ДИРЕКТИВА 2007/43/ЕО НА СЪВЕТА
от 28 юни 2007 година
за определяне на минимални правила за защита на пилетата, отглеждани за производство на месо
(Текст от значение за ЕИП)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 37 от него,
като взе предвид предложението на Комисията,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
след консултации с Комитета на регионите,
като има предвид, че:
(1)
Протоколът относно закрилата и хуманното отношение към животните, приложен към Договора за създаване на Европейската общност, изисква при изработване и осъществяване на селскостопанските политики Общността и държавите-членки да зачитат изцяло изискванията за хуманно отношение към животните, като същевременно спазват законовите или административните разпоредби и обичаите в държавите-членки, свързани по-специално с религиозни обреди, културни традиции и регионално наследство.
(2)
Директива 98/58/ЕО на Съвета от 20 юли 1998 г. относно защитата на животни, отглеждани за селскостопански цели (3), създадена въз основа на Европейската конвенция за защита на животните, отглеждани за селскостопански цели (4) (наричана по-долу „конвенцията“) определя минимални стандарти за защита на животните, отглеждани за селскостопански цели, които включват осигуряването на помещения, храна, вода и грижи, които да съответстват на физиологичните и етологичните нужди на животните.
(3)
Общността е страна по конвенцията, в рамките на която беше приета специфична препоръка относно домашните птици (Gallus gallus), която включва допълнителни разпоредби за птиците, отглеждани за производство на месо.
(4)
В доклада на Научния комитет по здравето на животните и хуманното отношение към тях от 21 март 2000 г. относно хуманното отношение към пилетата, отглеждани за производство на месо (бройлери), беше направено заключение, че бързият темп на нарастване на породите пилета, използвани понастоящем за тази цел, не е придружен от задоволително ниво на здраве и благосъстояние и че отрицателните последици от високите стойности на гъстота на отглеждане са по-слабо изразени в сгради, където се поддържат добри вътрешни климатични условия.
(5)
След получаване на съответните становища от Европейския орган за безопасност на храните (ЕОБХ) ще бъдат приети специални разпоредби за незастланите площи, с цел свеждане до минимум на влиянието на генетичните параметри или включване на показатели за благосъстояние, освен този за дерматит на възглавничката на стъпалото.
(6)
Необходимо е да се определят правила на общностно равнище за защита на пилетата, отглеждани за производство на месо, за да се избегне нелоялната конкуренция, която може да повлияе върху нормалното функциониране на организацията на общия пазар в този сектор, както и за да се осигури рационално развитие на сектора.
(7)
В съответствие с принципа на пропорционалността за постигането на основната цел за въвеждане на подобрения в благосъстоянието на животните при интензивното отглеждане на пилета е необходимо и уместно да бъдат определени минимални правила за защита на пилетата, отглеждани за производство на месо. Настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на преследваните цели в съответствие с член 5, трети параграф от Договора.
(8)
Правилата следва да бъдат насочени към проблемите на благосъстоянието при системите за интензивно отглеждане. За да се избегне прилагането на непропорционални мерки при отглеждането на малък брой пилета следва да бъде определен минимален праг за прилагането на настоящата директива.
(9)
Важно е хората, които се грижат за пилетата, да разбират съответните изисквания за благосъстоянието на животните и да получават подходящо обучение, за да изпълняват своите задачи, или да са придобили опит, съответстващ на такова обучение.
(10)
При определянето на правила за защитата на пилета, отглеждани за производство на месо, следва да се поддържа баланс между различните въпроси, които трябва да бъдат взети предвид във връзка със здравето и благосъстоянието на животните, икономическите и социалните съображения и въздействието върху околната среда.
(11)
Регламент (ЕО) № 854/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. за определяне на специфичните правила за организирането на официален контрол върху продуктите от животински произход, предназначени за консумация от човека (5) и Регламент (ЕО) № 882/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно официалния контрол, провеждан с цел осигуряване на проверка на съответствието със законодателството в областта на фуражите и храните и правилата за опазване здравето на животните и хуманното отношение към животните (6) вече определят рамката за официален контрол, включително спазването на някои правила за хуманно отношение към животните. Освен това Регламент (ЕО) № 882/2004 предвижда, че държавите-членки следва да представят годишни доклади за изпълнението на многогодишните национални планове за контрол, включващи резултатите от проведения контрол и извършените проверки. За тази цел се предвижда финансова подкрепа в посочените регламенти и в Решение 90/424/ЕИО на Съвета от 26 юни 1990 г. относно разходите във ветеринарната област (7).
