РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 1099/2009 НА СЪВЕТА
от 24 септември 2009 година
относно защитата на животните по време на умъртвяване
(текст от значение за ЕИП)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 37 от него,
като взе предвид предложението на Комисията,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
след консултация с Комитета на регионите,
като има предвид, че:
(1)
Директива 93/119/ЕО на Съвета от 22 декември 1993 г. относно защитата на животните по време на клане или умъртвяване (3) определя общи минимални правила за защита на животните по време на клане или умъртвяване в рамките на Общността. От приемането си тази директива не е била съществено изменяна.
(2)
Умъртвяването на животни може да предизвика болка, уплаха, страх или други форми на страдание у животните дори и в условия, които са най-добри в техническо отношение. Някои операции, свързани с умъртвяването, могат да бъдат стресиращи и всяка техника за зашеметяване притежава известни недостатъци. Стопанските оператори, както и всяко лице, участващо в умъртвяването на животни, следва да предприемат необходимите мерки, за да се избегне болката и да се сведат до минимум уплахата и страданието на животните в процеса на клане или умъртвяване, като се вземат предвид най-добрите практики в тази област и разрешените съгласно настоящия регламент методи. Поради това следва да се счита, че болката, уплахата или страданието могат да бъдат избегнати, в случай че стопанските оператори, както и всяко лице, участващо в умъртвяването на животни, нарушават някое от изискванията на настоящия регламент или прилагат разрешени практики, без да вземат предвид най-актуалните технологии, като причиняват на животните, случайно или умишлено, болка, уплаха или страдание.
(3)
Защитата на животните по време на клане или умъртвяване влиза в обхвата на правото на Общността от 1974 г., а с Директива 93/119/ЕО се затвърждава още повече. Наблюдават се обаче големи несъответствия между отделните държави-членки в прилагането на тази директива и се посочват значителни проблеми и различия във връзка с хуманното отношение към животните, които могат да се отразят на конкурентоспособността между стопанските оператори.
(4)
Хуманното отношение към животните е ценност на Общността, установена с Протокол (№ 33) относно закрилата и хуманното отношение към животните, приложен към Договора за създаване на Европейската общност („Протокол (№ 33)“). Защитата на животните по време на клане или умъртвяване е обществен въпрос, който се отразява на отношението на потребителите към селскостопанските продукти. Освен това, по-добрата защита на животните по време на клане допринася за по-високото качество на месото и оказва непряко положително въздействие върху трудовата безопасност в кланиците.
(5)
Националното законодателство относно защитата на животните по време на клане или умъртвяване оказва въздействие върху конкуренцията и съответно върху функционирането на вътрешния пазар на продукти от животински произход, включени в приложение I към Договора за създаване на Европейската общност. Необходимо е да се определят общи правила, за да се гарантира рационалното развитие на вътрешния пазар за тези продукти.
(6)
Европейският орган за безопасност на храните (ЕОБХ), създаден с Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2002 г. за установяване на общите принципи и изисквания на законодателството в областта на храните, за създаване на Европейски орган за безопасност на храните и за определяне на процедури относно безопасността на храните (4), прие две становища относно хуманното отношение към животните като аспект от основните системи за зашеметяване и умъртвяване на някои видове животни, а именно относно хуманното отношение към животните като аспект от основните системи за зашеметяване и умъртвяване на основните видове животни, отглеждани за търговски цели през 2004 г., и относно хуманното отношение към животните като аспект от основните системи за зашеметяване и умъртвяване на елени, кози, зайци, щрауси, патици, гъски и пъдпъдъци, отглеждани за търговски цели - през 2006 г. Правото на Общността в тази област следва да се актуализира, за да се вземат предвид посочените научни становища. Препоръките за постепенно премахване на употребата на въглероден диоксид при свинете, както и на употребата на електрически ток във водна баня за зашеметяване на птиците не са включени в настоящия регламент, тъй като от оценката на въздействието стана ясно, че към настоящия момент тези препоръки не са икономически приемливи в ЕС. Въпреки това е важно в бъдеще това обсъждане да продължи. За тази цел Комисията следва да подготви и представи доклад на Европейския парламент и на Съвета относно различните методи за зашеметяване на птици, и по-специално груповото зашеметяване чрез електрически ток във водна баня. Освен това, от настоящия регламент следва да се изключат други препоръки, тъй като те се отнасят за технически параметри, които следва да бъдат включени в мерките за изпълнение или в насоките на Общността. В настоящия регламент не са включени препоръки относно рибовъдството поради необходимостта от допълнително научно становище и икономическа оценка в тази област.
(7)
През 2007 г. Световната организация за здравеопазване на животните (OIE) прие Кодекса за здравеопазване на сухоземните животни, включващ насоки за клането на животни и за умъртвяването на животни с цел контрол на заболяванията. Тези международни насоки съдържат препоръки относно манипулациите, фиксирането, зашеметяването и обезкръвяването на животни в кланици и умъртвяването на животни при избухване на епидемии от заразни болести. Тези международни стандарти следва също да бъдат отразени в настоящия регламент.
(8)
След приемането на Директива 93/119/ЕО законодателството на Общността относно безопасността на храните, приложимо за кланиците, бе съществено изменено с приемането на Регламент (ЕО) № 852/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно хигиената на храните (5) и Регламент (ЕО) № 853/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно определяне на специфични хигиенни правила за храните от животински произход (6). В посочените регламенти се подчертава отговорността на стопанските оператори от хранително-вкусовата промишленост за гарантиране безопасността на храните. Кланиците подлежат и на процедура за предварително одобряване, при която конструкцията, разположението и оборудването се проверяват от компетентния орган, за да се гарантира съответствието им със съответните технически правила за безопасност на храните. Загрижеността във връзка с хуманното отношение към животните следва да се интегрира по-пълно в кланиците, в тяхната конструкция и разположение, както и използваното в тях оборудване.
(9)
Официалните проверки в хранителната верига също бяха реорганизирани с приемането на Регламент (ЕО) № 882/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно официалния контрол, провеждан с цел осигуряване на проверка на съответствието със законодателството в областта на фуражите и храните и правилата за опазване здравето на животните и хуманното отношение към животните (7) и на Регламент (ЕО) № 854/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. за определяне на специфичните правила за организирането на официален контрол върху продуктите от животински произход, предназначени за човешка консумация (8).
(10)
Условията, при които се умъртвяват животните, отглеждани за селскостопански цели, се отразяват пряко или непряко върху пазара на храни, фуражи или други продукти, както и върху конкурентоспособността на съответните стопански оператори. Поради това тези операции по умъртвяване следва да бъдат уредени в правото на Общността. Традиционните селскостопански видове като коне, магарета, говеда, овце, кози или свине обаче могат да се отглеждат и с друга цел, какъвто е случаят например с домашните любимци, цирковите животни, животните, използвани за работа или при спортни прояви. Когато животни от такива видове се умъртвяват с цел производство на храна или други продукти, тези дейности следва да попадат в обхвата на настоящия регламент. Следователно умъртвяването на диви или заблудени животни за целите на контрола на огнището не попада в обхвата на настоящия регламент.
(11)
За рибите са характерни съществени физиологични различия спрямо сухоземните животни и отглежданата в изкуствена среда риба се коли и умъртвява в съвсем различен контекст, по-специално по отношение на процеса на проверка. Освен това, научните изследвания за зашеметяването на рибите са много по-малко напреднали от тези за другите селскостопански видове. Следва да бъдат установени отделни стандарти за защита на рибите при умъртвяване. Поради това разпоредбите, приложими за рибите, следва да се ограничат понастоящем до ключовия принцип. Допълнителните инициативи на Общността следва да се основават на направена от ЕОБХ научна оценка на риска относно клането и умъртвяването на риба, в която е отразено социалното, икономическото и административното въздействие.
(12)
Етичен дълг е продуктивните животни да се умъртвяват при жестока болка, когато не съществува икономически жизнеспособен начин за облекчаване на тази болка. В преобладаващите случаи животните могат да бъдат умъртвявани, като се спазват съответните условия за хуманно отношение към тях. При изключителни обстоятелства обаче, като например инциденти в отдалечени райони, когато компетентният персонал и оборудването не могат да достигнат до животните, спазването на правилата за оптимално хуманно отношение към животните би могло да удължи страданието им. Следователно е целесъобразно в интерес на животните неотложното умъртвяване да бъде изключено от прилагането на някои разпоредби на настоящия регламент.
(13)
Понякога е възможно животните да бъдат опасни за хората, като евентуално застрашават живота им, причиняват им сериозни наранявания или им предават смъртоносни заболявания. Предотвратяването на тези опасности обикновено се осъществява чрез съответно фиксиране на животните, но е възможно при определени обстоятелства да се наложи умъртвяването на опасни животни, за да се отстранят тези рискове. В такива обстоятелства умъртвяването невинаги може да се осъществи в най-добри условия на хуманно отношение към животните поради неотложността на положението. Ето защо е необходимо да се ползва дерогация от задължението за зашеметяване или незабавно умъртвяване на животните в тези случаи.
(14)
Ловните дейности или любителските риболовни дейности протичат в контекст, за който са характерни условия за умъртвяване, твърде различни от прилаганите за селскостопанските животни, и ловът е предмет на специално законодателство. Следователно е целесъобразно умъртвяването по време на лов или любителски риболов да бъде изключено от обхвата на настоящия регламент.
(15)
В Протокол № (33) се подчертава необходимостта от спазването на законовите или административните разпоредби и на характерните за съответната държава-членка обичаи, свързани по-специално с религиозните обреди, културните традиции и регионалното наследство, при формулирането и прилагането на политиките на Общността, inter alia, в областта на селското стопанство и вътрешния пазар. Следователно е целесъобразно културните мероприятия да бъдат изключени от обхвата на настоящия регламент, в случай че изискването за хуманно отношение към животните би се отразило отрицателно върху самото естество на съответното мероприятие.
(16)
Освен това, културните традиции са свързани с унаследен, установен или обичаен начин на мислене, действие или поведение, включващ идеята за нещо предадено или придобито от предшественик. Те допринасят за поддържането на дълготрайни социални връзки между поколенията. При условие че тези дейности не засягат пазара на продукти от животински произход и не са продиктувани от производствени цели, е целесъобразно умъртвяването на животни по време на посочените мероприятия да бъде изключено от обхвата на настоящия регламент.
(17)
Клането на птици и питомни и диви зайци за лична домашна консумация не се практикува в мащаби, които има вероятност да засегнат конкурентоспособността на промишлените кланици. Също така, необходимите усилия на държавните органи за установяване и контрол на такива операции няма да бъдат пропорционални на потенциалните проблеми за разрешаване. Следователно е целесъобразно тези операции да бъдат изключени от обхвата на настоящия регламент.
(18)
С Директива 93/119/ЕО беше отпусната дерогация по отношение на зашеметяването на животни при ритуално клане, извършвано в кланици. Тъй като разпоредбите на Общността, приложими към ритуалното клане, са транспонирани различно в зависимост от националния контекст и като се има предвид, че националните правила отчитат аспекти, които се простират отвъд целта на настоящия регламент, е важно дерогацията по отношение на зашеметяването на животните преди клане да се запази, като обаче се остави известна степен на субсидиарност на всяка държава-членка. Вследствие на това настоящият регламент зачита свободата на религията и правото религията или убежденията да се изповядват чрез богослужение, обучение, религиозни обреди и ритуали съгласно член 10 от Хартата на основните права на Европейския съюз.
(19)
Съществуват достатъчно научни доказателства за това, че гръбначните животни са същества с усещания, които поради това следва да бъдат включени в обхвата на настоящия регламент. Влечугите и земноводните животни обаче не се отглеждат често в Общността и следователно няма да бъде целесъобразно или пропорционално да бъдат включени в неговия обхват.
(20)
Много методи за умъртвяване са болезнени за животните. Ето защо е необходимо да се използва зашеметяване, така че животните да изпаднат в безсъзнание и да изгубят чувствителността си преди или едновременно с умъртвяването. Определянето на степента на безсъзнание или липса на чувствителност у животното е сложно и трябва да се извършва по научно одобрена методология. Следва обаче да се осъществява наблюдение по показатели, за да се оцени ефикасността на процедурата в практически условия.
(21)
Наблюдението на ефикасността на зашеметяването се основава главно върху оценката на степента на съзнание и чувствителност на животните. Съзнанието на животното се състои предимно в способността му да изпитва емоции и да контролира движенията, които извършва по собствена воля. Като се изключи обездвижването чрез електричество или други видове изкуствено предизвикана парализа, може да се счита, че животното е в безсъзнание, когато смени естественото си изправено положение, не е будно и не показва признаци на положителни или отрицателни емоции като страх или възбуда. Чувствителността на животното се състои предимно в способността му да усеща болка. По принцип едно животно се счита за безчувствено, когато не проявява рефлекси и не реагира на стимули като звук, мирис, светлина или физически контакт.
(22)
Редовно се разработват и предлагат на пазара нови методи за зашеметяване, за да се отговори на новите предизвикателства пред животновъдството и месопроизводството. Поради това е важно да се упълномощи Комисията да одобрява нови методи за зашеметяване, като същевременно запази еднаква и висока степен на защита на животните.
(23)
Насоките на Общността са полезен инструмент, който предоставя на стопанските оператори и компетентните органи конкретна информация относно параметрите, които трябва да се използват, за да се осигури висока степен на защита на животните, като същевременно се запазят равноправните условия за стопанските оператори. Следователно е необходимо да се упълномощи Комисията да разработи такива насоки.
(24)
В зависимост от начина на прилагането им в процеса на клане или умъртвяване, някои методи за зашеметяване могат да доведат до смърт, при което е избегната болката и са сведени до минимум уплахата или страданието на животните. Други методи за зашеметяване могат да не доведат до смърт и животните могат да дойдат в съзнание и да си възвърнат чувствителността по време на следваща болезнена процедура. Следователно подобни методи следва да се допълнят от други техники, които водят до сигурна смърт, преди животните да дойдат в съзнание. Затова е от съществено значение да се уточни кои методи за зашеметяване се нуждаят от допълване с метод за умъртвяване.
(25)
Условията, при които се зашеметяват животните, и резултатите от това зашеметяване варират на практика поради много фактори. Ето защо следва да се прави редовна оценка на резултатите от зашеметяването. За тази цел стопанските оператори следва да създадат представителна извадка за проверка на ефикасността на техните практики на зашеметяване, като вземат предвид еднородността на групата от животни и други ключови фактори като използваното оборудване и участващия персонал.
(26)
Някои практики за зашеметяване могат да се окажат достатъчно надеждни, за да доведат до необратимото умъртвяване на животните при всички обстоятелства, при условие че се прилагат специфични ключови параметри. При подобни случаи нуждата от проверка на зашеметяването би била излишна и несъразмерна. Следователно е целесъобразно да се предвиди възможност за предоставяне на дерогации от задълженията за проверки на зашеметяването, когато съществуват достатъчно научни доказателства, че дадена практика за зашеметяване причинява необратима смърт на всички животни при определени търговски условия.
(27)
Хуманното отношение към животните е силно повлияно от ежедневното управление на операциите, а надеждни резултати могат да бъдат постигнати единствено ако стопанските оператори разработят средства за наблюдение, за да определят ефекта, който предизвикват. Следователно следва да се разработят стандартни оперативни процедури на всеки етап от производствения цикъл, които да се основават на оценката на риска. Те следва да включват ясни цели, отговорни лица, начин на действие, измерими критерии, както и процедури за наблюдение и регистрация. Ключовите параметри за всеки метод за зашеметяване следва да се определят по такъв начин, че да гарантират подходящо зашеметяване на всички животни, подложени на този процес.
(28)
Добре обученият и квалифициран персонал създава по-добри условия за третиране на животните. Уменията във връзка с хуманното отношение към животните се състоят в познаването на основните модели на поведение и на нуждите на съответните видове, както и на признаците, свидетелстващи за съзнание и чувствителност. Те включват и технически умения по отношение на използваното оборудване за зашеметяване. Следователно е необходимо от персонала, който извършва някои кланични операции, и от персонала, надзираващ сезонното умъртвяване на животните, отглеждани за добив на кожа, да се изисква притежаването на свидетелство за квалификация във връзка с изпълняваните от него операции. Да се изисква обаче свидетелство за квалификация от останалия персонал, който се занимава с умъртвяване на животни, не би било пропорционално на поставените цели.
(29)
За персонала с няколкогодишен опит може да се счита, че притежава известни умения. По отношение на този персонал в настоящия регламент следва да се предвиди преходна разпоредба относно изискването за свидетелство за квалификация.
(30)
Оборудването за зашеметяване се разработва и проектира с оглед на ефективността му в конкретен контекст. Поради това производителите следва да предоставят на потребителите подробни указания относно условията, при които следва да се използва и поддържа оборудването, за да се осигури оптимално хуманно отношение към животните.
(31)
За да бъде ефикасно, оборудването за зашеметяване и фиксиране следва да се поддържа по съответния начин. Възможно е да се наложи някои части на оборудването, което се използва интензивно, да бъдат заменени и дори ефикасността на оборудването, което се използва рядко, може да намалее вследствие на корозия или други фактори на околната среда. Също така някои видове оборудване се нуждаят от прецизно калибриране. Ето защо стопанските оператори, както и всяко лице, участващо в умъртвяването на животни, следва да прилагат процедури за поддръжка на това оборудване.
