията, свързани с експлоатацията на въжените линии, трябва да бъдат взети под внимание при анализа на безопасността, без все пак да се поставя под съмнение принципът на свободно движение на стоки или безопасността на въжените линии. Следователно, независимо, че самата експлоатация на въжените линии не е предмет на настоящата директива, Комисията трябва да предложи на държавите-членки серия от препоръки, за да гарантира висока степен на защита на ползващите лица, на персонала по експлоатацията и на третите лица при експлоатацията на въжените линии, разположени на тяхната територия.
(26)
За въжените линии технологични нововъведения могат да бъдат изпробвани в естествена големина само по повод направата на ново съоръжение. При това положение следва да се предвиди процедура, която да дава възможност за създаване на специални условия, като следи за спазване на съществените изисквания.
(27)
Въжените линии, за които вече е било получено разрешение, без да е започнало изпълнение на строителството, или които се намират вече в стадий на изграждане, трябва да бъдат съобразени с разпоредбите на настоящата директива, освен ако държавите-членки не вземат друго решение, което да бъде аргументирано и което същевременно гарантира също толкова високо равнище на защита. Разпоредбите на настоящата директива трябва да се спазват при преустройство на съществуващи въжени линии,, ако националното законодателство предвижда, че за тези изменения трябва да бъде получено разрешение.
(28)
Не е необходимо да се изисква привеждане в съответствие на всички съществуващи въжени линии с разпоредбите, приложими за новите въжени линии. Това обаче може да се окаже необходимо, ако основните цели във връзка със сигурността не са изпълнени. В такъв случай Комисията трябва да предложи серия от препоръки на държавите-членки, за да се осигури високо равнище на защита на потребителите на въжени линии, съществуващи на тяхна територия, в светлината на приложимите в тази област разпоредби за нови въжени линии.
(29)
Уведомените органи, отговорни за процедурите за оценка на съответствието както на предпазните устройства, така и на подсистемите на въжените линии трябва, особено при липса на европейски спецификации, да съгласуват решенията си във възможно най-голяма степен. Комисията трябва да следи за изпълнението на това.
(30)
Прилагането на съществените изисквания, особено по отношение на сигурността на съоръженията, както и съгласуването на процедурите, налага създаването на отделен комитет.
(31)
Необходимите мерки за привеждане в изпълнение на настоящата директива следва да се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. относно установяването на процедурите за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (9),
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
1. Настоящата директива се прилага за въжените линии за превоз на хора.
2. За целите на настоящата директива под „въжени линии за превоз на хора“ се разбират съоръжения, състоящи се от множество съставни части, проектирани, произведени, монтирани и пуснати в експлоатация с цел превоз на хора.
Тези съоръжения, изградени на място, се използват за превоз на хора с транспортни средства или теглени от тегличи, чието окачване и/или теглене се осигурява от въжета, разположени по дължината на трасето.
3. Тези съоръжения включват:
а)
въжени железници и други съоръжения с превозни средства, носени от колела или от други устройства за окачване, където теглителната сила се осигурява от едно или повече въжета;
б)
лифтове, чиито превозни средства се носят и/или преместват посредством едно или повече носещи въжета; тази категория включва също кабинковите и седалковите лифтове;
в)
ски-влекове, при които ползващите ги лица биват изтегляни чрез тегличи посредством въже.
4. Настоящата директива се прилага по отношение на:
-
съоръженията, изградени и пуснати в експлоатация след нейното влизане в сила,
-
подсистемите и предпазните устройства, пуснати на пазара след нейното влизане в сила.
Тя се отнася до разпоредбите за хармонизиране, които са необходими и достатъчни, за да осигурят и гарантират спазването на съществените изисквания, посочени в член 3, параграф 1.
Ако важни характеристики на подсистемите или на предпазните устройства на съществуващи съоръжения са обект на промени, изискващи от страна на съответната държава-членка ново разрешение за пускане в експлоатация, тези изменения и тяхното въздействие върху съоръжението като цяло трябва да отговарят на съществените изисквания, посочени в член 3, параграф 1.
5. По смисъла на настоящата директива:
-
„съоръжение“ е пълната система, изградена на място, включваща инфраструктурата и подсистемите, изброени в приложение I; инфраструктурата, проектирана специално за всяко съоръжение и изградена на място, се съобразява с трасето на линията, характеристиките на системата, съоръженията на линията и станциите, които са необходими за изграждането и функционирането на съоръжението, включително и основите,
-
„предпазно устройство“ е всеки прост елемент, група от елементи, част от оборудване или пълно оборудване и всяко устройство, включено в съоръжението, за да гарантира сигурността му, определено посредством анализ за безопасност, чиято липса създава риск за безопасността на хората: ползващи лица, персонал по експлоатацията или трети лица,
-
„възложител на съоръжението“ е всяко физическо или юридическо лице, което възлага поръчката за изпълнение на въжената линия,
-
„функционална пригодност“ е съвкупността от техническите решения и мерки, които оказват влияние върху проектирането и изграждането и са необходими за безопасното функциониране на въжената линия,
-
„пригодност за поддържане“ е съвкупността от техническите решения и мерки, които имат влияние върху проектирането и изграждането и които са необходими за поддържането с оглед безопасното функциониране на въжената линия.
6. От приложното поле на настоящата директива са изключени:
-
асансьорите по смисъла на Директива 95/16/ЕО (10),
-
трамваите с традиционна конструкция, движени от кабели,
-
съоръжения, използвани за селскостопански цели,
-
специфичното оборудване за панаири, изградено на място или подвижно, както и съоръженията в увеселителните паркове, предназначени за свободното време и неизползвани като превозно средство за хора,
-
съоръжения в мините, както и съоръжения, изградени и използвани за промишлени цели,
-
речните салове, движени с въжета,
-
зъбчатите железници,
-
съоръженията, движени с вериги.
Член 2
1. Разпоредбите на настоящата директива се прилагат, без да се засяга приложението на другите директиви на Общността; спазването на съществените изисквания на настоящата директива може, все пак, да налага да се прибегне до специфични европейски спецификации, изготвени за тази цел.
2. Под „европейска спецификация“ се разбира обща техническа спецификация, европейско техническо одобрение или национален стандарт, въвеждащ в националното законодателство европейски стандарт.
3. Данните за европейските спецификации, които могат да бъдат общи технически спецификации, европейски технически решения по смисъла на Директива 93/38/ЕИО или национални стандарти, въвеждащи хармонизираните европейски стандари, се публикуват в Официален вестник на Европейските общности.
4. Държавите-членки публикуват данните за вътрешноправните норми, въвеждащи хармонизираните европейски стандарти.
5. При липса на европейски хармонизиран стандарт, държавите-членки приемат необходимите мерки, за да бъдат доведени до знанието на заинтересуваните страни вътрешноправните норми и съществуващите технически спецификации, които се смятат за важни или полезни за правилното въвеждане на съществените изисквания, посочени в член 3, параграф 1.
6. Допълнителните технически спецификации, необходими за допълване на европейските спецификации или другите стандарти, не трябва да застрашават спазването на съществените изисквания, посочени в член 3, параграф 1.
7. Когато една държава-членка или Комисията смята, че европейските спецификации, посочени в параграф 2, не отговарят напълно на съществените изисквания, посочени в член 3, параграф 1, Комисията или държавата-членка сезира комитета, посочен в член 17, като излага основанията си. Комитетът излиза със становище незабавно.
В светлината на становището на този комитет и когато се касае за хармонизирани европейски стандарти, след допитване до комитета, учреден по силата на Директива 98/34/ЕО, Комисията съобщава на държавите-членки дали е необходимо или не да се изключат съответните европейски спецификации от публикациите, посочени в параграф 3.
