РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 479/2008 НА СЪВЕТА
от 29 април 2008 година
относно общата организация на пазара на вино, за изменение на регламенти (ЕО) № 1493/1999, (ЕО) № 1782/2003, (ЕО) № 1290/2005 и (ЕО) № 3/2008 и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 2392/86 и (ЕО) № 1439/1999
СЪДЪРЖАНИЕ
ДЯЛ I
УВОДНИ РАЗПОРЕДБИ
ДЯЛ II
МЕРКИ ЗА ПОДПОМАГАНЕ
Глава I
Програми за подпомагане
Раздел 1
Уводни разпоредби
Раздел 2
Представяне и съдържание на програмите за подпомагане
Раздел 3
Специални мерки за подпомагане
Раздел 4
Общи разпоредби
Глава II
Прехвърляне на финансови средства
ДЯЛ III
РЕГУЛАТОРНИ МЕРКИ
Глава I
Общи правила
Глава II
Енологични практики и ограничения
Глава III
Наименования за произход, географски указания и традиционни наименования
Глава IV
Наименования за произход и географски указания
Раздел 1
Определения
Раздел 2
Заявление за предоставяне на правна закрила
Раздел 3
Процедура по предоставяне на правна закрила
Раздел 4
Специални случаи
Раздел 5
Закрила и контрол
Раздел 6
Общи разпоредби
Глава V
Традиционни наименования
Глава VI
Етикетиране и представяне
Глава VII
Организации на производителите и междубраншови организации
ДЯЛ IV
ТЪРГОВИЯ С ТРЕТИ ДЪРЖАВИ
Глава I
Общи разпоредби
Глава II
Лицензи за внос и износ
Глава III
Защитни мерки и активно и пасивно усъвършенстване
Глава IV
Правила, приложими за вноса
ДЯЛ V
ПРОИЗВОДСТВЕН ПОТЕНЦИАЛ
Глава I
Незаконни насаждения
Глава II
Преходен режим на правата на засаждане
Глава III
Схема за изкореняване
ДЯЛ VI
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
ДЯЛ VII
ИЗМЕНЕНИЯ, ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Глава I
Изменения
Глава II
Преходни и заключителни разпоредби
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално членове 36 и 37 от него,
като взе предвид предложението на Комисията,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
като има предвид, че:
(1)
Прилаганият спрямо лозаро-винарския сектор общностен режим е уреден с Регламент (ЕО) № 1493/1999 на Съвета от 17 май 1999 г. относно общата организация на пазара на вино (3) и регламентите за прилагането му.
(2)
Потреблението на вино в Общността бележи постоянен спад, а количеството изнесено вино от Общността от 1996 г. насам нараства с далеч по-бавен темп от внесените количества. Това доведе до влошаване на равновесието между търсенето и предлагането, което от своя страна дава силно отражение върху цените и доходите на производителите.
(3)
Не всички инструменти, предвидени понастоящем в Регламент (ЕО) № 1493/1999, се оказаха ефективни при насочването на лозаро-винарския сектор към конкурентоспособно и устойчиво развитие. Мерките, свързани с пазарните механизми, често пъти се оказваха слабо резултатни в икономическо отношение, доколкото насърчаваха структурните излишъци, без да наложат изискване за структурни подобрения. Освен това някои от съществуващите регулаторни мерки неоправдано ограничиха дейностите на конкурентоспособните производители.
(4)
Така изглежда, че сегашната правна рамка не способства за постигане по устойчив начин на целите, определени в член 33 от Договора, в частност за стабилизиране на пазара на вино и осигуряване на справедлив жизнен стандарт на съответната земеделска общност.
(5)
Предвид натрупания опит следователно е целесъобразно основно да се промени режимът на Общността, прилаган по отношение на лозаро-винарския сектор, с оглед постигане на следните цели: повишаване на конкурентоспособността на винопроизводителите от Общността; повишаване на репутацията на качествените вина от Общността като най-добри в света; възвръщане на старите пазари и спечелване на нови в рамките на Общността и навсякъде по света; създаване на лозаро-винарски режим, почиващ на ясни, прости и ефикасни правила, подсигуряващи равновесие между търсенето и предлагането; създаване на лозаро-винарски режим, който да съхрани най-добрите традиции на винопроизводството в Общността, да заздрави социалната тъкан в много селски райони и да гарантира, че производството като цяло зачита околната среда. Поради това е целесъобразно да се отмени Регламент (ЕО) № 1493/1999, като той бъде заменен от настоящия регламент.
(6)
Настоящият регламент бе предшестван от процес на оценка и консултации с оглед на по-точното определяне и насочване към нуждите на лозаро-винарския сектор. Възложено бе изготвянето на външен доклад за оценка, който бе публикуван през ноември 2004 г. На 16 февруари 2006 г. Комисията организира семинар, за да даде възможност на заинтересованите страни да изразят становищата си. На 22 юни 2006 г. бе публикувано съобщение на Комисията със заглавие „Към устойчив европейски лозаро-винарски сектор“ заедно с оценка на въздействието, в която се изброяват няколко възможности за реформа в лозаро-винарския сектор.
(7)
От юли до ноември 2006 г. се проведоха дискусии на равнище Съвет. През декември 2006 г. Европейският икономически и социален комитет и Комитетът на регионите приеха доклади по предложените възможности за реформа в лозаро-винарския сектор, съгласно изложеното в съобщението на Комисията. На 15 февруари 2007 г. Европейският парламент прие по своя инициатива доклад относно съобщението, като направените заключенията са взети предвид в настоящия регламент.
(8)
Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 г. за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специални разпоредби за някои земеделски продукти („общ регламент за ООП“) (4) следва в крайна сметка да обхване и лозаро-винарския сектор. Общият регламент за ООП съдържа хоризонтални разпоредби, в частност относно търговията с трети държави, правилата за конкуренция, мерките за контрол и санкциите, както и за обмена на информация между Комисията и държавите-членки. За да се улесни бъдещото им включване в общия регламент за ООП, разпоредбите на настоящия регламент относно посочените по-горе хоризонтални въпроси следва да бъдат съобразени във възможно най-висока степен с разпоредбите на общия регламент за ООП.
(9)
Важно е да се предвидят мерки за подпомагане, които могат да укрепят конкурентните структури. Въпреки че тези мерки следва да се финансират и определят от Общността, на държавите-членки следва да се предостави свободата да изберат подходящия набор от мерки, за да отговорят на нуждите на своите регионални структури, като при необходимост отчитат техните особености, както и да ги включат в национални програми за подпомагане. Държавите-членки следва да отговарят за изпълнението на тези програми.
(10)
Ключът към разпределяне между държавите-членки на финансовите средства за националните програми за подпомагане следва да бъде свързан с дела на бюджета на лозаро-винарския сектор в исторически аспект като главен критерий, както и с общата площ, засадена с лозя, и с производството в исторически план. Въпреки това, този метод следва да се пригоди към ситуациите, в които използването като основен критерий на дела на бюджета на лозаро-винарския сектор в исторически аспект би довело до неравномерно разпределение на средствата.
(11)
Една от основните мерки, допустими по националните програми за подпомагане, следва да бъде популяризирането и предлагането на пазара в трети държави на вината от Общността. Следва да продължи подпомагането за дейностите по преструктуриране и конверсия предвид тяхното благоприятно структурно въздействие върху лозаро-винарския сектор. Също така следва да се предостави помощ за инвестиции в лозаро-винарския сектор, насочени към подобряване на икономическите показатели на самите предприятия. Подпомагането на дестилацията на вторичните продукти следва да е достъпна мярка за онези държави-членки, които желаят да използват подобен инструмент, за да осигурят качеството на виното, като същевременно опазват околната среда.
(12)
Предпазни инструменти като застраховане на реколтата, взаимоспомагателни фондове и събиране на реколтата на зелено следва да мога да кандидатстват за подпомагане по линия на програмите за подпомагане с цел насърчаване възприемането на отговорен подход към кризисните ситуации.
(13)
Оправдано е запазването на някои традиционни мерки по време на преходен период, за да се облекчи иначе рязкото преустановяване на обичайните пазарни мерки, които досега бяха финансирани от фондове на Общността. Въпросните мерки засягат подпомагане на получаването на спиртни напитки чрез дестилация, подпомагане на кризисната дестилация и подпомагане на използването на концентрирана гроздова мъст.
(14)
И в заключение, по различни причини държавите-членки могат да предпочетат да предоставят отделна от производството помощ на земеделските производители в рамките на схемата за единно плащане. Следователно тази възможност следва да е отворена за държавите-членки и, поради особеностите на схемата за единно плащане, подобно прехвърляне на средства следва да е необратимо и да намали съответно наличния бюджет за националните програми за подпомагане през следващите години.
(15)
Финансирането от Общността на мерките, които отговарят на условията за това, следва, когато това е осъществимо, да зависи от спазването от страна на съответните производители на някои действащи правила в областта на опазването на околната среда. Всяко установено неизпълнение следва да води до съответно намаляване на плащанията.
(16)
Подпомагането на лозаро-винарския сектор следва да произтича и от структурните мерки, посочени в Регламент (ЕО) № 1698/2005 на Съвета от 20 септември 2005 г. относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (5).
(17)
Следните мерки, предвидени в Регламент (ЕО) № 1698/2005, могат да представляват интерес за лозаро-винарския сектор: установяване на млади земеделски производители и инвестиции в технически съоръжения и подобрения за целите на предлагането на пазара; професионално обучение, подкрепа при информирането и популяризирането в полза на организациите на производителите, след включването им в схема за гарантиране на качеството, подпомагане на агроекология, осигуряване на ранно пенсиониране на онези земеделски производители, които решат да прекратят всякаква търговска земеделска дейност с цел прехвърляне на стопанството на други земеделски производители.
(18)
За да се увеличат финансовите средства, налични съгласно Регламент (ЕО) № 1698/2005, следва да се организира постепенно прехвърляне на финансови средства към бюджета по същия регламент, когато съответните суми са достатъчно значителни.
(19)
По отношение на лозаро-винарския сектор следва да се прилагат определени мерки за регулиране, в частност поради съображения, свързани със здравето, качеството и очакванията на потребителите.
(20)
Държавите-членки, произвеждащи повече от 50 000 хектолитра годишно, следва да продължат да отговарят за класифицирането на винените сортове лози, от които може да се произвежда вино на тяхна територия. Следва да се изключат някои винени сортове лози.
(21)
Предлагането на пазара в Общността на някои продукти, обхванати от настоящия регламент, следва да се извършва в съответствие със специална класификация на лозаро-винарски продукти и на съответните спецификации.
(22)
Обхванатите от настоящия регламент продукти следва да се произвеждат в съответствие с определени правила относно енологичните практики и ограничения, които да гарантират, че се отговаря на съображенията, свързани с общественото здраве, и на очакванията на потребителите по отношение на качеството и производствените методи. От съображения за гъвкавост, обновяването на тези практики и одобряването на нови такива следва да се уреди на ниво мерки за прилагане с изключение на чувствителните в политически план области на обогатяване и повишаване на киселинното съдържание, по отношение на които Съветът следва да запази компетентността си във връзка с измененията.
(23)
Повишаването на алкохолното съдържание на виното следва да се подчини на някои ограничения и, когато се прилага, да се извършва чрез добавяне във виното на концентрирана гроздова мъст или ректифицирана концентрирана гроздова мъст или захароза, в случаите, в които това е било разрешено. Ограниченията по отношение на допустимото обогатяване следва да станат по-строги, отколкото са били досега.
(24)
Предвид лошото качество на виното, получено чрез свръхпресоване, тази практика следва да се забрани.
(25)
За да се съобрази с международните стандарти в тази област, Комисията следва по правило да се опре на енологичните практики, препоръчани от Международната организация по лозарство и винарство (OIV).
(26)
Следва да продължи забраната в Общността за купажиране на вино с произход от трета държава с вино, произведено в Общността, както и купажирането между вина с произход от трети държави. Също така, на територията на Общността следва да не се позволява превръщането във вино или добавянето към вино на някои видове гроздова мъст, гроздов сок и прясно грозде с произход от трети държави.
(27)
В Общността понятието за качествени вина се основава inter alia на специфичните характеристики, които се приписват на географския произход на виното. Тези вина се разпознават от потребителите посредством защитени наименования за произход и защитени географски указания, въпреки че в това отношение съществуващата система не е напълно развита. За да се осигури прозрачна и по-съвършена рамка в подкрепа на изискването за качество от съответните продукти, следва да се въведе режим, според който заявленията относно наименование за произход или географско указание се разглеждат в съответствие с подхода, възприет в рамките на хоризонталната политика на Общността в областта на качеството по отношение на хранителни продукти, различни от виното и спиртните напитки, в Регламент (ЕО) № 510/2006 на Съвета от 20 март 2006 г. относно закрилата на географски указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни (6).
(28)
За да се съхранят специфичните качествени характеристики на вината с наименование за произход или географско указание, на държавите-членки следва да се разреши да прилагат по-строги правила в това отношение.
(29)
За да се ползват със закрила в Общността, наименованията за произход и географските указания следва да бъдат признати и регистрирани на общностно равнище. За да се гарантира, че съответните означения отговарят на установените с настоящия регламент условия, заявленията следва да се разглеждат от националните органи на съответната държава-членка, при спазване на минималните общи разпоредби, включително на националната процедура за предявяване на възражения. Впоследствие Комисията следва да пристъпи към внимателен преглед на тези решения, за да гарантира, че заявленията отговарят на определените в настоящия регламент условия и че подходът е еднообразен във всички държави-членки.
(30)
Следва да се даде възможност за закрила на наименованията за произход и географските указания с произход от трети държави, когато те са защитени в държавата им на произход.
(31)
Процедурата за регистриране следва да позволява на всяко физическо или юридическо лице, което има законен интерес в държава-членка или в трета държава, да упражнява правата си, като предяви възраженията си.