(32)
Фиксирането на животните е необходимо за безопасността на операторите и правилното прилагане на техниките за зашеметяване. Въпреки това фиксирането може да предизвика уплаха у животните и следователно следва да се прилага за възможно най-кратък период от време.
(33)
При неуспешно прилагане на процедурите за зашеметяване е възможно животните да изпитат страдание. Поради това в настоящия регламент следва да се предвиди наличието на подходящо резервно оборудване за зашеметяване, за да се сведат до минимум болката, уплахата или страданието на животните.
(34)
Обхватът на клане на птици, питомни и диви зайци за пряка доставка на малки количества месо на крайния потребител или на местни обекти за търговия на дребно, които директно доставят такова месо на крайния потребител като прясно месо, е различен в различните държави-членки поради националните правила, които уреждат тази дейност в съответствие с член 1, параграф 3, буква г) и член 4 от Регламент (ЕО) № 853/2004. Важно е обаче да се гарантира, че определени минимални изисквания относно хуманното отношение към животните също така се прилагат спрямо тези дейности.
(35)
По отношение на клането на определени категории животни, различни от птици, питомни и диви зайци за частна домашна консумация, вече съществуват определени минимални общностни изисквания, като предварителното зашеметяване, както и национални правила. Целесъобразно е обаче да се гарантира, че определени минимални изисквания относно хуманното отношение към животните също така са установени в настоящия регламент.
(36)
Регламент (ЕО) № 854/2004 съдържа списък на предприятията, от които е разрешен вносът в Общността на определени продукти от животински произход. Изложените в настоящия регламент общи и допълнителни изисквания, приложими към кланиците, следва да се вземат предвид за целите на посочения списък.
(37)
Общността се стреми да насърчава високи стандарти на хуманно отношение към популациите селскостопански животни в целия свят, по-специално във връзка с търговията. Тя подкрепя специфичните стандарти и препоръки относно хуманното отношение към животните на Световната организация за здравеопазване на животните, включително относно клането на животни. Тези стандарти и препоръки следва да се вземат предвид, когато за целите на вноса е необходимо да се установи равностойност с изискванията на Общността съгласно настоящия регламент.
(38)
Ръководствата за добри практики, изготвени от организации на стопанските оператори, са ценни инструменти за подпомагане на стопанските оператори по отношение на спазването на някои изисквания, определени в настоящия регламент, като например разработването и прилагането на стандартни оперативни процедури.
(39)
Кланиците и използваното в тях оборудване са проектирани за определени категории животни и определен капацитет. Ако този капацитет бъде надхвърлен или оборудването не се използва по предназначение, това се отразява отрицателно върху хуманното отношение към животните. Поради това информацията във връзка с посочените аспекти следва да се предава на компетентните органи и да представлява част от процедурата за одобряване на кланици.
(40)
Подвижните кланици намаляват необходимостта от транспортиране на животните на дълги разстояния и по този начин могат да допринесат за запазване на хуманното отношение към животните. Техническите ограничения за подвижните кланици обаче се различават от тези за стационарните кланици и е възможно да се наложи съответно адаптиране на техническите правила. Ето защо в настоящия регламент следва да се предвиди възможността за отпускане на дерогации за освобождаване на подвижните кланици от изискванията относно разположението, конструкцията и оборудването на кланиците. До приемането на подобни дерогации е целесъобразно да се разреши на държавите-членки да определят или да запазят националните правила по отношение на подвижните кланици.
(41)
По отношение на конструкцията, разположението и оборудването на кланиците редовно се въвеждат постижения на научно-техническия прогрес. Ето защо е важно да се упълномощи Комисията да изменя изискванията, приложими към конструкцията, разположението и оборудването на кланиците, като същевременно запазва еднаква и висока степен на защита на животните.
(42)
Насоките на Общността са полезни за предоставяне на стопанските оператори и компетентните органи на конкретна информация относно конструкцията, разположението и оборудването на кланиците, за да се гарантира висока степен на защита на животните, като същевременно се запазят равноправни условия за стопанските оператори. Следователно е необходимо да се упълномощи Комисията да приема такива насоки.
(43)
Клането без зашеметяване изисква гърлото да бъде прерязано с остър нож по подходящ начин, така че страданието да бъде сведено до минимум. Освен това има вероятност при животните, които не са фиксирани по механичен начин след прерязването, да се забави процесът на обезкръвяване и ненужно да се удължи страданието на животните. Говедата, овцете и козите са видовете, при които най-често се прилага тази процедура на клане. Следователно преживните животни, заклани без зашеметяване, следва да бъдат фиксирани самостоятелно и по механичен начин.
(44)
По отношение на манипулациите и фиксирането на животните в кланиците редовно се въвеждат постижения на научно-техническия прогрес. Ето защо е важно да се упълномощи Комисията да изменя изискванията, приложими към манипулациите и фиксирането на животните преди клане, като същевременно запазва еднаква и висока степен на защита на животните.
(45)
Насоките на Общността са полезни за предоставяне на стопанските оператори и на компетентните органи на специфична информация относно манипулациите и фиксирането на животните преди клане, за да се гарантира висока степен на защита на животните, като същевременно се запазят равноправни условия за стопанските оператори. Следователно е необходимо да се упълномощи Комисията да приема такива насоки.
(46)
Опитът на някои държави-членки показа, че назначаването на лице със специална квалификация като служител, отговарящ за хуманното отношение към животните, с оглед координиране и проследяване на прилагането на оперативните процедури за хуманно отношение към животните в кланиците, представлява положителен принос за хуманното отношение. Поради това посочената мярка следва да се прилага в рамките на Общността. Служителят, отговарящ за хуманното отношение към животните, следва да разполага с достатъчно власт и техническа квалификация, за да дава съответните насоки на персонала на кланичната линия.
(47)
Малките кланици, които преобладават при преките продажби на храна на крайния потребител, не се нуждаят от сложна система на управление, за да изпълняват общите принципи на настоящия регламент. Следователно в тези случаи изискването за наличие на служител, отговарящ за хуманното отношение към животните, не е пропорционално на поставените цели и в настоящия регламент следва да се предвиди дерогация от това изискване за такива кланици.
(48)
Унищожаването на огнище често е свързано с управление на кризи, съпроводено от приоритети като здраве на животните, обществено здравеопазване, околна среда или хуманно отношение към животните. Въпреки че е важно правилата за хуманно отношение към животните да се спазват по време на всички етапи от процеса на унищожаване на огнището, при извънредни обстоятелства спазването на тези правила може да застраши здравето на човека или да забави значително процеса на ликвидиране на дадено заболяване, като по този начин изложи повече животни на заболяване и смърт.
(49)
Във връзка с това на компетентните органи следва да бъде разрешено в конкретни случаи да ползват дерогация от някои разпоредби на настоящия регламент, когато ветеринарносанитарната обстановка изисква неотложно умъртвяване на животни и/или когато няма подходящи алтернативни възможности, за да им бъде осигурено оптимално хуманно отношение. Тези дерогации обаче не следва да заместват съответното планиране. За тази цел следва да се повиши нивото на планиране, а хуманното отношение към животните следва да се интегрира по съответния начин в плановете за действие в извънредни ситуации на заразни заболявания.
(50)
С оглед процедурите за обявяване на болести по животните, информация за избухване на епидемии в съответствие с Директива 82/894/ЕИО от 21 декември 1982 г. относно обявяване на болестите по животните в рамките на Общността (9) се предоставя чрез Системата за обявяване на болести по животните (ADNS). Понастоящем системата ADNS не предоставя конкретна информация относно хуманното отношение към животните, но може в бъдеще да бъде разширена с подобна цел. В резултат на това следва да се предвиди дерогация от задължението за отчетност във връзка с хуманното отношение към животните в случай на унищожаване на огнището, с цел очакваното бъдещо развитие на ADNS.
(51)
Съвременното оборудване за зашеметяване и фиксиране е все по-сложно и усъвършенствано и изисква специални умения и анализ. Поради това държавите-членки следва да гарантират, че се осигурява достатъчна научна помощ на компетентния орган, към който да се обръщат служителите, когато оборудването или методите за зашеметяване на животни трябва да бъдат оценени.
(52)
Ефикасността на всеки метод за зашеметяване се основава на контрола на ключовите параметри и редовната му оценка. Разработването на ръководства за добри практики по отношение на оперативните процедури и процедурите за наблюдение, които да се използват при умъртвяване на животни, е важно за предоставяне на подходящи насоки на стопанските оператори във връзка с хуманното отношение към животните. За оценката на такива ръководства са необходими научни знания, практически опит и постигане на компромис между заинтересованите страни. Ето защо тази задача следва да се изпълнява от референтен център или мрежа във всяка държава-членка, в сътрудничество със съответните заинтересовани страни.
(53)
Свидетелствата за квалификация следва да се издават по унифициран начин. Поради това органите или структурите, издаващи свидетелства за квалификация, следва да се акредитират съгласно единни стандарти, които следва да бъдат обект на научна оценка. Във връзка с това, структурата, предоставяща научна помощ в съответствие с член 20, следва да предоставя при необходимост становище относно капацитета и способността на органите или структурите, издаващи свидетелства за квалификация.
(54)
Регламент (ЕО) № 882/2004 предвижда някои действия от страна на компетентния орган в случай на неспазване на изискванията, по-специално по отношение на правилата за хуманно отношение. Във връзка с това е необходимо единствено да се предвидят допълнителните действия, специфични за настоящия регламент, които трябва да се предприемат.
(55)
В Регламент (ЕО) № 178/2002 се предвижда ЕОБХ да насърчава свързването в мрежа на организациите, работещи в неговата област на компетентност, с цел улесняване на научното сътрудничество, обмена на информация, разработването и изпълнението на съвместни проекти, както и обмяната на опит и на най-добри практики по отношение на законодателството в областта на храните.
(56)
Издаването на свидетелства за квалификация и курсовете за обучение следва да бъдат унифицирани. Поради това в настоящия регламент следва да се определят свързаните с това задължения на държавите-членки и условията, при които свидетелствата за квалификация ще се издават, прекратяват временно или отнемат.
(57)
Европейските граждани очакват да бъдат спазвани минимални правила за хуманно отношение по време на клането на животни. По някои въпроси отношението към животните зависи и от националните възприятия и някои държави-членки искат да запазят или да приемат по-широки правила за хуманно отношение от тези, които са одобрени на общностно равнище. Ето защо, в интерес на животните и при условие че това няма да засегне функционирането на вътрешния пазар, е подходящо да се разреши на държавите-членки известна гъвкавост да запазят или в определени области да приемат по-разширени национални правила.
Важно е да се гарантира, че държавите-членки не използват тези национални правила по начин, нарушаващ правилното функциониране на вътрешния пазар.
(58)
По някои въпроси от обхвата на настоящия регламент Съветът се нуждае от допълнителна научна, социална и икономическа информация преди да определи подробни правила, по-специално относно отглежданата в изкуствена среда риба и фиксирането на говеда чрез обръщане на тялото. Вследствие на това е необходимо Комисията да представи на Съвета тази информация, преди да бъде предложено каквото и да е изменение на регламента, по отношение на тези въпроси.
(59)
Разположението, конструкцията и оборудването на кланиците изискват дългосрочно планиране и инвестиране. Съответно в настоящия регламент следва да се предвиди подходящ преходен период, за да се вземе предвид времето, необходимо на отрасъла да се адаптира към съответните изисквания, определени в настоящия регламент. По време на този период следва да продължат да се прилагат изискванията на Директива 93/119/ЕО, приложими за разположението, конструкцията и оборудването на кланиците.
(60)
Държавите-членки следва да установят правила относно санкциите, приложими при нарушение на разпоредбите на настоящия регламент, и да гарантират тяхното прилагане. Посочените санкции следва да бъдат ефективни, съразмерни и възпиращи.
(61)
Тъй като целта на настоящия регламент, а именно да осигури хармонизиран подход по отношение на стандартите за хуманно отношение към животните по време на умъртвяване, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки и следователно, поради мащаба и ефекта на настоящия регламент, може да бъде по-добре постигната на общностно равнище, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа за субсидиарност, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в този член, за постигането на тази цел е необходимо и целесъобразно да се определят специфични правила за умъртвяването на животни за производство на храни, вълна, кожа, кожухарска кожа или други продукти, както и за свързаните операции. Настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигането на тази цел.
(62)
Следва да се приемат необходимите за прилагането на настоящия регламент мерки в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (10),
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ПРЕДМЕТ, ОБХВАТ И ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 1
Предмет и обхват
1. Настоящият регламент определя правилата за умъртвяване на животни, отглеждани или държани за производство на храни, вълна, кожа, кожухарска кожа или други продукти, както и за умъртвяване на животни за целите на унищожаване на огнището и свързаните операции.
По отношение на рибите обаче се прилагат единствено изискванията, определени в член 3, параграф 1.
2. Глава II, с изключение на член 3, параграфи 1 и 2 от нея, глава III и глава IV, с изключение на член 19 от нея, не се прилагат в случаите на неотложно умъртвяване извън кланиците или когато спазването на тези разпоредби би застрашило непосредствено и сериозно здравето и безопасността на човека.
3. Настоящият регламент не се прилага в следните случаи:
а)
при умъртвяване на животни:
i)
по време на научни експерименти, провеждани под надзора на компетентен орган;
ii)
при ловни дейности или любителски риболовни дейности;
iii)
при културни или спортни прояви;
б)
по отношение на птици и питомни и диви зайци, заклани извън кланицата от техния собственик за лична домашна консумация.
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„умъртвяване“ означава всеки умишлен процес, причиняващ смъртта на животно;
б)
„свързани операции“ означава операции като манипулации, настаняване, фиксиране, зашеметяване и обезкръвяване на животни, които се провеждат в рамките на тяхното умъртвяване и на мястото, където трябва да бъдат умъртвени;
в)
„животно“ означава всяко гръбначно животно, с изключение на влечуги и земноводни животни;
г)
„неотложно умъртвяване“ означава умъртвяването на ранени или болни животни, които изпитват жестока болка или страдание, в случай че не съществува друга практическа възможност за намаляване на тази болка или страдание;
д)
„настаняване“ означава държането на животни в боксове, обори, навеси или открити терени във връзка с кланични операции или като част от тях;
е)
„зашеметяване“ означава всеки умишлен процес, който причинява загуба на съзнанието и чувствителността, без да предизвиква болка, включително всеки процес, водещ до незабавна смърт;
ж)
„религиозен обред“ означава поредица от действия, свързани с клане на животни, които се изискват от дадена религия;
з)
„културни или спортни прояви“ означава прояви, свързани основно или предимно с установени дългогодишни културни традиции или спортни дейности, включващи надбягвания или друг вид състезания, при които не се произвежда месо или други животински продукти, или при които това производство е минимално спрямо мащаба на проявата като такава и не е значимо от икономическа гледна точка;
и)
„стандартни оперативни процедури“ означава набор от писмени указания, чиято цел е унифициране на изпълнението на конкретна функция или стандарт;
й)
„клане“ означава умъртвяване на животни, предназначени за консумация от човека;
к)
„кланица“ означава всяко предприятие за клане на сухоземни животни, което попада в обхвата на Регламент (ЕО) № 853/2004;
л)
„стопански оператор“ означава всяко физическо или юридическо лице, което контролира предприятие, в което се умъртвяват животни или се извършват каквито и да е свързани операции, попадащи в обхвата на настоящия регламент;
м)
„животни, отглеждани за добив на кожа“ означава бозайници, отглеждани главно за производство на кожа, като норки, порове, лисици, миещи мечки, нутрии и чинчили;
н)
„унищожаване на огнището“ означава процесът на умъртвяване на животни с оглед опазване на общественото здраве, здравето на животните, хуманното отношение към животните или по екологични съображения, който се осъществява под надзора на компетентния орган;
о)
„птици“ означава селскостопански птици, включително птици, които не се считат за домашни, но се отглеждат като домашни животни, с изключение на щраусоподобните;
п)
„фиксиране“ означава прилагането върху животните на процедури за обездвижване, недопускащи болка, страх или възбуда, които могат да бъдат избегнати, с цел улесняване на ефективното зашеметяване и умъртвяване;
р)
„компетентен орган“ означава централният орган на дадена държава-членка, който има правомощия да осигурява спазването на изискванията на настоящия регламент, или всеки друг орган, на който този централен орган е делегирал тези правомощия;
с)
„разрушаване на гръбначния мозък“ означава разкъсване на тъканите на главния и на гръбначния мозък посредством дълъг пръчковиден инструмент, въведен през черепната кухина.
ГЛАВА II
ОБЩИ ИЗИСКВАНИЯ
Член 3
Общи изисквания за умъртвяването и свързаните операции
1. По време на умъртвяването им и свързаните операции животните се предпазват от всяка болка, уплаха или страдание, които могат да бъдат избегнати.