Член 3
1. Съоръженията, както и тяхната инфраструктура, подсистемите, както и предпазните устройства на едно съоръжение, трябва да отговарят на съществените изисквания, посочени в приложение II, и да са приложими за тях.
2. Когато една вътрешноправна норма, въвеждаща хармонизиран европейски стандарт, данните за който са били публикувани в Официален вестник на Европейските общности, отговаря на съществените изисквания за безопасност, посочени в приложение II, се предполага, че съоръженията и тяхната инфраструктура, подсистемите, както и предпазните устройства на едно съоръжение, изградени в съответствие с тази норма, отговарят на съответните съществени изисквания.
Член 4
1. Всеки проект за съоръжение трябва да бъде подложен, по молба на възложителя на съоръжението или на упълномощено от него лице, на анализ за безопасност, извършен в съответствие с приложение III, който взима предвид всички аспекти, отнасящи се до безопасността на системата и на заобикалящата я среда в рамките на проектирането, изграждането и пускането в експлоатация и дава възможност да се определят, въз основа на придобития опит, опасностите, които могат да възникнат по време на експлоатация.
2. Въз основа на анализа на безопасността се изготвя доклад за безопасността, който трябва да посочва предвидените мерки, за да се реагира на опасностите, и който трябва да включва списък на предпазните устройства и на подсистемите, които трябва да бъдат съобразени с разпоредбите на глави II и III.
ГЛАВА II
ПРЕДПАЗНИ УСТРОЙСТВА
Член 5
1. Държавите-членки взимат всички необходими мерки предпазните устройства да:
-
бъдат пуснати на пазара, само ако дават възможност за изграждане на съоръжения, отговарящи на съществените изисквания, посочени в член 3, параграф 1,
-
бъдат пуснати в експлоатация, само ако дават възможност да се създадат съоръжения, които няма опасност да засегнат сигурността и здравето на лицата и, според случая, сигурността на имуществото, когато са монтирани и поддържани по подходящ начин и използвани съобразно предназначението си.
2. Разпоредбите на настоящата директива не засягат възможността за държавите-членки да предписват, при спазване на Договора, изискванията, които те считат необходими за гарантиране защитата на хората, и по-специално на работниците, при използването на въпросните съоръжения, доколкото това не води до изменения на тези съоръжения по начин, който не е предвиден в настоящата директива.
Член 6
Държавите-членки не могат, въз основа на настоящата директива, да забраняват, ограничават или пречат на пускането на тяхна територия на пазара на предпазните устройства, предназначени да бъдат използвани в съоръжения, когато тези устройства отговарят на разпоредбите на настоящата директива.
Член 7
1. Държавите-членки приемат за съответстващи на разпоредбите на настоящата директива, отнасящи се до тях, предпазните устройства, посочени в член 4, параграф 2, които са снабдени с маркировката на ЕО за съответствие, чийто образец е включен в приложение IХ и към които е приложена декларацията на ЕО за съответствие, предвидена в приложение IV.
2. Преди пускането на пазара на едно предпазно устройство, производителят или упълномощено от него лице, установено в Общността, трябва:
а)
да подложи предпазното устройство на процедура по оценка на съответствието в съответствие с приложение V, и
б)
да постави маркировката на ЕО за съответствие върху предпазното устройство и въз основа на модулите на Решение 93/465/ЕИО да състави декларация на ЕО за съответствие съобразно приложение IV.
3. Процедурата за оценка на съответствието на едно предпазно устройство се извършва по заявление на производителя или на упълномощено от него лице, установено в Общността, от уведомения орган посочен в член 16 и се избира от него за тази цел.
4. Когато предпазните устройства са предмет на други директиви, отнасящи се до други аспекти и предвиждащи поставянето на маркировката на ЕО за съответствие, тя трябва да обозначава, че предпазните устройства съответстват и на разпоредбите на тези други директиви.
5. Когато нито производителят, нито упълномощено от него лице, установено в Общността, не са изпълнили задълженията по параграфи от 1 до 4, тези задължения преминават върху всяко лице, което пуска предпазното устройство на пазара в Общността. Същите задължения се прилагат и по отношение на този, който произвежда предпазното устройство за собствени нужди.
ГЛАВА III
ПОДСИСТЕМИ
Член 8
Държавите-членки вземат всички необходими мерки, за да бъдат подсистемите, предвидени в приложение I, пускани на пазара, само ако дават възможност за изграждане на съоръжения, които отговарят на съществените изисквания, посочени в член 3, параграф 1.
Член 9
Държавите-членки не могат, въз основа на настоящата директива, да забраняват, ограничават или затрудняват пускането на тяхна територия на пазара на подсистеми, предназначени да бъдат използвани в съоръжения, когато тези подсистеми отговарят на разпоредбите на настоящата директива.
Член 10
1. По смисъла на член 3, параграф 1 държавите-членки приемат за отговарящи на съответните съществени изисквания подсистемите, посочени в приложение I, към които е приложена декларацията на ЕО за съответствие, предвидена в приложение VI, и техническата документация, предвидена в параграф 3 на настоящия член.
2. Процедурата за изпитване на ЕО на подсистемите се извършва по искане на производителя или на упълномощено от него лице, установено в Общността, или, при липса на такова, на физическото или юридическо лице, което пуска съответната подсистема на пазара, от уведомения орган, посочен в член 16, който е избран от производителя, упълномощено от него лице или гореспоменатото трето лице за тази цел. Декларацията на ЕО за съответствие се изготвя от производителя, упълномощено от него лице или от гореспоменатото трето лице, въз основа на изпитването на ЕО, в съответствие с приложение VII.
3. Уведоменият орган изготвя сертификат на ЕО за изпитване в съответствие с приложение VII и техническата документация, която се прилага към него. Техническата документация трябва да съдържа всички необходими документи, отнасящи се до характеристиките на подсистемата, а в случаите, когато е необходимо, всички документи, удостоверяващи съответствието на предпазните устройства. Тя трябва, освен това, да съдържа всички относими подробности, отнасящи се до условията и ограничението на употребата им и до изискванията за поддръжката.
ГЛАВА IV
СЪОРЪЖЕНИЯ
Член 11
1. Всяка държава-членка определя процедурите за разрешаване строителството и пускането в експлоатация на съоръженията, разположени на нейна територия.
2. Държавите-членки взимат всички подходящи мерки и определят процедурите, необходими, за да се гарантира, че посочените в приложение I предпазни устройства и подсистеми, вградени в съоръженията, изградени на тяхна територия, са монтирани и пуснати в експлоатация, само ако позволяват изграждането на съоръжения, които е малко вероятно да застрашат сигурността и здравето на хората или, в зависимост от случая, сигурността на имуществото, когато са монтирани и поддържани по подходящ начин и използвани в съответствие с тяхното предназначение.
3. Когато една държава-членка прецени, че проектирането или изпълнението на едно предпазно устройство или на една подсистема, посочени в приложение I, съдържа новаторски елементи, тя взима всички подходящи мерки и може да постави специални условия за изграждането и/или пускането в експлоатация на съоръжения, съдържащи такива новаторски предпазни устройства или подсистеми. Тя уведомява незабавно Комисията, като посочва съображенията си. Комисията сезира незабавно комитета, посочен в член 17.
4. Държавите-членки взимат всички подходящи мерки съоръженията да могат да бъдат изграждани и пускани в експлоатация, само ако тяхното проектиране и изграждане гарантират спазването на съществените изисквания, посочени в член 3, параграф 1.
5. Държавите-членки не могат, на основание на разпоредбите, посочени в параграф 1, да забранят, ограничат или затруднят свободното движение на предпазните устройства и на подсистемите, предвидени в приложение I, към които е приложена декларация на ЕО за съответствие, по смисъла на членове 7 или 10.