(32)
Регистрираните наименования за произход и географски указания следва да се ползват със закрила срещу използване, което представлява злоупотреба с репутацията на продукти, които спазват изискванията. За да се насърчи лоялната конкуренция и да не се въвеждат в заблуждение потребителите, тази закрила следва да се разпростре и за продукти и услуги, които не са обхванати от настоящия регламент, включително онези, които не са посочени в приложение I към Договора.
(33)
Следва да се предвидят процедури, които да дават възможност за изменение на спецификациите на продуктите след предоставяне на закрила, както и за отмяна на наименованието за произход или географското указание, по-специално ако вече не се гарантира спазването на съответната спецификация на продукта.
(34)
Наименованията за произход и географските указания, които са защитени на територията на Общността, следва да подлежат на контрол, при възможност спазващ изискванията на Регламент (ЕО) № 882/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно официалния контрол, провеждан с цел осигуряване на проверка на спазването на законодателството в областта на фуражите и храните и правилата за опазване здравето на животните и хуманното отношение към животните (7), което да включва система от проверки за осигуряване на спазването на продуктовите спецификации на въпросните вина.
(35)
На държавите-членки следва да се разреши да събират такса за покриване на направените разходи, включително понесените във връзка с разглеждането на заявления за закрила, предявени възражения, заявления за изменение и искания за отмяна по настоящия регламент.
(36)
От съображения за правна сигурност от приложното поле на новата процедура за преглед следва да се изключат съществуващите в Общността наименования за произход и географски указания. Съответните държави-членки следва обаче да предоставят на Комисията основната информация и документите, въз основа на които тези наименования за произход и географски указания са били признати на национално равнище, като в противен случай те следва да загубят закрилата като наименования за произход или географски указания. От съображения за правна сигурност следва да се ограничат възможностите за отмяна на съществуващи наименования за произход и географски указания.
(37)
Политиката по качество се регулира на национално равнище в някои държави-членки в съответствие с национални разпоредби и практики. Тези разпоредби и практики могат да продължат да се прилагат.
(38)
Някои наименования се използват традиционно в Общността и предоставят на потребителите информация относно характеристиките и качеството на вината, която допълва информацията, дадена от наименованията за произход и географските указания. За да се осигури функционирането на вътрешния пазар и лоялната конкуренция, както и за да не се въвеждат в заблуждение потребителите, тези традиционни наименования следва да имат възможността да се ползват от правна закрила в Общността.
(39)
Описанието, означаването и търговското представяне на обхванатите от настоящия регламент продукти могат да имат важни последствия за предлагането им на пазара. Различията между законодателствата на държавите-членки относно етикетирането на продуктите от вино могат да поставят пречки пред гладкото функциониране на вътрешния пазар.
(40)
Ето защо следва да се установят правила, които да отчитат законните интереси на потребителите и на производителите. Поради тази причина е целесъобразно да съществуват правила на Общността в областта на етикетирането.
(41)
Тези правила трябва да предвидят задължителна употреба на някои изрази, така че да се идентифицира продуктът в зависимост от търговската категория и да се предоставят на потребителите определени важни данни. Използването на други данни, имащи незадължителен характер, също трябва да се уреди на общностно ниво.
(42)
Освен ако не е предвидено друго, правилата за етикетиране в лозаро-винарския сектор следва да допълват установените в Директива 2000/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 март 2000 г. за сближаване на законодателството на държавите-членки относно етикетирането, представянето и рекламата на храните (8), които се прилагат в хоризонтален план. Опитът показва, че често пъти не е целесъобразно да има различия в правилата за етикетиране в зависимост от категорията на продуктите от вино. Поради това правилата следва да се прилагат по принцип спрямо всички различни категории вино, включително продуктите от внос. По-специално, за вината без наименование за произход или географско указание следва да се позволи обозначаването на винения сорт лоза и на годината на реколтата, като се отчитат изискванията и изключенията, свързани с достоверността на етикета и съответния контрол, както и рискът от заблуждаване на потребителите.
(43)
Съществуването и създаването на организации на производителите все още може да допринася за удовлетворяване на нуждите на лозаро-винарския сектор, както са определени на равнището на Общността. Ползата от тези организации следва да се изразява в обхвата и ефикасността на услугите, които те предлагат на членовете си. Същото се отнася и за междубраншовите организации. Ето защо държавите-членки следва да признаят организациите, които отговарят на определени изисквания, установени на общностно равнище.
(44)
За да се подобри функционирането на пазара на вина, държавите-членки следва да имат възможността да прилагат решения, взети от междубраншовите организации. От обхвата на подобни решения обаче следва да се изключат практики, които биха могли да доведат до нарушаване на конкуренцията.
(45)
Създаването на единен пазар на Общността предполага въвеждането на система за търговия по външните граници на Общността. Тя следва да включва вносни мита и по принцип да стабилизира пазара на Общността. Тази система за търговия следва да се основава на международните задължения на Общността, по-специално на онези от тях, които произтичат от споразуменията, сключени в рамките на Световната търговска организация (СТО).
(46)
Наблюдението на търговските потоци е преди всичко въпрос на управление, който следва да се разглежда по гъвкав начин. Ето защо Комисията следва да вземе решение за въвеждане на изисквания по отношение на лицензите, като се отчита необходимостта от лицензи за внос и износ с цел управление на съответните пазари, и по-специално за контрол на вноса на съответните продукти. Независимо от това, с настоящия регламент следва да се установят общи условия по отношение на тези лицензи.
(47)
Когато се предвиждат лицензи за внос и износ, следва да се изисква представянето на гаранция за осъществяването на операциите, за които са издадени лицензите.
(48)
Системата на вносни мита позволява да отпаднат всякакви други защитни мерки по външните граници на Общността. При изключителни обстоятелства вътрешният пазар и митническият механизъм биха могли да се окажат неподходящи. В такива случаи, за да не остане пазарът на Общността незащитен срещу възможни смущения, Общността следва да може да вземе незабавно всички необходими мерки. Тези мерки следва да съответстват на международните ангажименти на Общността.
(49)
За да се предотврати или противодейства на неблагоприятните въздействия върху пазара на Общността, които могат да бъдат резултат по-специално от вноса на гроздов сок и на продукти на основата на гроздова мъст, този внос следва да се обвърже със заплащането на допълнително мито, ако са изпълнени определени условия.
(50)
За да се осигури правилното функциониране на пазара на вино и, по-специално, за да се избегнат смущенията на пазара, следва да се предвиди възможността за забрана на прибягването до режима на активно и пасивно усъвършенстване. За да може този инструмент за управление на пазара да работи успешно, по правило е необходимо той да бъде въведен без съществено забавяне. Поради тази причина на Комисията следва да се предоставят съответните правомощия.
(51)
Продуктите, внесени от трети държави, следва да се подчиняват на правилата на Общността за категориите продукти, етикетирането и обозначенията на наименованията за произход и географските указания. Те следва да се съпровождат от доклад за извършен анализ.
(52)
При определени условия е целесъобразно на Комисията да се предостави правомощието да определя и управлява тарифни квоти, произтичащи от международни споразумения, които са сключени в съответствие с Договора, или от актове на Съвета.
(53)
Положението със свръхпроизводството на вино в Общността беше утежнено още повече в резултат на случаите на нарушаване на временната забрана на нови насаждения. В Общността съществуват голям брой незаконни насаждения, което представлява източник на нелоялна конкуренция и задълбочава проблемите в лозаро-винарския сектор.
(54)
Следва да се прави разграничение между площите с незаконни насаждения, засадени преди 31 август 1998 г., и онези, засадени след тази дата, доколкото това засяга задълженията на производителите по отношение на съответните площи. Следва да се предостави последна възможност за узаконяване на незаконните насаждения от площите, засадени преди 1 септември 1998 г., съгласно условията по член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1493/1999. Съответно, приложимата разпоредба от настоящия регламент следва да има обратно действие.
(55)
Към настоящия момент не съществува задължение за изкореняване на незаконните насаждения от площите, засадени преди 1 септември 1998 г. Съответните производители следва да бъдат задължени да ги узаконят, като заплатят определена такса. В случай че съответните площи не бъдат узаконени до 31 декември 2009 г., производителите следва да бъдат задължени да ги изкоренят за своя сметка. Неизпълнението на задължението за изкореняване следва да води до налагане на имуществени санкции.
(56)
Площите, които са били засадени след 31 август 1998 г. в нарушение на съответната забрана, следва да бъдат изкоренени, в изпълнение на санкцията, предвидена в Регламент (ЕО) № 1493/1999. Неизпълнението на задължението за изкореняване следва да води до налагане на имуществени санкции.
(57)
До прилагането на мерките за узаконяване и изкореняване, виното от площите, засадени в нарушение на забраната, които не са узаконени в съответствие с Регламент (ЕО) № 1493/1999, следва да не се допуска на пазара за цели, различни от дестилацията за сметка на съответния производител. Представянето от производителите на договори за дестилация следва да осигури по-добър от досегашния контрол върху спазването на това правило.
(58)
Макар временната забрана на нови насаждения да оказа известно въздействие върху равновесието между търсенето и предлагането на пазара на вино, едновременно с това тя създаде пречка за онези конкурентоспособни производители, които желаят да реагират гъвкаво на нарасналото търсене.
(59)
Тъй като все още не е постигнато пазарно равновесие, и тъй като е необходимо време за проявяване на последиците от съпътстващи мерки като схемата за изкореняване, е целесъобразно забраната на нови насаждения да се запази до 31 декември 2015 г., когато все пак тя следва да бъде окончателно вдигната, за да се позволи на конкурентоспособните производители да отговорят свободно на пазарните условия. На държавите-членки обаче следва да се предостави възможност да удължат забраната по отношение на тяхната територия до 31 декември 2018 г., ако сметнат това за необходимо.
(60)
Установено бе, че съществуващото разрешение за ново засаждане на площи, предназначени за лозов посадъчен материал, комасация и отчуждаване, както и за провеждане на експериментална дейност в лозарството, не води до необосновани смущения на пазара на вино и следователно то следва да продължи да се прилага, при условие че се упражнява необходимият контрол.
(61)
Следва да продължи практиката да се предоставят права на презасаждане, когато производителите поемат ангажимента да изкоренят еднакви по размер площи, засадени с лозя, тъй като нетното въздействие на подобни насаждения върху производството клони към нулата.
(62)
Освен това, държавите-членки следва да имат възможността да разрешат прехвърлянето на права на презасаждане към друго стопанство, при строг контрол и ако това прехвърляне цели постигането на по-високо качество, засяга площи, предназначени за лозов посадъчен материал, или е свързано с прехвърлянето на част от стопанството. Тези прехвърляния следва да се провеждат в рамките на територията на съответната държава-членка.
(63)
За да се подобри управлението на лозаро-винарския потенциал и да се насърчи ефикасното използване на правата на засаждане, като по този начин се смекчи допълнително ефектът от временното ограничаване на насажденията, следва да се запазят съществуващите системи от национални или регионални резерви.
(64)
Държавите-членки следва да запазят голяма свобода на действие в управлението на резервите, при условие че се упражнява необходимият контрол, което да им позволи по-добре да съобразят използването на правата на засаждане от тези резерви с местните нужди. Тази свобода на действие следва да включва възможността за закупуване на права на засаждане, за попълване на резерва, както и за продаване на права на засаждане от резерва. За тази цел държавите-членки следва да продължат да имат възможността да не прилагат системата за резерв, при условие че могат да докажат, че вече разполагат с ефикасна система за управление на правата на засаждане.
(65)
Предоставянето на специални привилегии на младите винопроизводители може да улесни не само тяхното установяване, но също и структурното приспособяване на техните стопанства след първоначалното им установяване, като поради тази причина тези производители следва да могат да получат безплатно предоставяне на права от резервите.
(66)
За да се гарантира оптималното използване на ресурсите и по-добро съответствие между търсенето и предлагането, е необходимо притежателите на права на засаждане да ги използват в разумен срок. В противен случай тези права следва да бъдат разпределени или преразпределени към резервите. По същите причини правата от резервите следва да се предоставят в разумен срок.
(67)
Държавите-членки, в които режимът на право на засаждане не се е прилагал до 31 декември 2007 г., следва да бъдат освободени от задължението да прилагат временната забрана за нови насаждения.
(68)
Следва да се въведе схема за изкореняване като допълнителна съпътстваща мярка, целяща създаването на приспособен към пазарните условия лозаро-винарски сектор. Когато производителите са на мнение, че определени площи не предлагат условия, благоприятни за едно жизнеспособно производство, те следва да могат да намалят разходите си и окончателно да се откажат от производството на вино на тези площи, като им се позволи или да извършват алтернативни дейности на съответната площ, или да се оттеглят напълно от земеделско производство.
(69)
Опитът показва, че ако държавите-членки разполагат с инициативата да разрешават изкореняването срещу изплащане на премия, съществува опасност както мярката, така и свързаните с нея последствия за предлагането да бъдат неефективни. Поради това, в отличие от действащия режим, производителите като правило следва да могат да бъдат допускани до участие в схемата за изкореняване и да имат правото сами да решат дали да кандидатстват за участие в нея. Срещу това следва да им бъде отпускана премия за всеки хектар изкоренени лозя. Държавите-членки обаче, в които производството на вино не надхвърля 50 000 хектолитра годишно, следва да нямат достъп до схемата за изкореняване, тъй като не оказват съществено влияние върху производството в Общността.
(70)
Държавите-членки следва да имат възможността да определят, въз основа на обективни критерии, конкретните нива на премията за изкореняване, в рамките на определени размери, установени от Комисията.
(71)
За да се гарантира един отговорен подход към изкоренените площи, правото на премия следва да зависи от спазването от страна на съответните производители на приложимите екологични правила. Всяко установено неизпълнение следва да води до съразмерно намаление на премията за изкореняване.
(72)
За да се предотвратят екологични проблеми, държавите-членки следва да имат възможността да изключат изкореняването като мярка в планинските райони, в районите със стръмни склонове и в някои малки островни райони, както и в случай на рискове за околната среда, в съответствие с конкретните условия. В съответствие с политиката по отношение на най-отдалечените райони на Общността, схемата за изкореняване не се прилага за Азорските острови, островите Мадейра и Канарските острови. На държавите-членки следва да се предостави възможност да преустановят изкореняването, когато общата изкоренена площ достигне 8 % от площите, засадени с лозя (10 % на регионално равнище).