(12)
Вече съществуват редица доброволни режими в различните държави-членки за етикетиране на пилешко месо в съответствие със стандартите за благосъстояние на животните и други параметри.
(13)
В светлината на придобития опит при прилагането на такива доброволни режими за етикетиране е уместно Комисията да представи доклад за възможностите за въвеждане на специален хармонизиран задължителен режим на етикетиране на общностно равнище за пилешко месо, месни продукти и месни заготовки, въз основа на спазване на стандартите за добро състояние на животните, включително за възможните социално-икономически последици, за въздействието върху икономическите партньори на Общността и за съответствието на такъв режим на етикетиране с правилата на Световната търговска организация.
(14)
Целесъобразно е Комисията да представи доклад, основан на нови научни доказателства, като вземе предвид по-задълбочени научни изследвания и практически опит, за да се подобри още повече благосъстоянието на пилетата, отглеждани за производство на месо, включително родителската група на такива пилета, по-специално по отношение на областите, които не попадат в обхвата на настоящата директива. Този доклад следва да разгледа конкретно възможностите за въвеждане на прагове на показателите за условията, водещи до лошо състояние, установени по време на post-mortem проверките и за влиянието на генетичните параметри върху забелязаните пропуски, водещи до лошо състояние на пилетата, отглеждани за производство на месо.
(15)
Държавите-членки следва да предвидят правила за санкциите, приложими към нарушенията на разпоредбите на настоящата директива, и да гарантират тяхното изпълнение. Тези санкции следва да бъдат ефективни, съразмерни и възпиращи.
(16)
В съответствие с параграф 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество (8) Съветът следва да насърчава държавите-членки да разработят, за себе си и в интерес на Общността, свои собствени таблици, които да илюстрират колкото е възможно по-добре съответствието между настоящата директива и мерките за транспонирането ѝ, и да ги публикуват.
(17)
Мерките, необходими за прилагането на настоящата директива, следва да се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. относно установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (9),
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Предмет и обхват
1. Настоящата директива се прилага за пилета, отглеждани за производство на месо.
Директивата не се прилага за:
а)
стопанства с по-малко от 500 пилета;
б)
стопанства с пилета само за развъждане;
в)
люпилни;
г)
екстензивно закрито отглеждане и отглеждане по свободен начин на пилета, посочени в букви б), в), г) и д) от приложение IV към Регламент (ЕИО) № 1538/91 на Комисията от 5 юни 1991 г. за въвеждане на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕИО) № 1906/90 относно определени стандарти за търговията с птиче месо (10); и
д)
биологично отглеждани пилета в съответствие с Регламент (ЕИО) № 2092/91 на Съвета от 24 юни 1991 г. относно биологичното производство на земеделски продукти и неговото означаване върху земеделските продукти и храни (11).
2. Директивата се прилага за стадата за отглеждане в стопанства, които имат стада и за размножаване, и за отглеждане.
Държавите-членки са свободни да предприемат по-строги мерки в областта, уредена с настоящата директива.
Собственикът или гледачът на животните носят основната отговорност за благосъстоянието на животните.
Член 2
Определения
1. За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
а)
„собственик“ означава физическо или юридическо лице, притежаващо стопанство, в което се отглеждат пилетата;
б)
„гледач“ означава всяко физическо или юридическо лице, което отговаря или се грижи за пилетата по силата на договор или на закон, независимо дали на постоянен или на временен принцип;
в)
„компетентен орган“ означава централният орган на държава-членка, компетентен по прилагането на хуманното отношение към животните и извършването на ветеринарни и зоотехнически проверки или всеки друг орган, на който са били предоставени такива правомощия на регионално, местно или друго равнище;
г)
„официален ветеринарен лекар“ означава ветеринарен лекар с необходимия ценз по смисъла на приложение I, раздел III, глава IV, част А от Регламент (ЕО) № 854/2004, за да действа в това си качество, който е назначен от компетентния орган;
д)
„пиле“ означава животно от вида Gallus gallus, отглеждано за производство на месо;
е)
„стопанство“ означава място на производство, където се отглеждат пилетата;
ж)
„птичарник“ означава сграда в стопанство, в която се отглеждат групи птици;
з)
„използваема площ“ означава застлана площ, достъпна за пилетата по всяко време;
и)
„гъстота на отглеждане“ означава общото живо тегло пилета на квадратен метър от използваемата площ, които са в птичарника по едно и също време;
й)
„група“ означава група пилета, които са поставени в един птичарник на стопанството и се намират в този птичарник по едно и също време;
к)
„дневен процент на смъртност“ означава броят пилета, които са умрели в птичарника в един и същи ден, включително тези, които са били умъртвени поради заболяване или по други причини, разделен на общия брой пилета в птичарника в същия ден, умножен по 100;
л)
„натрупан дневен процент на смъртност“ означава сумата от дневните проценти на смъртност.