6. Анализът за безопасност, декларациите на ЕО за съответствие и допълнителната техническа документация за предпазните устройства и за подсистемите, предвидени в приложение I, трябва да бъдат представени на компетентния орган, отговорен за одобрението на съоръжението, от възложителя на съоръжението или от упълномощено от него лице и едно копие трябва да бъде запазено на самото място, където се намира съоръжението.
7. Държавите-членки трябва да се уверят, че анализът за безопасност, докладът за безопасност и техническата документация са налице и че съдържат цялата документация за характеристиките на съоръжението, и в случаите, когато се налага, всички документи, удостоверяващи съответствието на предпазните устройства и на подсистемите, посочени в приложение I. Освен това, трябва да съществуват и документи, съдържащи необходимите условия, включително и ограниченията при експлоатацията, както и пълни указания относно техническото поддържане, надзора, настройването и поддръжката.
Член 12
Без да нарушават други законови разпоредби, държавите-членки не могат на тяхна територия да забраняват, ограничават или затрудняват изграждането и пускането в експлоатация на съоръжения, които отговарят на разпоредбите на настоящата директива.
Член 13
Държавите-членки гарантират едно съоръжение да остане в експлоатация, само ако то отговаря на условията, установени в доклада за безопасност.
ГЛАВА V
ПРЕДПАЗНИ МЕРКИ
Член 14
1. Когато държава-членка установи, че има опасност едно предпазно устройство, притежаващо маркировката на ЕО за съответствие, пуснато на пазара и използвано в съответствие с предназначението си, или една подсистема, към която има декларация на ЕО за съответствие, посочена в член 10, параграф 1, и използвана в съответствие с предназначението си, да застраши здравето и сигурността на хората и, според случая, сигурността на имуществото, тя взима всички подходящи мерки, за да ограничи условията за използване на това устройство или на тази подсистема или да забрани използването им.
Заинтересованата държава-членка уведомява незабавно Комисията за взетите мерки и посочва причините за своето решение, като уточнява дали несъответствието е следствие на, по-специално:
а)
неспазване на съществените изисквания, посочени в член 3, параграф 1;
б)
неточно прилагане на европейските спецификации, посочени в член 2, параграф 2, доколкото има позоваване на прилагането на тези спецификации;
в)
празноти в европейските спецификации, посочени в член 2, параграф 2.
2. Комисията се допитва до заинтересуваните страни в най-кратък срок. Когато в резултат на това допитване Комисията установи:
-
че мерките са оправдани, тя уведомява незабавно държавата-членка, която е поела инициативата, както и другите държави-членки; в случай че решението, посочено в параграф 1, се основава на празнота в европейските спецификации, Комисията, след допитване до заинтересуваните страни, започва процедурата, посочена в член 2, параграф 7, ако държавата-членка, взела решението, смята да продължи действието му,
-
че мерките, отнасящи се до едно предпазно устройство, са неоправдани, тя уведомява незабавно за това производителя или упълномощено от него лице, установено в Общността, както и държавата-членка, която е взела посочените мерки,
-
че мерките, отнасящи се до една подсистема, са неоправдани, тя уведомява незабавно за това производителя, упълномощено от него лице, установено в Общността, или, при липса на такъв, физическото или юридическото лице, пуснало подсистемата на пазара, както и държавата-членка, която е взела посочените мерки.
3. Когато едно предпазно устройство, което има маркировката на ЕО за съответствие, се окаже несъответстващо, компетентната държава-членка взима подходящи мерки срещу този, който е поставил тази маркировка и който е изготвил декларацията на ЕО за съответствие и уведомява за това Комисията и другите държави-членки.
4. Когато една подсистема, към която е приложена декларацията на ЕО за съответствие, се окаже несъответстваща, компетентната държава-членка взима подходящи мерки срещу този, който е изготвил декларацията на ЕО за съответствие, и уведомява за това Комисията и другите държави-членки.
5. Комисията следи държавите-членки да бъдат уведомени за резултатите от процедурата.
Член 15
Когато една държава-членка установи, че едно одобрено съоръжение, използвано в съответствие с предназначението си, би могло да застраши сигурността и здравето на хората и, според случая, сигурността на имуществото, тя взима всички подходящи мерки, за да ограничи условията за експлоатация на това съоръжение или за да забрани експлоатацията му.
ГЛАВА VI
УВЕДОМЕНИ ОРГАНИ
Член 16
1. Държавите-членки съобщават на Комисията и на другите държави-членки за органите, отговорни за извършването на процедурата за оценка на съответствието, посочена в членове 7 и 10, като посочват сферата на компетентност на всеки от тях. Комисията им дава идентификационни номера. Тя публикува в Официален вестник на Европейските общности списъка на тези органи, заедно с идентификационния им номер, както и със сферите им на компетентност, и следи за актуализирането на този списък.
2. Държавите-членки трябва да прилагат критериите, предвидени в приложение VIII, за оценка на органите, които трябва да бъдат уведомени. Предполага се, че органите, които отговарят на критериите за оценка, предвидени в приложимите хармонизирани европейски стандарти, отговарят на посочените критерии.
3. Държава-членка, която е уведомила един орган, трябва да оттегли уведомлението си, ако установи, че този орган не отговаря вече на критериите, посочени в приложение VIII. Тя уведомява незабавно Комисията и другите държави-членки за това.
4. При нужда координирането на уведомените органи се осъществява в съответствие с член 17.
ГЛАВА VII
КОМИТЕТ
Член 17
1. Комисията се подпомага от Комитет.
2. В случай, че се прави позоваване на настоящия параграф, се прилагат членове 3 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, при спазване на разпоредбите на член 8 от него.
3. Комитетът изготвя свой процедурен правилник.
ГЛАВА VIII
МАРКИРОВКА НА ЕО ЗА СЪОТВЕТСТВИЕ
Член 18
1. Маркировката на ЕО за съответствие се състои от инициалите „ЕО“. Приложение IХ определя типа, който трябва да се използва.
2. Маркировката на ЕО за съответствие се поставя по отчетлив и видим начин върху всяко предпазно устройство или, ако това не е възможно, върху етикет, прикрепен към устройството.
3. Забранено е върху предпазните устройства да се поставят маркировки и надписи, които могат да заблудят трети лица относно значението и външната форма на шрифта на маркировката на ЕО за съответствие. Всяко друго маркиране може да бъде поставено, при условие че не намалява видимостта и възможността за прочитане на маркировката на ЕО за съответствие.
4. Без да се засяга член 14:
а)
всяко констатирано от една държава-членка неоснователно поставяне на маркировката на ЕО за съответствие води до задължение за производителя или за упълномощено от него лице, установено в Общността, да приведе предпазното устройство в съответствие с разпоредбите за маркировката на ЕО за съответствие и да преустанови нарушението при условията, определени от тази държава-членка;
б)
ако несъответствието продължи да съществува, държавата-членка трябва да вземе всички подходящи мерки за ограничаване или забрана на пускането на пазара на съответното предпазно устройство или да гарантира неговото изтегляне от пазара при спазване на процедурите, предвидени в член 14.
ГЛАВА IХ
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 19
Всяко решение, взето в изпълнение на настоящата директива и водещо до ограничаване на използването на предпазните устройства или на подсистемите в едно съоръжение, или на тяхното пускане на пазара, трябва да бъде обосновано. То трябва да бъде съобщено на заинтересованата страна във възможно най-кратък срок, с указание за средствата за правна защита според действащото законодателство в съответната държава-членка и за сроковете на тази правна защита.