2. За целите на параграф 1 стопанските оператори предприемат по-специално необходимите мерки, за да гарантират, че животните:
а)
получават физическо удобство и защита, по-специално като се поддържат чисти, държат се при подходящи температурни условия и се предпазват от падане или подхлъзване;
б)
са защитени от нараняване;
в)
се третират и настаняват, като се взема предвид нормалното им поведение;
г)
не показват признаци на болка или страх, които могат да бъдат избегнати, и не проявяват анормално поведение;
д)
не страдат от продължително лишаване от храна и вода;
е)
са предпазени от взаимодействие с други животни, което може да бъде избегнато и което може да навреди на условията за хуманно отношение към тях.
3. Съоръженията, използвани за умъртвяване и свързаните операции, се проектират, конструират, поддържат и експлоатират по начин, гарантиращ спазване на задълженията, определени в параграфи 1 и 2, при очакваните условия на дейност на съоръжението през годината.
Член 4
Методи за зашеметяване
1. Животните се умъртвяват само след зашеметяване в съответствие с методите и специалните изисквания относно прилагането на тези методи, съдържащи се в приложение I. Загубата на съзнание и чувствителност се поддържат до смъртта на животното.
Методите, посочени в приложение I, които не причиняват незабавна смърт (наричани по-нататък „обикновено зашеметяване“) трябва да бъдат последвани възможно най-бързо от прилагане на процедура, гарантираща смърт, като обезкръвяване, разрушаване на гръбначния мозък, умъртвяване с електрически ток или продължителна аноксия.
2. Приложение I може да бъде изменено в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2, с оглед отразяване на научно-техническия прогрес въз основа на становище на ЕОБХ.
Всички такива изменения гарантират хуманно отношение към животните, което е поне равностойно на това при действащите методи.
3. Насоки на Общността относно методите, изложени в приложение I, могат да бъдат приемани в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2.
4. Изискванията на параграф 1 не се прилагат при клане на животни посредством специфични методи при религиозни обреди, при условие че клането се извършва в кланица.
Член 5
Проверки на зашеметяването
1. Стопанските оператори гарантират, че лицата, отговарящи за зашеметяването, или друг определен персонал, провеждат редовни проверки, за да се уверят, че животните не показват признаци на съзнание или чувствителност в периода между края на процеса на зашеметяване и смъртта.
Тези проверки се практикуват върху достатъчно представителна извадка от животни и честотата им се определя в зависимост от резултата от предходните проверки и от всички фактори, които е възможно да повлияят на ефикасността на процеса на зашеметяване.
В случай че резултатът от проверките показва, че животното не е зашеметено по подходящ начин, лицето, на което е възложено зашеметяването, незабавно предприема съответните мерки, както е посочено в стандартните оперативни процедури, изготвени в съответствие с член 6, параграф 2.
2. Ако, по смисъла на член 4, параграф 4, животните се умъртвяват без предварително зашеметяване, лицата, отговарящи за клането, провеждат системни проверки, за да гарантират, че животните не проявяват никакви признаци, че са в съзнание или че усещат, преди да бъдат освободени от фиксирането, и че не проявяват никакви признаци на живот преди да преминат през почистване или попарване.
3. По смисъла на параграфи 1 и 2 стопанските оператори могат да използват процедури за проверка, които са описани в ръководствата за добри практики, посочени в член 13.
4. Когато е целесъобразно, за да се вземе предвид високата степен на надеждност на някои методи за зашеметяване и въз основа на становище на ЕОБХ, могат да се приемат дерогации от изискванията, определени в параграф 1, в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2.
Член 6
Стандартни оперативни процедури
1. Стопанските оператори планират предварително умъртвяването на животни и свързаните операции и ги провеждат в съответствие със стандартните оперативни процедури.
2. Стопанските оператори разработват и прилагат такива стандартни оперативни процедури, които позволяват да се гарантира, че умъртвяването и свързаните операции се провеждат в съответствие с член 3, параграф 1.
По отношение на зашеметяването в стандартните оперативни процедури:
а)
се вземат предвид препоръките на производителите;
б)
за всеки прилаган метод за зашеметяване се определят, въз основа на наличните научни доказателства, ключовите параметри, посочени в приложение I, глава I, гарантиращи неговата ефективност за зашеметяване на животните;
в)
се уточняват мерките, които трябва да се предприемат, когато проверките, посочени в член 5 показват, че животното не е зашеметено по подходящ начин, или, в случай че животните са заклани в съответствие с член 4, параграф 4, че животното все още проявява признаци на живот.
3. По смисъла на параграф 2 от настоящия член стопанските оператори могат да използват стандартни оперативни процедури, които са описани в ръководствата за добри практики, посочени в член 13.
4. Стопанските оператори предоставят своите стандартните оперативни процедури на компетентния орган при поискване.
Член 7
Ниво и свидетелство за квалификация
1. Умъртвяването и свързаните операции се осъществяват единствено от лица със съответното ниво на квалификация за извършването им, без да причиняват на животните никаква болка, стрес или страдание, които могат да бъдат избегнати.
2. Стопанските оператори гарантират, че следните кланични операции се извършват единствено от лица, притежаващи свидетелство за квалификация за тези операции съгласно член 21, доказващо тяхната способност да ги извършват в съответствие с правилата, определени в настоящия регламент:
а)
манипулации и грижа за животните, преди да бъдат фиксирани;
б)
фиксиране на животните с цел зашеметяване или умъртвяване;
в)
зашеметяване на животни;
г)
оценка на ефективното зашеметяване;
д)
окачване или повдигане на живи животни;
е)
обезкръвяване на живи животни;
ж)
клане в съответствие с член 4, параграф 4.
3. Без да се засяга задължението, определено в параграф 1 от настоящия член, умъртвяването на животни, отглеждани за добив на кожа, се извършва в присъствие и под пряк надзор на лице, притежаващо свидетелство за квалификация, както е посочено в член 21, издадено за всички операции, извършвани под негов надзор. Стопанските оператори от ферми за животни, отглеждани за добив на кожа, предварително уведомяват компетентния орган кога ще бъдат умъртвявани животни.
Член 8
Указания за употребата на оборудване за фиксиране и зашеметяване
Продуктите, които се търгуват или рекламират като оборудване за фиксиране или зашеметяване, се продават само ако са придружени от съответните указания за употреба, по начин, осигуряващ оптимални условия за хуманно отношение към животните. Тези указания също се предоставят на обществеността от производителите чрез интернет.
В посочените указания се уточняват по-специално:
а)
видовете, категориите, броят и/или теглото на животните, за които е предназначена употребата на оборудването;
б)
препоръчителните параметри за употреба в различни обстоятелства, включително ключовите параметри, изложени в приложение I, глава I;
в)
по отношение на оборудването за зашеметяване - метод за наблюдение на ефикасността на оборудването във връзка със спазването на правилата, определени в настоящия регламент;
г)
препоръките за поддръжка и при необходимост за калибриране на оборудването за зашеметяване.
Член 9
Употреба на оборудване за фиксиране и зашеметяване
1. Стопанските оператори гарантират, че всяко оборудване, използвано за фиксиране или умъртвяване на животни, се поддържа и проверява в съответствие с указанията на производителя от специално обучени за тази цел лица.
Стопанските оператори съставят регистър за поддръжката. Те съхраняват тези регистри минимум една година и ги предоставят на компетентния орган при поискване.
2. Стопанските оператори гарантират, че по време на операциите, свързани със зашеметяването, на непосредствено разположение на място се осигурява подходящо резервно оборудване, което се използва в случай на повреда на първоначално използваното оборудване за зашеметяване. Резервният метод може да се различава от първоначално използвания.
3. Стопанските оператори гарантират, че животните не се поставят в оборудване за фиксиране, включително в ограничители за главата, преди лицето, на което е възложено зашеметяването или обезкръвяването, да е готово за извършване на тези манипулации по най-бързия възможен начин.
Член 10
Частна домашна консумация
Единствено изискванията по член 3, параграф 1, член 4, параграф 1 и член 7, параграф 1 се прилагат по отношение на клането на животни за частна домашна консумация, различни от птици, питомни и диви зайци и свързаните операции извън кланица от техния собственик или от лице под отговорността и контрола на собственика.
При все това, изискванията по член 15, параграф 3 и точки 1.8-11, 3.1 и, доколкото се отнася до обикновеното зашеметяване - точка 3.2 от приложение III, също се прилагат по отношение на клането на животни за частна домашна консумация, различни от птици, питомни и диви зайци, свине, овце и кози извън кланица от техния собственик или от лице под отговорността и контрола на собственика.
Член 11
Пряка доставка на малки количества птици, питомни и диви зайци.
1. Единствено изискванията по член 3, параграф 1, член 4, параграф 1 и член 7, параграф 1 се прилагат за клане на птици, питомни и диви зайци в стопанството за целите на пряка доставка на малки количества месо от производителя на крайния потребител или на местни обекти за търговия на дребно, които пряко доставят такова прясно месо на крайния потребител, като се предвижда броят на закланите в стопанството животни да не надвишава максималния брой, установен в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2.
2. Изискванията по глави II и III от настоящия регламент се прилагат по отношение на клането на такива животни, ако техният брой надвишава максималния брой, посочен в параграф 1 от настоящия член.
Член 12
Внос от трети държави
Изискванията по глави II и III от настоящия регламент, се прилагат по смисъла на член 12, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕО) № 854/2004.
Придружаващият внесено от трети държави месо здравен сертификат се допълва от атестация, доказваща, че са били изпълнени изисквания, поне равностойни на тези, определени в глави II и III от настоящия регламент.
Член 13
Разработване и разпространение на ръководства за добри практики
1. Държавите-членки насърчават разработването и разпространението на ръководства за добри практики с цел улесняване на прилагането на настоящия регламент.
2. Когато се изготвят такива ръководства за добри практики, те се разработват и разпространяват от организации на стопанските оператори.
а)
след консултации с представители на неправителствени организации, с компетентните органи или други заинтересовани страни;
б)
като се вземат предвид научните становища, посочени в член 20, параграф 1, буква в).
3. Компетентният орган оценява ръководствата за добри практики, с цел да се гарантира, че те са били разработени съгласно параграф 2 и че съответстват на съществуващите насоки на Общността.
4. В случай че организациите на стопанските оператори не успеят да предоставят ръководства за добри практики, компетентният орган може да разработи и публикува свои ръководства за добри практики.
5. Държавите-членки изпращат на Комисията всички ръководства за добри практики, валидирани от компетентния орган. Комисията създава и поддържа система за регистрация на тези ръководства и я предоставя на държавите-членки.
ГЛАВА III
ДОПЪЛНИТЕЛНИ ИЗИСКВАНИЯ ПО ОТНОШЕНИЕ НА КЛАНИЦИТЕ
Член 14
Разположение, конструкция, и оборудване на кланиците
1. Стопанските оператори гарантират, че разположението и конструкцията на кланиците и използваното в тях оборудване съответстват на правилата, изложени в приложение II.
2. За целите на настоящия регламент стопанските оператори при поискване представят на компетентния орган, посочен в член 4 от Регламент (ЕО) № 853/2004, за всяка кланица поне следната информация:
а)
максималния брой животни на час за всяка кланична линия;
б)
категорията и теглото на животните, за които може да се употребява наличното оборудване за фиксиране или зашеметяване;
в)
максималния капацитет на всяко място за настаняване.
Компетентният орган оценява информацията, представена от оператора в съответствие с първата алинея, когато одобрява кланицата.
3. В съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2, могат да се приемат:
а)
дерогации от правилата, изложени в приложение II, по отношение на подвижните кланици;
б)
изменения, необходими за адаптирането на приложение II с оглед отразяване на научно-техническия прогрес.
До приемането на дерогациите, посочени в буква а) от първата алинея държавите-членки могат да определят или да запазят националните правила по отношение на подвижните кланици.
4. Насоки на Общността за прилагане на параграф 2 от настоящия член и на приложение II могат да се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2.
Член 15
Манипулации и операции за фиксиране в кланиците
1. Стопанските оператори гарантират спазването на оперативните правила за кланиците, изложени в приложение III.
2. Стопанските оператори гарантират, че всички животни, които се умъртвяват в съответствие с член 4, параграф 4, без предварително зашеметяване, са фиксирани самостоятелно; преживните животни се фиксират по механичен начин.
Не се използват системи за фиксиране на говеда, при които се прилага обръщане или неестествена позиция на тялото на животното, освен при животни, заклани в съответствие с член 4, параграф 4 и при условие че системите са оборудвани със съоръжение, ограничаващо както страничните, така и вертикалните движения на главата на животното и подлежащо на регулиране, за да съответства на размера на животното.
3. Забраняват се следните методи за фиксиране:
а)
окачване или повдигане на животни, които са в съзнание;
б)
механично стягане или завързване на крайниците или краката на животните;
в)
разрушаване на гръбначния мозък, например с двуостър скалпел или нож;
г)
използването на електричество за обездвижване на животното, което не води до зашеметяването или умъртвяването му в условия, които са под контрол, по-специално всяко използване на електричество, което не засяга мозъка.
Букви а) и б) обаче не се прилагат за окачването на птици.
4. Приложение III може да бъде изменено с оглед отразяване на научно-техническия прогрес, включително на становище на ЕОБХ в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2.
5. Насоки на Общността за прилагане на правилата, изложени в приложение III, могат да се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2.
Член 16
Процедури за наблюдение в кланиците
1. За целите на член 5 стопанските оператори въвеждат и прилагат подходящи процедури за наблюдение в кланиците.
2. Процедурите за наблюдение, посочени в параграф 1 от настоящия член описват начина, по който трябва да се извършват проверките, посочени в член 5, и включват най-малко следното:
а)
имената на лицата, отговарящи за процедурата за наблюдение;
б)
показатели за установяване на признаци за безсъзнание и за съзнание или чувствителност у животните; показатели за установяване на липса на признаци на живот у животните, заклани в съответствие с член 4, параграф 4;
в)
критерии за да се определи дали резултатите, установени от показателите, посочени в буква б), са задоволителни;
г)
обстоятелствата и/или времето за провеждане на наблюдението;
д)
броя животни във всяка извадка, която трябва да бъде проверена по време на наблюдението;
е)
съответните процедури в случай на неизпълнение на критериите, посочени в буква в), за да се гарантира преразглеждането на операциите по зашеметяване или умъртвяване с цел установяване на причините за евентуалните недостатъци и на промените, които трябва да се внесат в тези операции.
3. Стопанските оператори въвеждат специални процедури за наблюдение за всяка кланична линия.
4. Честотата на проверките се определя, като се отчитат основните рискови фактори като промените във връзка с вида или размерите на животните, които са подложени на клане, или работния режим на персонала, и по начин, позволяващ постигането на резултати с висока степен на надеждност.
5. За целите на параграфи 1-4 от настоящия член стопанските оператори могат да използват процедури за наблюдение, които са описани в ръководствата за добри практики, посочени в член 13.
6. Насоки на Общността относно процедурите за наблюдение в кланиците могат да бъдат приемани в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2.
Член 17
Служител, отговарящ за хуманното отношение към животните
1. Стопанските оператори назначават за всяка кланица служител, отговарящ за хуманното отношение към животните, който да ги подпомага за гарантиране на спазването на правилата, определени в настоящия регламент.
2. Служителят, отговарящ за хуманното отношение към животните, е пряко подчинен на стопанския оператор и му докладва директно по въпросите, свързани с хуманното отношение към животните. Той има право да изисква от персонала на кланицата да предприема всякакви оздравителни действия, необходими за гарантиране спазването на правилата, определени в настоящия регламент.
3. Отговорностите на служителя, отговарящ за хуманното отношение към животните, се определят в стандартните оперативни процедури на кланицата и се довеждат ефективно до знанието на съответния персонал.
4. Служителят, отговарящ за хуманното отношение към животните, притежава свидетелство за квалификация съгласно член 21, което е издадено за всички операции, практикувани в кланиците, за които той отговаря.
5. Служителят, отговарящ за хуманното отношение към животните, води регистър за действията, предприети с цел подобряване на хуманното отношение към животните в кланицата, в която изпълнява задачите си. Тези регистри се съхраняват минимум една година и се предоставят на компетентния орган при поискване.
6. Параграфи 1-5 не се прилагат по отношение на кланици, в които годишно се колят по-малко от 1 000 животински единици бозайници или 150 000 птици или питомни зайци.
За целите на първата алинея „животинска единица“ означава стандартна мерна единица, която позволява агрегирането на различни животински категории с цел тяхното сравняване.
При прилагане на първата алинея държавите-членки използват следните коефициенти за превръщане:
а)
възрастни говеда по смисъла на Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 г. за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти (Общ регламент за ООП) (11) и еднокопитни животни: 1 животинска единица;
б)
други животни от рода на едрия рогат добитък: 0,50 животинска единица;
в)
свине с живо тегло над 100 kg: 0,20 животинска единица;
г)
други прасета: 0,15 животинска единица;
д)
овце и кози: 0,10 животинска единица;
е)
агнета, ярета и прасенца с живо тегло под 15 kg: 0,05 животинска единица.
ГЛАВА IV
УНИЩОЖАВАНЕ НА ОГНИЩЕТО И НЕОТЛОЖНО УМЪРТВЯВАНЕ
Член 18
Унищожаване на огнището
1. Компетентният орган, отговарящ за операция по унищожаване на огнището, изготвя план за действие с оглед гарантиране спазването на правилата, определени в настоящия регламент, преди началото на операцията.