2. Определението за „използваема площ“ в параграф 1, буква з) по отношение на незастланите площи може да бъде допълнено в съответствие с процедурата, посочена в член 11, в зависимост от резултатите от научното становище на Европейския орган за безопасност на храните относно въздействието на незастланите площи върху доброто състояние на пилетата.
Член 3
Изисквания за отглеждане на пилетата
1. Държавите-членки гарантират, че:
а)
всички птичарници отговарят на изискванията, определени в приложение I;
б)
необходимите инспекции, мониторинг и последващ контрол, включително тези, предвидени в приложение III, се извършват от компетентния орган или от официалния ветеринарен лекар.
2. Държавите-членки следят максималната гъстота на отглеждане в стопанството или птичарника на стопанството в никакъв случай да не надхвърля 33 kg/m2.
3. Чрез дерогация от параграф 2 държавите-членки могат да предвидят пилетата да се отглеждат при по-голяма гъстота на отглеждане, при условие че собственикът или гледачът е изпълнил освен изискванията, посочени в приложение I, и изискванията, посочени в приложение II.
4. Държавите-членки следят, когато се разрешава дерогация по параграф 3, максималната гъстота на отглеждане в стопанството или птичарника на стопанството в никакъв случай да не надхвърля 39 kg/m2.
5. Когато са изпълнени критериите, посочени в приложение V, държавите-членки могат да разрешат максималната гъстота на отглеждане, посочена в параграф 4, да бъде надхвърлена с не повече от 3 kg/m2.
Член 4
Обучение и насоки за лицата, които се занимават с пилета
1. Държавите-членки гарантират, че гледачите, които са физически лица, получават достатъчно обучение, за да изпълняват задачите си, и че са осигурени подходящи образователни курсове.
2. Образователните курсове, посочени в параграф 1, следва да са насочени към проблемите на благосъстоянието, и по-специално към въпросите, посочени в приложение IV.
3. Държавите-членки гарантират, че е създадена система за контрол и одобряване на образователните курсове. Гледачите на пилета следва да притежават удостоверение, признато от компетентния орган на държавата-членка и удостоверяващо завършването на такъв образователен курс или придобиването на опит, съответстващ на такова обучение.
4. Държавите-членки могат да признаят опит, придобит преди 30 юни 2010 г., като съответстващ на участието в такива образователни курсове и да издадат сертификат, удостоверяващ това съответствие.
5. Държавите-членки могат да предвидят, че разпоредбите, посочени в параграфи от 1 до 4, се прилагат и за собствениците.
6. Собственикът или гледачът предоставят указания и насоки относно съответните изисквания за хуманно отношение към животните, включително и тези, отнасящи се до практикуваните в стопанствата методи на умъртвяване, на лицата, които са наети или ангажирани от тях, за да се грижат за пилетата или да ги улавят и товарят.
Член 5
Етикетиране на птиче месо
Не по-късно от 31 декември 2009 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад за възможностите за въвеждане на специален хармонизиран задължителен режим на етикетиране за пилешкото месо, месните продукти и заготовките, основаващ се на изпълнението на стандартите за хуманно отношение към животните.
Този доклад взема предвид вероятните социално-икономически последствия, въздействието върху икономическите партньори на Общността и съответствието на такъв режим на етикетиране с правилата на Световната търговска организация.
Докладът се придружава от подходящи законодателни предложения, които вземат предвид посочените съображения и придобития от държавите-членки опит при прилагането на доброволните режими на етикетиране.
Член 6
Доклад от Комисията до Европейския парламент и до Съвета
1. Въз основа на научно становище на Европейския орган за безопасност на храните Комисията представя пред Европейския парламент и пред Съвета, не по-късно от 31 декември 2010 г., доклад относно влиянието на генетичните параметри върху установените пропуски, водещи до лошо състояние на пилетата. Докладът може да бъде придружен от подходящи законодателни предложения, ако е необходимо.