Член 20
Съоръженията, за които има разрешение преди влизане в сила на настоящата директива и за които изпълнението на строителството още не е започнало, трябва да бъдат съобразени с разпоредбите на настоящата директива, освен ако държавите-членки вземат друго обосновано решение, с което да се постигне също толкова високо равнище на защита.
Член 21
1. Държавите-членки приемат и публикуват законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 3 май 2002 година. Те информират незабавно Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на разпоредбите от националното си законодателство в областта, уредена с настоящата директива.
3. Държавите-членки допускат, за период от четири години след влизането в сила на настоящата директива:
-
изграждането и пускането в експлоатация на съоръжения,
-
пускането на пазара на подсистеми и на предпазни устройства,
които отговарят на разпоредбите, действащи на тяхна територия към момента на влизане в сила на настоящата директива.
4. Комисията представя доклад на Европейския парламент и на Съвета за привеждането в действие на настоящата директива, и по-специално на член 1, параграф 6, и член 17 от нея, най-късно до 3 май 2004 година и, ако е необходимо, прави предложения за подходящи изменения.
Член 22
Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.
Член 23
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 20 март 2000 година.
Direttiva 2000/9/CE del Parlamento europeo e del Consiglio
del 20 marzo 2000
relativa agli impianti a fune adibiti al trasporto di persone
IL PARLAMENTO EUROPEO E IL CONSIGLIO DELL'UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l'articolo 47, paragrafo 2, e gli articoli 55 e 95,
vista la proposta della Commissione(1),
visto il parere del Comitato economico e sociale(2),
deliberando secondo la procedura di cui all'articolo 251 del trattato(3),
considerando quanto segue:
(1) Gli impianti a fune adibiti al trasporto di persone (in seguito denominati "impianti a fune") sono progettati, costruiti, messi in servizio e gestiti allo scopo di trasportare persone. Gli impianti a fune sono in primo luogo impianti di trasporto utilizzati nelle stazioni turistiche di montagna e comprendono le funicolari, le funivie, le cabinovie, le seggiovie e le sciovie. Può trattarsi anche di impianti a fune utilizzati nei trasporti urbani. Alcuni tipi di impianti a fune possono avvalersi di principi elementari del tutto differenti che non possono essere esclusi a priori. È opportuno pertanto lasciare la possibilità di introdurre requisiti specifici che rispettino gli stessi obiettivi di sicurezza previsti dalla presente direttiva.
(2) L'uso degli impianti a fune è legato principalmente al turismo, in particolare a quello di montagna, che ha un ruolo importante nell'economia delle regioni interessate e un'incidenza sempre maggiore sulla bilancia commerciale degli Stati membri. Sotto il profilo tecnico, il settore degli impianti a fune è anche correlato alle attività industriali connesse con la produzione di beni strumentali nonché con le attività dell'edilizia e di ingegneria civile.
(3) Gli Stati membri devono garantire la sicurezza degli impianti a fune dal momento della loro costruzione, messa in servizio e durante l'esercizio. Insieme alle autorità competenti essi sono anche responsabili in materia di diritto fondiario, urbanistico e ambientale. Le normative nazionali presentano forti differenze connesse a tecniche particolari dell'industria nazionale e ad abitudini e know-how locali. Esse prescrivono dimensioni e dispositivi particolari e caratteristiche speciali. Questa situazione obbliga i fabbricanti a ridefinire i loro prodotti per ogni appalto, impedisce l'offerta di soluzioni standard e va a detrimento della competitività.
(4) Il rispetto dei requisiti essenziali di sicurezza e sanitari è inderogabile per garantire la sicurezza degli impianti a fune. Detti requisiti devono essere applicati con discernimento, per tener conto del livello tecnologico esistente al momento della costruzione nonché degli imperativi tecnici ed economici.
(5) Inoltre, gli impianti a fune possono avere un carattere transfrontaliero e che pertanto la loro fabbricazione può essere ostacolata dall'esistenza di normative nazionali contraddittorie.
(6) Occorre pertanto definire per tutta la Comunità, requisiti essenziali di sicurezza e di salute delle persone, di protezione dell'ambiente e di protezione dei consumatori applicabili agli impianti a fune, ai sottosistemi e ai loro componenti di sicurezza, altrimenti il riconoscimento reciproco delle normative nazionali comporterebbe, dal punto di vista politico e tecnico, difficoltà insormontabili per l'interpretazione e la responsabilità. Analogamente, senza la previa definizione di esigenze normative armonizzate, la normalizzazione non è uno strumento idoneo a risolvere i problemi.
(7) Di norma nei vari Stati membri la responsabilità di approvare gli impianti a fune è affidata a un servizio delle autorità competenti. In alcuni casi l'approvazione dei componenti non può essere ottenuta a priori, bensì soltanto su richiesta del cliente. Del pari, la verifica imposta prima della messa in servizio dell'impianto a fune può portare a respingere alcuni componenti o alcune soluzioni tecnologiche. Tali eventualità comportano costi supplementari, ritardi nei termini e sono penalizzanti soprattutto per i fabbricanti non nazionali. D'altra parte, gli impianti a fune sono oggetto di una stretta vigilanza da parte dei servizi pubblici anche durante il loro esercizio. Le cause di gravi incidenti possono essere legate alla scelta del sito, al sistema di trasporto propriamente detto, alle opere o alle modalità di gestione e manutenzione.
(8) In queste condizioni, la sicurezza degli impianti a fune è in funzione sia dei vincoli imposti dal sito sia della qualità delle forniture industriali e delle modalità di assemblaggio, montaggio sul sito e sorveglianza durante l'esercizio. Ciò sottolinea l'importanza di avere una visione globale dell'impianto a fune per valutare il livello di sicurezza nonché un approccio comune, a livello comunitario, degli aspetti di garanzia della qualità. In queste condizioni, per consentire ai fabbricanti di superare le difficoltà cui sono attualmente confrontati e agli utenti di poter pienamente fruire degli impianti a fune e per garantire inoltre uno sviluppo di livello analogo in tutti gli Stati membri, occorre definire una serie di requisiti e di procedure di controllo e di verifica, applicati uniformemente in tutti gli Stati membri.
(9) Le persone che utilizzano gli impianti provenienti da tutti gli Stati membri, e anche dal di fuori di essi, devono essere certi di usufruire di un livello di sicurezza soddisfacente. A tal fine, vanno definiti procedure e metodi per l'esame, il controllo e la verifica. Tali modalità portano a utilizzare dispositivi tecnici normalizzati che devono essere incorporati negli impianti a fune.
(10) Qualora, in base alla direttiva 85/337/CEE del Consiglio(4) un impianto a fune debba formare oggetto di una valutazione di impatto ambientale, detta valutazione va effettuata. Oltre che degli effetti menzionati nella suddetta direttiva, è necessario tener conto allo stesso tempo della protezione dell'ambiente e delle esigenze di sviluppo durevole del turismo.
(11) Gli impianti a fune possono rientrare nell'ambito di applicazione della direttiva 93/38/CEE del Consiglio, del 14 giugno 1993, che coordina le procedure di appalto degli enti erogatori di acqua e di energia, degli enti che forniscono servizi di trasporto nonché degli enti che operano nel settore delle telecomunicazioni(5).
(12) Le specifiche tecniche devono figurare nei documenti generali o nei capitolati d'oneri propri di ogni appalto. Queste specifiche tecniche devono essere definite con riferimento a specifiche europee, qualora esse esistano.