(73)
Когато в държава-членка изкоренената площ надхвърли 15 % от общата площ, засадена с лозя, следва да бъде възможно изкореняването в тази държава-членка да бъде ограничено до 15 % с цел избягване на несъразмерно концентриране на средствата за изкореняване за сметка на други държави-членки. В допълнение, следва да бъде възможно да се преустанови изкореняването през определена година, когато изкоренената площ през тази година достигне 6 % от общата площ, засадена с лозя.
(74)
След изкореняването земеделските площи, които преди това са били използвани за отглеждане на лозови насаждения, следва да могат да претендират за статут на райони, имащи право да бъдат включени в схемата за единно плащане, и да получат средния размер на заделената регионална пряка помощ, отделна от производството, която по бюджетни съображения не следва да надвишава определена сума.
(75)
Безсистемното отпускане на национални помощи би могло да застраши нормалното функциониране на единния пазар. Поради тази причина разпоредбите на Договора, които уреждат държавните помощи, следва да се прилагат по принцип за продуктите, обхванати от общата организация на пазара на вино. Независимо от това, разпоредбите относно премията за изкореняване и определени мерки по линия на програмите за подпомагане не следва сами по себе си да съставляват пречка за отпускането на национална помощ за същите цели.
(76)
За по-добро управление на лозаро-винарския потенциал е желателно държавите-членки да представят на Комисията опис на своя производствен потенциал. Съдържащата се в него информация следва да се основава на информацията в лозарския регистър, който следва да се запази и редовно актуализира. Подробностите относно този регистър следва да бъдат определени в регламент на Комисията за прилагане. Ето защо следва да се отмени Регламент (ЕИО) № 2392/86 на Съвета от 24 юли 1986 г. относно създаване на лозарски регистър на Общността (9). За да се насърчат държавите-членки да представят този опис, подпомагането на преструктурирането и конверсията следва да се ограничи до онези държави-членки, които са предали такъв опис.
(77)
За да може да се осигури необходимата информация за вземане на съответните политически и административни решения, производителите на грозде за винопроизводство, на мъст и на вино следва да представят декларации за реколтата. Държавите-членки следва също така да имат възможността да изискат от търговците на грозде за винопроизводство да декларират всяка година предложените на пазара количества от последната реколта. Производителите на мъст и вино и останалите търговци, без търговците на дребно, следва да декларират наличните си запаси от гроздова мъст и вино.
(78)
За да се осигури задоволително ниво на проследяване на въпросните продукти, което по-специално е в интерес на защитата на потребителите, следва да се предвиди разпоредба, според която всички продукти, обхванати от настоящия регламент, следва да бъдат снабдени с придружаващ документ, когато се разпространяват в рамките на Общността.
(79)
За да може да се реагира при оправдани кризисни случаи след края на временната мярка за подпомагане при кризисна дестилация, предвидена в програмите за подпомагане през 2012 г., държавите-членки следва да могат да предоставят помощ за кризисна дестилация в рамките на цялостно бюджетно ограничение от 15 % от съответната стойност от годишния бюджет на държавата-членка за националната програма за подпомагане. Преди да бъде предоставена подобна помощ, тя следва да се нотифицира пред Комисията и одобри съгласно настоящия регламент.
(80)
Мерките, необходими за прилагане на настоящия регламент, следва да се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (10).
(81)
Разходите, понесени от държавите-членки в рамките на задълженията по прилагане на настоящия регламент, следва да се финансират от Общността в съответствие с Регламент (ЕО) № 1290/2005 на Съвета от 21 юни 2005 г. относно финансирането на Общата селскостопанска политика (11).
(82)
Държавите-членки и Комисията следва да си предоставят взаимно информацията, необходима за прилагане на настоящия регламент.
(83)
За да се гарантира спазването на установените с настоящия регламент задължения, са необходими мерки за контрол и налагане на санкции в случай на неизпълнение на тези задължения. Поради тази причина на Комисията следва да се предостави правомощието да установява съответните правила, включително тези относно възстановяването на недължими плащания и до задълженията на държавите-членки за представяне на доклади.
(84)
Органите на държавите-членки следва да отговарят за спазването на настоящия регламент, като същевременно следва да се предприемат мерки, които да позволят на Комисията да контролира и гарантира това спазване.
(85)
За да се позволи включването на лозаро-винарския сектор в схемата за единно плащане, всички активно култивирани лозарски площи следва да получат право на достъп до схемата за единно плащане, предвидена в Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета от 29 септември 2003 г. относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители (12).
(86)
Лозарите от България, Чешката република, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Румъния, Словения и Словакия следва да се ползват от въвеждането на компонента „вино“ в схемата за единно плащане при същите условия, както и лозарите в Общността в състава ѝ на30 април 2004 г. Ето защо компонентът „вино“ в схемата за единно плащане следва да не зависи от прилагането на схемата на нарастване, предвидена в член 143а от Регламент (ЕО) № 1782/2003.
(87)
Регламент (ЕО) № 1782/2003 и Регламент (ЕО) № 3/2008 на Съвета от 17 декември 2008 г. относно действията за информиране и насърчаване, свързани със селскостопанските продукти на вътрешния пазар и в трети страни (13) следва да бъдат съответно изменени.
(88)
Преходът от мерките, предвидени в Регламент (ЕО) № 1493/1999 и останалите регламенти по отношение на лозаро-винарския сектор, към предвидените в настоящия регламент може да създаде затруднения, които са извън предмета на настоящия регламент. За да се намери подходящо решение на този случай, следва да се предвиди разпоредба, позволяваща на Комисията да приеме необходимите преходни мерки. На Комисията следва да бъде също така предоставено правомощието да решава определени практически проблеми,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ДЯЛ I
УВОДНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет и приложно поле
1. Настоящият регламент определя специални правила за производството и предлагането на пазара на продуктите, посочени в част ХII от приложение I към Регламент (ЕО) № 1234/2007.
2. По отношение на посочените в параграф 1 продукти настоящият регламент предвижда:
а)
мерки за подпомагане;
б)
регулаторни мерки;
в)
правила за търговията с трети държави;
г)
правила, уреждащи производствения потенциал.
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат определенията, изложени в приложение I.
ДЯЛ II
МЕРКИ ЗА ПОДПОМАГАНЕ
ГЛАВА I
Програми за подпомагане
Раздел 1
Уводни разпоредби
Член 3
Приложно поле
Настоящата глава определя правилата, уреждащи предоставянето на средства от Общността на държавите-членки и използването на тези средства от държавите-членки в рамките на национални програми за подпомагане (наричани по-долу „програми за подпомагане“) с цел финансиране на специални мерки за подпомагане в подкрепа на лозаро-винарския сектор.
Член 4
Съвместимост и съгласуваност
1. Програмите за подпомагане са съвместими със законодателството на Общността и са съгласувани с дейностите, политиките и приоритетите на Общността.
2. Държавите-членки отговарят за програмите за подпомагане и следят за това те да са вътрешно последователни, както и да са изготвени и да се прилагат по обективен начин, като се отчита икономическото положение на съответните производители и необходимостта от избягване на необосновано неравенство в третирането на производителите.
Държавите-членки отговарят за предвиждане и провеждане на необходимите проверки и налагането на санкции в случай на неизпълнение на програмите за подпомагане.
3. Не се предоставя подпомагане в следните случаи:
а)
за научноизследователски проекти и мерки в подкрепа на научноизследователски проекти;
б)
за мерки, съдържащи се в програмите на държавите-членки за развитие на селските райони, съгласно Регламент (ЕО) № 1698/2005.
Раздел 2
Представяне и съдържание на програмите за подпомагане
Член 5
Представяне на програмите за подпомагане
1. Всяка държава-членка производителка, посочена в приложение II, представя на Комисията, за първи път до 30 юни 2008 г., проект за петгодишна програма за подпомагане, включваща мерки в съответствие с разпоредбите на настоящата глава.
Мерките за подпомагане в рамките на програмите за подпомагане се изготвят на географското равнище, което държавите-членки считат за най-подходящо. Преди да бъде представена на Комисията, програмата за подпомагане е предмет на консултации с компетентните органи и организации на подходящото териториално равнище.
Всяка държава-членка представя само един проект за програма за подпомагане, който може да отчита определени регионални особености.
2. Програмите за подпомагане стават приложими три месеца след представянето им на Комисията.
Ако обаче в представената програма за подпомагане не са спазени условията, установени в настоящата глава, Комисията уведомява за това държавата-членка. В такъв случай държавата-членка представя на Комисията преразгледана програма за подпомагане. Преразгледаната програма за подпомагане става приложима два месеца след датата на нотификацията, освен ако не бъде установена продължаващо неспазване, в който случай се прилага настоящата алинея.
3. Параграф 2 се прилага mutatis mutandis за промени в представени от държавите-членки програми за подпомагане.
4. Член 6 не се прилага в случаите, когато единствената мярка на държава-членка в съответната програма за подпомагане се състои в прехвърляне към схемата за единно плащане, посочена в член 9. Член 21 се прилага в този случай само по отношение на параграф 1 от него и във връзка с годината, през която се осъществява прехвърлянето.
Член 6
Съдържание на програмите за подпомагане
Програмите за подпомагане съдържат следните компоненти:
а)
подробно описание на предложените мерки, както и на техните количествени цели;
б)
резултатите от проведените консултации;
в)
оценка за очакваното въздействие в технически, икономически, екологичен и социален план;
г)
график за прилагане на мерките;
д)
обща таблица за финансиране, представяща средствата, които ще се използват, и тяхното индикативно разпределение за отделните мерки в съответствие с установените в приложение II тавани;
е)
критериите и количествените показатели, които следва да се използват при контрола и оценката, както и предприетите мерки за осигуряване на правилното и ефективно прилагане на програмите за подпомагане;
ж)
посочване на компетентните органи и на структурите, които отговарят за изпълнение на програмата за подпомагане.
Член 7
Мерки, отговарящи на условията за финансиране
1. Програмите за подпомагане включват една или повече от следните мерки:
а)
подпомагане по единната схема за плащане съгласно член 9;
б)
популяризиране в съответствие с член 10;
в)
преструктуриране и конверсия на лозя в съответствие с член 11;
г)
събиране на реколтата на зелено в съответствие с член 12;
д)
взаимоспомагателни фондове в съответствие с член 13;
е)
застраховане на реколтата в съответствие с член 14;
ж)
инвестиции в съответствие с член 15;
з)
дестилация на вторични продукти в съответствие с член 16;
и)
получаване на спиртни напитки чрез дестилация в съответствие с член 17;
й)
кризисна дестилация в съответствие с член 18;
к)
използване на концентрирана гроздова мъст в съответствие с член 19.
2. Програмите за подпомагане не съдържат други мерки освен изброените в членове 9-19.
Член 8
Общи правила относно програмите за подпомагане
1. Разпределението на наличните финансови средства на Общността, както и бюджетните ограничения, са посочени в приложение II.
2. Подпомагането от Общността се отнася единствено за онези от разходите, които отговарят на условията за финансиране и са направени след представянето на съответната програма за подпомагане по член 5, параграф 1.
3. Държавите-членки не участват в покриването на разходите за мерките, финансирани от Общността по линия на програмите за подпомагане.
4. Чрез дерогация от параграф 3 държавите-членки могат да предоставят национална помощ за мерките по членове 10, 14 и 15, при спазване на съответните правила на Общността за държавните помощи.
Максималният размер на помощта, определен в съответните правила на Общността за държавните помощи, се прилага по отношение на общото публично финансиране, което включва както средства от Общността, така и национални такива.
Раздел 3
Специални мерки за подпомагане
Член 9
Схема за единно плащане и подпомагане за лозари
1. Държавите-членки подпомагат лозарите, като разпределят права на получаване на плащания по смисъла на дял III, глава 3 от Регламент (ЕО) № 1782/2003 в съответствие с бчква О от приложение VII към същия регламент.
2. Държавите-членки, които възнамеряват да се възползват от посочената в параграф 1 възможност, предвиждат този вид подпомагане в програмите си за подпомагане, включително що се отнася до последващото прехвърляне на средства към схемата за единно плащане, чрез промени в тези програми съгласно член 5, параграф 3.
3. След като бъде отпуснато, посоченото в параграф 1 подпомагане:
а)
остава в схемата за единно плащане и вече не е налично или няма да бъде предоставяно по член 5, параграф 3 за мерките, изброени в членове 10-19 през следващите години на действие на програмите за подпомагане;
б)
пропорционално намалява размера на средствата, предназначени за мерките, изброени в членове 10-19, в програмите за подпомагане.
Член 10
Популяризиране на пазарите на трети държави
1. По смисъла на настоящия член подпомагането обхваща мерки за информиране или популяризиране на вината на Общността в трети държави, целящи повишаване на конкурентоспособността на вината в тези държави.
2. Мерките по параграф 1 засягат вината със защитено наименование за произход или географско указание или вината с означение на винения сорт лоза.
3. Мерките по параграф 1 могат да включват единствено:
а)
връзки с обществеността, мерки за популяризиране или реклама, по-специално които изтъкват предимствата на продуктите от Общността, най-вече от гледна точка на качеството, безопасността на храните или грижата за околната среда;
б)
участие в мероприятия, панаири или изложения с международна значимост;
в)
информационни кампании, по-специално относно режимите на Общността, отнасящи се до наименованията за произход, географските указания и биологичното производство;
г)
проучвания на нови пазари, необходими за разширяване на възможностите за реализация на пазара;
д)
проучвания с цел оценка на резултатите от действията по мерките за популяризиране и информиране.
4. Делът, с който Общността участва в дейностите за популяризиране, не надвишава 50 % от разходите, които отговарят на условията за финансиране.
Член 11
Преструктуриране и конверсия на лозя
1. Целта на мерките за преструктуриране и конверсия на лозя е да се повиши конкурентоспособността на винопроизводителите.