2. Държавите-членки представят на Комисията резултатите от събраните данни въз основа на мониторинга на представителна извадка от групи, заклани през период, не по-малък от една година. За да се позволи осъществяването на съответния анализ, изискванията относно извадката и данните, посочени в приложение III, следва да са научно обосновани, обективни и сравними, и да са определени в съответствие с процедурата, посочена в член 11.
Държавите-членки може да се нуждаят от финансовото участие на Общността за събирането на данните за целите на настоящата директива.
3. Въз основа на наличните данни и като вземе предвид новите научни доказателства, Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета не по-късно от 30 юни 2012 г. доклад за прилагането на настоящата директива и нейното въздействие върху благосъстоянието на пилетата, както и за разработката на показатели за благосъстояние. Този доклад отчита различните условия и методи на производство. Той също отчита социално-икономическите и административните последици от настоящата директива, включително регионалните аспекти.
Член 7
Инспекции
1. Компетентният орган провежда инспекции без дискриминация, за да провери съответствието с изискванията на настоящата директива.
Такива инспекции следва да се провеждат в подходящо съотношение към броя животни, отглеждани във всяка държава-членка, в съответствие със съответните разпоредби на Регламент (ЕО) № 882/2004, и могат да бъдат провеждани едновременно с проверките за други цели.
Държавите-членки въвеждат подходящи процедури за определяне на гъстотата на отглеждане.
2. До 30 юни всяка година държавите-членки представят пред Комисията годишен доклад за предходната година относно инспекциите, предвидени в параграф 1. Докладът се придружава от списък на най-важните действия, предприети от компетентния орган, за да се справи с основните констатирани проблеми на благосъстоянието.
Член 8
Ръководства за практики на добро управление
Държавите-членки насърчават разработката на ръководства за практики на добро управление, които включват насоки за съответствие с настоящата директива. Насърчава се разпространението и ползването на такива ръководства.
Член 9
Санкции
Държавите-членки определят правилата за налагане на санкции, приложими по отношение на нарушенията на националните разпоредби, приети в съответствие с настоящата директива, и вземат всички необходими мерки, за да гарантират тяхното изпълнение. Предвидените санкции следва да бъдат ефективни, съразмерни и възпиращи. Държавите-членки нотифицират тези разпоредби на Комисията най-късно до 30 юни 2010 г. и незабавно я уведомяват за всякакви последващи изменения, които ги засягат.
Член 10
Изпълнителни правомощия
Мерките, необходими за осигуряване на еднаквото изпълнение на настоящата директива, могат да се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 11.
Член 11
Процедура на комитета
1. Комисията се подпомага от Постоянния комитет по хранителната верига и здравето на животните (наричан по-долу „комитета“), създаден с Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2002 г. за установяване на общите принципи и изисквания на законодателството в областта на храните, за създаване на Европейски орган за безопасност на храните и за определяне на процедури относно безопасността на храните (12).
2. Когато се прави позоваване на настоящия параграф, се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО.
Срокът, посочен в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
Член 12
Транспониране
Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 30 юни 2010 г.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
Член 13
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 14
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 28 юни 2007 година.
DIRETTIVA 2007/43/CE DEL CONSIGLIO
del 28 giugno 2007
che stabilisce norme minime per la protezione dei polli allevati per la produzione di carne
(Testo rilevante ai fini del SEE)
IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l’articolo 37,
vista la proposta della Commissione,
visto il parere del Parlamento europeo (1),
visto il parere del Comitato economico e sociale europeo (2),
previa consultazione del Comitato delle regioni,
considerando quanto segue:
(1)
Il protocollo sulla protezione ed il benessere degli animali allegato al trattato che istituisce la Comunità europea prevede che, nella formulazione e nell’attuazione delle politiche nel settore dell’agricoltura, la Comunità e gli Stati membri tengano pienamente conto delle esigenze in materia di benessere degli animali, rispettando nel contempo le disposizioni legislative o amministrative e le consuetudini degli Stati membri per quanto riguarda, in particolare, i riti religiosi, le tradizioni culturali e il patrimonio regionale.
(2)
La direttiva 98/58/CE del Consiglio, del 20 luglio 1998, riguardante la protezione degli animali negli allevamenti (3), redatta sulla base della Convenzione europea sulla protezione degli animali negli allevamenti (4) («la convenzione»), definisce norme minime per la protezione degli animali negli allevamenti, con disposizioni relative alla disponibilità di un ricovero, di alimentazione e di cure adeguate alle esigenze fisiologiche ed etologiche degli animali.