(13) Per poter provare più facilmente il rispetto dei requisiti essenziali, sono utili norme europee armonizzate dalla cui osservanza derivi la presunzione che il prodotto soddisfa i suddetti requisiti essenziali. Le norme europee armonizzate sono elaborate da organizzazioni private e devono rimanere facoltative. A tal fine, il comitato europeo di normalizzazione (CEN) e il comitato europeo di normalizzazione elettrotecnica (Cenelec) sono stati indicati come organismi competenti per adottare norme armonizzate nel rispetto degli orientamenti generali per la cooperazione tra la Commissione e i due suddetti organismi, sottoscritti il 13 novembre 1984.
(14) Ai fini della presente direttiva, per norma armonizzata si intende una specifica tecnica (norma europea o documento di armonizzazione) adottata da uno di questi organismi o da ambedue su richiesta della Commissione ai sensi della direttiva 98/34/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 22 giugno 1998, che prevede una procedura d'informazione nel settore delle norme e delle regolamentazioni tecniche e delle norme relative ai servizi della società dell'informazione(6), e nel rispetto degli orientamenti generali summenzionati. Per le questioni di normalizzazione è opportuno che la Commissione sia assistita dal comitato di cui alla suddetta direttiva, il quale si avvale, se necessario, della consulenza di esperti tecnici.
(15) Si presumono conformi ai requisiti essenziali oggetto della presente direttiva, senza che sia necessario fornire giustificazioni particolari, soltanto i componenti di sicurezza o i sottosistemi di un impianto conformi ad una norma nazionale che recepisce una norma armonizzata che è stata oggetto di una pubblicazione nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee.
(16) In mancanza di specifiche europee, si dovrebbero definire, per quanto possibile, le specifiche tecniche facendo riferimento alle altre norme applicate nella Comunità. I committenti possono definire le specifiche supplementari necessarie per completare le specifiche europee o le altre norme. In ogni caso, queste disposizioni devono consentire di garantire l'osservanza dei requisiti armonizzati a livello comunitario cui devono conformarsi gli impianti a fune.
(17) Inoltre riveste interesse, per gli Stati membri, un sistema internazionale di normalizzazione in grado di fornire norme che siano effettivamente utilizzate dai partner del commercio internazionale e che soddisfino i requisiti della politica comunitaria.
(18) Attualmente, in alcuni Stati membri, i committenti possono indicare le procedure di controllo e di verifica nella documentazione generale o nel capitolato d'oneri di ogni appalto. Queste procedure, in particolare per quanto riguarda i componenti di sicurezza, devono in futuro rientrare nell'ambito della risoluzione del Consiglio, del 21 dicembre 1989, concernente un approccio globale in materia di valutazione della conformità(7). La nozione di componente di sicurezza comprende elementi materiali e immateriali come il software. Nelle procedure di valutazione delle conformità dei componenti di sicurezza, si devono utilizzare i moduli di cui alla decisione 93/465/CEE del Consiglio(8). Per i componenti di sicurezza, occorre definire i principi e le condizioni per applicare la garanzia della qualità a livello della progettazione. Questa impostazione è necessaria per favorire la diffusione del sistema di garanzia di qualità presso le imprese.
(19) Nell'ambito dell'analisi metodica della sicurezza dell'impianto a fune, vanno individuati i componenti responsabili della sicurezza dell'impianto a fune.
(20) Nei loro capitolati d'oneri, i committenti stabiliscono le caratteristiche che i fabbricanti devono rispettare contrattualmente, in particolare per i componenti di sicurezza, facendo riferimento alle specifiche europee. La conformità dei componenti è pertanto connessa principalmente al loro campo d'impiego e non solo alla libera circolazione sul mercato comunitario.
(21) Per i componenti di sicurezza dev'essere prevista una marcatura CE apposta o dal fabbricante o dal suo mandatario stabilito nella Comunità. Tale marcatura garantisce la conformità del componente stesso alle disposizioni della presente direttiva e delle altre direttive comunitarie in vigore riguardanti l'apposizione della marcatura CE.
(22) Non è necessario apporre la marcatura CE ai sottosistemi soggetti alle disposizioni della presente direttiva, bensì, in base alla valutazione della conformità eseguita secondo la procedura all'uopo prevista nella presente direttiva, è sufficiente la dichiarazione di conformità. Ciò lascia impregiudicato l'obbligo per i fabbricanti di apporre la marcatura CE su determinati sottosistemi per provarne la conformità ad altre disposizioni comunitarie che li riguardano.
(23) La responsabilità degli Stati membri in materia di sicurezza, salute e altri aspetti disciplinati dai requisiti essenziali sul loro territorio deve essere riconosciuta in una clausola di salvaguardia che preveda procedure comunitarie adeguate.
(24) È necessario disporre di una procedura per la verifica dei sottosistemi di un impianto a fune prima della loro messa in servizio. Tale verifica deve consentire alle autorità responsabili di essere certe che, in ciascuna fase della progettazione, della costruzione e della messa in servizio, il risultato conseguito sia conforme alle disposizioni pertinenti della presente direttiva. Ciò deve consentire altresì ai fabbricanti di poter fare affidamento su una parità di trattamento indipendentemente dallo Stato membro. Devono pertanto essere definiti anche i principi e le condizioni dell'esame CE dei sottosistemi di un impianto a fune.
(25) I vincoli connessi con l'esercizio degli impianti a fune devono essere presi in considerazione nell'analisi di sicurezza, senza tuttavia che siano rimessi in discussione il principio della libera circolazione delle merci o la sicurezza di tali impianti. Di conseguenza, anche se la presente direttiva non riguarda propriamente l'esercizio degli impianti a fune, la Commissione deve proporre agli Stati membri una serie di raccomandazioni affinché l'esercizio degli impianti a fune situati sui loro territori assicuri un'alta protezione degli utenti, del personale operativo e dei terzi.
(26) Per gli impianti a fune, le innovazioni tecnologiche possono essere sperimentate su scala reale soltanto al momento della realizzazione di un nuovo impianto. Pertanto, occorre prevedere una procedura che, pur controllando l'osservanza dei requisiti essenziali, consenta di stabilire condizioni specifiche.
(27) Si devono conformare ai requisiti di cui alla presente direttiva gli impianti a fune che sono già stati oggetto di un'autorizzazione, senza che ne sia stata iniziata la costruzione, o che sono già in costruzione, a meno che gli Stati membri, in modo motivato, decidano diversamente, pur garantendo lo stesso grado elevato di protezione. In caso di modifica di impianti a fune esistenti, le disposizioni della presente direttiva vanno osservate qualora, per tali lavori, sia necessaria un'autorizzazione ai sensi della legislazione nazionale.
(28) Non è necessario prescrivere che tutti gli impianti a fune esistenti siano resi conformi alle disposizioni applicabili a quelli nuovi. Tuttavia, ciò può rivelarsi necessario se non sono rispettati gli obiettivi essenziali di sicurezza. In tale ipotesi, la Commissione deve proporre agli Stati membri una serie di raccomandazioni affinché gli impianti a fune esistenti sul loro territorio assicurino un grado elevato di protezione degli utenti alla luce delle disposizioni applicabili, in materia, agli impianti a fune nuovi.
(29) Gli organismi notificati preposti all'espletamento delle procedure di valutazione della conformità dei componenti di sicurezza e dei sottosistemi degli impianti a fune devono, in particolare in mancanza di specifiche europee, coordinare le loro decisioni il più strettamente possibile. La Commissione deve vigilare affinché ciò avvenga effettivamente.
(30) L'adeguata attuazione dei requisiti essenziali, in particolare per quanto concerne il livello di sicurezza dell'impianto e il coordinamento delle procedure, richiede l'istituzione di un comitato.