2. Преструктурирането и конверсията на лозя се подпомагат в съответствие с настоящия член само ако държавите-членки представят опис на своя производствен потенциал в съответствие с член 109.
3. Подпомагането на преструктурирането и конверсията на лозя може да обхваща единствено една или повече от следните дейности:
а)
конверсия на сортовете, включително и чрез повторно присаждане;
б)
промяна на местонахождението на лозя;
в)
подобряване на техниките за управление на лозята.
Подпомагането не обхваща обичайното обновяване на лозя, които са приключили естествения си жизнен цикъл.
4. Подпомагането на преструктурирането и конверсията на лозя може да се осъществява единствено в следните форми:
а)
обезщетение на производителите за загуба на доход вследствие прилагането на мярката;
б)
помощ за покриване на разходите по преструктуриране и конверсия.
5. Посоченото в параграф 4, буква а) обезщетение на производителите за загуба на доход може да покрие до 100 % от съответните загуби и да приеме една от следните форми:
а)
независимо от разпоредбите на глава II от дял V - разрешение за едновременно отглеждане на стари и нови лозови насаждения за определен период от време, който не надвишава три години, до края на преходния режим за правата на засаждане;
б)
парично обезщетение.
6. Участието на Общността в покриването на действителните разходи за преструктуриране и конверсия на лозя не надвишава 50 % от тези разходи. В райони, класифицирани като региони за сближаване в съответствие с Регламент (ЕО) № 1083/2006 (14), участието на Общността в покриването на разходите за преструктуриране и конверсия не надвишава 75 %.
Член 12
Събиране на реколтата на зелено
1. За целите на настоящия член събиране на реколтата на зелено означава пълното унищожаване или отстраняване на гроздовете, докато все още не са узрели, като по този начин добивът от съответната площ се намалява до нула.
2. Подпомагането на събирането на реколтата на зелено допринася за възстановяване на равновесието между търсенето и предлагането на пазара на вино в Общността, с оглед предотвратяването на пазарни кризи.
3. Подпомагането на събирането на реколтата на зелено може да се предоставя като обезщетение под формата на плащане с фиксиран размер за хектар, който се определя от съответната държава-членка.
Изплатената сума не надвишава 50 % от сумата на преките разходи за унищожаване или отстраняване на гроздовете и от загубата на приходи, произтичаща от унищожаването или отстраняването на гроздовете.
4. Заинтересованите държави-членки въвеждат система, почиваща на обективни критерии, за да гарантират, че мярката за събиране на реколтата на зелено не води до обезщетения за отделни винопроизводители над тавана по параграф 3, втора алинея.
Член 13
Взаимоспомагателни фондове
1. Подпомагането на създаването на взаимоспомагателни фондове представлява помощ за онези производители, които желаят да се застраховат срещу колебанията на пазара.
2. Подпомагането на създаването на взаимоспомагателни фондове може да се предостави под формата на временна и постепенно намаляваща помощ за покриване на административните разходи на тези фондове.
Член 14
Застраховане на реколтата
1. Подпомагането на застраховането на реколтата съдейства за запазване на доходите на производителите, когато същите са засегнати от природни бедствия, неблагоприятни климатични условия, болести или нашествия от вредители.
2. Подпомагането на застраховането на реколтата може да се предостави под формата на финансова вноска на Общността, която не бива да надвишава:
а)
80 % от разходите за застрахователна премия, заплатена от производителите за застраховане срещу щети, причинени от неблагоприятни климатични условия, които могат да бъдат приравнени към природни бедствия;
б)
50 % от разходите за застрахователни премии, заплатени от производителите за застраховане срещу:
i)
щети по буква а) и срещу други щети, причинени от неблагоприятни климатични условия;
ii)
щети, причинени от животни, болести по растенията или нашествия от вредители.
3. Подпомагането на застраховането на реколтата може да се предостави само ако съответните застрахователни плащания не обезщетяват производителите в размер, по-висок от 100 % от претърпяната загуба на доход, като се отчитат всички обезщетения, които производителите може да са получили по други схеми за подпомагане, свързани със застрахования риск.
4. Подпомагането на застраховането на реколтата не нарушава по никакъв начин конкуренцията на застрахователния пазар.
Член 15
Инвестиции
1. Може да се предоставя подпомагане за инвестиране в материални или нематериални активи в рамките на съоръженията за преработка, инфраструктурата на лозаро-винарския сектор и предлагането на пазара на вино, които подобряват цялостно показателите на предприятието и засягат едни или повече от следните дейности:
а)
производството или предлагането на пазара на продуктите, посочени в приложение IV;
б)
разработването на нови продукти, процеси и технологии, свързани с продуктите, посочени в приложение IV.
2. Подпомагането по параграф 1 в неговия максимален размер се ограничава до микро-, малки и средни предприятия по смисъла на Препоръка 2003/361/ЕО на Комисията от 6 май 2003 г. относно определението за микро-, малки и средни предприятия (15). За териториите на Азорските острови, островите Мадейра, Канарските острови, по-малките острови в Егейско море, по смисъла на Регламент (ЕО) № 1405/2006 на Съвета от 18 септември 2006 г. относно приемането на специфични мерки в областта на земеделието по отношение на малките острови в Егейско море (16) и френските отвъдморски департаменти не се прилагат никакви ограничения за максималния размер. За предприятия, които не са обхванати от член 2, параграф 1 от дял I от приложението към Препоръка 2003/361/ЕО, с по-малко от 750 служители или оборот, по-малък от 200 милиона евро, максималната сума за помощ се съкращава наполовина.
Подпомагане не се предоставя на предприятия в затруднение по смисъла на насоките на Общността за държавни помощи за спасяване и преструктуриране на предприятия в затруднение.
3. Разходите, които отговарят на условията за финансиране, изключват елементите, посочени в член 71, параграф 3, букви а)-в) от Регламент (ЕО) № 1698/2005.
4. Към участието на Общността се прилагат следните максимални размери на помощта за разходите, които отговарят на условията за финансиране:
а)
50 % в райони, класифицирани като региони за сближаване в съответствие с Регламент (ЕО) № 1083/2006;
б)
40 % в райони, различни от регионите за сближаване;
в)
75 % в най-отдалечените райони в съответствие с Регламент (ЕО) № 247/2006 на Съвета от 30 януари 2006 г. за определяне на специфични мерки за селското стопанство в най-отдалечените райони на Съюза (17);
г)
65 % в по-малките острови в Егейско море по смисъла на Регламент (ЕО) № 1405/2006.
5. Член 72 от Регламент (ЕО) № 1698/2005 се прилага mutatis mutandis за посоченото в параграф 1 подпомагане.
Член 16
Дестилация на вторични продукти
1. Може да се предоставя подпомагане за доброволната или задължителна дестилация на вторични продукти от производството на вино, извършена съгласно условията, посочени в бчква Г на приложение VI.
Размерът на помощите се определя на обемен процент и на хектолитър произведен алкохол. Не се изплаща помощ за алкохолния обем, съдържащ се в подлежащите на дестилиране вторични продукти, който надвишава 10 % по отношение на алкохолния обем, съдържащ се в произведеното вино.
2. Максимално приложимите равнища на помощите се основават на разходите за събиране и преработване и се определят в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
3. Алкохолът, получен от посочената в параграф 1 дестилация, за която е предоставено подпомагане, се използва изключително за промишлени или енергийни цели, за да се избегне нарушаване на конкуренцията.
Член 17
Получаване на спиртни напитки чрез дестилация
1. До 31 юли 2012 г. може да се предоставя подпомагане на производители под формата на помощи за хектар за вино, което се дестилира за спиртни напитки.
2. Съответните договори за дестилацията на вино, както и доказателства за доставка с цел дестилация, се представят преди отпускането на помощта.
Член 18
Кризисна дестилация
1. До 31 юли 2012 г. може да се предоставя подпомагане за доброволна или задължителна дестилация на излишъците от вино в оправдани кризисни ситуации по преценка на държавите-членки, за да се намали или премахне излишното количество и същевременно се осигури непрекъснатост на предлагането от една реколта до следващата.
2. Максимално приложимите равнища на помощите се определят в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
3. Алкохолът, получен от посочената в параграф 1 дестилация, за която е предоставено подпомагане, се използва изключително за промишлени или енергийни цели, за да се избегне нарушаване на конкуренцията.
4. Делът от наличния бюджет, използван за кризисна дестилация, не надхвърля следните процентни дялове, изчислени спрямо общите налични средства за всяка държава-членка за съответната бюджетна година, предвидени в приложение II:
-
20 % през 2009 г.,
-
15 % през 2010 г.,
-
10 % през 2011 г.,
-
5 % през 2012 г.
5. Държавите-членки може да увеличат наличните средства за кризисна дестилация над предвидените в параграф 4 годишни тавани, като предоставят национални средства в съответствие със следните ограничения (изразени като процент от съответния годишен таван, посочен в параграф 4):
-
5 % за лозарската 2010 година,
-
10 % за лозарската 2011 година,
-
15 % за лозарската 2012 година.
Държавите-членки, когато това е целесъобразно, нотифицират Комисията относно добавянето на посочените в първа алинея национални средства, а Комисията одобрява операцията преди предоставянето на такива средства.
Член 19
Използване на концентрирана гроздова мъст
1. До 31 юли 2012 г. може да се предоставя подпомагане на винопроизводители, които използват концентрирана гроздова мъст, включително концентрирана ректифицирана гроздова мъст, с цел увеличаване на естественото алкохолно съдържание на продуктите в съответствие с предвидените в приложение V условия.
2. Размерът на помощта се определя на обемен процент потенциално алкохолно съдържание и на хектолитър мъст, използвана за обогатяване.
3. Максимално приложимите равнища на помощите за тази мярка в различните лозарски зони се определят в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Член 20
Кръстосано спазване
Когато бъде установено, че земеделските производители не са привели своето стопанство в съответствие със законоустановените изисквания за управление и условията за добро селскостопанско и екологично състояние, посочени в членове 3-7 от Регламент (ЕО) № 1782/2003, в течение на период от три години от плащането по програмите за подпомагане на преструктурирането и конверсията, или в течение на една година след плащането по програмите за подпомагане на събирането на реколтата на зелено, размерът на плащането се намалява или то се отменя частично или изцяло в зависимост от сериозността, степента, продължителността и системността на неизпълнението, когато то е резултат от действие или пропуск, за който земеделският производител е пряко отговорен, като от земеделския производител, където е целесъобразно, се изисква да възстанови изплатената сума в съответствие с условията, определени в тези разпоредби.
Раздел 4
Общи разпоредби
Член 21
Докладване и оценка
1. Всяка година и за първи път до 1 март 2010 г. държавите-членки представят на Комисията до 1 март доклад за изпълнението през предходната финансова година на мерките, предвидени в техните програми за подпомагане.
В тези доклади се изброяват и описват мерките, за които е предоставена помощ от Общността по линия на програмите за подпомагане, като по-специално се предоставят подробни данни относно изпълнението на мерките за популяризиране по член 10.
2. В срок до 1 март 2011 г. и за втори път - до 1 март 2014 г., държавите-членки представят на Комисията оценка за разходите и ползите от програмите за подпомагане, като посочват и начина за подобряване на тяхната ефективност.
В срок до 31 декември 2011 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно изпълнението на мерките за популяризиране по член 10.
Член 22
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
начина на представяне на програмите за подпомагане;
б)
правила за изменение на програмите за подпомагане, след като те станат приложими;
в)
подробни правила относно прилагането на мерките по членове 10-19;
г)
условията, при които ще се съобщава и публикува информацията относно помощта, финансирана със средства на Общността;
д)
подробности относно представянето на доклади.
ГЛАВА II
Прехвърляне на финансови средства
Член 23
Прехвърляне на финансови средства за развитие на селските райони
1. Считано от бюджетната 2009 година, сумите, определени в параграф 2 въз основа на данните за разходите в исторически план съгласно Регламент (ЕО) № 1493/1999, предназначени за интервенционни мерки с цел регулиране на селскостопанските пазари, съгласно посоченото в член 3, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 1290/2005, се отпускат като допълнителни финансови средства от Общността за мерки във винопроизводителни райони по линия на програмите за развитие на селските райони, финансирани по реда на Регламент (ЕО) № 1698/2005.
2. Предоставят се следните суми по календарни години:
-
2009 г. - 40,5 милиона евро,
-
2010 г. - 80,9 милиона евро,
-
2011 г. и следващите - 121,4 милиона евро.
3. Сумите по параграф 2 се разпределят между държавите-членки в съответствие с приложение III.
Държавите-членки, за които в таблицата в приложение III не са въведени никакви суми поради малките стойности, получени вследствие прилагането на финансовия ключ, който се използва за определяне на сумите по приложение III (суми под 2,5 милиона евро да се прехвърлят за 2009 г.), могат да решат да прехвърлят изцяло или частично в приложение III тези суми, които понастоящем са въведени в приложение II, за да бъдат използвани в съответните им програми за развитие на селските райони. В такъв случай съответните държави-членки нотифицират Комисията за това прехвърляне най-късно до 30 юни 2008 г., а Комисията изменя съответно параграф 2, както и приложения II и III.
ДЯЛ III
РЕГУЛАТОРНИ МЕРКИ
ГЛАВА I
Общи правила
Член 24
Класифициране на винените сортове лози
1. При спазване на разпоредбите на параграф 2 държавите-членки изготвят класификация на винените сортове лози, които могат да се засаждат, презасаждат или присаждат на тяхна територия за целите на винопроизводството.
Държавите-членки могат да класифицират единствено винените сортове лози, които отговарят на следните условия:
а)
сортът принадлежи към вида Vitis vinifera или произхожда от кръстоска на вида Vitis vinifera и други видове от рода Vitis;
б)
сортът не е един от следните: Noah, Othello, Isabelle, Jacquez, Clinton и Herbemont.
При заличаване на винен сорт лоза от класификацията по първа алинея изкореняването му се извършва в срок от 15 години от заличаването.