(3)
La Comunità ha aderito alla Convenzione e una raccomandazione specifica relativa ai polli domestici (Gallus gallus), comprensiva di disposizioni aggiuntive per i polli allevati per la produzione di carne, è stata adottata nell’ambito della Convenzione.
(4)
La relazione del comitato scientifico della salute e del benessere degli animali, del 21 marzo 2000, sul benessere dei polli allevati per la produzione di carne (broiler) ha concluso che l’elevato tasso di crescita delle varietà di polli attualmente impiegate a tal fine non è accompagnato da un livello soddisfacente di benessere e salute degli animali, e che gli effetti negativi dell’elevata densità sono minori negli edifici al cui interno sono possibili condizioni climatiche favorevoli.
(5)
Appena saranno disponibili i relativi pareri dell’Autorità europea per la sicurezza alimentare (EFSA), saranno adottate disposizioni specifiche per le aree non provviste di lettiera, al fine di minimizzare l’influenza di parametri genetici o di includere indicatori di benessere oltre alla pododermatite.
(6)
È necessario stabilire norme a livello comunitario per la protezione dei polli allevati per la produzione di carne, al fine di evitare distorsioni della concorrenza che possono interferire col corretto funzionamento dell’organizzazione comune di mercato in questo settore, nonché per garantire lo sviluppo razionale del settore stesso.
(7)
In conformità del principio di proporzionalità è necessario e opportuno, per raggiungere l’obiettivo fondamentale di introdurre miglioramenti quanto al benessere degli animali nell’allevamento intensivo di pollame, stabilire norme minime per la protezione dei polli allevati per la produzione di carne. In conformità dell’articolo 5, terzo comma, del trattato, la presente direttiva non va al di là di quanto necessario per il raggiungimento degli obiettivi perseguiti.
(8)
Le norme dovrebbero concentrarsi sui problemi di benessere nei sistemi di allevamento intensivo. Per evitare di applicare misure sproporzionate all’allevamento di piccoli gruppi di polli, occorre stabilire una soglia minima per l’applicazione della presente direttiva.
(9)
È importante che il personale che si occupa dei polli comprenda le esigenze in materia di benessere degli animali e riceva una formazione adeguata per svolgere le proprie mansioni o abbia acquisito un’esperienza equivalente a detta formazione.
(10)
Nello stabilire norme per la protezione dei polli allevati per la produzione di carne, occorre mantenere un equilibrio tra i diversi aspetti da considerare per quanto attiene al benessere degli animali, alle considerazioni sanitarie, economiche e sociali e all’impatto ambientale.
(11)
Il regolamento (CE) n. 854/2004 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 29 aprile 2004, che stabilisce norme specifiche per l’organizzazione di controlli ufficiali sui prodotti di origine animale destinati al consumo umano (5), e il regolamento (CE) n. 882/2004 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 29 aprile 2004, relativo ai controlli ufficiali intesi a verificare la conformità alla normativa in materia di mangimi e di alimenti e alle norme sulla salute e sul benessere degli animali (6), definiscono già un quadro per i controlli ufficiali che prevede il rispetto di alcune norme in materia di benessere degli animali. Inoltre, il regolamento (CE) n. 882/2004 prevede che gli Stati membri presentino relazioni annuali sull’attuazione dei piani di controllo nazionali pluriennali, comprensive dei risultati dei controlli e degli audit effettuati. A tale scopo è previsto un sostegno finanziario sia in tali regolamenti sia nella decisione 90/424/CEE del Consiglio, del 26 giugno 1990, relativa a talune spese nel settore veterinario (7).
(12)
In diversi Stati membri esistono già vari sistemi facoltativi per l’etichettatura della carne di pollo, in conformità delle norme sul benessere degli animali e di altri parametri.
(13)
Alla luce dell’esperienza ottenuta applicando tali sistemi facoltativi di etichettatura, è opportuno che la Commissione presenti una relazione sulla possibile introduzione di un sistema di etichettatura specifico, armonizzato e obbligatorio a livello comunitario per la carne, i prodotti e le preparazioni a base di carne di pollo, nel rispetto delle norme relative al benessere degli animali e tenendo conto delle possibili implicazioni socioeconomiche, degli effetti sui partner economici della Comunità e della conformità del sistema di etichettatura con le norme dell’Organizzazione mondiale del commercio.