В плановете за действие в извънредни ситуации, които се изискват съгласно правото на Общността в областта на здравето на животните, се включват по-специално планираните методи за зашеметяване и умъртвяване и съответните стандартни оперативни процедури за гарантиране спазването на правилата, определени в настоящия регламент, които се основават на описаната в плана за действие в извънредни ситуации хипотеза относно размера и местоположението на предполагаемите огнища.
2. Компетентният орган:
а)
гарантира провеждането на тези операции в съответствие с плана за действие, посочен в параграф 1;
б)
предприема всякакви подходящи действия за запазване на възможно най-добри условия за хуманно отношение към животните.
3. За целите на настоящия член и при изключителни обстоятелства компетентният орган може да отпуска дерогации от една или повече разпоредби на настоящия регламент, в случай че според него съществува вероятност спазването им да застраши здравето на човека или да забави значително процеса на ликвидиране на дадено заболяване.
4. До 30 юни всяка година компетентният орган, посочен в параграф 1, представя на Комисията доклад за проведените през предходната година операции по унищожаване на огнището и го предоставя на обществеността чрез интернет.
Във връзка с всяка операция по унищожаване на огнище посоченият доклад съдържа по-специално:
а)
причините за унищожаването на огнището;
б)
броя и видовете умъртвени животни;
в)
приложените методи за зашеметяване и умъртвяване;
г)
описание на срещнатите затруднения и, когато е уместно, намерените решения за облекчаване или свеждане до минимум на страданието на засегнатите животни;
д)
всяка дерогация, отпусната в съответствие с параграф 3.
5. Насоки на Общността за изготвяне и прилагане на планове за действие при унищожаване на огнище могат да се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2.
6. Когато е целесъобразно, за да се вземе предвид събраната информация от ADNS, може да се приеме дерогация от задължението за докладване, определено в параграф 4 от настоящия член, в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2.
Член 19
Неотложно умъртвяване
В случай на неотложно умъртвяване държателят на засегнатите животни предприема всички необходими мерки за възможно най-бързото им умъртвяване.
ГЛАВА V
КОМПЕТЕНТЕН ОРГАН
Член 20
Научна помощ
1. Всяка държава-членка гарантира, че на компетентните органи се осигурява съдействие при поискване и в достатъчна степен под формата на независима научна помощ чрез предоставяне на:
а)
научно-технически експертни становища във връзка с одобряването на кланиците съгласно член 14, параграф 2 и разработването на нови методи за зашеметяване;
б)
научни становища относно указанията, предоставени от производителите, във връзка с употребата и поддръжката на оборудването за фиксиране и зашеметяване;
в)
научни становища във връзка с ръководствата за добри практики, разработени в рамките на нейната територия за целите на настоящия регламент;
г)
препоръки за целите на настоящия регламент, по-специално във връзка с проверките и одитите;
д)
становища във връзка с капацитета и способността на отделни органи и структури да изпълняват изискванията, определени в член 21, параграф 2.
2. Научната помощ може да се предоставя чрез мрежа, при условие че всички задачи, изброени в параграф 1, се изпълняват по отношение на всички свързани дейности, които се провеждат в съответните държави-членки.
За тази цел всяка държава-членка определя една-единствена точка за контакт и я съобщава на обществеността чрез интернет. Тази точка за контакт отговаря за обмена на научно-техническа информация и най-добри практики във връзка с прилагането на настоящия регламент с нейните партньори и с Комисията.
Член 21
Свидетелство за квалификация
1. За целите на член 7 държавите-членки определят компетентния орган, отговарящ за:
а)
осигуряване на курсове за обучение на персонала, участващ в умъртвяването и свързаните операции;
б)
издаване на свидетелства за квалификация, удостоверяващи успешното полагане на независим краен изпит; тематичните области, включени в този изпит, отговарят на съответните категории животни и съответстват на операциите, посочени в член 7, параграфи 2 и 3, и на тематичните области, изложени в приложение IV;
в)
одобряване на учебни програми за курсовете, посочени в буква а), и на съдържанието и условията за провеждане на изпита, посочен в буква б).
2. Компетентният орган може да делегира правата за крайния изпит и за издаване на свидетелство за квалификация на отделен орган или структура, като този орган или структура:
а)
притежава необходимите за това експертни умения, персонал и оборудване;
б)
е независим и няма конфликт на интереси по отношение на крайния изпит и издаването на свидетелствата за квалификация.
Компетентният орган може също да делегира правата за организиране на курсовете за обучение на отделен орган или структура, който притежава необходимите за това експертни умения, персонал и оборудване.
Подробната информация относно органи или структури, на които са делегирани такива задачи, се предоставя на обществеността от компетентния орган чрез интернет.
3. В свидетелствата за квалификация се посочват категориите животни, типът оборудване и видът операции, изброени в член 7, параграфи 2 или 3, за които се отнасят.
4. Държавите-членки признават свидетелствата за квалификация, издадени в друга държава-членка.
5. Компетентният орган може да издава временни свидетелства за квалификация, при условие че:
а)
кандидатът е записан в един от курсовете за обучение, посочени в параграф 1, буква а);
б)
кандидатът ще работи в присъствие и под прекия надзор на друго лице, което притежава свидетелство за квалификация, издадено за конкретната дейност, която трябва да се извършва;
в)
срокът на валидност на временното свидетелство не превишава три месеца; и
г)
кандидатът представи писмена декларация, в която заявява, че досега не му е издавано друго временно свидетелство за квалификация със същия обхват или докаже пред компетентния орган, че не е бил в състояние да се яви на заключителния изпит.
6. Без да се засяга решение на съдебен орган или на компетентен орган, с което се забраняват манипулациите с животни, свидетелство за квалификация, включително временно свидетелство за квалификация, се издава само на лице, което представи писмена декларация, в която заявява, че не е извършило сериозно нарушение на правото на Общността и/или на националното право за защита на животните в рамките на трите години, предхождащи датата на кандидатстване за такова свидетелство.
7. Държавите-членки могат да признават квалификации, получени за други цели, като равностойни на свидетелства за квалификация за целите на настоящия регламент, при условие че тези квалификации са получени в условия, съответстващи на посочените в настоящия член. Компетентният орган предоставя на обществеността и актуализира чрез интернет списък на квалификациите, признати за равностойни на свидетелството за квалификация.
8. Насоки на Общността за прилагане на параграф 1 от настоящия член могат да се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2.
ГЛАВА VI
НЕСПАЗВАНЕ НА УСЛОВИЯТА, САНКЦИИ И ИЗПЪЛНИТЕЛНИ ПРАВОМОЩИЯ
Член 22
Неспазване на условията
1. За целите на член 54 от Регламент (ЕО) № 882/2004 компетентният орган може, по-специално:
а)
да изисква от стопанските оператори да изменят своите стандартни оперативни процедури, и по-специално да забавят или преустановят производството;
б)
да изисква от стопанските оператори да увеличат честотата на проверките, посочени в член 5, и да изменят процедурите за наблюдение, посочени в член 16;
в)
да прекратява временно или да отнема свидетелства за квалификация, издадени съгласно настоящия регламент, от лице, което вече не показва достатъчна квалификация, знания или осведоменост относно задачите си, за да извършва операциите, за които е издадено свидетелството;
г)
да прекратява временно или да оттегля делегирането на правомощия, посочено в член 21, параграф 2;
д)
да изисква изменение на указанията, посочени в член 8, като надлежно взема под внимание научните становища, представени съгласно член 20, параграф 1, буква б).
2. Когато даден компетентен орган прекрати временно или отнеме свидетелство за квалификация, той уведомява за своето решение компетентния орган, издал свидетелството.
Член 23
Санкции
Държавата-членка определя правилата относно санкциите, приложими при нарушение на настоящия регламент, и предприема всички необходими мерки за гарантиране на прилагането им. Предвидените санкции трябва да бъдат ефективни, съразмерни и възпиращи. Държавите-членки нотифицират Комисията за тези разпоредби до 1 януари 2013 г., като я нотифицират незабавно и за всяко последващо изменение, отнасящо се до тези разпоредби.
Член 24
Правила за прилагане
Всякакви подробни правила, необходими за прилагането на настоящия регламент, могат да се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2.
Член 25
Процедура на комитети
1. Комисията се подпомага от Постоянния комитет по хранителната верига и здравето на животните, създаден с член 58 от Регламент (ЕО) № 178/2002.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО.
Срокът, посочен в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
ГЛАВА VII
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 26
По-строги национални правила
1. Настоящият регламент не възпрепятства държавите-членки да запазят националните правила, насочени към осигуряване на по-голяма защита на животните по време на умъртвяване, които са в сила към датата на влизане в сила на настоящия регламент.
Преди 1 януари 2013 г. държавите-членки информират Комисията за такива национални правила. Комисията уведомява съответно останалите държави-членки.
2. Държавите-членки могат да приемат национални правила, насочени към осигуряване на по-голяма защита на животните по време на умъртвяване в сравнение с предвидените в настоящия регламент във връзка със следните области:
а)
умъртвяването на животни и свързаните с него действия извън кланица;
б)
клането и свързаните с него действия на дивеч, отглеждан в стопанства, съгласно определението в параграф 1.6 от приложение I към Регламент (ЕО) № 853/2004, в т.ч. северния елен;
в)
клането на животни и свързаните с него действия в съответствие с член 4, параграф 4.
Държавите-членки нотифицират Комисията за всички такива национални правила. Комисията уведомява съответно останалите държави-членки.
3. Когато въз основа на нови научни доказателства държава-членка счете за необходимо да предприеме мерки, насочени към осигуряване на по-голяма защита на животните по време на умъртвяване във връзка с методите за зашеметяване, посочени в приложение I, тя нотифицира Комисията за предвидените мерки. Комисията уведомява съответно останалите държави-членки.
Комисията отправя въпроса до комитета, посочен в член 25, параграф 1, в рамките на 1 месец от нотификацията и въз основа на становище на ЕОБХ и в съответствие с процедурата, посочена в член 25, параграф 2, одобрява или отхвърля съответните национални мерки.
Когато счете за необходимо Комисията може въз основа на одобрените национални мерки да предложи изменения на приложение I в съответствие с член 4, параграф 2.
4. Държава-членка не забранява нито възпрепятства пускането на нейната територия на продукти от животински произход, получени от животни, които са били умъртвени в друга държава-членка, на основание, че съответните животни не са били умъртвени в съответствие с нейните национални правила, насочени към по-голяма защита на животните по време на умъртвяване.
Член 27
Доклади
1. Не по-късно от 8 декември 2014 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно възможността да се въведат известни изисквания във връзка със защитата на рибите по време на умъртвяване, като се отчита хуманното отношение към животните, както и социално-икономическото и екологичното въздействие. Ако е целесъобразно, този доклад се придружава от законодателни предложения за изменение на настоящия регламент чрез включването на специфични правила относно защитата на рибите по време на умъртвяване.
До приемането на такива мерки държавите-членки могат да запазят или да приемат национални правила относно защитата на рибите по време на клане или умъртвяване, като уведомяват Комисията за тях.
2. Не по-късно от 8 декември 2012 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно системите за фиксиране на говеда, при които се прилага обръщане или неестествена позиция на тялото на животното. Този доклад се основава на резултатите от научно изследване, в което тези системи се сравняват със системи, които поддържат говедата в изправено положение, и в него се отчита хуманното отношение към животните, както и социално-икономическите последици, включително въпросът дали са приемливи за религиозните общности и от гледна точка на безопасността на операторите. Ако е целесъобразно, този доклад се придружава от законодателни предложения за изменение на настоящия регламент относно системите за фиксиране на говеда, при които се прилага обръщане или неестествена позиция на тялото на животното.
3. Не по-късно от 8 декември 2013 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно различните методи за зашеметяване на птици, и по-специално груповото зашеметяване на птици чрез електрически ток във водна баня, като се отчита хуманното отношение към животните, както и социално-икономическото и екологичното въздействие.
Член 28
Отмяна
1. Директива 93/119/ЕИО се отменя.
За целите на член 29, параграф 1 от настоящия регламент обаче продължават да се прилагат следните разпоредби на Директива 93/119/ЕИО:
а)
приложение А:
i)
раздел I, параграф 1;
ii)
раздел II, параграф 1, параграф 3, второто изречение, параграфи 6, 7, 8 и параграф 9, първото изречение;
б)
приложение В, раздел II, параграф 3.A.2, първата алинея на параграфи 3.Б.1, 3.Б.2 и 3.Б.4 и параграфи 4.2 и 4.3.
2. Позоваванията на отменената директива се тълкуват като позовавания на настоящия регламент.
Член 29
Преходни разпоредби
1. До 8 декември 2019 г. член 14, параграф 1 се прилага единствено за нови кланици или за всяко ново разположение, конструкция или оборудване, които попадат в обхвата на правилата, изложени в приложение II, и които не са започнали да функционират преди 1 януари 2013 г.
2. До 8 декември 2015 г. държавите-членки могат да издават свидетелства за квалификация съгласно член 21 по опростена процедура на лица с най-малко три години доказан професионален опит в съответната област.
Член 30
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 1 януари 2013 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 24 септември 2009 година.
REGOLAMENTO (CE) N. 1099/2009 DEL CONSIGLIO
del 24 settembre 2009
relativo alla protezione degli animali durante l’abbattimento
(Testo rilevante ai fini del SEE)
IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l’articolo 37,
vista la proposta della Commissione,
visto il parere del Parlamento europeo (1),
visto il parere del Comitato economico e sociale europeo (2),
previa consultazione del Comitato delle regioni,
considerando quanto segue:
(1)
La direttiva 93/119/CE del Consiglio, del 22 dicembre 1993, relativa alla protezione degli animali durante la macellazione o l’abbattimento (3) stabilisce norme minime comuni per la protezione degli animali durante la macellazione o l’abbattimento nella Comunità. La direttiva non ha subito modifiche sostanziali dalla sua adozione.
(2)
L’abbattimento degli animali può provocare dolore, ansia, paura o sofferenze di altro tipo agli animali anche nelle migliori condizioni tecniche. Alcune operazioni relative all’abbattimento possono causare stress e ogni tecnica di stordimento presenta inconvenienti. È opportuno che gli operatori o il personale addetto all’abbattimento adottino i provvedimenti necessari a evitare e a ridurre al minimo l’ansia e la sofferenza degli animali durante il processo di macellazione o abbattimento, tenendo conto delle migliori pratiche nel settore e dei metodi consentiti dal presente regolamento. Il dolore, l’ansia o la sofferenza dovrebbero essere considerati pertanto evitabili quando gli operatori o il personale addetto all’abbattimento violano una delle disposizioni del presente regolamento o ricorrono alle pratiche consentite senza applicare i metodi più avanzati, procurando per negligenza o intenzionalmente dolore, ansia o sofferenza agli animali.
(3)
La protezione degli animali durante la macellazione o l’abbattimento è disciplinata dalla normativa comunitaria dal 1974 ed è stata rafforzata in modo incisivo dalla direttiva 93/119/CE. Sono state tuttavia rilevate discrepanze notevoli fra Stati membri nell’attuazione della direttiva e per quanto riguarda il benessere degli animali sono state evidenziate preoccupazioni e differenze importanti che possono incidere sulla concorrenza fra operatori.
(4)
Il benessere animale è un valore condiviso nella Comunità sancito dal protocollo n. 33 sulla protezione ed il benessere degli animali allegato al trattato che istituisce la Comunità europea («protocollo n. 33»). La protezione degli animali durante la macellazione o l’abbattimento è una questione di interesse pubblico che incide sull’atteggiamento del consumatore nei confronti dei prodotti agricoli. Una migliore protezione degli animali durante la macellazione contribuisce inoltre a migliorare la qualità della carne e indirettamente produce un impatto positivo sulla sicurezza del lavoro nei macelli.
(5)
La legislazione nazionale sulla protezione degli animali durante la macellazione o l’abbattimento ha incidenze sulla concorrenza e, di conseguenza, sul funzionamento del mercato interno dei prodotti di origine animale di cui all’allegato I del trattato che istituisce la Comunità europea. Occorre stabilire norme comuni al fine di garantire uno sviluppo razionale del mercato interno di tali prodotti.
(6)
L’Autorità europea per la sicurezza alimentare (EFSA) istituita dal regolamento (CE) n. 178/2002 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 28 gennaio 2002, che stabilisce i principi e i requisiti generali della legislazione alimentare, istituisce l’Autorità europea per la sicurezza alimentare e fissa procedure nel campo della sicurezza alimentare (4) ha adottato due pareri sul benessere degli animali in rapporto ai principali sistemi di stordimento e abbattimento di alcune specie animali, Welfare aspects of the main systems of stunning and killing the main commercial species of animals (Il benessere animale nei principali sistemi di stordimento e abbattimento delle principali specie di animali da allevamento) nel 2004 e Welfare aspects of the main systems of stunning and killing applied to commercially farmed deer, goats, rabbits, ostriches, ducks, geese and quail (Il benessere animale nei principali sistemi di stordimento e abbattimento applicati a cervidi, caprini, conigli, struzzi, anatre, oche e quaglie allevati a scopi commerciali) nel 2006. È opportuno aggiornare la normativa comunitaria in questo ambito per tenere conto di tali pareri scientifici. Le raccomandazioni relative all’abbandono progressivo dell’uso del biossido di carbonio per i suini e dei bagni d’acqua per lo stordimento dei volatili da cortile non sono incluse nel presente regolamento in quanto dalla valutazione dell’impatto tali raccomandazioni risultano attualmente non economicamente valide nell’UE. Tuttavia, è importante proseguire questa discussione in futuro. A tal fine, la Commissione dovrebbe elaborare e sottoporre al Parlamento europeo e al Consiglio una relazione sui vari metodi di stordimento per i volatili da cortile, in particolare sui dispositivi multipli di stordimento con bagni d’acqua. Altre raccomandazioni dovrebbero essere escluse dal presente regolamento in quanto riguardanti parametri tecnici che dovrebbero essere inclusi in misure di attuazione o orientamenti comunitari. Le raccomandazioni relative al pesce d’allevamento non sono incluse nel presente regolamento in ragione della necessità di ulteriori pareri scientifici e di una valutazione economica nel settore.