2. Държави-членки, чието винопроизводство не надвишава 50 000 хектолитра за лозарска година, изчислено на база средно производство за петте последни лозарски години, се освобождават от посоченото в параграф 1 задължение за класификация.
Въпреки това, и в посочените в първа алинея държави-членки могат да се засаждат, презасаждат и присаждат за целите на винопроизводството само винените сортове лози, спазващи изискванията на параграф 1, букви а) и б).
3. Чрез дерогация от параграф 1, първа и втора алинея и параграф 2, втора алинея, се разрешава засаждане, презасаждане или присаждане на следните винени сортове лози за научни изследвания и експериментална дейност:
а)
винени сортове лози, които не са класифицирани, доколкото са засегнати посочените в параграф 1 държави-членки;
б)
винени сортове лози, които не спазват изискванията по параграф 1, букви а) и б), доколкото са засегнати посочените в параграф 2 държави-членки.
4. Площи, засадени с винени сортове лози за целите на винопроизводството в нарушение на разпоредбите на параграфи 1-3, подлежат на изкореняване.
Въпреки това, няма задължение за изкореняване на тези площи, когато продукцията е предназначена единствено за консумация от домакинствата на винопроизводителите.
5. Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да проверят спазването от страна на производителите на разпоредбите на параграфи 1-4.
Член 25
Производство и предлагане на пазара
1. Продуктите, изброени в приложение IV и произведени в Общността, се произвеждат от винени сортове лози, които могат да бъдат класифицирани в съответствие с член 24, параграф 1.
2. Наименование на категория лозаро-винарски продукти, посочена в приложение IV, може да се използва в Общността единствено за предлагането на пазара на продукт, който отговаря на посочените в същото приложение условия.
Въпреки това, независимо от разпоредбите на член 59, параграф 1, буква а), държавите-членки могат да разрешат използването на думата „вино“, ако:
а)
се придружава от името на плод под формата на съставно наименование с оглед предлагането на пазара на продукти, получени от ферментацията на плодове, различни от гроздето, или
б)
е част от съставно наименование.
Следва да се избягва всякакво объркване с продукти, съответстващи на посочените в приложение IV категории вино.
3. Категориите лозаро-винарски продукти, изброени в приложение IV, могат да бъдат променени в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2.
4. С изключение на бутилираното вино, за което има доказателства, че бутилирането е извършено преди 1 септември 1971 г., вино, произведено от винени сортове лози, които са включени в изготвените в съответствие с член 24, параграф 1, първа алинея класификации, но не отговарят на нито една от посочените в приложение IV категории, се използват единствено за консумация от домакинствата на отделните винопроизводители, за производството на винен оцет или за дестилация.
ГЛАВА II
Енологични практики и ограничения
Член 26
Приложно поле
Настоящата глава обхваща разрешените енологични практики и ограничения, приложими спрямо производството и предлагането на пазара на продуктите, обхванати от настоящия регламент, както и процедурата за вземане на решения относно тези практики и ограничения.
Член 27
Енологични практики и ограничения
1. Само енологични практики, разрешени съгласно правото на Общността, които са посочени в приложение V или са определени в съответствие с членове 28 и 29, се използват за производство и съхраняване в Общността на продуктите, обхванати от настоящия регламент.
Първата алинея не се прилага за:
а)
гроздов сок и концентриран гроздов сок;
б)
гроздова мъст и концентрирана гроздова мъст, предназначена за приготвяне на гроздов сок.
2. Разрешените енологични практики се използват единствено за осигуряване на правилната винификация, правилното съхраняване или правилното пречистване на продукта.
3. Продуктите, обхванати от настоящия регламент, се произвеждат в Общността в съответствие със съответните ограничения, установени в приложение VI.
4. Продуктите, обхванати от настоящия регламент, които са приготвени чрез използване на неразрешени общностни енологични практики или, когато това е приложимо, неразрешени национални енологични практики, или които са в нарушение на установените в приложение VI ограничения, не могат да бъдат предлагани на пазара в Общността.
Член 28
По-строги правила, налагани от държавите-членки
Държавите-членки могат да ограничат или изключат използването на определени енологични практики и да предвидят по-строги ограничения за вина, разрешени съгласно правото на Общността, и които са произведени на тяхна територия, с цел по-добро запазване на основните характеристики на вината със защитено наименование за произход или географско указание и на пенливите вина и ликьорните вина.
Държавите-членки уведомяват Комисията за тези ограничения и изключения, която от своя страна довежда тази информация до знанието на останалите държави-членки.
Член 29
Разрешаване на енологични практики и ограничения
1. Освен в случаите на енологични практики на обогатяване, повишаване на киселинното съдържание и намаляване на киселинното съдържание, които са предвидени в приложение V по отношение на посочените в него конкретни продукти, както и изброените в приложение VI ограничения, разрешението за енологични практики и ограничения по отношение на производството и съхраняването на продукти, обхванати от настоящия регламент, се дава в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2.
2. Държавите-членки могат да разрешат експерименталното използване на неразрешени енологични практики при условия, които следва да се определят в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2.
Член 30
Критерии за предоставяне на разрешение
Когато дава разрешение за енологични практики в съответствие с процедурата по член 113, параграф 2, Комисията:
а)
се основава на енологичните практики, препоръчани и публикувани от Международната организация по лозарството и винарството (OIV), както и на резултатите от експерименталното използване на все още неразрешени енологични практики;
б)
взема под внимание въпроса за опазването на човешкото здраве;
в)
взема под внимание възможните рискове от въвеждане в заблуда на потребителите поради техните установени очаквания и възприятия, като се отчитат наличието и възможностите за използване на информационни средства с цел изключване на подобни рискове;
г)
следи за запазването на естествените и съществени характеристики на виното и за това в състава на съответния продукт да не бъдат извършени сериозни промени;
д)
осигурява допустимо минимално ниво на грижа за околната среда;
е)
спазва общите правила относно енологичните практики и ограниченията, установени съответно в приложения V и VI.
Член 31
Методи на анализ
Методите на анализ за определяне състава на продуктите, обхванати от настоящия регламент, и правилата, по които може да се установи дали тези продукти са преминали през обработки, които противоречат на разрешените енологични практики, съответстват на препоръчаните и публикувани от OIV.
Когато липсват методи и правила, препоръчани и публикувани от OIV, съответните методи и правила се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2.
До приемането на такива правила се използват методите и правилата, разрешени от съответната държава-членка.
Член 32
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава и на приложения V и VI, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2, освен ако в тези приложения не е предвидено друго.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
разпоредби, като последица от които екологичните практики на Общността, изброени в приложение IV към Регламент (ЕО) № 1493/1999, се считат за разрешени екологични практики.
б)
разрешени енологични практики и ограничения, в това число обогатяване, повишаване и намаляване на киселинното съдържание на пенливи вина, висококачествени пенливи вина и пенливи ароматизирани вина;
в)
разрешени енологични практики и ограничения относно ликьорните вина;
г)
при спазване на разпоредбите на буква В от приложение VI - разпоредбите относно смесването и купажирането на гроздова мъст и вина;
д)
когато не съществуват правила на Общността по тези въпроси, спецификациите за чистота и идентичност на веществата, използвани в енологичните практики;
е)
административни правила за осъществяване на разрешените енологични практики;
ж)
условията, на които се подчинява държането, разпространението и използването на продукти, които не спазват разпоредбите на член 27 и възможните изключения от изискванията на този член, както и установяването на критерии с цел избягване на затруднения в отделни случаи;
з)
условията, при които държавите-членки могат да разрешат държането, разпространението и използването на продукти, които не спазват разпоредбите на настоящата глава, извън тези по член 27, или на разпоредбите за прилагане на настоящата глава.
ГЛАВА III
Наименования за произход, географски указания и традиционни наименования
Член 33
Приложно поле
1. Правилата относно наименованията за произход, географските указания и традиционните наименования, изложени в глави IV и V, се прилагат за продуктите, посочени в параграфи 1, 3-6, 8, 9, 11, 15 и 16 от приложение IV.
2. Посочените в параграф 1 правила се основават на:
а)
защитата на законните интереси на:
i)
потребителите и
ii)
производителите;
б)
осигуряване на правилното функциониране на общия пазар за съответните продукти;
в)
насърчаване на производството на качествени продукти, като се допускат и национални мерки, свързани с политиката по качеството.
ГЛАВА IV
Наименования за произход и географски указания
Раздел 1
Определения
Член 34
Определения
1. За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„наименование за произход“ означава наименование на район, определена местност или, по изключение, наименование на държава, което се използва за описание на продукт, посочен в член 33, параграф 1, за който са спазени следните изисквания:
i)
неговото качество и характеристики се дължат основно или изключително на специфична географска среда с присъщите ѝ природни и човешки фактори;
ii)
гроздето, от което се произвежда, произхожда изключително от този географски район;
iii)
производството му се извършва в този географски район;
iv)
получено е от винени сортове от вида Vitis vinifera;
б)
„географско указание“ означава указание, отнасящо се за район, определена местност или, по изключение, държава, което се използва за описание на продукт, посочен в член 33, параграф 1, за който са спазени следните изисквания:
i)
притежава специфично качество, известност или други характеристики, които могат да се припишат на този географски произход;
ii)
най-малко 85 % от гроздето, използвано за неговото производство, произхожда изключително от този географски район;
iii)
производството му се извършва в този географски район;
iv)
получено е от винени сортове, принадлежащи към вида Vitis vinifera или произхождащи от кръстоска на вида Vitis vinifera и други видове от рода Vitis.
2. Някои традиционно използвани наименования представляват наименование за произход, когато:
а)
обозначават вино;
б)
препращат към географско наименование;
в)
отговарят на изискванията, посочени в параграф 1, буква а), подточки i)-iv);
г)
за тях се прилага процедурата за предоставяне на правна закрила на наименования за произход и на географски указания, предвидена в настоящата глава.
3. Наименованията за произход и географските указания, включително свързаните с географски райони в трети държави, могат да се ползват със закрила в рамките на Общността в съответствие с правилата, установени в настоящата глава.
Раздел 2
Заявление за предоставяне на правна закрила
Член 35
Съдържание на заявленията за предоставяне на правна закрила
1. Заявленията за предоставяне на правна закрила на означения на наименования за произход или географски указания включват техническо досие, което съдържа:
а)
наименованието, което подлежи на закрила;
б)
име и адрес на заявителя;
в)
спецификация на продукта съгласно посоченото в параграф 2;
г)
единен документ, съдържащ обобщение на спецификацията на продукта, съгласно посоченото в параграф 2.
2. Спецификацията на продукта дава възможност на заинтересованите страни да проверят дали са спазени съответните условия за производство, с които се свързват наименованието за произход или географското указание.
Тя включва най-малко:
а)
наименованието, което подлежи на закрила;
б)
описание на виното(ата):
i)
при вина с указание на произхода, неговите(техните) аналитични и органолептични характеристики;
ii)
при вина с географско указание, неговите(техните) основни аналитични характеристики, както и оценка или посочване на неговите(техните) органолептични характеристики;
в)
където е приложимо - специфичните енологични практики, използвани за производството на виното(ата), както и съответните ограничения върху производството на виното(ата);
г)
очертаване на границите на съответния географски район;
д)
максималния добив от хектар;
е)
посочване на винения сорт или сортовете лози, от които е/са получено(и) виното(ата);
ж)
данни за връзката, посочена в член 34, параграф 1, буква а), подточка i), или, в зависимост от случая - в член 34, параграф 1, буква б), подточка i);
з)
приложими изисквания, установени в общностни или национални разпоредби или, когато това е предвидено от държавите-членки, от организация, която управлява защитеното наименование за произход или защитеното географско указание, като се отчита обстоятелството, че тези изисквания следва да са обективни, недискриминационни и съвместими със законодателството на Общността;
и)
наименованието и адреса на органите или структурите, които проверяват спазването на разпоредбите за спецификация на продукта, заедно с описание на техните задачи.
Член 36
Заявление за предоставяне на правна закрила, свързана с географски район в трета държава
1. Когато заявлението за предоставяне на правна закрила засяга географски район в трета държава, то съдържа, освен предвидените в член 35 данни, и доказателство, че съответното означение е защитено в неговата държава на произход.
2. Заявлението се изпраща на Комисията или директно от заявителя, или чрез органите на съответната трета държава.
3. Заявлението за предоставяне на правна закрила се подава на един от официалните езици на Общността или се придружава от заверен превод на един от тези езици.
Член 37
Заявители
1. Всяка заинтересована група производители или, по изключение, отделен производител, може да подаде заявление за предоставяне на правна закрила на наименование за произход или географско указание. В заявлението могат да участват и други заинтересовани страни.
2. Производителите могат да подават заявления за предоставяне на правна закрила само за произвеждани от тях вина.
3. Може да се подаде общо заявление в случаите на наименование, обозначаващо трансграничен географски район, или на традиционно наименование, свързано с трансграничен географски район.
Раздел 3
Процедура по предоставяне на правна закрила
Член 38
Предварителна национална процедура
1. Заявленията за предоставяне на правна закрила на наименование за произход или географско указание, в съответствие с член 34, на вина с произход от Общността подлежат на предварителна национална процедура в съответствие с настоящия член.
2. Заявлението за предоставяне на правна закрила се подава в държавата-членка, от чиято територия произхожда наименованието за произход или географското указание.
3. Държавата-членка разглежда заявлението за предоставяне на правна закрила, за да установи дали то отговаря на установените в настоящата глава условия.
Държавата-членка провежда национална процедура, която гарантира съответно публикуване на заявлението и предвижда срок от не по-малко от два месеца от датата на публикуване, в който всяко физическо или юридическо лица, имащо законен интерес и установено или пребиваващо на нейна територия, може да възрази срещу предложената закрила, като представи пред държавата-членка надлежно обосновано изложение.
4. В случай че държавата-членка прецени, че наименованието за произход или географското указание не отговарят на съответните изисквания, което включва възможността то да е несъвместимо със законодателството на Общността като цяло, държавата-членка отхвърля заявлението.