(31) Le misure necessarie per l'attuazione della presente direttiva sono adottate secondo la decisione 1999/468/CE del Consiglio, del 28 giugno 1999, recante modalità per l'esercizio delle competenze di esecuzione conferite alle Commissione(9),
HANNO ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
CAPITOLO I
DISPOSIZIONI GENERALI
Articolo 1
1. La presente direttiva si applica agli impianti a fune adibiti al trasporto di persone.
2. Ai fini della presente direttiva, per "impianti a fune adibiti al trasporto di persone" si intendono impianti costituiti da vari componenti progettati, costruiti, assemblati e messi in servizio al fine di fornire un servizio di trasporto di persone.
In tali impianti, installati nel loro sito, le persone sono trasportate in veicoli oppure da dispositivi di traino che vengono mossi e/o sospesi da funi disposte lungo il tracciato.
3. Gli impianti interessati sono:
a) le funicolari e gli altri impianti i cui veicoli sono portati da ruote o da altri dispositivi di sostegno e trainati da una o più funi;
b) le funivie, i cui veicoli sono portati e/o trainati da una o più funi; questa categoria comprende anche le cabinovie e le seggiovie;
c) le sciovie, che trainano mediante una fune gli utenti muniti di attrezzatura appropriata.
4. La presente direttiva si applica:
- agli impianti costruiti e messi in servizio a decorrere dalla sua entrata in vigore,
- ai sottosistemi ed ai componenti di sicurezza immessi sul mercato a decorrere dalla sua entrata in vigore.
Essa riguarda le disposizioni di armonizzazione necessarie e sufficienti ad assicurare e garantire il rispetto dei requisiti essenziali di cui all'articolo 3, paragrafo 1.
Se caratteristiche, sottosistemi o componenti di sicurezza significativi di impianti esistenti costituiscono oggetto di modifiche richiedenti che lo Stato membro interessato rilasci una nuova autorizzazione di messa in servizio, tali modifiche e le loro incidenze sul complesso dell'impianto devono rispondere ai requisiti essenziali di cui all'articolo 3, paragrafo 1.
5. Ai fini della presente direttiva, si intende per:
- "impianto": il sistema completo installato nel suo sito, composto dall'infrastruttura e dai sottosistemi elencati nell'allegato I; per infrastruttura disegnata specificamente per ciascun impianto e realizzata sul posto si intende il tracciato, i dati del sistema, le opere della linea e delle stazioni che sono necessarie per la costruzione e il funzionamento dell'impianto, fondamenta comprese;
- "componente di sicurezza": qualsiasi componente elementare, gruppo di componenti, sottoinsieme o insieme completo di materiale e qualsiasi dispositivo, incorporato nell'impianto allo scopo di garantire la sicurezza e individuato dall'analisi di sicurezza, il cui guasto comporta un rischio per la sicurezza delle persone, siano essi utenti, personale operativo o terzi;
- "committente dell'impianto": qualisiasi persona fisica o giuridica che appalta la realizzazione dell'impianto;
- "requisiti tecnici per l'esercizio": l'insieme delle disposizioni e delle misure tecniche che incidono sulla progettazione e sulla realizzazione e sono indispensabili alla sicurezza dell'esercizio;
- "requisiti relativi alla manutenzione tecnica": l'insieme delle disposizioni e delle misure tecniche che incidono sulla progettazione e sulla realizzazione e sono indispensabili alla manutenzione per garantire la sicurezza del servizio.
6. Sono esclusi dall'ambito d'applicazione della presente direttiva:
- gli ascensori ai sensi della direttiva 95/16/CE(10);
- le tranvie a funi di tipo tradizionale;
- gli impianti utilizzati per scopi agricoli;
- i materiali specifici fissi e mobili per luna park, parchi di divertimenti, nonché gli impianti di tali parchi che servono per il divertimento e non come mezzi adibiti al trasporto di persone;
- gli impianti installati e utilizzati per scopi industriali;
- i traghetti fluviali a fune;
- le ferrovie a cremagliera;
- gli impianti trainati mediante catene.
Articolo 2
1. Le disposizioni della presente direttiva si applicano fatte salve le altre direttive comunitarie; tuttavia, l'osservanza dei requisiti essenziali della presente direttiva può richiedere il ricorso a specifiche europee particolari stabilite a tal fine.
2. Per "specifica europea" si intende una specifica tecnica comune, un'omologazione tecnica europea o una norma nazionale che recepisce una norma europea.
3. I riferimenti delle specifiche europee, che consistono o in specifiche tecniche comuni o in omologazioni tecniche europee ai sensi della direttiva 93/38/CEE o ancora in norme nazionali intese a recepire norme europee armonizzate, sono oggetto di una pubblicazione nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee.
4. Gli Stati membri pubblicano i riferimenti delle norme nazionali che recepiscono le norme europee armonizzate.
5. In assenza di norme europee armonizzate, gli Stati membri adottano le disposizioni necessarie affinché siano comunicate alle parti interessate le norme nazionali e le specifiche tecniche esistenti considerate importanti o utili per l'applicazione corretta dei requisiti essenziali di cui all'articolo 3, paragrafo 1.
6. Le ulteriori specifiche tecniche necessarie per completare le specifiche europee o le altre norme non devono compromettere l'osservanza dei requisiti essenziali di cui all'articolo 3, paragrafo 1.
7. Se uno Stato membro o la Commissione ritengono che le specifiche europee di cui al paragrafo 2 non soddisfino interamente i requisiti essenziali di cui all'articolo 3, paragrafo 1, la Commissione o lo Stato membro si rivolgono al comitato di cui all'articolo 17, esponendo i loro motivi. Il comitato esprime un parere d'urgenza.
In considerazione del parere di detto comitato e, qualora si tratti di norme europee armonizzate, previa consultazione del comitato di cui alla direttiva 98/34/CE, la Commissione notifica agli Stati membri la necessità o meno della revoca delle relative specifiche europee dalle pubblicazioni di cui al paragrafo 3.
Articolo 3
1. Gli impianti e la relativa infrastruttura, i sottosistemi, nonché i componenti di sicurezza di un impianto devono rispondere ai requisiti essenziali di cui all'allegato II che sono loro applicabili.
2. Se una norma nazionale che recepisce una norma europea armonizzata i cui estremi siano stati pubblicati nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee è conforme ai requisiti essenziali di cui all'allegato II, gli impianti e la relativa infrastruttura, i sottosistemi, nonché i componenti di sicurezza di un impianto costruiti ai sensi di detta norma si presumono conformi ai requisiti essenziali di cui trattasi.
Articolo 4
1. Tutti i progetti di impianto devono essere sottoposti, su richiesta del committente o del suo mandatario, all'analisi di sicurezza definita nell'allegato III, che prende in considerazione tutti gli aspetti inerenti alla sicurezza del sistema e del suo ambiente nel quadro delle fasi di progettazione, realizzazione e messa in servizio e che consente, in base all'esperienza maturata, di individuare i rischi che potrebbero manifestarsi in corso di funzionamento.
2. L'analisi di sicurezza dà luogo all'elaborazione di una relazione sulla sicurezza che deve indicare le misure previste per affrontare i rischi e che deve contenere l'elenco dei componenti di sicurezza e dei sottosistemi cui si applicano le disposizioni dei capitoli II o III.
CAPITOLO II
COMPONENTI DI SICUREZZA
Articolo 5
1. Gli Stati membri adottano tutte le misure necessarie affinché i componenti di sicurezza:
- siano immessi sul mercato solo se consentono di realizzare impianti rispondenti ai requisiti essenziali di cui all'articolo 3, paragrafo 1;
- siano messi in servizio soltanto se consentono di realizzare impianti che non mettano a rischio la sicurezza e la salute delle persone e, eventualmente, la sicurezza dei beni, in caso di corretta installazione e manutenzione nonché di esercizio conforme alla loro destinazione.