(14)
È opportuno che la Commissione presenti una relazione basata su prove scientifiche aggiornate, tenendo conto delle ricerche ed esperienze pratiche ulteriori per migliorare il benessere dei polli allevati per la produzione di carne, compresa la linea ascendente di tali polli, in particolare per quanto riguarda gli aspetti non coperti dalla presente direttiva. La relazione dovrebbe considerare in modo specifico la possibilità di introdurre soglie per le indicazioni di condizioni di scarso benessere individuate durante le ispezioni post mortem e l’influenza dei parametri genetici sulle carenze individuate che sono all’origine di scarso benessere dei polli allevati per la produzione di carne.
(15)
È opportuno che gli Stati membri stabiliscano norme relative alle sanzioni da irrogare in caso di violazione delle disposizioni della presente direttiva e ne garantiscano l’applicazione. Le sanzioni devono essere efficaci, proporzionate e dissuasive.
(16)
Il Consiglio, a norma del punto 34 dell’accordo interistituzionale «Legiferare meglio» (8), dovrebbe incoraggiare gli Stati membri a redigere e rendere pubblici, nell’interesse proprio e della Comunità, prospetti indicanti, per quanto possibile, la concordanza tra la presente direttiva e i provvedimenti di attuazione.
(17)
Le misure necessarie per l’attuazione della presente direttiva sono adottate secondo la decisione 1999/468/CE del Consiglio, del 28 giugno 1999, recante modalità per l’esercizio delle competenze di esecuzione conferite alla Commissione (9),
HA ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
Articolo 1
Oggetto e ambito di applicazione
1. La presente direttiva si applica ai polli allevati per la produzione di carne.
Non si applica tuttavia:
a)
alle aziende con meno di 500 polli;
b)
alle aziende in cui sono allevati soltanto gruppi di polli da riproduzione;
c)
agli incubatoi;
d)
ai polli allevati estensivamente al coperto e all’aperto, di cui alle lettere b), c), d) ed e) dell’allegato IV del regolamento (CEE) n. 1538/91 della Commissione, del 5 giugno 1991, recante disposizioni di applicazione del regolamento (CEE) n. 1906/90 che stabilisce talune norme di commercializzazione per le carni di pollame (10); e
e)
ai polli allevati con metodi biologici in conformità del regolamento (CEE) n. 2092/91 del Consiglio, del 24 giugno 1991, relativo al metodo di produzione biologico di prodotti agricoli e alla indicazione di tale metodo sui prodotti agricoli e sulle derrate alimentari (11).
2. La presente direttiva si applica agli animali d’allevamento presenti nelle aziende con animali sia da riproduzione che d’allevamento.
Gli Stati membri restano liberi di adottare misure più rigorose nel settore oggetto della presente direttiva.
La responsabilità principale per il benessere degli animali spetta al proprietario o al detentore degli animali stessi.
Articolo 2
Definizioni
1. Ai fini della presente direttiva si intende per:
a)
«proprietario»: qualunque persona fisica o giuridica proprietaria dell’azienda in cui è allevato il pollame;
b)
«detentore»: qualunque persona fisica o giuridica responsabile dei polli a titolo contrattuale o per legge, in modo temporaneo o permanente;
c)
«autorità competente»: l’autorità centrale di uno Stato membro competente per effettuare i controlli relativi al benessere degli animali ed i controlli veterinari e zootecnici o qualsiasi altra autorità cui è stata conferita competenza in materia a livello regionale, locale o altro;
d)
«veterinario ufficiale»: un veterinario qualificato, in conformità dell’allegato I, sezione III, capo IV, parte A), del regolamento (CE) n. 854/2004, ad assumere tale funzione e nominato dall’autorità competente;
e)
«pollo»: animale della specie Gallus gallus allevato per la produzione di carne;
f)
«azienda»: un luogo di produzione in cui si allevano polli;
g)
«pollaio»: un edificio all’interno di un’azienda in cui è allevato un gruppo di polli;
h)
«area utilizzabile»: un’area provvista di lettiera e sempre accessibile ai polli;
i)
«densità di allevamento»: il peso vivo complessivo dei polli presenti contemporaneamente in un pollaio per metro quadro di area utilizzabile;
j)
«gruppo»: un insieme di polli collocati e presenti contemporaneamente in un pollaio di un’azienda;
k)
«tasso di mortalità giornaliera»: il numero dei polli deceduti in un pollaio lo stesso giorno, compresi quelli abbattuti per malattia o per altri motivi, diviso per il numero di polli presenti in tale giorno nel pollaio, moltiplicato per 100;
l)
«tasso di mortalità giornaliera cumulativo»: la somma dei tassi di mortalità giornaliera.