5. Ако държава-членка прецени, че са спазени съответните изисквания, тя:
а)
публикува единния документ и спецификацията на продукта най-малко в интернет; и
б)
препраща до Комисията заявлението за предоставяне на правна закрила, което съдържа следната информация:
i)
име и адрес на заявителя;
ii)
единния документ, посочен в член 35, параграф 1, буква г);
iii)
декларация от държавата-членка, че според нея заявлението, подадено от заявителя, отговаря на условията на настоящия регламент;
iv)
данни за публикуването, посочено в буква а).
Тази информация се изпраща на един от официалните езици на Общността или се придружават от заверен превод на един от тези езици.
6. В срок до 1 август 2009 г. държавите-членки въвеждат необходимите законови, подзаконови или административни разпоредби, за да се съобразят с разпоредбите на настоящия член.
7. В случай че държава-членка не притежава национално законодателство в областта на правната закрила на наименованията за произход и на географските указания, тя може, единствено като преходна мярка, да предостави закрила на наименованието на национално равнище в съответствие с разпоредбите на настоящата глава, като закрилата се предоставя от деня на подаване на заявлението в Комисията. Тази преходна национална закрила се прекратява в деня, в който бъде взето решение за регистрация или отказ на такава съгласно настоящата глава.
Член 39
Контрол от страна на Комисията
1. Комисията публично оповестява датата, на която е подадено заявлението за предоставяне на правна закрила на наименование за произход или географското указание.
2. Комисията проверява дали заявленията за предоставяне на правна закрила по член 38, параграф 5 отговарят на условията, установени в настоящата глава.
3. В случай че Комисията прецени, че са изпълнени установените в настоящата глава условия, тя публикува в Официален вестник на Европейския съюз единния документ, посочен в член 35, параграф 1, буква г), както и данните за публикуването на спецификацията на продукта по член 38, параграф 5.
В противен случай се взема решение за отхвърляне на заявлението в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2.
Член 40
Процедура за предявяване на възражения
В срок от два месеца от датата на публикуване по член 39, параграф 3, първа алинея, всяка държава-членка или трета държава, или всяко физическо или юридическо лице, имащо законен интерес, установено или пребиваващо в държава-членка, различна от поискалата закрилата, или в трета държава, може да възрази срещу предложената закрила, като подаде до Комисията надлежно обосновано изложение относно условията за предоставяне на закрила, установени в настоящата глава.
В случай на физически или юридически лица, установени или пребиваващи в трета държава, това искане се подава директно или чрез органите на съответната трета държава в двумесечния срок по първата алинея.
Член 41
Решение по заявлението за предоставяне на закрила
Въз основа на информацията, с която разполага Комисията, се взема решение в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2, или за предоставяне на закрила на наименованието за произход или географското указание, което отговаря на установените в настоящата глава условия и е съвместимо с правото на Общността, или за отхвърляне на заявлението, ако тези условия не са изпълнени.
Раздел 4
Специални случаи
Член 42
Омоними
1. Наименование, за което е подадено заявление и което изцяло или частично е омоним с наименование, което вече е регистрирано съгласно настоящия регламент, се регистрира, като се спазва местното и традиционно използване и се отчита рискът от въвеждане в заблуждение.
Омонимно наименование, което въвежда в заблуждение потребителя, като му внушава, че продуктите идват от друга територия, не се регистрира, дори ако наименованието е точно по отношение на действителната територия, район или място на произход на съответните продукти.
Използването на регистрирано омонимно наименование зависи от наличието на достатъчно отличия в практиката между омонима, регистриран впоследствие, и вече регистрираното наименование, като се взема предвид необходимостта от равнопоставено третиране на заинтересованите производители и от това потребителите не се въвеждат в заблуждение.
2. Параграф 1 се прилага mutatis mutandis, ако наименование, за което е подадено заявление, е изцяло или частично омоним с географско указание, което е защитено като такова съгласно законодателството на държавите-членки.
Държавите-членки не следва да регистрират неидентични географски указания с оглед правна закрила съгласно съответното им законодателство в областта на географските указания, ако определено наименование за произход или географско указание е обект на закрила в Общността съгласно общностно законодателство, приложимо към наименованията за произход и географските указания.
3. Освен ако не е предвидено друго в мерките за прилагане на Комисията, когато наименованието на винен сорт лоза съдържа или се състои от защитено наименование за произход или защитено географско указание, то това наименование не се използва при етикетирането на продуктите, обхванати от настоящия регламент.
4. Закрилата на наименованията за произход и на географските указания при продуктите по член 34 се осъществява, без да се засягат защитените географски указания, приложими към спиртните напитки по смисъла на Регламент (ЕО) № 110/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 15 януари 2008 г. относно определението, описанието, представянето, етикетирането и защитата на географските указания на спиртните напитки (18) и обратното.
Член 43
Основания за отказ на закрила
1. Наименованията, които са станали родови, не могат да се ползват със закрила като наименования за произход или географски указания.
За целите на настоящата глава „наименование, които е станало родово“ означава наименованието на вино, което, въпреки че е свързано с местността или района, където този продукт първоначално е бил произведен или се е предлагал на пазара, се е превърнало в традиционно наименование на вино в Общността.
За да се установи дали едно наименование се е превърнало в родово или не, се вземат предвид всички фактори, и по-специално:
а)
съществуващото положение в Общността, по-специално в сферите на потреблението;
б)
съответните разпоредби от националното или общностното законодателство.
2. Едно наименование не може да се ползва със закрила като наименование за произход или географско указание, когато в светлината на репутацията и известността на търговската марка тази закрила може да въведе потребителите в заблуждение по отношение на истинската идентичност на виното.
Член 44
Връзка с търговските марки
1. Когато наименование за произход или географско указание е защитено съгласно настоящия регламент, регистрацията на търговска марка, съответстваща на една от хипотезите по член 45, параграф 2 и свързана с продукт, попадащ в една от изброените в приложение IV категории, се отказва, ако заявлението за регистрация на търговската марка е подадено след датата на представяне в Комисията на заявлението за предоставяне на правна закрила на наименованието за произход или географското указание и впоследствие наименованието за произход или географското указание е получило закрила.
Търговски марки, регистрирани в нарушение на първа алинея, се обявяват за недействителни.
2. Без да се засягат разпоредбите на член 43, параграф 2, търговска марка, чието използване съответства на една от хипотезите по член 45, параграф 2 и за която има подадено заявление, или която е регистрирана, или, ако такава възможност е предвидена в съответното законодателство, е установена в резултат на употреба на територията на Общността преди датата, на която е представено пред Комисията заявлението за предоставяне на правна закрила на наименованието за произход или географското указание, може да продължи да се използва и подновява независимо от закрилата на наименование за произход или географското указание, при условие че не са налице основания за обявяване на недействителност или отмяна на търговската марка, посочени в Първа директива на Съвета 89/104/ЕИО от 21 декември 1988 г. за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно марките (19) или Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 г. относно марката на Общността (20).
В подобни случаи се разрешава използването на наименованието за произход или на географското указание успоредно със съответните търговски марки.
Раздел 5
Закрила и контрол
Член 45
Закрила
1. Защитените наименования за произход и географски указания могат да се използват от всеки оператор, търгуващ с вино, което е било произведено в съответствие със съответната спецификация на продукта.
2. Защитените наименования за произход и географски указания и вината, използващи тези защитени наименования в съответствие със спецификацията на продукта, са защитени срещу:
а)
всяка пряка или непряка търговска употреба на защитено наименование:
i)
от сходни продукти, за които не е спазена спецификацията на продукта на защитеното наименование, или
ii)
доколкото подобно използване води до облагодетелстване - репутацията на наименованието за произход или географското указание;
б)
всякаква злоупотреба, имитация или позоваване, дори ако е посочен истинският произход на продукта или услугата или ако защитеното наименование е преведено или придружено от израз, като „стил“, „тип“, „метод“, „както е произведено в“, „имитация“, „с аромат на“, „като“ или друг подобен израз;
в)
всяко друго невярно или въвеждащо в заблуждение означение на мястото, откъдето произхожда продуктът, произхода, естеството или основни свойства на продукта, върху вътрешната или външната опаковка, рекламни материали или документи, свързани със съответния продукт от вино, както и опаковането на продукта в контейнер по начин, който може да създаде невярна представа за неговия произход;
г)
всяка друга практика, която би могла да въведе в заблуждение потребителите относно истинския произход на продукта.
3. Защитените наименования за произход или защитените географски указания не стават родови в Общността по смисъла на член 43, параграф 1.
4. Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да преустановят незаконното използване на защитени наименования за произход и защитени географски указания, съгласно посоченото в параграф 2.
Член 46
Регистър
Комисията създава и поддържа електронен регистър на защитените наименования за произход и защитените географски указания на вина, до който се предоставя публичен достъп.
Член 47
Посочване на компетентни контролни органи
1. Държавите-членки посочват компетентния орган или органи, отговарящ(и) за контрола върху спазването на установените в настоящата глава задължения, в съответствие с критериите, предвидени в член 4 от Регламент (ЕО) № 882/2004.
2. Държавите-членки следят всеки оператор, спазващ разпоредбите на настоящата глава, да има право да бъде обхванат от система на проверки.
3. Държавите-членки уведомяват Комисията за компетентния органи или органи по параграф 1. Комисията осигурява публикуването на техните наименования и адреси, както и периодичната им актуализация.
Член 48
Проверка на спазването на спецификациите
1. По отношение на защитените наименования за произход и защитените географски указания, свързани с географски район в Общността, се осигурява годишна проверка на спазването на спецификацията на продукта по време на производството на вино, както и по време на или след опаковането му, която се извършва от:
а)
компетентния(ите) орган(и) по член 47, параграф 1, или
б)
един или повече контролни органи по смисъла на член 2, втора алинея, точка 5 от Регламент (ЕО) № 882/2004, действащи като органи по сертифициране на продуктите в съответствие с критериите, предвидени в член 5 от посочения регламент.
Разходите за тези проверки са за сметка на проверяваните оператори.
2. По отношение на защитените наименования за произход и защитените географски указания, свързани с географски район в трета държава, се осигурява годишна проверка на спазването на спецификацията на продукта по време на производството, както и по време на или след опаковането на виното, която се извършва от:
а)
един или повече публични органи, посочени от третата държава, или
б)
един или повече органи по сертифициране.
3. Органите по сертифициране, посочени в параграф 1, буква б) и параграф 2, буква б), спазват европейския стандарт EN 45011 или ISO/IEC Guide 65 (Общи изисквания за органите, които извършват сертифициране на продукти), като от 1 май 2010 г. се акредитират в съответствие с тях.
4. Когато органът или органите, посочени в параграф 1, буква а) и параграф 2, буква а), проверяват спазването на спецификацията на продукта, те предоставят адекватни гаранции за обективност и безпристрастност и разполагат с необходимия квалифициран персонал и ресурси, необходими за изпълнение на техните задачи.
Член 49
Изменение на спецификациите на продуктите
1. Заявител, който отговаря на условията по член 37, може да подаде заявление за изменение на спецификацията на продукта на защитено наименование за произход или защитено географско указание, за да отчете по-специално развитието на научно-техническите знания или с оглед промяна на очертанията на географския район, посочено в член 35, параграф 2, втора алинея, буква г). В заявлението се описват исканите изменения и се излагат основанията за тях.
2. В случай че предлаганото изменение предполага едно или повече изменения в единния документ, посочен в член 35, параграф 1, буква г), членове 38-41 се прилагат mutatis mutandis спрямо заявлението за изменение. Ако предложеното изменение обаче е несъществено, се взема решение в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2, дали заявлението да бъде одобрено, без да се следва процедурата, посочена в член 39, параграф 2 и член 40, като в случай че то бъде одобрено, Комисията публикува елементите, посочени в член 39, параграф 3.
3. В случай че от предложеното изменение не произтичат промени в единния документ, се прилагат следните правила:
а)
когато географският район се намира в определена държава-членка, тази държава-членка изразява становището си по изменението, като, в случай че го одобрява, публикува изменената спецификация на продукта и уведомява Комисията за одобрените изменения и за основанията за тях;
б)
когато географският район се намира в трета държава, Комисията решава дали да одобри предложеното изменение.
Член 50
Отмяна
В съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2, по инициатива на Комисията или въз основа на надлежно обосновано искане от държава-членка, трета държава или физическо или юридическо лица, имащо законен интерес, е възможно да се вземе решение за отмяна на закрилата на определено наименование за произход или географско указание, ако вече не може да се гарантира спазването на съответната спецификация на продукта.
Членове 38-41 се прилагат mutatis mutandis.
Член 51
Съществуващи защитени наименования на вино
1. Наименованията на вино, които са защитени в съответствие с членове 51 и 54 от Регламент (ЕО) № 1493/1999 и член 28 от Регламент (ЕО) № 753/2002, се ползват автоматично със закрила по настоящия регламент. Комисията ги вписва в регистъра, предвиден в член 46 от настоящия регламент.
2. По отношение на съществуващи защитени наименования на вино, посочени в параграф 1, държавите-членки представят на Комисията:
а)
техническите досиета, предвидени в член 35, параграф 1;
б)
националните решения за одобряване.
3. Наименованията на вино по параграф 1, за които до 31 декември 2011 г. не е представена информацията по параграф 2, губят закрилата, предоставена съгласно настоящия регламент. Комисията предприема съответните официални стъпки за заличаване на тези наименования от регистъра, предвиден в член 46.
4. Член 50 не се прилага по отношение на съществуващи защитени наименования на вино, посочени в параграф 1.
До 31 декември 2014 г., по инициатива на Комисията и в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 2, може да се вземе решение за отмяна на закрилата на съществуващи защитени наименования на вино, посочени в параграф 1, ако те не отговарят на условията, предвидени в член 34.
Раздел 6
Общи разпоредби
Член 52
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално дерогации от прилагането на предвидените в настоящата глава правила и изисквания:
а)
доколкото касаят подадени заявления за закрила на наименования за произход или на географски указания;
б)
доколкото касаят производството на някои вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание в географски район, намиращ се в близост до географския район, от който произхожда гроздето;
в)
доколкото касаят традиционни практики за производство на някои вина със защитено наименование за произход.