2. Le disposizioni della presente direttiva non pregiudicano la facoltà degli Stati membri di prescrivere, nel rispetto del trattato, i requisiti che essi ritengono necessari per garantire la protezione delle persone e, in particolare, dei lavoratori durante l'uso degli impianti in questione, sempre che ciò non implichi modifiche di detti impianti rispetto alla presente direttiva.
Articolo 6
Gli Stati membri non possono, sul loro territorio e in base alla presente direttiva, vietare, limitare o ostacolare l'immissione sul mercato dei componenti di sicurezza in vista del loro impiego per gli impianti se detti componenti sono conformi alle disposizioni della presente direttiva.
Articolo 7
1. Gli Stati membri considerano conformi a tutte le disposizioni della presente direttiva che li riguardano i componenti di sicurezza di cui all'articolo 4, paragrafo 2, muniti della marcatura "CE" di conformità il cui modello figura nell'allegato IX e accompagnati dalla dichiarazione "CE" di conformità di cui all'allegato IV.
2. Prima di immettere sul mercato un componente di sicurezza, il fabbricante o il suo mandatario stabilito nella Comunità deve:
a) sottoporre il componente di sicurezza ad una procedura di valutazione della conformità ai sensi dell'allegato V, e
b) apporre la marcatura "CE" di conformità sul componente di sicurezza e redigere una dichiarazione "CE" di conformità ai sensi dell'allegato IV in base ai moduli di cui alla decisione 93/465/CEE.
3. La procedura di valutazione della conformità di un componente di sicurezza è istruita, su richiesta del fabbricante o del suo mandatario stabilito nella Comunità, dall'organismo notificato di cui all'articolo 16 da essi scelto a tal fine.
4. Qualora i componenti di sicurezza siano oggetto di altre direttive relative ad aspetti diversi e che prevedono l'apposizione della marcatura "CE" di conformità, questa indica che i componenti di sicurezza si presumono conformi alle disposizioni di queste altre direttive.
5. Qualora né il fabbricante, né il suo mandatario stabilito nella Comunità abbiano adempiuto agli obblighi previsti dai paragrafi da 1 a 4, tali obblighi incombono alla persona che immette sul mercato comunitario il componente di sicurezza. Gli stessi obblighi incombono a chi fabbrica i componenti di sicurezza per il proprio uso.
CAPITOLO III
SOTTOSISTEMI
Articolo 8
Gli Stati membri adottano tutte le misure necessarie affinché i sottosistemi di cui all'allegato I siano immessi sul mercato solo se consentono di realizzare impianti che rispondono ai requisiti essenziali di cui all'articolo 3, paragrafo 1.
Articolo 9
Gli Stati membri non possono, sul loro territorio e in base alla presente direttiva, vietare, limitare o ostacolare l'immissione sul mercato dei sottosistemi in vista del loro impiego per gli impianti, se questi sottosistemi soddisfano le disposizioni della presente direttiva.
Articolo 10
1. Gli Stati membri considerano conformi ai requisiti essenziali corrispondenti di cui all'articolo 3, paragrafo 1, i sottosistemi di cui all'allegato I corredati della dichiarazione "CE" di conformità prevista all'allegato VI e della documentazione tecnica prevista al paragrafo 3 del presente articolo.
2. Su richiesta del fabbricante, del suo mandatario stabilito nella Comunità o, in mancanza di questi, della persona fisica o giuridica che immette sul mercato il sottosistema, l'organismo notificato di cui all'articolo 16 di loro scelta istruisce la procedura di esame "CE" dei sottosistemi. La dichiarazione "CE" di conformità è redatta dal fabbricante o dal suo mandatario o da tale persona fisica o giuridica in base all'esame "CE" di cui all'allegato VII.
3. L'organismo notificato deve rilasciare l'attestato di esame "CE" ai sensi dell'allegato VII e elaborare la documentazione tecnica che l'accompagna. La documentazione tecnica deve contenere tutti i documenti necessari relativi alle caratteristiche del sottosistema e, se necessario, tutti i documenti che attestino la conformità dei componenti di sicurezza. Essa deve inoltre contenere tutti gli elementi relativi alle condizioni e ai limiti di esercizio nonché alle istruzioni di manutenzione.
CAPITOLO IV
IMPIANTI
Articolo 11
1. Ogni Stato membro stabilisce le procedure di autorizzazione alla costruzione e alla messa in servizio degli impianti installati sul suo territorio.
2. Gli Stati membri adottano tutte le misure appropriate e stabiliscono le procedure affinché, nel caso di impianti costruiti nel loro territorio, i componenti di sicurezza e i sottosistemi di cui all'allegato I possano essere installati e messi in servizio soltanto se consentono che tali impianti, se installati e mantenuti in efficienza correttamente nonché utilizzati conformemente alla loro destinazione, non mettano a rischio la sicurezza e la salute delle persone e, eventualmente, la sicurezza dei beni.
3. Qualora uno Stato membro ritenga che il componente di sicurezza o il sottosistema di cui all'allegato I presentino caratteristiche innovative in termini di progettazione o di costruzione, esso adotta tutte le misure appropriate e può corredare la costruzione e/o la messa in servizio dell'impianto, nel quale un siffatto componente di sicurezza o un siffatto sistema innovativo deve essere impiegato, di condizioni particolari. Lo Stato membro comunica immediatamente tali condizioni particolari alla commissione motivandole debitamente. La Commissione interpella senza indugio il comitato di cui all'articolo 17.
4. Gli Stati membri adottano tutte le misure appropriate affinché gli impianti possano essere costruiti e messi in servizio soltanto se sono stati progettati e realizzati in modo da non pregiudicare l'osservanza dei requisiti essenziali di cui all'articolo 3, paragrafo 1.
5. In base alle disposizioni di cui al paragrafo 1, gli Stati membri non possono vietare, limitare o ostacolare la libera circolazione dei componenti di sicurezza e dei sottosistemi di cui all'allegato I e corredati della dichiarazione "CE" di conformità di cui agli articoli 7 o 10.
6. L'analisi di sicurezza, le dichiarazioni "CE" di conformità e la relativa documentazione tecnica dei componenti di sicurezza dei sottosistemi di cui all'allegato I debbono essere consegnati dal committente o dal suo mandatario all'autorità competente preposta al rilascio dell'autorizzazione dell'impianto e conservati in copia presso l'impianto.
7. Gli Stati membri devono provvedere affinché siano resi disponibili l'analisi di sicurezza, la relazione sulla sicurezza e la documentazione tecnica e tutti i documenti relativi alle caratteristiche dell'impianto nonché, se del caso, tutti i documenti che attestino la conformità dei componenti di sicurezza e dei sottosistemi di cui all'allegato I. La documentazione deve inoltre comprendere le condizioni e le limitazioni di esercizio, come pure tutte le istruzioni per la riparazione, la sorveglianza, la regolazione e la manutenzione.
Articolo 12
Fatte salve altre disposizioni legislative, gli Stati membri non possono vietare, limitare o ostacolare, sul loro territorio, la costruzione e la messa in servizio degli impianti conformi alle disposizioni della presente direttiva.
Articolo 13
Gli Stati membri vigilano a che un impianto possa essere mantenuto in funzione solo se soddisfa le condizioni stabilite nella relazione sulla sicurezza.
CAPITOLO V
MISURE DI SALVAGUARDIA
Articolo 14
1. Se uno Stato membro constata che un componente di sicurezza corredato della marcatura "CE" di conformità immesso sul mercato e utilizzato conformemente alla sua destinazione, o un sottosistema corredato della dichiarazione "CE" di conformità di cui all'articolo 10, paragrafo 1, e utilizzato conformemente alla sua destinazione mettono a rischio la salute e la sicurezza delle persone e, eventualmente, la sicurezza dei beni, adotta tutte le misure appropriate per limitare le condizioni di impiego di tale componente o di tale sottosistema o vietarne l'utilizzazione.