(7)
L’Ufficio internazionale delle epizoozie (UIE) ha adottato nel 2007 il Codice sanitario per gli animali terrestri che comprende orientamenti sulla macellazione degli animali e l’abbattimento di animali nel quadro della lotta contro le malattie. Tali orientamenti internazionali contengono raccomandazioni sul maneggiamento, sull’immobilizzazione, sullo stordimento e sul dissanguamento degli animali nei macelli e sull’abbattimento di animali in caso di focolai di malattie contagiose. È opportuno che il presente regolamento tenga conto anche di tali norme internazionali.
(8)
In seguito all’adozione della direttiva 93/119/CE la normativa comunitaria in materia di sicurezza degli alimenti applicabile ai macelli è stata modificata profondamente dall’adozione del regolamento (CE) n. 852/2004 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 29 aprile 2004, sull’igiene dei prodotti alimentari (5) e dal regolamento (CE) n. 853/2004 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 29 aprile 2004, che stabilisce norme specifiche in materia di igiene per gli alimenti di origine animale (6). I citati regolamenti evidenziano la responsabilità degli operatori del settore alimentare nel garantire la sicurezza degli alimenti. I macelli sono inoltre soggetti a una procedura di riconoscimento preventiva in base alla quale la costruzione, la configurazione e le attrezzature vengono esaminate dall’autorità competente al fine di garantire la loro conformità alle norme tecniche applicabili in materia di sicurezza degli alimenti. I macelli, la loro costruzione, la loro configurazione e le attrezzature che vi sono utilizzate dovrebbero prendere maggiormente in considerazione il benessere degli animali.
(9)
Anche i controlli ufficiali nella catena alimentare sono stati riorganizzati con l’adozione del regolamento (CE) n. 882/2004 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 29 aprile 2004, relativo ai controlli ufficiali intesi a verificare la conformità alla normativa in materia di mangimi e di alimenti e alle norme sulla salute e sul benessere degli animali (7) e del regolamento (CE) n. 854/2004 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 29 aprile 2004, che stabilisce norme specifiche per l’organizzazione di controlli ufficiali sui prodotti di origine animale destinati al consumo umano (8).
(10)
Le condizioni in cui gli animali d’allevamento vengono abbattuti incidono direttamente o indirettamente sul mercato di alimenti, mangimi o altri prodotti e sulla competitività degli operatori interessati. Tali attività di abbattimento dovrebbero pertanto essere disciplinate dalla normativa comunitaria. Tuttavia, le specie tradizionalmente allevate, quali cavalli, asini, bovini, pecore, capre o suini, possono essere detenute anche per altri scopi, per esempio come animali da compagnia, per essere utilizzati in spettacoli o nel lavoro o in attività sportive. Qualora dall’abbattimento di un animale delle specie citate si ricavino prodotti alimentari o di altro tipo, è opportuno che tali operazioni rientrino nel campo di applicazione del presente regolamento. L’abbattimento di animali selvatici o randagi a fini di controllo della popolazione animale non dovrebbe pertanto rientrare nel campo di applicazione del presente regolamento.
(11)
I pesci presentano differenze fisiologiche sostanziali rispetto agli animali terrestri e i pesci d’allevamento sono macellati e abbattuti in un contesto molto diverso, in particolare per quanto riguarda il processo di ispezione. Inoltre, la ricerca sullo stordimento dei pesci è molto meno avanzata rispetto a quella su altre specie di animali d’allevamento. È opportuno stabilire norme distinte sulla protezione dei pesci durante l’abbattimento. Le disposizioni applicabili ai pesci dovrebbero pertanto limitarsi, per il momento, ai principi fondamentali. Ulteriori iniziative a livello comunitario dovrebbero essere adottate sulla base della valutazione scientifica del rischio effettuata dall’EFSA per quanto attiene alla macellazione e all’abbattimento dei pesci, tenendo conto anche delle implicazioni sociali, economiche e amministrative.
(12)
La soppressione di animali da reddito che versino in condizioni di grave sofferenza, in assenza di soluzioni economicamente valide atte ad alleviare il dolore, è un dovere morale. Nella maggior parte dei casi gli animali possono essere abbattuti nel rispetto di adeguate condizioni di benessere. Tuttavia, in circostanze eccezionali, come nel caso di incidenti avvenuti in luoghi isolati dove gli animali non possono essere raggiunti da personale competente e con attrezzature idonee, il rispetto di misure ottimali in materia di benessere potrebbe protrarne le sofferenze. Nell’interesse degli animali è opportuno dunque escludere l’abbattimento di emergenza dall’applicazione di determinate disposizioni del presente regolamento.
(13)
Gli animali possono rappresentare talvolta un pericolo per l’uomo, essendo in grado di mettere a repentaglio la vita umana, provocare gravi lesioni o trasmettere malattie mortali. La prevenzione di tali rischi è di norma attuata per mezzo della contenzione degli animali, ma in determinate circostanze può anche essere necessario abbattere l’animale pericoloso al fine di porre termine a tali rischi. In simili circostanze, data la situazione di emergenza, la soppressione dell’animale non può sempre essere eseguita nelle migliori condizioni di benessere. È pertanto necessario prevedere per tali casi una deroga all’obbligo di stordimento o abbattimento immediato.
(14)
Le attività venatorie o di pesca ricreativa si svolgono in un contesto caratterizzato da condizioni di abbattimento degli animali molto diverse rispetto a quelle relative agli animali da allevamento e la caccia è disciplinata da normative specifiche. È pertanto opportuno escludere dall’ambito di applicazione del presente regolamento gli abbattimenti che hanno luogo nel quadro delle attività venatorie o di pesca ricreativa.
(15)
Il protocollo n. 33 enfatizza inoltre la necessità di rispettare le disposizioni legislative o amministrative e le tradizioni degli Stati membri in materia in particolare di riti religiosi, tradizioni culturali e patrimonio regionale nella definizione e attuazione delle politiche comunitarie riguardanti, fra l’altro, l’agricoltura e il mercato interno. È pertanto opportuno escludere dall’ambito di applicazione del presente regolamento gli eventi culturali, laddove la conformità alle prescrizioni relative al benessere altererebbe la natura stessa dell’evento in questione.
(16)
Le tradizioni culturali si riferiscono inoltre a un modo di pensare, a un modo di agire o a un comportamento ereditato, stabilito o consuetudinario che include di fatto il concetto di qualcosa che è stato trasmesso o acquisito da un predecessore. Esse contribuiscono al mantenimento di vincoli sociali duraturi tra le generazioni. A condizione che tali attività non incidano sul mercato dei prodotti di origine animale e non siano determinate da finalità produttive, è opportuno escludere dal campo di applicazione del presente regolamento l’abbattimento di animali effettuato nel quadro di tali eventi.
(17)
La macellazione di volatili da cortile, conigli e lepri per consumo domestico privato non è effettuata in proporzioni tali da incidere sulla competitività dei macelli commerciali. Analogamente, l’impegno necessario da parte delle autorità pubbliche per individuare e controllare tali operazioni non sarebbe proporzionato ai possibili problemi da risolvere. È quindi opportuno che tali operazioni siano escluse dal campo di applicazione del presente regolamento.
(18)
La direttiva 93/119/CE prevedeva una deroga alle pratiche di stordimento nel caso di macellazioni rituali effettuate nei macelli. Poiché le norme comunitarie in materia di macellazioni rituali sono state recepite in modo diverso a seconda del contesto nazionale e considerato che le normative nazionali tengono conto di dimensioni che vanno al di là degli obiettivi del presente regolamento, è importante mantenere la deroga allo stordimento degli animali prima della macellazione, concedendo tuttavia un certo livello di sussidiarietà a ciascuno Stato membro. Il presente regolamento rispetta di conseguenza la libertà di religione e il diritto di manifestare la propria religione o la propria convinzione mediante il culto, l’insegnamento, le pratiche e l’osservanza dei riti, come stabilito dall’articolo 10 della Carta dei diritti fondamentali dell’Unione europea.
(19)
Esistono prove scientifiche sufficienti a dimostrazione del fatto che gli animali vertebrati sono esseri senzienti, i quali dovrebbero pertanto essere inclusi nell’ambito di applicazione del presente regolamento. I rettili e gli anfibi, tuttavia, non sono animali comunemente allevati nella Comunità e non sarebbe appropriato o proporzionato includerli nell’ambito di applicazione del regolamento.
(20)
Molti metodi utilizzati per abbattere gli animali sono dolorosi. Lo stordimento è dunque necessario per indurre uno stato di incoscienza e di insensibilità prima o nel momento stesso in cui l’animale viene abbattuto. Il rilevamento dell’incoscienza e dell’insensibilità in un animale è un’operazione complessa che richiede l’impiego di metodi scientifici riconosciuti. È opportuno tuttavia effettuare un controllo per mezzo di indicatori al fine di valutare l’efficacia della procedura in condizioni reali.
(21)
Il controllo dell’efficacia dello stordimento si basa principalmente sulla valutazione dello stato di coscienza e sensibilità dell’animale. La coscienza in un animale consiste essenzialmente nella capacità di percepire emozioni e di controllare i movimenti volontari. Nonostante alcune eccezioni, come nel caso dell’immobilizzazione per mezzo di dispositivi elettrici o la paralisi provocata con altri mezzi, si può presumere che un animale sia incosciente quando perde la sua naturale posizione eretta, non è in stato di veglia e non mostra segni di emozioni positive o negative quali paura o agitazione. La sensibilità di un animale è essenzialmente la sua capacità di percepire il dolore. In generale si può presumere che un animale sia insensibile quando non mostra riflessi o reazioni a stimoli quali suoni, odori, luce o contatto fisico.
(22)
Nuovi metodi di stordimento vengono regolarmente messi a punto e proposti sul mercato per rispondere alle nuove sfide dell’industria dell’allevamento e della carne. È dunque importante autorizzare la Commissione ad approvare nuovi metodi di stordimento, mantenendo nel contempo un livello uniforme ed elevato di protezione degli animali.
(23)
Gli orientamenti comunitari costituiscono un utile strumento per fornire a operatori e autorità competenti informazioni specifiche sui parametri da utilizzare al fine di garantire un livello elevato di protezione degli animali, mantenendo nel contempo condizioni di concorrenza omogenee per gli operatori. È quindi necessario autorizzare la Commissione a elaborare tali orientamenti.
(24)
A seconda di come vengono utilizzati durante la macellazione o l’abbattimento, alcuni metodi di stordimento possono procurare la morte dell’animale in modo indolore e riducendo al minimo l’ansia o la sofferenza dell’animale. Altri metodi di stordimento possono non procurare la morte e gli animali possono tornare coscienti o recuperare la sensibilità durante la successiva procedura dolorosa. Tali metodi dovrebbero pertanto essere integrati da altre tecniche che provochino la morte certa prima che gli animali si riprendano. È quindi essenziale specificare quali metodi di stordimento devono essere integrati da un metodo di abbattimento.
(25)
Le condizioni nelle quali avviene lo stordimento degli animali e il risultato di tale operazione variano in pratica in funzione di vari fattori. È opportuno effettuare dunque regolarmente una valutazione dei risultati dello stordimento. A tale scopo gli operatori devono costruire un campione rappresentativo per verificare l’efficacia delle pratiche di stordimento applicate, tenendo conto dell’omogeneità del gruppo di animali e di altri fattori determinanti quali i dispositivi utilizzati e il personale interessato.
(26)
Può essere dimostrato che alcuni metodi di stordimento sono sufficientemente affidabili e provocano irreversibilmente la morte degli animali se sono applicati determinati parametri specifici. In tali casi, sarebbe inutile e sproporzionato imporre controlli delle pratiche di stordimento. È pertanto opportuno prevedere la possibilità di concedere deroghe agli obblighi relativi ai controlli sulle pratiche di stordimento qualora esistano prove scientifiche sufficienti che un determinato metodo di stordimento provoca la morte irreversibile di tutti gli animali in determinate condizioni commerciali.
(27)
La gestione operativa giornaliera delle operazioni influisce notevolmente sul benessere degli animali e si possono ottenere risultati attendibili soltanto se gli operatori elaborano strumenti di controllo per valutarne gli effetti. È opportuno pertanto elaborare procedure operative standard fondate sul rischio per ogni fase del ciclo di produzione. Tali procedure dovrebbero comprendere obiettivi chiari, persone responsabili, modalità operative, criteri misurabili, nonché procedure di controllo e di rilevamento dei dati. I parametri fondamentali previsti per ciascun metodo di stordimento dovrebbero essere precisati in modo da garantire il corretto stordimento di tutti gli animali sottoposti a tale pratica.
(28)
Un personale ben preparato e qualificato migliora le condizioni di trattamento degli animali. La competenza in materia di benessere degli animali comprende la conoscenza dei modelli di comportamento di base e dei bisogni delle specie interessate, nonché dei segni di coscienza e sensibilità. Comprende inoltre conoscenze tecniche riguardo ai dispositivi di stordimento utilizzati. È opportuno pertanto che il personale che esegue determinate operazioni di macellazione e le persone che controllano l’abbattimento stagionale degli animali da pelliccia dispongano di un certificato di idoneità per l’espletamento delle rispettive funzioni. Esigere un certificato di idoneità per altro personale incaricato dell’abbattimento degli animali sarebbe tuttavia sproporzionato rispetto agli obiettivi perseguiti.
(29)
Si può presumere che il personale con diversi anni di esperienza sia in possesso di un certo livello di esperienza. Riguardo a queste persone è opportuno fissare una disposizione transitoria in relazione all’obbligo del certificato di idoneità.
(30)
I dispositivi di stordimento sono progettati e messi a punto per svolgere un’azione efficace in un contesto specifico. Di conseguenza è opportuno che i fabbricanti forniscano istruzioni dettagliate agli utilizzatori riguardo alle condizioni di utilizzazione e manutenzione dei dispositivi per garantire il massimo livello di benessere agli animali.
(31)
Al fine di garantirne l’efficacia, i dispositivi di stordimento e di immobilizzazione dovrebbero essere oggetto di un’adeguata manutenzione. I dispositivi soggetti a un uso intensivo possono richiedere la sostituzione di alcune parti e persino i dispositivi utilizzati occasionalmente possono perdere efficacia a causa della corrosione o di altri fattori ambientali. Analogamente, alcuni dispositivi devono anche essere sottoposti a un’accurata calibrazione. È pertanto opportuno che gli operatori o il personale addetto all’abbattimento applichino procedure per la manutenzione di detti dispositivi.
(32)
L’immobilizzazione degli animali è necessaria per la sicurezza degli operatori e la corretta applicazione delle tecniche di stordimento. Tuttavia, l’immobilizzazione può provocare ansia negli animali e dovrebbe pertanto essere applicata per il periodo più breve possibile.
(33)
Il fallimento delle procedure di stordimento può procurare sofferenza agli animali. Il presente regolamento deve pertanto prevedere la disponibilità di un dispositivo di stordimento di riserva per ridurre al minimo il dolore, l’ansia o la sofferenza degli animali.
(34)
L’entità della macellazione di volatili da cortile, conigli e lepri destinati alla fornitura diretta di piccoli quantitativi di carni al consumatore finale o a strutture locali di vendita al dettaglio che forniscono direttamente al consumatore finale siffatte carni come carni fresche varia da uno Stato membro all’altro a motivo delle norme nazionali che disciplinano tale attività a norma dell’articolo 1, paragrafo 3, lettera d), e dell’articolo 4 del regolamento (CE) n. 853/2004. È tuttavia importante assicurare che talune prescrizioni minime in materia di benessere degli animali si applichino anche a tali attività.
(35)
Per quanto riguarda la macellazione di determinate categorie di animali diversi dai volatili da cortile, dai conigli e dalle lepri per consumo domestico privato, esistono già talune prescrizioni comunitarie minime, quali lo stordimento preliminare, nonché norme nazionali. È pertanto opportuno assicurare che il presente regolamento fissi parimenti norme minime relative al benessere degli animali.
(36)
Il regolamento (CE) n. 854/2004 fornisce un elenco degli stabilimenti dai quali è consentito importare prodotti specifici di origine animale nella Comunità. Ai fini di detto elenco occorre tenere conto dei requisiti generali e delle misure aggiuntive applicabili ai macelli previsti dal presente regolamento.