Член 53
Такси
Държавите-членки могат да начисляват такса за покриване на разходите, включително на свързаните с разглеждането на заявленията за предоставяне на закрила, предявените възражения, заявленията за изменение и исканията за отмяна съгласно настоящия регламент.
ГЛАВА V
Традиционни наименования
Член 54
Определение
1. „Традиционно наименование“ означава наименование, което е традиционно използвано в държава-членка за продуктите, посочени в член 33, параграф 1, за да обозначи:
а)
че продуктът има защитено наименование за произход или защитено географско указание съгласно законодателството на Общността или на държава-членка;
б)
начина на производство или стареене, или качеството, цвета, типа местност, или конкретно историческо събитие на продукта със защитено наименование за произход или защитено географско указание.
2. Традиционните наименования се признават, определят и закрилят в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Член 55
Закрила
1. Защитено традиционно наименование може да се използва единствено за продукт, произведен в съответствие с определението по член 54, параграф 2.
Традиционните наименования са защитени срещу неправомерно използване.
Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да спрат неправомерното използване на защитени традиционни наименования.
2. Традиционните наименования не стават родови в Общността.
Член 56
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, по-специално относно:
а)
процедурата за предоставяне на закрила;
б)
конкретното ниво на закрила.
ГЛАВА VI
Етикетиране и представяне
Член 57
Определения
За целите на настоящия регламент:
а)
„етикетиране“ означава всички думи, знаци, търговски марки, маркови имена, картинни изображения или символи, поставени върху всякакъв вид опаковка, документ, листовка, етикет, карта или лента, придружаващи или позоваващи се на даден продукт;
б)
„представяне“ означава всяка информация, предоставена на потребителите чрез опаковката на съответния продукт, включително формата и вида на бутилките.
Член 58
Условия за прилагането на хоризонталните правила
Освен ако не е предвидено друго от настоящия регламент, Директива 89/104/ЕИО, Директива 89/396/ЕИО на Съвета от 14 юни 1989 г. относно означенията или маркировките, идентифициращи партидата, към която принадлежи даден хранителен продукт (21), Директива 2000/13/ЕО и Директива 2007/45/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 септември 2007 г. за определяне на правила за номиналните количества за предварително опаковани продукти (22) се прилагат при етикетирането и представянето на продуктите, попадащи в техните приложни полета.
Член 59
Задължителни данни
1. Етикетирането и представянето на продуктите по точки 1-11, 13, 15 и 16 от приложение IV, които се предлагат на пазара в Общността или са предназначени за износ, съдържат следните задължителни означения:
а)
обозначение на категорията лозаро-винарски продукт в съответствие с приложение IV;
б)
за вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание:
i)
означението „защитено наименование за произход“ или „защитено географско указание“; и
ii)
името на защитеното наименование за произход или на защитеното географско указание;
в)
действителното алкохолно съдържание по обем;
г)
обозначение на мястото, откъдето идва виното;
д)
обозначение на бутилиращото предприятие или - за пенливото вино, газирано пенливо вино, висококачествено пенливо вино или висококачествено ароматизирано пенливо вино - наименованието на производителя или търговеца;
е)
посочване на вносителя в случай на вина от внос;
ж)
при пенливо вино, газирано пенливо вино, висококачествено пенливо вино или висококачествено ароматизирано пенливо вино, посочване на захарното съдържание.
2. Чрез дерогация от параграф 1, буква а) за вина, чиито етикети включват защитеното наименование за произход или защитеното географско указание, може да не се посочва категорията лозаро-винарски продукт.
3. Чрез дерогация от параграф 1, буква б) означенията „защитено наименование за произход“ или „защитено географско указание“ могат да не се посочват в следните случаи:
а)
когато върху етикета е посочено традиционно наименование съгласно член 54, параграф 1, буква а);
б)
когато, в изключителни случаи, които подлежат на определяне в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, върху етикета е посочено защитеното наименование за произход или защитеното географско указание.
Член 60
Незадължителни данни
1. Етикетите и представянето на продуктите по член 59, параграф 1 могат по-специално да съдържат следните незадължителни данни:
а)
годината на реколтата;
б)
наименованието на един или няколко винени сортове лози;
в)
при вина, различни от посочените в член 59, параграф 1, буква ж) - посочване на захарното съдържание;
г)
за вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание - традиционни наименования, съгласно посоченото в член 54, параграф 1, буква б);
д)
символа на Общността, указващ защитеното наименование за произход или защитеното географско указание;
е)
изрази, свързани с определени производствени методи;
ж)
за вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание, наименованието на друга географска единица, която е по-малка или по-голяма от определения район, даващ наименованието за произход или географското указание.
2. Без да се засяга член 42, параграф 3 по отношение на използването на посочените в параграф 1, букви а) и б) данни, при вина, които не притежават защитено наименование за произход или географско указание:
а)
държавите-членки въвеждат закони, подзаконови и административни разпоредби с оглед осигуряването на сертифициране, одобрение и контрол, така че да се гарантира верността на съответната информация;
б)
държавите-членки могат, въз основа на недискриминационни и обективни критерии и при отчитане на изискването за лоялна конкуренция, да съставят списъци на изключени винени сортове лози за вина, произведени от винени сортове лози на тяхна територия, особено ако:
i)
съществува риск от заблуждаване на потребителите по отношение на истинския произход на виното, дължащ се на факта, че съответният винен сорт лоза е неразделна част от съществуващо защитено наименование за произход или географско указание;
ii)
необходимите проверки не биха били рентабилни от гледна точка на разходите, тъй като съответният винен сорт лозя представлява много малка част от лозята на държавата-членка.
в)
смесването на вина от различни държави-членки не води до посочване на етикета на винения(ите) сорт(ове) лози, освен ако засегната държава-членка не даде съгласие за друго и не осигури възможност за провеждането на съответните процедури по сертифициране, одобрение и контрол.
Член 61
Езици
1. Когато са изразени с думи, задължителните и незадължителните данни съгласно членове 59 и 60 фигурират на един или повече от официалните езици на Общността.
2. Независимо от параграф 1 наименованието на защитеното наименование за произход или защитеното географско указание или традиционно наименование съгласно член 54, параграф 1, буква а) фигурира на етикета на езика или езиците, за които се прилага закрилата.
Наименованието може да фигурира и на един или повече от официалните езици на Общността, в случай че защитените наименования за произход или защитените географски указания или специфичните национални наименования са изписани на азбука, различна от латиницата.
Член 62
Привеждане в изпълнение
Компетентните органи на държавите-членки вземат необходимите мерки, за да се гарантира, че на пазара не се разпространява продукт, посочен в член 59, параграф 1, който не е етикетиран в съответствие с разпоредбите на настоящата глава, или за да се осигури изтеглянето му от пазара.
Член 63
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
по-подробна информация за мястото, откъдето идва съответния продукт;
б)
условията за използване на незадължителните данни, изброени в член 60;
в)
специални изисквания относно означения за годината на реколтата и винения сорт лоза, фигуриращи върху етикета, както е посочено в член 60, параграф 2;
г)
нови дерогации в допълнение към посочените в член 59, параграф 2, съгласно които може да не се посочва категорията лозаро-винарски продукт;
д)
правила относно закрилата, която следва да се предостави по отношение на представянето на даден продукт.
ГЛАВА VII
Организации на производителите и междубраншови организации
Член 64
Организации на производителите
1. Държавите-членки могат да признаят организации на производителите, които:
а)
са съставени от производители на продукти, обхванати от настоящия регламент;
б)
са учредени по инициатива на производителите;
в)
преследват специфична цел, която може да е свързана по-конкретно с един или повече от следните елементи:
i)
съвместно приспособяване на производството към изискванията на пазара и подобряване на продукта;
ii)
насърчаване на концентрацията на предлагането и пускането на пазара на продукти, произведени от членове на организацията;
iii)
насърчаване на рационализацията и подобряването на производството и преработвателната дейност;
iv)
намаляване на производствените разходи и разходите за управление на пазара и стабилизиране на производствените цени;
v)
насърчаване и предоставяне на техническа помощ за използването на практики за култивация и производствени техники, зачитащи околната среда;
vi)
насърчаване на инициативи за управлението на вторични продукти от производството на вино и за управление на отпадъците, по-специално с цел опазване на качеството на водата, почвите и природата и запазване или насърчаване на биологичното разнообразие;
vii)
проучване на устойчивите производствени методи и развитието на пазарите,
viii)
принос за изпълнението на програмите за подпомагане, посочени в дял II, глава I;
г)
прилагат устав, който изисква от техните членове по-специално:
i)
да прилагат приетите от организацията на производители правила, свързани с отчитането на продукцията, производството, предлагането на пазара и опазването на околната среда;
ii)
да предоставят информация, поискана от организацията на производителите за статистически цели, по-специално относно засадените площи и развитието на пазара;
iii)
да заплащат санкции при неспазване на задължения, произтичащи от устава;
д)
са подали пред съответната държава-членка заявление за признаване като организация на производители, което съдържа следните елементи:
i)
доказателства, че организацията отговаря на изискванията, определени в букви а)-г);
ii)
доказателства, че има минимален брой членове, който се определя от съответната държава-членка;
iii)
доказателства, че в района, в който работи, организацията има минимален обем продукция, годна за предлагане на пазара, който се определя от съответната държава-членка;
iv)
доказателства, че може да осъществява правилно своята дейност както във времето, така и по отношение на ефективността и на концентрацията на предлагането;
v)
доказателства, че дава на своите членове ефективна възможност да получат техническа помощ при използването на екологично чисти начини на обработка на земята.
2. Организациите на производителите, които са признати в съответствие с Регламент (ЕО) № 1493/1999, се считат за признати организации на производителите съгласно настоящия член.
Член 65
Междубраншови организации
1. Държавите-членки могат да признаят междубраншови организации, които:
а)
са съставени от представители на икономически дейности в производството на, търговията със или обработката на продукти, обхванати от настоящия регламент;
б)
са учредени по инициатива на всички или някои от представителите, посочени в буква а);
в)
осъществяват една или повече от следните мерки в един или няколко района на Общността, като вземат под внимание общественото здраве и интереса на потребителите:
i)
повишване на знанията и на прозрачността на производството и на пазара;
ii)
подкрепа за подобряване на координацията между начините за предлагане на пазара на продуктите, по-специално чрез проучване и изследвания на пазара;
iii)
изготвяне на типови договори в съответствие с правилата на Общността;
iv)
по-добро използване на производствения потенциал;
v)
предоставяне на информация и провеждане на проучванията, необходими за ориентиране на производството към продукти, които отговарят по-добре на пазарните изисквания и на вкусовете и очакванията на потребителите, най-вече по отношение на качеството на продуктите и опазването на околната среда;
vi)
предоставяне на информация за специфични характеристики на виното със защитено наименование за произход или защитено географско указание;
vii)
търсене на начини за ограничаване на използването на продукти за растителна защита и на други подобни материали, и гарантиране на качеството на продуктите и опазването на почвите и водите;
viii)
насърчаване на интегрираното производство или на други екологично чисти производствени методи;
ix)
насърчаване на умерената и отговорна консумация на вино и информирането за вредите, свързани с опасни модели на консумация;
x)
провеждане на дейности за популяризиране на виното, особено в трети държави;
xi)
разработване на методи и инструменти за подобряване на качеството на продуктите на всички етапи от производството, винификацията и предлагане за пазара,
xii)
използване, защитаване и насърчаване на потенциала на биологичното земеделие;
xiii)
използване, защитаване и популяризиране на етикетите за качество и на защитените наименования за произход и географските указания;
г)
са подали пред съответната държава-членка заявление за признаване, което съдържа следните елементи:
i)
доказателства, че организацията отговаря на изискванията, определени в букви а)-в);
ii)
доказателства, че организацията осъществява дейности в един или няколко района на съответната територия;
iii)
доказателства, че организацията представлява значителен дял от производството на или търговията с продукти, обхванати от настоящия регламент;
iv)
доказателства, че организацията не участва в производството, преработката или предлагането на пазара на продукти, обхванати от настоящия регламент.
2. Организациите, които отговарят на условията по параграф 1 и които са признати от държавите-членки, се считат за междубраншови организации съгласно разпоредбите на настоящия член.
Член 66
Процедура за признаване
1. Заявленията за признаване като организация на производителите или като междубраншова организация се подават пред и се проверяват от държавата-членка, в която се намира седалището на организацията.
2. Държавите-членки решават дали да признаят или не организацията в срок от четири месеца от подаването на заявлението.
Член 67
Правила за предлагане на пазара
1. За да подобри и стабилизира работата на общия пазар на вина, включително грозде, гроздова мъст и вината, от които те са произведени, държавите-членки производителки, най-вече чрез изпълнение на решенията, взети от междубраншовите организации, могат да определят правила за предлагане на пазара с оглед регулиране на предлагането.
Тези правила са съразмерни на преследваната цел и:
а)
не са свързани с каквато и да било операция след първото предлагане на пазара на съответния продукт;
б)
не позволяват фиксиране на цените, включително когато цените са установени като насока или препоръка;
в)
не водят до непускане в обращение на значително количество от реколтата, което иначе би било налично;
г)
не създават възможност за отказ да се издадат на национално и на общностно равнище сертификати, необходими за разпространението и предлагането на пазара на вина, когато предлагането на пазара е в съответствие с тези правила.
2. Правилата по параграф 1 трябва да бъдат сведени до знанието на операторите чрез публикуването им без съкращения в официално издание на съответната държава-членка.
Член 68
Наблюдение
Държавите-членки:
а)
провеждат периодични проверки върху спазването от страна на организациите на производителите и на междубраншовите организации на посочените в членове 64 и 65 правила и условия за признаване;
б)
оттеглят признаването, ако организация на производителите или междубраншова организация вече не спазва съответните изисквания, и налагат санкции на тези организации в случай на неспазване или нередности.