Lo Stato membro informa immediatamente la Commissione delle misure adottate, indicando i motivi della sua decisione, precisando se la non conformità deriva in particolare:
a) dall'inosservanza dei requisiti essenziali di cui all'articolo 3, paragrafo 1;
b) da una non corretta applicazione delle specifiche europee di cui all'articolo 2, paragrafo 2, qualora ne sia invocata l'applicazione;
c) da una lacuna delle specifiche europee di cui all'articolo 2, paragrafo 2.
2. La Commissione consulta al più presto le pari interessate. Se a seguito di questa consultazione essa constata:
- che le misure sono giustificate, ne informa immediatamente lo Stato membro che ha preso l'iniziativa e gli altri Stati membri; se la decisione di cui al paragrafo 1 è motivata dall'esistenza di una lacuna delle specifiche europee e lo Stato membro che l'ha adottata intende mantenerla, la Commissione, dopo aver consultato le parti interessate, avvia la procedura di cui all'articolo 2, paragrafo 7;
- che le misure relative a un componente di sicurezza non sono giustificate, essa ne informa immediatamente il fabbricante o il suo mandatario stabilito nella Comunità, nonché lo Stato membro che ha adottato dette misure;
- che le misure relative a un sottosistema non sono giustificate, essa ne informa immediatamente il fabbricante o il suo mandatario stabilito nella Comunità ovvero, in mancanza, la persona fisica o giuridica che ha immesso il sottosistema sul mercato, nonché lo Stato membro che ha adottato dette misure.
3. Se un componente di sicurezza corredato della marcatura "CE" di conformità risulta non conforme, lo Stato membro competente adotta le misure appropriate nei confronti della persona che ha apposto detta marcatura e ha redatto la dichiarazione "CE" di conformità, e ne informa la Commissione e gli altri Stati membri.
4. Se un sottosistema corredato della dichiarazione "CE" di conformità risulta non conforme, lo Stato membro competente adotta le misure appropriate nei confronti della persona che ha redatto la dichiarazione e ne informa la Commissione e gli altri Stati membri.
5. La Commissione fa in modo che gli Stati membri siano informati sui risultati della procedura.
Articolo 15
Qualora uno Stato membro constati che un impianto autorizzato e utilizzato conformemente alla sua destinazione mette a rischio la sicurezza e la salute delle persone e, eventualmente, la sicurezza dei beni, adotta tutte le misure appropriate per limitarne le condizioni di esercizio o per vietarne l'esercizio.
CAPITOLO VI
ORGANISMI NOTIFICATI
Articolo 16
1. Gli Stati membri notificano alla Commissione e agli altri Stati membri gli organismi preposti all'espletamento della procedura di valutazione della conformità di cui agli articoli 7 e 10, indicando per ciascuno di essi il settore di competenza. La Commissione attribuisce loro numeri di identificazione e pubblica, nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee, l'elenco di questi organismi con il rispettivo numero di identificazione, nonché i settori di loro competenza, e provvede al suo aggiornamento.
2. Gli Stati membri devono applicare i criteri di cui all'allegato VIII per la valutazione degli organismi da notificare. Gli organismi che soddisfano i criteri di valutazione previsti nelle norme europee armonizzate pertinenti sono considerati conformi a detti criteri.
3. Uno Stato membro che abbia notificato un organismo deve revocare la notifica qualora constati che l'organismo stesso non risponde più ai criteri di cui all'allegato VIII. Esso ne informa immediatamente la Commissione e gli altri Stati membri.
4. Se del caso, il coordinamento degli organismi notificati è attuato a norma dell'articolo 17.
CAPITOLO VII
COMITATO
Articolo 17
1. La Commissione è assistita da un comitato.
2. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo, si applicano gli articoli 3 e 7 della decisione 1999/468/CE, tenendo conto dell'articolo 8 della stessa.
3. Il comitato adotta il proprio regolamento interno.
CAPITOLO VIII
MARCATURA "CE" DI CONFORMITÀ
Articolo 18
1. La marcatura "CE" di conformità è costituita dalle iniziali "CE", secondo il simbolo grafico il cui modello figura all'allegato IX.
2. La marcatura "CE" di conformità deve essere apposta in modo chiaro e visibile su ogni componente di sicurezza o, se ciò non è possibile, su una etichetta fissata al componente di sicurezza in modo permanente.
3. È vietato apporre sui componenti di sicurezza marcature o iscrizioni che possano indurre altri in errore circa il significato e il simbolo grafico della marcatura "CE" di conformità. Ogni altra marcatura può essere apposta, purché questo non limiti la visibilità e la leggibilità della marcatura "CE" di conformità.
4. Fatto salvo l'articolo 14:
a) ogni constatazione, da parte di uno Stato membro, di apposizione indebita della marcatura "CE" di conformità comporta, per il fabbricante o il suo mandatario stabilito nella Comunità, l'obbligo di conformare il componente di sicurezza alle disposizioni sulla marcatura "CE" di conformità e di far cessare l'infrazione alle condizioni stabilite dallo Stato membro stesso;
b) nel caso in cui la mancanza di conformità persista, lo Stato membro deve adottare tutte le misure atte a limitare o vietare l'immissione sul mercato di detto componente di sicurezza o a garantirne il ritiro dal mercato secondo la procedura di cui all'articolo 14.
CAPITOLO IX
DISPOSIZIONI FINALI
Articolo 19
Qualsiasi decisione adottata in applicazione della presente direttiva, che limiti l'impiego di componenti di sicurezza o dei sottosistemi in un impianto o, la loro immissione sul mercato, deve essere motivata. Essa è notificata senza indugio all'interessato con l'indicazione delle procedure di ricorso ammesse dalla legislazione in vigore nello Stato membro in questione e dei termini entro i quali detti ricorsi devono essere presentati.
Articolo 20
Gli impianti che sono già stati oggetto di un'autorizzazione, senza che ne sia stata iniziata la costruzione prima della data di entrata in vigore della presente direttiva, devono essere conformi ai requisiti della presente direttiva, a meno che gli Stati membri, in modo motivato, decidano diversamente, pur garantendo un grado elevato di sicurezza.
Articolo 21
1. Gli Stati membri adottano e pubblicano le disposizioni legislative, regolamentari ed amministrative necessarie per conformarsi alla presente direttiva entro il 3 maggio 2002. Essi ne informano immediatamente la Commissione.
Quando gli Stati membri adottano tali disposizioni, queste contengono un riferimento alla presente direttiva o sono corredate di un siffatto riferimento all'atto della pubblicazione ufficiale. Le modalità del riferimento sono decise dagli Stati membri.
2. Gli Stati membri comunicano alla Commissione il testo delle disposizioni di diritto interno che adottano nel settore disciplinato dalla presente direttiva.
3. Gli Stati membri ammettono, per un periodo di quattro anni dall'entrata in vigore della presente direttiva:
- la costruzione e la messa in servizio degli impianti,
- l'immissione sul mercato dei sottosistemi e dei componenti di sicurezza,
conformi alle normative vigenti nel loro territorio alla data di entrata in vigore della presente direttiva.
4. La Commissione presenta al Parlamento europeo e al Consiglio una realzione sull'attuazione della presente direttiva e, in particolare, dell'articolo 1, paragrafo 6, e dell'articolo 17, entro il 3 maggio 2004 e, se del caso, presenta delle proposte.
Articolo 22
La presente direttiva entra in vigore il giorno della pubblicazione nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee.
Articolo 23
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Bruxelles, addì 20 marzo 2000.