(37)
La Comunità cerca di promuovere l’adozione di norme elevate in materia di benessere del patrimonio zootecnico a livello mondiale, in particolare per quanto riguarda il commercio. Essa sostiene le norme e raccomandazioni specifiche in materia di benessere degli animali elaborate dall’UIE, ivi comprese quelle relative alla macellazione degli animali. Tali norme e raccomandazioni dovrebbero essere prese in considerazione quando è opportuno stabilire un’equivalenza con le prescrizioni comunitarie ai sensi del presente regolamento a fini di importazione.
(38)
Le guide di buone pratiche elaborate da organizzazioni di operatori costituiscono strumenti preziosi di ausilio per gli operatori ai fini dell’osservanza di determinate prescrizioni del presente regolamento, come ad esempio lo sviluppo e l’attuazione di procedure operative standard.
(39)
I macelli e i dispositivi utilizzati sono progettati per determinate categorie di animali e capacità. Qualora tali capacità vengano superate o il dispositivo sia utilizzato per scopi diversi da quello per il quale è stato progettato, il benessere degli animali ne risente negativamente. È dunque necessario che tali aspetti siano comunicati alle autorità competenti e che siano inclusi nella procedura di riconoscimento dei macelli.
(40)
Le unità mobili di macellazione riducono la necessità di trasportare gli animali su lunghe distanze e possono quindi contribuire alla salvaguardia del benessere degli animali. Vi sono tuttavia differenze fra i vincoli tecnici relativi alle unità mobili di macellazione e quelli delle unità fisse ed è possibile che sia necessario adeguare le norme tecniche di conseguenza. Il presente regolamento dovrebbe pertanto garantire la possibilità di concedere deroghe al fine di esonerare le unità mobili di macellazione dalle prescrizioni relative a configurazione, costruzione e attrezzature. In attesa dell’adozione di tali deroghe, è opportuno consentire agli Stati membri di definire o mantenere norme nazionali in materia di unità mobili di macellazione.
(41)
In ambito scientifico e tecnico vengono compiuti regolarmente progressi che interessano la costruzione, la configurazione e le attrezzature dei macelli. È quindi importante autorizzare la Commissione a modificare le prescrizioni applicabili alla costruzione, alla configurazione e alle attrezzature dei macelli, mantenendo nel contempo un livello uniforme ed elevato di protezione degli animali.
(42)
Per fornire a operatori e autorità competenti informazioni specifiche sulla costruzione, sulla configurazione e sulle attrezzature dei macelli, al fine di garantire un livello elevato di protezione degli animali, mantenendo nel contempo condizioni di concorrenza omogenee per gli operatori, sono utili orientamenti comunitari. È quindi necessario autorizzare la Commissione ad adottare tali orientamenti.
(43)
La macellazione senza stordimento richiede un taglio preciso della gola con un coltello affilato al fine di ridurre al minimo le sofferenze. Vi è inoltre la probabilità che negli animali che non sono immobilizzati meccanicamente dopo il taglio, il processo di dissanguamento rallenti, con conseguente inutile prolungamento delle sofferenze. I bovini, gli ovini e i caprini costituiscono le specie più frequentemente macellate con questa procedura. Pertanto, i ruminanti macellati senza stordimento dovrebbero essere immobilizzati individualmente e meccanicamente.
(44)
In ambito scientifico e tecnico vengono compiuti regolarmente progressi riguardo al maneggiamento e all’immobilizzazione degli animali nei macelli. È quindi importante autorizzare la Commissione a modificare le prescrizioni applicabili al maneggiamento e all’immobilizzazione degli animali prima della macellazione, mantenendo nel contempo un livello uniforme ed elevato di protezione degli animali.
(45)
Gli orientamenti comunitari sono utili per fornire a operatori e autorità competenti informazioni specifiche sul maneggiamento e sull’immobilizzazione degli animali prima della macellazione, al fine di garantire un livello elevato di protezione degli animali, mantenendo nel contempo condizioni di concorrenza omogenee per gli operatori. È quindi necessario che la Comunità autorizzi la Commissione ad adottare tali orientamenti.
(46)
L’esperienza acquisita in alcuni Stati membri ha mostrato che la designazione di una persona con qualifiche specifiche come responsabile della tutela del benessere animale con il compito di coordinare e seguire l’applicazione delle procedure operative in materia di benessere degli animali nei macelli ha avuto effetti positivi sotto il profilo del benessere degli animali. È pertanto opportuno che questo provvedimento sia adottato in tutta la Comunità. Il responsabile della tutela del benessere animale dovrebbe essere dotato di autorità e competenze tecniche sufficienti per fornire le istruzioni pertinenti al personale della linea di macellazione.
(47)
I macelli di piccole dimensioni che si dedicano principalmente alla vendita diretta di alimenti al consumatore finale non richiedono un sistema complesso di gestione al fine di attuare i principi generali del presente regolamento. In tal caso l’obbligo di disporre di un responsabile della tutela del benessere animale risulterebbe dunque sproporzionato rispetto agli obiettivi perseguiti e il presente regolamento dovrebbe consentire di conseguenza una deroga a tale disposizione per i macelli di questo tipo.
(48)
Lo spopolamento spesso implica la gestione di crisi nelle quali vanno affrontate in parallelo priorità quali la salute animale, la salute pubblica, l’ambiente o il benessere animale. Mentre è importante che siano rispettate le norme relative al benessere degli animali in ogni fase del processo di spopolamento, può verificarsi il caso in cui in circostanze eccezionali il rispetto di tali norme comporti un rischio per la salute umana o rallenti in modo significativo il processo di eradicazione della malattia, esponendo di conseguenza un numero maggiore di animali al rischio di contagio e di morte.
(49)
Le autorità competenti dovrebbero essere conseguentemente autorizzate a derogare, caso per caso, a talune disposizioni del presente regolamento, qualora la situazione zoosanitaria richieda l’abbattimento di emergenza di animali e/o qualora non vi siano alternative adeguate ad assicurare loro un benessere ottimale. Tali deroghe non dovrebbero tuttavia sostituirsi a una pianificazione adeguata. A questo proposito occorre aumentare il livello di pianificazione e il benessere degli animali andrebbe debitamente integrato nei piani di emergenza per le malattie contagiose.
(50)
Ai fini delle procedure di notifica delle malattie degli animali, le informazioni sui focolai di malattia di cui alla direttiva 82/894/CEE del Consiglio, del 21 dicembre 1982, concernente la notifica delle malattie degli animali nella Comunità (9) sono notificate attraverso il sistema di notifica delle malattie degli animali (ADNS). Per il momento l’ADNS non prevede informazioni specifiche sul benessere degli animali, ma potrebbe essere modificato in tal senso in futuro. Pertanto, dovrebbe essere introdotta una deroga all’obbligo di relazione sul benessere degli animali in caso di spopolamento al fine di prevedere un ulteriore sviluppo dell’ADNS.
(51)
I moderni dispositivi di stordimento e di immobilizzazione sono sempre più complessi e sofisticati e richiedono esperienza e approfondimento specifici. Gli Stati membri dovrebbero quindi garantire che l’autorità competente disponga di un sufficiente sostegno scientifico al quale gli agenti possano fare riferimento per la necessaria valutazione dei dispositivi e dei metodi di stordimento.
(52)
L’efficacia di ciascun metodo di stordimento si basa sul controllo di parametri fondamentali e su una valutazione regolare. È di conseguenza importante elaborare guide di buone pratiche relative alle procedure operative e di controllo da utilizzare durante l’abbattimento degli animali al fine di fornire agli operatori istruzioni adeguate in materia di benessere animale. La valutazione di tali orientamenti richiede conoscenza scientifica, esperienza pratica e compromesso tra i soggetti interessati. Un centro o una rete di riferimento in ciascuno Stato membro dovrebbe pertanto espletare questa funzione in collaborazione con le parti interessate pertinenti.
(53)
Il rilascio di certificati di idoneità dovrebbe avvenire secondo modalità uniformi. Gli organismi o gli enti incaricati del rilascio dei certificati di idoneità dovrebbero pertanto essere accreditati secondo norme omogenee che dovrebbero essere valutate scientificamente. Pertanto, il sostegno scientifico fornito dagli enti a norma dell’articolo 20 dovrebbe comprendere, ove necessario, un parere sulla capacità e l’adeguatezza degli organismi o degli enti incaricati del rilascio dei certificati di idoneità.
(54)
Il regolamento (CE) n. 882/2004 prevede determinati interventi da parte dell’autorità competente in caso di violazioni in riferimento in particolare alle norme relative al benessere. Di conseguenza è opportuno soltanto stabilire le azioni supplementari specifiche del presente regolamento.
(55)
Il regolamento (CE) n. 178/2002 prevede che l’EFSA favorisca il collegamento in rete degli organismi attivi nei settori di competenza dell’Autorità per agevolare la cooperazione scientifica, lo scambio di informazioni, l’elaborazione e l’esecuzione di progetti comuni, così come lo scambio di competenze specifiche e delle migliori pratiche nel settore della normativa sugli alimenti.
(56)
Il rilascio di certificati di idoneità e l’erogazione di corsi di formazione dovrebbero avvenire secondo modalità uniformi. Il presente regolamento dovrebbe pertanto definire gli obblighi spettanti agli Stati membri in questo settore e le modalità di rilascio, sospensione o revoca dei certificati di idoneità.
(57)
I cittadini europei si aspettano che durante la macellazione siano rispettate norme minime in materia di benessere degli animali. Per certi aspetti l’atteggiamento nei confronti degli animali dipende anche dalla percezione nazionale e in alcuni Stati membri vi è una domanda affinché siano mantenute o adottate norme in materia di benessere degli animali più ampie di quelle approvate a livello comunitario. Nell’interesse degli animali e purché ciò non incida sul funzionamento del mercato interno, è opportuno consentire una certa flessibilità agli Stati membri affinché mantengano o, in alcuni settori specifici, adottino disposizioni nazionali più ampie.
È importante assicurare che gli Stati membri non usino tali disposizioni nazionali in modo da pregiudicare il corretto funzionamento del mercato interno.
(58)
In alcuni settori rientranti nel campo di applicazione del presente regolamento, il Consiglio ha bisogno di ulteriori informazioni scientifiche, sociali ed economiche prima di stabilire norme dettagliate, in particolare nel caso dei pesci d’allevamento e dei sistemi di immobilizzazione dei bovini che prevedono il capovolgimento. È quindi necessario che per tali settori la Commissione fornisca al Consiglio le suddette informazioni prima di proporre eventuali modifiche del presente regolamento.
(59)
La configurazione, la costruzione e l’attrezzatura dei macelli richiedono una programmazione e investimenti a lungo termine. È opportuno pertanto prevedere nel presente regolamento un adeguato periodo transitorio che tenga conto del tempo necessario per consentire all’industria di adeguarsi alle prescrizioni applicabili in virtù del presente regolamento. Durante tale periodo si dovrebbe continuare ad applicare le prescrizioni della direttiva 93/119/CE relative alla configurazione, alla costruzione e all’attrezzatura dei macelli.
(60)
È opportuno che gli Stati membri stabiliscano norme sulle sanzioni applicabili in caso di violazione del presente regolamento e garantirne l’applicazione. Le sanzioni dovrebbero essere effettive, proporzionate e dissuasive.
(61)
Poiché l’obiettivo del presente regolamento, vale a dire assicurare un’impostazione armonizzata per quanto concerne le norme relative al benessere degli animali durante l’abbattimento, non può essere realizzato in misura sufficiente dagli Stati membri e può dunque, a causa delle dimensioni o degli effetti del presente regolamento, essere realizzato meglio a livello comunitario, la Comunità può adottare misure in base al principio di sussidiarietà sancito dall’articolo 5 del trattato. Conformemente al principio di proporzionalità sancito da tale articolo, è necessario e appropriato per il conseguimento del suddetto obiettivo disciplinare specificamente l’abbattimento degli animali per la produzioni di alimenti, lana, pelli, pellicce o altri prodotti, nonché le operazioni correlate. Il presente regolamento non va al di là di quanto è necessario per il raggiungimento di tale obiettivo.
(62)
È opportuno che le misure necessarie all’attuazione del presente regolamento siano adottate secondo la decisione 1999/468/CE del Consiglio, del 28 giugno 1999, recante modalità per l’esercizio delle competenze di esecuzione conferite alla Commissione (10),
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
CAPO I
OGGETTO, AMBITO DI APPLICAZIONE E DEFINIZIONI
Articolo 1
Oggetto e ambito di applicazione
1. Il presente regolamento disciplina l’abbattimento degli animali allevati o detenuti per la produzione di alimenti, lana, pelli, pellicce o altri prodotti, nonché l’abbattimento di animali a fini di spopolamento e operazioni correlate.
Per quanto riguarda i pesci si applicano tuttavia soltanto le prescrizioni dell’articolo 3, paragrafo 1.
2. Il capo II salvo l’articolo 3, paragrafi 1 e 2, il capo III e il capo IV salvo l’articolo 19 non si applicano in caso di abbattimenti di emergenza al di fuori dei macelli o qualora l’osservanza di tali disposizioni comporti un rischio immediato e grave per la salute o la sicurezza delle persone.
3. Il presente regolamento non si applica:
a)
qualora gli animali siano abbattuti:
i)
durante esperimenti scientifici eseguiti sotto il controllo di un’autorità competente;
ii)
durante attività venatorie o di pesca ricreativa;
iii)
durante eventi culturali o sportivi;
b)
ai volatili da cortile, conigli e lepri macellati al di fuori dei macelli dai loro proprietari per consumo domestico privato.
Articolo 2
Definizioni
Ai fini del presente regolamento si intende per:
a) «abbattimento»: qualsiasi processo applicato intenzionalmente che determini la morte dell’animale;
b) «operazioni correlate»: operazioni quali il maneggiamento, la stabulazione, l’immobilizzazione, lo stordimento e il dissanguamento degli animali che hanno luogo nel contesto e nel luogo dell’abbattimento;
c) «animale»: qualsiasi animale vertebrato, ad esclusione dei rettili e degli anfibi;
d) «abbattimento d’emergenza»: l’abbattimento di animali feriti o affetti da una malattia procurante dolori o sofferenze acuti, qualora non esista altra possibilità pratica per alleviare tali dolori o sofferenze;
e) «stabulazione»: la custodia di animali in stalle, recinti o spazi coperti, nonché aree aperte connesse con il funzionamento del macello o facenti parte dello stesso;
f) «stordimento»: qualsiasi processo indotto intenzionalmente che provochi in modo indolore la perdita di coscienza e di sensibilità, incluso qualsiasi processo determinante la morte istantanea;
g) «macellazione rituale»: una serie di atti correlati alla macellazione di animali prescritti da una religione;
h) «eventi culturali o sportivi»: eventi essenzialmente e principalmente correlati ad antiche tradizioni culturali o ad attività sportive, comprendenti corse o competizioni di altro genere dai quali non risulti produzione di carne o di altri prodotti di origine animale o risulti una produzione marginale in rapporto all’evento in sé, non economicamente significativa;
i) «procedure operative standard»: un insieme di istruzioni scritte intese a raggiungere un’uniformità di esecuzione in relazione a una funzione o a una norma specifica;
j) «macellazione»: l’abbattimento di animali destinati all’alimentazione umana;
k) «macello»: qualsiasi stabilimento utilizzato per la macellazione di animali terrestri rientrante nel campo di applicazione del regolamento (CE) n. 853/2004;
l) «operatore»: qualsiasi persona fisica o giuridica responsabile di un’impresa che effettui l’abbattimento di animali o le eventuali operazioni correlate disciplinate dal presente regolamento;
m) «animali da pelliccia»: animali delle specie dei mammiferi allevati principalmente per la produzione di pelliccia, quali visoni, puzzole, volpi, procioni, castorini e cincillà;
n) «spopolamento»: il processo di abbattimento degli animali per ragioni di salute pubblica, salute animale, benessere animale o ragioni ambientali svolto sotto il controllo dell’autorità competente;
o) «volatili da cortile»: volatili d’allevamento, compresi i volatili che non sono considerati domestici ma che vengono allevati come animali domestici, ad eccezione dei ratiti;
p) «immobilizzazione»: qualsiasi sistema inteso a limitare i movimenti degli animali, che risparmi loro qualsiasi dolore, paura o agitazione evitabili, mirante a facilitare uno stordimento e un abbattimento efficaci;
q) «autorità competente»: l’autorità centrale di uno Stato membro incaricata di garantire il rispetto delle prescrizioni del presente regolamento o qualsiasi altra autorità a cui detta autorità centrale abbia delegato tale competenza;
r) «enervazione»: lacerazione del tessuto nervoso centrale e del midollo spinale per mezzo di uno stilo inserito nella cavità cranica.
CAPO II
PRESCRIZIONI GENERALI
Articolo 3
Prescrizioni generali per l’abbattimento e le operazioni correlate
1. Durante l’abbattimento e le operazioni correlate sono risparmiati agli animali dolori, ansia o sofferenze evitabili.
2. Ai fini del paragrafo 1, gli operatori prendono in particolare i provvedimenti necessari per garantire che gli animali:
a)
ricevano conforto fisico e protezione, in particolare tenendoli puliti e in condizioni termiche adeguate ed evitando loro cadute o scivolamenti;
b)
siano protetti da ferite;
c)
siano maneggiati e custoditi tenendo conto del loro comportamento normale;
d)
non mostrino segni di dolore o paura evitabili o comportamenti anomali;
e)
non soffrano per la mancanza prolungata di cibo o acqua;
f)
non siano costretti all’interazione evitabile con altri animali che potrebbe avere effetti dannosi per il loro benessere.