2. La definizione di «area utilizzabile» di cui al paragrafo 1, lettera h), riguardo alle aree non provviste di lettiera può essere completata secondo la procedura di cui all’articolo 11, alla luce dei risultati del parere scientifico dell’Agenzia europea per la sicurezza alimentare sull’impatto delle aree provviste di lettiera sul benessere dei polli.
Articolo 3
Norme per l’allevamento dei polli
1. Gli Stati membri garantiscono che:
a)
tutti i pollai rispettino le norme di cui all’allegato I;
b)
le ispezioni previste, il monitoraggio e i controlli successivi, compresi quelli di cui all’allegato III, siano effettuati dall’autorità competente o dal veterinario ufficiale.
2. Gli Stati membri garantiscono che la densità massima di allevamento in un’azienda o in un pollaio di un’azienda non superi in alcun momento 33 kg/m2.
3. In deroga al paragrafo 2, gli Stati membri possono stabilire una maggiore densità massima purché il proprietario o il detentore rispetti le norme di cui all’allegato II oltre a quelle di cui all’allegato I.
4. Gli Stati membri provvedono affinché, qualora sia concessa una deroga ai sensi del paragrafo 3, la densità massima di allevamento in un’azienda o in un pollaio di un’azienda non superi in alcun momento 39 kg/m2.
5. Quando i criteri di cui all’allegato V sono soddisfatti, gli Stati membri possono autorizzare un aumento della densità massima di allevamento di cui al paragrafo 4 di 3 kg/m2 al massimo.
Articolo 4
Formazione e orientamento per il personale che si occupa dei polli
1. Gli Stati membri provvedono affinché i detentori che sono persone fisiche ricevano una formazione sufficiente allo svolgimento delle loro mansioni e siano disponibili corsi di formazione adeguati.
2. I corsi di formazione di cui al paragrafo 1 sono incentrati sugli aspetti relativi al benessere e riguardano in particolare le questioni elencate nell’allegato IV.
3. Gli Stati membri provvedono affinché sia istituito un sistema per il controllo e l’approvazione dei corsi di formazione. Il detentore dei polli deve essere titolare di un certificato riconosciuto dall’autorità competente dello Stato membro interessato, attestante il completamento dei corsi di formazione o l’acquisizione di un’esperienza equivalente alla formazione stessa.
4. Gli Stati membri possono riconoscere l’esperienza acquisita anteriormente al 30 giugno 2010 come equivalente alla partecipazione ai corsi di formazione ed emettono certificati per attestare tale equivalenza.
5. Gli Stati membri possono stabilire che le disposizioni di cui ai paragrafi da 1 a 4 si applichino anche ai proprietari.
6. I proprietari o i detentori forniscono istruzioni e orientamenti sulle norme applicabili in materia di benessere degli animali, comprese quelle relative ai metodi di abbattimento praticati nelle aziende, alle persone da loro assunte per occuparsi dei polli, catturarli o caricarli.
Articolo 5
Etichettatura delle carni di pollame
Entro il 31 dicembre 2009 la Commissione presenta al Parlamento europeo e al Consiglio una relazione sulla possibile introduzione di un sistema di etichettatura specifico, armonizzato e obbligatorio per le carni, i prodotti e le preparazioni a base di carne di pollame basato sul rispetto di criteri relativi al benessere degli animali.
La relazione prende in considerazione le eventuali implicazioni socioeconomiche, gli effetti per i partner economici della Comunità e la compatibilità di tale sistema di etichettatura con le norme dell’Organizzazione mondiale del commercio.
La relazione è accompagnata da adeguate proposte legislative che tengano conto di tali considerazioni e dell’esperienza acquisita dagli Stati membri nell’applicazione dei sistemi di etichettatura facoltativi.
Articolo 6
Relazione della Commissione al Parlamento europeo e al Consiglio
1. Sulla scorta di un parere scientifico dell’Autorità europea per la sicurezza alimentare, la Commissione presenta al Parlamento europeo e al Consiglio, entro il 31 dicembre 2010, una relazione sull’influenza dei parametri genetici sulle carenze individuate che sono all’origine di scarso benessere dei polli. Se necessario, la relazione può essere accompagnata da adeguate proposte legislative.