3. Le strutture utilizzate per l’abbattimento e le operazioni correlate sono progettate, costruite, mantenute e utilizzate in modo da garantire il rispetto delle disposizioni dei paragrafi 1 e 2, nelle condizioni di attività previste per l’impianto nel corso dell’anno.
Articolo 4
Metodi di stordimento
1. Gli animali sono abbattuti esclusivamente previo stordimento, conformemente ai metodi e alle relative prescrizioni di applicazione di cui all’allegato I. La perdita di coscienza e di sensibilità è mantenuta fino alla morte dell’animale.
I metodi di cui all’allegato I che non comportino la morte istantanea («semplice stordimento») sono seguiti quanto più rapidamente possibile da una procedura che assicuri la morte quali il dissanguamento, l’enervazione, l’elettrocuzione o la prolungata anossia.
2. L’allegato I può essere modificato sulla scorta di un parere dell’EFSA e secondo la procedura di cui all’articolo 25, paragrafo 2, per tenere conto dei progressi scientifici e tecnici.
Qualsiasi modifica di questo tipo garantisce un livello di benessere animale almeno equivalente a quello garantito dai metodi in vigore.
3. Orientamenti comunitari riguardanti i metodi di cui all’allegato I possono essere adottati in conformità della procedura di cui all’articolo 25, paragrafo 2.
4. Le disposizioni di cui al paragrafo 1 non si applicano agli animali sottoposti a particolari metodi di macellazione prescritti da riti religiosi, a condizione che la macellazione abbia luogo in un macello.
Articolo 5
Controlli sui metodi di stordimento
1. Gli operatori assicurano che le persone responsabili dello stordimento o il personale adibito a tale mansione svolgano controlli regolari al fine di garantire che gli animali non presentino segni di coscienza o sensibilità nel periodo compreso fra la fine del processo di stordimento e la morte.
Tali controlli sono effettuati su un campione sufficientemente rappresentativo di animali e la loro frequenza è stabilita tenendo conto dei risultati dei controlli precedenti e di qualsiasi fattore che possa incidere sull’efficacia del processo di stordimento.
Quando i risultati dei controlli indicano che un animale non è adeguatamente stordito, la persona responsabile dello stordimento prende immediatamente le misure opportune, come precisato nelle procedure operative standard elaborate conformemente all’articolo 6, paragrafo 2.
2. Qualora, ai fini dell’articolo 4, paragrafo 4, gli animali siano abbattuti senza essere precedentemente storditi, le persone responsabili della macellazione effettuano controlli sistematici per garantire che gli animali non presentino segni di coscienza o sensibilità prima di essere liberati dal sistema di immobilizzazione e non presentino segni di vita prima di subire la preparazione o la scottatura.
3. Ai fini dei paragrafi 1 e 2, gli operatori possono utilizzare le procedure di controllo descritte nelle guide di buone pratiche di cui all’articolo 13.
4. Se del caso, per tener conto dell’alto livello di affidabilità di determinati metodi di stordimento e sulla base di un parere dell’EFSA, possono essere adottate deroghe alle prescrizioni di cui al paragrafo 1 secondo la procedura di cui all’articolo 25, paragrafo 2.
Articolo 6
Procedure operative standard
1. Gli operatori pianificano in anticipo l’abbattimento degli animali e le operazioni correlate e li effettuano in conformità delle procedure operative standard.
2. Gli operatori elaborano e applicano dette procedure operative standard al fine di garantire che l’abbattimento e le operazioni correlate siano effettuati in conformità dell’articolo 3, paragrafo 1.
Per quanto riguarda lo stordimento, le procedure operative standard:
a)
tengono conto delle raccomandazioni del fabbricante;
b)
in base ai dati scientifici disponibili, definiscono per ciascun metodo utilizzato i parametri fondamentali di cui all’allegato I, capo I, che garantiscono l’efficace stordimento degli animali;
c)
precisano le misure da prendere quando i controlli di cui all’articolo 5 indichino che un animale non è stordito adeguatamente o, nel caso di animali macellati conformemente all’articolo 4, paragrafo 4, che l’animale presenta ancora segni di vita.
3. Ai fini del paragrafo 2 del presente articolo, gli operatori possono utilizzare le procedure operative standard descritte nelle guide di buone pratiche di cui all’articolo 13.
4. Su richiesta, le procedure operative standard sono messe a disposizione dell’autorità competente.
Articolo 7
Livello di competenze e certificato di idoneità
1. L’abbattimento e le operazioni correlate sono effettuati esclusivamente da persone che abbiano un adeguato livello di competenze per l’esecuzione di dette operazioni senza causare agli animali dolori, ansia o sofferenze evitabili.
2. Gli operatori provvedono affinché le seguenti operazioni di macellazione siano eseguite esclusivamente da persone che dispongano del relativo certificato di idoneità, come previsto dall’articolo 21, che ne attesti la capacità di eseguirle conformemente alle norme stabilite dal presente regolamento:
a)
il maneggiamento e la cura degli animali prima della loro immobilizzazione;
b)
l’immobilizzazione degli animali in vista dello stordimento o dell’abbattimento;
c)
lo stordimento degli animali;
d)
la valutazione dell’efficacia dello stordimento;
e)
la sospensione o il sollevamento di animali vivi;
f)
il dissanguamento degli animali vivi;
g)
la macellazione conformemente all’articolo 4, paragrafo 4;
3. Fatto salvo l’obbligo di cui al paragrafo 1 del presente articolo, l’abbattimento degli animali da pelliccia è effettuato in presenza e sotto la supervisione diretta di una persona in possesso di un certificato di idoneità di cui all’articolo 21 rilasciato per tutte le operazioni svolte sotto la sua supervisione. Gli operatori del settore degli animali da pelliccia notificano preventivamente all’autorità competente quando sono abbattuti gli animali.
Articolo 8
Istruzioni per l’uso dei dispositivi di immobilizzazione e stordimento
I prodotti commercializzati o pubblicizzati come dispositivi per l’immobilizzazione o lo stordimento sono venduti soltanto se corredati di adeguate istruzioni relative al loro uso, in modo da garantire condizioni ottimali per il benessere degli animali. I fabbricanti mettono tali istruzioni anche a disposizione del pubblico attraverso Internet.
Tali istruzioni specificano in particolare quanto segue:
a)
le specie, le categorie, i quantitativi e/o il peso degli animali cui è destinato l’uso del dispositivo;
b)
i parametri raccomandati corrispondenti alle diverse condizioni di utilizzazione, inclusi i parametri fondamentali di cui all’allegato I, capo I;
c)
per i dispositivi di stordimento, un metodo di controllo dell’efficacia del dispositivo per quanto riguarda la conformità alle disposizioni di cui al presente regolamento;
d)
le raccomandazioni per la manutenzione e, se del caso, la calibratura del dispositivo di stordimento.
Articolo 9
Utilizzazione dei dispositivi di immobilizzazione e stordimento
1. Gli operatori provvedono affinché la manutenzione e il controllo di tutti i dispositivi impiegati per l’immobilizzazione o lo stordimento degli animali siano effettuati secondo le istruzioni del fabbricante da personale avente una formazione specifica.
Gli operatori tengono un registro di manutenzione. Essi conservano i registri per almeno un anno e li mettono a disposizione dell’autorità competente su richiesta.
2. Gli operatori provvedono affinché durante le operazioni di stordimento un adeguato dispositivo di riserva sia immediatamente disponibile per essere utilizzato in sostituzione del dispositivo iniziale in caso di mancato funzionamento del medesimo. Il metodo di riserva può essere diverso da quello utilizzato per primo.
3. Gli operatori provvedono affinché gli animali siano collocati in dispositivi di immobilizzazione, tra cui quelli di immobilizzazione della testa, soltanto quando la persona preposta allo stordimento o al dissanguamento è pronta a stordirli o a dissanguarli quanto più rapidamente possibile.
Articolo 10
Consumo domestico privato
Solo le prescrizioni dell’articolo 3, paragrafo 1, dell’articolo 4, paragrafo 1, e dell’articolo 7, paragrafo 1, si applicano alla macellazione di animali diversi dai volatili da cortile, conigli e lepri e alle operazioni correlate effettuate al di fuori dei macelli dal loro proprietario o da una persona sotto la responsabilità ed il controllo del proprietario a fini di consumo domestico privato.
Tuttavia, anche le prescrizioni stabilite all’articolo 15, paragrafo 3, e ai punti da 1.8 a 1.11 bis, 3.1 e, nella misura in cui esso concerne il semplice stordimento, al punto 3.2 dell’allegato III si applicano alla macellazione di animali diversi dai volatili da cortile, conigli e lepri, suini, ovini e caprini effettuata al di fuori dei macelli dal loro proprietario o da una persona sotto la responsabilità ed il controllo del proprietario a fini di consumo domestico privato.
Articolo 11
Fornitura diretta di piccoli quantitativi di carni di volatili da cortile, conigli e lepri
1. Solo le prescrizioni dell’articolo 3, paragrafo 1, dell’articolo 4, paragrafo 1, e dell’articolo 7, paragrafo 1, si applicano alla macellazione di volatili da cortile, conigli e lepri effettuata nell’azienda agricola ai fini della fornitura diretta di piccoli quantitativi di carni da parte del produttore al consumatore finale o a strutture locali di vendita al dettaglio che forniscono direttamente al consumatore finale siffatte carni come carni fresche, a condizione che il numero di animali macellati nell’azienda agricola non superi il numero massimo di animali da stabilire secondo la procedura di cui all’articolo 25, paragrafo 2.
2. Le prescrizioni stabilite ai capi II e III del presente regolamento si applicano alla macellazione di siffatti animali quando il loro numero supera il numero massimo di cui al paragrafo 1 del presente articolo.
Articolo 12
Importazioni da paesi terzi
Le disposizioni di cui ai capi II e III del presente regolamento si applicano ai fini dell’articolo 12, paragrafo 2, lettera a), del regolamento (CE) n. 854/2004.
Il certificato sanitario che accompagna le carni importate da paesi terzi è corredato di un attestato che comprovi l’osservanza di prescrizioni almeno equivalenti a quelle di cui ai capi II e III del presente regolamento.
Articolo 13
Sviluppo e diffusione di guide di buone pratiche
1. Gli Stati membri promuovono lo sviluppo e la diffusione di guide di buone pratiche per agevolare l’attuazione del presente regolamento.
2. Una volta elaborate, tali guide di buone pratiche sono sviluppate e diffuse alle organizzazioni di operatori:
a)
in consultazione con i rappresentanti delle organizzazioni non governative, le autorità competenti ed altre parti interessate;
b)
tenendo conto dei pareri scientifici di cui all’articolo 20, paragrafo 1, lettera c).
3. L’autorità competente valuta le guide di buone pratiche per garantire che siano state sviluppate conformemente al paragrafo 2 e che siano conformi agli orientamenti comunitari esistenti.
4. Qualora le organizzazioni di operatori non presentino guide di buone pratiche, l’autorità competente può elaborarne e pubblicarne di proprie.
5. Gli Stati membri trasmettono alla Commissione tutte le guide di buone pratiche convalidate dall’autorità competente. La Commissione crea e mantiene un sistema di registrazione di tali guide e lo mette a disposizione degli Stati membri.
CAPO III
ALTRE PRESCRIZIONI APPLICABILI AI MACELLI
Articolo 14
Configurazione, costruzione e attrezzature dei macelli
1. Gli operatori provvedono affinché la configurazione e la costruzione dei macelli nonché la relativa attrezzatura siano conformi alle disposizioni dell’allegato II.
2. Ai fini del presente regolamento gli operatori sottopongono, su richiesta, all’autorità competente di cui all’articolo 4 del regolamento (CE) n. 853/2004 per ciascun macello almeno i seguenti dati:
a)
il numero massimo di animali per ora di ciascuna linea di macellazione;
b)
le categorie di animali e il peso per i quali è consentito l’uso dei dispositivi di immobilizzazione o di stordimento disponibili;
c)
la capacità massima per ciascuna area di stabulazione.
L’autorità competente valuta l’informazione trasmessa dall’operatore conformemente al primo comma al momento dell’approvazione del macello.
3. In conformità della procedura di cui all’articolo 25, paragrafo 2, possono essere adottate:
a)
deroghe alle disposizioni di cui all’allegato II in relazione alle unità mobili di macellazione;
b)
le modifiche necessarie per adeguare l’allegato II in modo da tenere conto del progresso scientifico e tecnico.
In attesa dell’adozione delle deroghe di cui alla lettera a) del primo comma, gli Stati membri possono stabilire o mantenere le norme nazionali in materia di unità mobili di macellazione.
4. Orientamenti comunitari per l’applicazione del paragrafo 2 del presente articolo e dell’allegato II possono essere adottati secondo la procedura di cui all’articolo 25, paragrafo 2.
Articolo 15
Maneggiamento e operazioni di immobilizzazione nei macelli
1. Gli operatori garantiscono la conformità alle norme operative relative ai macelli di cui all’allegato III.
2. Gli operatori garantiscono che tutti gli animali che sono abbattuti conformemente all’articolo 4, paragrafo 4, senza essere precedentemente storditi siano immobilizzati individualmente; i ruminanti sono immobilizzati meccanicamente.
Sono vietati i sistemi di immobilizzazione dei bovini che prevedano il capovolgimento o qualsiasi altra posizione innaturale, a meno che non si tratti di animali macellati conformemente all’articolo 4, paragrafo 4, e tali sistemi non siano provvisti di un dispositivo che limiti i movimenti laterali e verticali della testa dell’animale e siano adattabili alle dimensioni dell’animale.
3. Sono vietati i seguenti metodi di immobilizzazione:
a)
sospendere o sollevare gli animali coscienti;
b)
stringere meccanicamente o legare gli arti o le zampe dell’animale;
c)
recidere il midollo spinale, per esempio per mezzo di un pugnale o di una daga;
d)
utilizzare scariche elettriche per immobilizzare l’animale che non stordiscano o lo uccidano in circostanze controllate, in particolare corrente elettrica che non sia applicata intorno al cervello.
Le lettere a) e b) non si applicano tuttavia ai dispositivi di sospensione utilizzati per i volatili da cortile.
4. L’allegato III può essere modificato secondo la procedura di cui all’articolo 25, paragrafo 2, per tenere conto dei progressi scientifici e tecnici, incluso un parere dell’EFSA.
5. Orientamenti comunitari per l’applicazione delle disposizioni di cui all’allegato III possono essere adottati secondo la procedura di cui all’articolo 25, paragrafo 2.
Articolo 16
Procedure di controllo nei macelli
1. Ai fini dell’articolo 5, gli operatori adottano e applicano adeguate procedure di controllo nei macelli.
2. Le procedure di controllo di cui al paragrafo 1 del presente articolo descrivono il modo in cui si devono svolgere i controlli di cui all’articolo 5 e includono almeno i seguenti elementi:
a)
il nome della persona responsabile della procedura di controllo;
b)
gli indicatori destinati a rilevare i segni di incoscienza e coscienza o sensibilità negli animali; gli indicatori destinati a rilevare l’assenza di segni di vita negli animali macellati conformemente all’articolo 4, paragrafo 4;
c)
i criteri per determinare se i risultati mostrati dagli indicatori di cui alla lettera b) siano soddisfacenti;
d)
le circostanze e/o il momento in cui devono essere eseguiti i controlli;
e)
il numero di animali per ogni campione da esaminare durante i controlli;
f)
le procedure opportune al fine di garantire che nell’eventualità di mancato rispetto dei criteri di cui alla lettera c) vi sia una revisione delle operazioni di stordimento o abbattimento al fine di individuare le cause all’origine delle carenze e le modifiche che è necessario apportare a tali operazioni.
3. Gli operatori istituiscono una specifica procedura di controllo per ciascuna linea di macellazione.
4. La frequenza dei controlli tiene conto dei principali fattori di rischio, quali le modifiche riguardanti i tipi o le dimensioni di animali macellati o l’organizzazione lavorativa del personale, ed è determinata in modo da garantire risultati altamente affidabili.
5. Ai fini dei paragrafi da 1 a 4 del presente articolo, gli operatori possono utilizzare le procedure di controllo descritte nelle guide di buone pratiche di cui all’articolo 13.
6. Gli orientamenti comunitari riguardanti le procedure di controllo nei macelli possono essere adottati in conformità della procedura di cui all’articolo 25, paragrafo 2.
Articolo 17
Responsabile della tutela del benessere animale
1. Gli operatori designano un responsabile della tutela del benessere animale per ogni macello con il compito di aiutarli a garantire la conformità del macello alle disposizioni del presente regolamento.
2. Il responsabile della tutela del benessere animale dipende direttamente dall’operatore e rende conto direttamente all’operatore per le questioni riguardanti il benessere degli animali. Egli può esigere che il personale del macello intraprenda le azioni correttive necessarie a garantire il rispetto delle norme stabilite dal presente regolamento.