2. Gli Stati membri sottopongono alla Commissione i risultati della raccolta dei dati fondata sul monitoraggio di un campione rappresentativo di gruppi macellati durante un periodo minimo di un anno. Al fine di consentire analisi pertinenti, i requisiti in materia di campionatura e di dati di cui all’allegato III dovrebbero essere scientificamente fondati, obiettivi e comparabili, ed essere stabiliti in conformità della procedura di cui all’articolo 11.
Gli Stati membri possono necessitare di un contributo finanziario della Comunità per la raccolta dei dati ai fini della presente direttiva.
3. Sulla base dei dati disponibili e tenuto conto delle nuove prove scientifiche, la Commissione trasmette al Parlamento europeo ed al Consiglio, entro il 30 giugno 2012, una relazione sull’applicazione della presente direttiva e sui suoi effetti sul benessere dei polli, nonché sullo sviluppo degli indicatori di benessere. La relazione tiene conto dei vari metodi e condizioni di produzione. Essa tiene conto altresì delle implicazioni socioeconomiche e amministrative della presente direttiva, ivi compresi gli aspetti regionali.
Articolo 7
Ispezioni
1. L’autorità competente effettua ispezioni non discriminatorie per verificare il rispetto delle disposizioni della presente direttiva.
Tali ispezioni sono effettuate su una percentuale adeguata degli animali allevati in ciascuno Stato membro, conformemente alle disposizioni pertinenti di cui al regolamento (CE) n. 882/2004, e possono essere condotte contemporaneamente a controlli effettuati ad altri fini.
Gli Stati membri instaurano procedure adeguate per determinare la densità di allevamento.
2. Gli Stati membri presentano alla Commissione, entro il 30 giugno di ogni anno, una relazione annuale sulle ispezioni di cui al paragrafo 1 effettuate nell’anno precedente. La relazione è corredata di un elenco delle azioni più importanti intraprese dall’autorità competente per ovviare ai principali problemi di benessere riscontrati.
Articolo 8
Guide alle buone pratiche di gestione
Gli Stati membri incoraggiano l’elaborazione di guide alle buone pratiche di gestione, comprendenti orientamenti riguardo all’osservanza della presente direttiva. Sono incoraggiate la diffusione e l’utilizzazione di tali guide.
Articolo 9
Sanzioni
Gli Stati membri stabiliscono le norme relative alle sanzioni applicabili in caso di violazione delle disposizioni nazionali adottate in applicazione della presente direttiva e prendono tutti i provvedimenti necessari per garantirne l’attuazione. Le sanzioni previste devono essere efficaci, proporzionate e dissuasive. Gli Stati membri notificano le relative disposizioni alla Commissione entro il 30 giugno 2010 e provvedono a notificare immediatamente le eventuali successive modifiche.
Articolo 10
Competenze di esecuzione
Le misure necessarie per garantire l’applicazione uniforme della presente direttiva possono essere adottate secondo la procedura prevista all’articolo 11.
Articolo 11
Procedura di comitato
1. La Commissione è assistita dal comitato permanente per la catena alimentare e la salute degli animali, istituito dal regolamento (CE) n. 178/2002 del Parlamento europeo e del Consiglio (12), del 28 gennaio 2002, che stabilisce i principi e i requisiti generali della legislazione alimentare, istituisce l’Autorità europea per la sicurezza alimentare e fissa procedure nel campo della sicurezza alimentare («il comitato»).
2. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo, si applicano gli articoli 5 e 7 della decisione 1999/468/CE.
Il termine di cui all’articolo 5, paragrafo 6, della decisione 1999/468/CE è fissato a tre mesi.
Articolo 12
Recepimento
Gli Stati membri mettono in vigore le disposizioni legislative, regolamentari e amministrative necessarie per conformarsi alla presente direttiva anteriormente al 30 giugno 2010.
Quando gli Stati membri adottano tali disposizioni, queste contengono un riferimento alla presente direttiva o sono corredate di un siffatto riferimento all’atto della pubblicazione ufficiale. Le modalità di tale riferimento sono decise dagli Stati membri.
Articolo 13
Entrata in vigore
La presente direttiva entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Articolo 14
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Lussemburgo, addì 28 giugno 2007.