3. Le competenze del responsabile della tutela del benessere animale sono specificate nelle procedure operative standard del macello e sono debitamente portate all’attenzione del personale interessato.
4. Il responsabile della tutela del benessere animale è in possesso di un certificato di idoneità di cui all’articolo 21, rilasciato per tutte le operazioni che hanno luogo nel macello di cui è responsabile.
5. Il responsabile della tutela del benessere animale tiene un registro dei provvedimenti adottati per migliorare il benessere animale nel macello in cui assolve le sue funzioni. Il registro è conservato per almeno un anno ed è messo a disposizione dell’autorità competente su richiesta.
6. I paragrafi da 1 a 5 non si applicano ai macelli in cui vengono macellati annualmente meno di 1 000 unità di bestiame (mammiferi) o di 150 000 volatili o conigli.
Ai fini del primo comma si intende per «unità di bestiame» un’unità di misura standard che consente l’aggregazione delle varie categorie di bestiame a fini comparativi.
Nell’applicare le disposizioni del primo comma, gli Stati membri adottano i seguenti tassi di conversione:
a)
bovini adulti ai sensi del regolamento (CE) n. 1234/2007 del Consiglio, del 22 ottobre 2007, recante organizzazione comune dei mercati agricoli e disposizioni specifiche per taluni prodotti agricoli (regolamento unico OCM) (11) ed equini: 1 unità di bestiame adulto;
b)
altri bovini: 0,50 unità di bestiame adulto;
c)
suini di peso vivo superiore a 100 kg: 0,20 unità di bestiame adulto;
d)
altri suini: 0,15 unità di bestiame adulto;
e)
ovini e caprini: 0,10 unità di bestiame adulto;
f)
agnelli, capretti e suinetti di peso vivo inferiore a 15 kg: 0,05 unità di bestiame adulto.
CAPO IV
SPOPOLAMENTO E ABBATTIMENTO DI EMERGENZA
Articolo 18
Spopolamento
1. Prima dell’inizio dell’operazione l’autorità competente responsabile di un’operazione di spopolamento elabora un piano d’azione per garantire il rispetto delle norme stabilite dal presente regolamento.
In particolare, i metodi di stordimento e abbattimento previsti e le corrispondenti procedure operative standard volte a garantire il rispetto delle norme stabilite dal presente regolamento sono inclusi nei piani di emergenza previsti dalla normativa comunitaria in materia di salute animale sulla base delle dimensioni e della localizzazione del sospetto focolaio ipotizzati nel piano di emergenza.
2. L’autorità competente:
a)
garantisce che tali operazioni siano eseguite in conformità del piano d’azione di cui al paragrafo 1;
b)
intraprende ogni azione adeguata per la tutela del benessere degli animali nelle migliori condizioni possibili.
3. Ai fini del presente articolo e in circostanze eccezionali, l’autorità competente può concedere deroghe a una o più disposizioni del presente regolamento qualora consideri che la loro osservanza possa compromettere la salute umana o rallentare in modo significativo il processo di eradicazione della malattia.
4. Entro il 30 giugno di ogni anno l’autorità competente di cui al paragrafo 1 trasmette alla Commissione una relazione sulle operazioni di spopolamento effettuate nell’anno precedente e la rende accessibile al pubblico attraverso Internet.
Per ciascuna operazione di spopolamento la relazione contiene in particolare:
a)
i motivi dello spopolamento;
b)
il numero e le specie di animali abbattuti;
c)
i metodi di stordimento e abbattimento utilizzati;
d)
una descrizione delle difficoltà incontrate e, se del caso, le soluzioni individuate per alleviare o ridurre al minimo le sofferenze degli animali interessati;
e)
qualsiasi deroga concessa in conformità del paragrafo 3.
5. Orientamenti comunitari per l’elaborazione e l’attuazione di piani d’azione per lo spopolamento possono essere adottati secondo la procedura di cui all’articolo 25, paragrafo 2.
6. Se del caso, per tener conto delle informazioni raccolte dal sistema dall’ADNS, può essere adottata una deroga all’obbligo di relazione di cui al paragrafo 4 del presente articolo, secondo la procedura di cui all’articolo 25, paragrafo 2.
Articolo 19
Abbattimento di emergenza
Nel caso di abbattimenti di emergenza, la persona che ha in custodia gli animali interessati adotta tutti i provvedimenti necessari per abbattere gli animali nel più breve tempo possibile.
CAPO V
AUTORITÀ COMPETENTE
Articolo 20
Sostegno scientifico
1. Ciascuno Stato membro assicura che un sufficiente sostegno scientifico indipendente sia a disposizione per assistere le autorità competenti, su loro richiesta, fornendo:
a)
assistenza scientifica e tecnica in relazione al riconoscimento dei macelli ai sensi dell’articolo 14, paragrafo 2, e allo sviluppo di nuovi metodi di stordimento;
b)
pareri scientifici sulle istruzioni fornite dai produttori sull’uso e sulla manutenzione di dispositivi di immobilizzazione e di stordimento;
c)
pareri scientifici su guide di buone pratiche sviluppate sul suo territorio ai fini del presente regolamento;
d)
raccomandazioni ai fini del presente regolamento, in particolare relativamente alle ispezioni e audit;
e)
pareri sulla capacità e idoneità di entità e organismi distinti di conformarsi alle disposizioni di cui all’articolo 21, paragrafo 2.
2. Il sostegno scientifico può essere fornito tramite una rete a condizione che siano svolti tutti i compiti elencati al paragrafo 1 per tutte le attività pertinenti svolte nello Stato membro interessato.
A tal fine ciascuno Stato membro individua un unico punto di contatto e lo mette a disposizione del pubblico, attraverso Internet. Tale punto di contatto è responsabile per la condivisione, con i suoi omologhi e la Commissione, delle informazioni tecniche e scientifiche e delle migliori pratiche in relazione all’attuazione del presente regolamento.
Articolo 21
Certificato di idoneità
1. Ai fini dell’articolo 7 gli Stati membri designano l’autorità competente responsabile:
a)
di assicurare la messa a disposizione di corsi di formazione destinati al personale addetto agli abbattimenti e alle operazioni correlate;
b)
del rilascio di certificati di idoneità che attestino il superamento di un esame finale indipendente. Le materie d’esame devono essere pertinenti alle categorie di animali interessati e corrispondere alle operazioni di cui all’articolo 7, paragrafi 2 e 3, e agli argomenti di cui all’allegato IV;
c)
dell’approvazione dei programmi di formazione dei corsi di cui alla lettera a) e del contenuto e delle modalità dell’esame di cui alla lettera b).
2. L’autorità competente può delegare l’esame finale e il rilascio dei certificati di idoneità ad un’entità o organismo distinto che:
a)
disponga della competenza, del personale e delle attrezzature necessari allo scopo;
b)
sia imparziale e libero da qualsiasi conflitto di interessi per quanto riguarda l’esame finale e il rilascio dei certificati di idoneità.
L’autorità competente può altresì delegare l’organizzazione dei corsi di formazione ad un’entità o organismo distinto che disponga della competenza, del personale e delle attrezzature necessari allo scopo.
I dati relativi alle entità e organismi a cui sono stati delegati tali compiti sono messi a disposizione del pubblico dall’autorità competente attraverso Internet.
3. I certificati di idoneità riportano le categorie di animali, il tipo di dispositivi e le operazioni elencati all’articolo 7, paragrafo 2 o 3, per le quali il certificato è valido.
4. Gli Stati membri riconoscono i certificati di idoneità rilasciati da un altro Stato membro.
5. L’autorità competente può rilasciare certificati temporanei di idoneità a condizione che:
a)
il richiedente sia iscritto a uno dei corsi di formazione di cui al paragrafo 1, lettera a);
b)
il richiedente debba prestare la sua opera in presenza e sotto la supervisione diretta di un’altra persona titolare di un certificato d’idoneità rilasciato per la specifica attività da effettuare;
c)
la validità del certificato temporaneo non superi tre mesi; e
d)
il richiedente presenti una dichiarazione scritta secondo cui non gli è stato rilasciato in precedenza un altro certificato temporaneo di idoneità della stessa portata o dimostri all’autorità competente di non aver potuto sostenere l’esame finale.
6. Fatta salva una decisione di un’autorità giudiziaria o di una autorità competente che proibisca il maneggiamento degli animali i certificati di idoneità, incluso un certificato temporaneo di idoneità, sono rilasciati soltanto se il richiedente fornisce una dichiarazione scritta secondo cui non ha commesso infrazioni gravi alla normativa comunitaria e/o nazionale in materia di protezione degli animali nei tre anni che precedono la data della domanda.
7. Gli Stati membri possono riconoscere qualifiche ottenute per altri scopi come equivalenti a certificati di idoneità ai fini del presente regolamento, a condizione che il rilascio sia avvenuto in condizioni equivalenti a quelle stabilite dal presente articolo. L’autorità competente mette a disposizione del pubblico e tiene aggiornato, attraverso Internet, un elenco delle qualifiche riconosciute come equivalenti al certificato d’idoneità.
8. Orientamenti comunitari per l’applicazione delle disposizioni del paragrafo 1 del presente articolo possono essere adottati secondo la procedura di cui all’articolo 25, paragrafo 2.
CAPO VI
VIOLAZIONI, SANZIONI E COMPETENZE DI ESECUZIONE
Articolo 22
Violazioni
1. Ai fini dell’articolo 54 del regolamento (CE) n. 882/2004 l’autorità competente può in particolare:
a)
richiedere agli operatori di modificare le loro procedure operative standard e in particolare di rallentare o interrompere la produzione;
b)
richiedere agli operatori di aumentare la frequenza dei controlli di cui all’articolo 5 e di modificare le procedure di controllo di cui all’articolo 16;
c)
sospendere o ritirare i certificati di idoneità rilasciati ai sensi del presente regolamento a una persona che non dimostri più un’idoneità, una conoscenza o una consapevolezza delle sue funzioni sufficienti per svolgere le operazioni per le quali il certificato è stato rilasciato;
d)
sospendere o revocare la delega di potere di cui all’articolo 21, paragrafo 2;
e)
richiedere la modifica delle istruzioni di cui all’articolo 8 nel rispetto dei pareri scientifici forniti a norma dell’articolo 20, paragrafo 1, lettera b).
2. Qualora un’autorità competente sospenda e o ritiri un certificato d’idoneità, essa ne informa l’autorità competente al rilascio.
Articolo 23
Sanzioni
Gli Stati membri stabiliscono la disciplina sanzionatoria applicabile in caso di violazione del presente regolamento e adottano tutti i provvedimenti necessari per assicurarne l’applicazione. Le sanzioni devono essere effettive, proporzionate e dissuasive. Gli Stati membri comunicano alla Commissione, entro il 1o gennaio 2013, le misure adottate a tal fine e la informano immediatamente di qualsiasi modifica apportata successivamente.
Articolo 24
Modalità di attuazione
Le modalità particolari di attuazione del presente regolamento possono essere adottate secondo la procedura prevista all’articolo 25, paragrafo 2.
Articolo 25
Procedura di comitato
1. La Commissione è assistita dal comitato permanente per la catena alimentare e la salute degli animali istituito a norma dell’articolo 58 del regolamento (CE) n. 178/2002.
2. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo si applicano gli articoli 5 e 7 della decisione 1999/468/CE.
Il termine stabilito dall’articolo 5, paragrafo 6, della decisione 1999/468/CE è fissato a tre mesi.
CAPO VII
DISPOSIZIONI FINALI
Articolo 26
Disposizioni nazionali più rigorose
1. Il presente regolamento non impedisce agli Stati membri di mantenere eventuali disposizioni nazionali intese a garantire una maggiore protezione degli animali durante l’abbattimento vigenti al momento dell’entrata in vigore del presente regolamento.
Entro il 1o gennaio 2013 gli Stati membri informano la Commissione di tali disposizioni nazionali. La Commissione le porta all’attenzione degli altri Stati membri.
2. Gli Stati membri possono adottare disposizioni nazionali intese a garantire una maggiore protezione degli animali durante l’abbattimento diverse da quelle contenute nel presente regolamento nei seguenti settori:
a)
l’abbattimento di animali fuori dai macelli e le operazioni correlate;
b)
la macellazione di selvaggina d’allevamento di cui al punto 1.6 dell’allegato I del regolamento (CE) n. 853/2004, incluse le renne, e le operazioni correlate;
c)
la macellazione di animali conformemente all’articolo 4, paragrafo 4, e le operazioni correlate.
Gli Stati membri notificano alla Commissione tali disposizioni nazionali. La Commissione le porta all’attenzione degli altri Stati membri.
3. Qualora sulla scorta di nuove prove scientifiche uno Stato membro ritenga necessario adottare misure intese a garantire una maggiore protezione degli animali durante l’abbattimento per quanto riguarda i metodi di stordimento di cui all’allegato I, esso notifica alla Commissione le misure previste. La Commissione le porta all’attenzione degli altri Stati membri.
Entro un mese dalla notifica la Commissione sottopone la questione al comitato di cui all’articolo 25, paragrafo 1, e, in base ad un parere EFSA e conformemente alla procedura di cui all’articolo 25, paragrafo 2, approva o respinge le misure nazionali in questione.
Ove lo ritenga opportuno, la Commissione, in base alle misure nazionali approvate, può proporre modifiche dell’allegato I in conformità dell’articolo 4, paragrafo 2.
4. Uno Stato membro non proibisce o ostacola la messa in circolazione all’interno del suo territorio di prodotti di origine animale derivati da animali che sono stati abbattuti in un altro Stato membro adducendo a motivo che gli animali interessati non sono stati abbattuti in conformità delle sue disposizioni nazionali miranti ad una maggiore protezione degli animali durante l’abbattimento.
Articolo 27
Relazione
1. Entro l’8 dicembre 2014, la Commissione trasmette al Parlamento europeo e al Consiglio una relazione sulla possibilità di introdurre taluni requisiti riguardanti la protezione dei pesci durante l’abbattimento tenendo presenti gli aspetti legati al benessere degli animali e l’impatto socioeconomico ed ambientale. Questa relazione è, se del caso, corredata da proposte legislative finalizzate a modificare il presente regolamento includendovi disposizioni specifiche riguardanti la protezione dei pesci durante l’abbattimento.
In attesa dell’adozione di queste misure, gli Stati membri possono mantenere o adottare disposizioni nazionali riguardanti la protezione dei pesci durante la macellazione o l’abbattimento e ne informano la Commissione.
2. Entro l’8 dicembre 2012, la Commissione trasmette al Parlamento europeo e al Consiglio una relazione sui sistemi di immobilizzazione dei bovini che prevedano il capovolgimento o qualsiasi altra posizione innaturale. Questa relazione si basa sui risultati di uno studio scientifico di comparazione di questi sistemi con i sistemi che mantengono i bovini in posizione eretta e tiene conto degli aspetti legati al benessere degli animali nonché delle implicazioni socioeconomiche, inclusa l’accettabilità da parte delle comunità religiose e la sicurezza degli operatori. Questa relazione è, se del caso, corredata da proposte legislative finalizzate a modificare il presente regolamento per quanto riguarda i sistemi di immobilizzazione dei bovini che prevedano il capovolgimento o qualsiasi altra posizione innaturale.
3. Entro l’8 dicembre 2013, la Commissione trasmette al Parlamento europeo e al Consiglio una relazione sui vari metodi di stordimento per i volatili da cortile, in particolare sui dispositivi multipli di stordimento dei volatili con bagni d’acqua, tenendo presenti gli aspetti legati al benessere degli animali, nonché l’impatto socioeconomico ed ambientale.
Articolo 28
Abrogazione
1. La direttiva 93/119/CE è abrogata.
Tuttavia, ai fini dell’articolo 29, paragrafo 1, del presente regolamento, continuano ad applicarsi le seguenti disposizioni della direttiva 93/119/CE:
a)
allegato A:
i)
parte I, paragrafo 1;
ii)
parte II, paragrafo 1, paragrafo 3, seconda frase, parte II, paragrafi 6, 7 e 8, e parte II, paragrafo 9, prima frase;
b)
allegato C, parte II, paragrafo 3.A.2, allegato C, parte II, paragrafo 3.B.1, primo comma, e allegato C, parte II, paragrafi 3.B.2, 3.B.4, 4.2 e 4.3.
2. I riferimenti alla direttiva abrogata si intendono fatti al presente regolamento.
Articolo 29
Disposizioni transitorie
1. Fino all’8 dicembre 2019, l’articolo 14, paragrafo 1, si applica esclusivamente ai nuovi macelli o a qualsiasi nuova configurazione, costruzione o attrezzatura disciplinata dalle disposizioni dell’allegato II che non siano entrati in funzione prima del 1o gennaio 2013.
2. Fino all’8 dicembre 2015, gli Stati membri possono rilasciare mediante procedura semplificata i certificati di idoneità di cui all’articolo 21 a persone che dimostrino di aver maturato un’esperienza professionale pertinente di almeno tre anni.
Articolo 30
Entrata in vigore
Il presente regolamento entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Esso si applica a decorrere dal 1o gennaio 2013.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, addì 24 settembre 2009.