Член 69
Съобщения
До 1 март всяка година и за първи път до 1 март 2009 г. държавите-членки съобщават на Комисията решенията или действията, които са предприели в съответствие с членове 66, 67 и 68 през предходната календарна година.
ДЯЛ IV
ТЪРГОВИЯ С ТРЕТИ ДЪРЖАВИ
ГЛАВА I
Общи разпоредби
Член 70
Общи принципи
1. Освен ако не е предвидено друго в настоящия раздел, митническите ставки в Общата митническа тарифа се прилагат по отношение на продуктите, обхванати от настоящия регламент.
2. Освен ако не е предвидено друго в настоящия раздел или в разпоредбите, приети в съответствие с него, в търговията с трети държави се забранява:
а)
събирането на такси с равностоен на митата ефект;
б)
прилагането на количествени ограничения или мерки с равностоен ефект.
Член 71
Комбинирана номенклатура
Общите правила за тълкуване на Комбинираната номенклатура и специалните правила за нейното прилагане се прилагат за класирането на продуктите, обхванати от настоящия регламент. Тарифната номенклатура, изготвена в резултат от прилагането на настоящия регламент, включително, какъвто може да бъде случаят, определенията и категориите в приложения I и IV се включват в Общата митническа тарифа.
ГЛАВА II
Лицензи за внос и износ
Член 72
Лицензи за внос и износ
1. В съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, може да бъде решено, че вносът в Общността или износът от Общността на един или няколко от продуктите с код по КН 2009 61, 2009 69 и 2204 подлежат на представянето на лиценз за внос или износ.
2. При прилагането на параграф 1 се взема предвид необходимостта от лицензи за управление на съответните пазари и, по-специално, в случая на лицензите за внос - необходимостта от наблюдение на вноса на въпросните продукти.
Член 73
Издаване на лицензи
Лицензите за внос и износ се издават от държавите-членки на всеки заявител, независимо от мястото му на установяване в Общността, освен ако регламент на Съвета или друг акт на Съвета не предвижда друго, както и без да се засягат мерките, приети за прилагане на глава IV.
Член 74
Валидност на лицензите
Лицензите за внос и износ са валидни на цялата територия на Общността.
Член 75
Обезпечение
1. Освен ако не e предвидено друго в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, лицензите за внос и износ се издават в зависимост от представянето на обезпечение, гарантиращо, че продуктите са внесени или изнесени в рамките на срока на валидност на лиценза.
2. Освен в случаите на непреодолима сила обезпечението се задържа изцяло или частично, ако вносът или износът не е извършен, или ако е извършен само частично в срока на валидност на лиценза.
Член 76
Специално обезпечение
1. За соковете и гроздовата мъст с код по КН 2009 61, 2009 69 и 2204 30, за които прилагането на Общата митническа тарифа зависи от вносната цена на продукта, реалният размер на тази цена се проверява или чрез проверка на всяка партида, или с използване на фиксирана стойност при вноса, която се изчислява от Комисията въз основа на котировките на тези продукти в държавите на произход.
В случай че декларираната входна цена на съответната партида надвишава фиксираната стойност при вноса, ако такава се прилага, увеличена с марж, приет в съответствие с посочената в член 113, параграф 1 процедура, който не може да надвишава фиксираната стойност с повече от 10 %, е необходимо представянето на обезпечение, което да е равно на вносните мита, определени въз основа на фиксираната стойност при вноса.
Ако входната цена на съответната партида не е декларирана, прилагането на Общата митническа тарифа зависи от фиксираната стойност при вноса или от прилагането на съответните разпоредби на митническото законодателство при условия, които се определят съгласно посочената в член 113, параграф 1 процедура.
2. Ако дерогациите, предоставени от Съвета, предвидени в буква Б, точка 5 или буква В от приложение VI, се прилагат за вносни продукти, то вносителите представят обезпечение за тези продукти пред съответните митнически органи, определени в момента на допускането за свободно обращение. Обезпечението се освобождава при представяне от страна на вносителя на доказателство, прието от митническите органи на държавата-членка, в която продуктите се допускат за свободно обращение, че гроздовата мъст е преобразувана в гроздов сок, използван в други продукти извън лозаро-винарския сектор, или, ако е използвана за винификация, то етикетирането е подходящо.
Член 77
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
установяване на критерии за определяне на контролния метод, който ще се прилага;
б)
факторите, които следва да бъдат включени в изчисляването на фиксираната стойност при вноса;
в)
размера на обезпеченията, посочени в членове 75 и 76, и правилата за тяхното освобождаване;
г)
по целесъобразност, списък на продуктите, за които се изискват лицензи за внос или износ;
д)
по целесъобразност, условията, при които се издават лицензи за внос или износ и срока им на валидност.
ГЛАВА III
Защитни мерки и активно и пасивно усъвършенстване
Член 78
Защитни мерки
1. Без да се засягат разпоредбите на параграф 3 от настоящия член, Комисията взема защитни мерки срещу внос в Общността в съответствие с Регламент (ЕО) № 519/94 на Съвета от 7 март 1994 г. относно общия режим за внос от някои трети страни (23) и Регламент (ЕО) № 3285/94 на Съвета от 22 декември 1994 г. oтносно общите правила за внос (24).
2. Освен ако не е предвидено друго по силата на друг акт на Съвета, защитните мерки срещу вноса в Общността, предвидени в международни споразумения, сключени в съответствие с член 300 от Договора, се предприемат от Комисията в съответствие с параграф 3 от настоящия член.
3. Комисията може да предприема посочените в параграфи 1 и 2 мерки по искане на държава-членка или по своя инициатива. Ако Комисията получи искане от държава-членка, тя взема решение по него в срок от пет работни дни след получаване на искането.
Държавите-членки биват уведомявани за подобни мерки, които влизат в сила незабавно.
Решенията, взети от Комисията съгласно параграфи 1 и 2, могат да бъдат отнесени до Съвета от всяка държава-членка в срок от пет работни дни от датата на нотифициране. Съветът незабавно провежда заседание. Той може с квалифицирано мнозинство да измени или отмени тези решения в срок от един месец от датата на внасянето им в Съвета.
4. Когато Комисията прецени, че някоя от защитните мерки, взети в съответствие с параграфи 1 или 2, следва да бъде отменена или изменена, тя спазва следната процедура:
а)
ако мярката е била постановена от Съвета, Комисията предлага на Съвета тази мярка да бъде отменена или изменена. Съветът се произнася с квалифицирано мнозинство;
б)
във всички останали случаи защитните мерки на Общността се отменят или изменят от Комисията.
Член 79
Допълнителни вносни мита
1. Допълнително вносно мито се прилага за вноса, облаган с митническата ставка по член 70, параграф 1, на гроздов сок и гроздова мъст, когато е придружен със специална защитна клауза в Споразумението за селското стопанство, сключено по време на многостранните търговски преговори от Уругвайския кръг, с цел предпазване от или противодействие на неблагоприятното влияние, което може да има този внос върху пазара на Общността, ако:
а)
вносът е направен на цена под равнището, което Общността е обявила пред СТО, или
б)
обемът на вноса през която и да било година надхвърля определено равнище.
Посоченият в буква б) обем се основава на възможностите за пазарен достъп, определени, където е приложимо, като внос, изразен в процент от съответното вътрешно потребление за предходните три години.
2. Не се налагат допълнителни вносни мита, когато е малко вероятно вносът да предизвика смущения на пазара на Общността или когато последиците биха били несъразмерни с поставената цел.
3. За целите на параграф 1, буква а) вносните цени се определят въз основа на вносните цени CIF на съответната пратка.
Вносните цени CIF се проверяват въз основа на представителните цени за продукта на световния пазар или на пазара на внос на Общността за този продукт.
Член 80
Временно преустановяване на режима на активно или пасивно усъвършенстване
1. Когато равновесието на пазара на Общността е нарушено или застрашено заради режима на активно и пасивно усъвършенстване, може да бъде решено, по искане на държава-членка или по инициатива на Комисията и в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, да бъде спряно - изцяло или частично - използването на режима на активно или пасивно усъвършенстване за продуктите, обхванати от настоящия регламент. Ако в Комисията постъпи искане от държава-членка, тя взема решение по него в срок от пет работни дни след получаване на искането.
Държавите-членки се нотифицират относно подобни мерки, които влизат в сила незабавно.
Мерките, взети съгласно първа алинея, могат да бъдат отнесени до Съвета от всяка държава-членка в рамките на пет работни дни от датата на нотифицирането. Съветът незабавно провежда заседание. Той може с квалифицирано мнозинство да измени или отмени тези мерки в срок от един месец от датата на внасянето им в Съвета.
2. В съответствие с процедурата, предвидена в член 37, параграф 2 от Договора, Съветът може да забрани изцяло или частично използването на режима на активно или пасивно усъвършенстване за продукти, обхванати от настоящия регламент, в степента, необходима за правилното функциониране на общата организация на пазара на вино.
Член 81
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
ГЛАВА IV
Правила, приложими за вноса
Член 82
Изисквания за внос
1. Освен ако не е предвидено друго, по-специално в споразумения, сключени в съответствие с член 300 от Договора, разпоредбите относно наименованията за произход и географските указания и етикетирането, установени, където е приложимо, в глави III и IV от дял III на настоящия регламент, както и в член 25, параграф 2 от настоящия регламент, се прилагат за продукти с кодове по КН 2009 61, 2009 69 и 2204, които са внесени в Общността.
2. Освен ако не е предвидено друго в споразуменията, сключени съгласно член 300 от Договора, продуктите, посочени в параграф 1 от настоящия член, се произвеждат в съответствие с енологичните практики, препоръчани и публикувани от OIV или разрешени от Общността в съответствие с настоящия регламент и мерките за неговото прилагане.
3. За вноса на продукти, посочени в параграф 1, е необходимо представянето на:
а)
сертификат, че са спазени условията по параграфи 1 и 2, изготвен от компетентен орган, включен в списък, който ще се оповести публично от Комисията, в държавата, от която идва продуктът;
б)
доклад за извършен анализ, изготвен от орган или отдел, определен от държавата, от която идва продуктът, дотолкова доколкото продуктът е предназначен за пряка консумация от човека.
Член 83
Тарифни квоти
1. Тарифните квоти за внос на продукти, обхванати от настоящия регламент, които произтичат от споразумения, сключени в съответствие с член 300 от Договора или от друг акт на Съвета, се откриват и управляват в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1 от настоящия регламент.
2. Тарифните квоти се управляват по начин, който да избягва каквато и да било дискриминация на засегнатите оператори, като се прилага един от следните методи или съчетание от тях, или друг подходящ метод:
а)
метод, основан на хронологичния ред на подаване на заявления (на принципа „пръв пристигнал, пръв обслужен“);
б)
метод на разпределение, което да бъде пропорционално на поисканите при подаване на заявленията количества (метод на „едновременно разглеждане“);
в)
метод, основан на използването на традиционни търговски модели („традиционния метод/метода на новодошлия“).
3. По целесъобразност методът, одобрен за управление на митническите квоти, отдава дължимото значение на изискванията за предлагане на пазара на Общността и на необходимостта от поддържане на равновесието на този пазар.
Член 84
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
подробна информация относно изискванията за внос;
б)
гаранции във връзка с естеството, мястото, от което пристига, и мястото на произход на продукта;
в)
признаване на документа, използван за проверка на гаранциите, посочени в буква б).
ДЯЛ V
ПРОИЗВОДСТВЕН ПОТЕНЦИАЛ
ГЛАВА I
Незаконни насаждения
Член 85
Незаконни насаждения, засадени след 31 август 1998 г.
1. Производителите следва да изкоренят за своя сметка площите, засадени с лозя без съответното право на засаждане, където е приложимо, след 31 август 1998 г.
2. До извършване на изкореняването в съответствие с параграф 1, гроздето и продуктите, произведени от грозде, от посочени в този параграф площи, могат да бъдат пуснати в обращение само с цел дестилация изключително за сметка на производителя. Продуктите, получени от дестилацията, не могат да се използват за направата на алкохол с действително алкохолно съдържание по обем от 80 % или по-малко.
3. Без да се засягат, където е приложимо, предходни санкции, наложени от държавите-членки, държавите-членки налагат, считано от 31 декември 2008 г., санкции на онези производители, които не за спазили задължението за изкореняване, като тези санкции са съобразени със сериозността, степента и продължителността на неизпълнението.
4. До 1 март всяка година държавите-членки уведомяват Комисията за площите, засадени с лозя след 31 август 1998 г. без съответното право на засаждане, както и за площите, изкоренени в съответствие с параграф 1.
5. Изтичането на 31 декември 2015 г. на преходната забрана за нови насаждения, предвидена в член 90, параграф 1, не засяга задълженията по настоящия член.
Член 86
Задължително узаконяване на незаконните насаждения, засадени преди 1 септември 1998 г.
1. След заплащане на такса и не по-късно от 31 декември 2009 г. производителите узаконяват площите, засадени с лозя без съответното право на засаждане, когато е приложимо, преди 1 септември 1998 г.
Без да се засягат процедурите по уравняване на сметките, първата алинея не се прилага за площите, които са узаконени въз основа на член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1493/1999.
2. Посочената в параграф 1 такса се определя от държавата-членка. Тя се равнява на най-малко удвоената средна стойност на правото на засаждане в съответния район.
3. Подлежащите на узаконяване съгласно параграф 1 грозде и продукти, произведени от грозде, от посочени в този параграф площи могат да бъдат пуснати в обращение само с цел дестилация изключително за сметка на производителя. Продуктите не могат да се използват за направата на алкохол с действително алкохолно съдържание от 80 об. % или по-малко.
4. Посочените в параграф 1 площи с незаконни насаждения, които не са узаконени в съответствие с този параграф до 31 декември 2009 г., подлежат на изкореняване от съответните производители за тяхна сметка.
Държавите-членки налагат на производителите, които не изпълняват задължението за изкореняване, санкции, съобразени със сериозността, степента и продължителността на неизпълнението.
До извършване на изкореняването, посочено в първа алинея, параграф 3 се прилага mutatis mutandis.
5. До 1 март на всяка съответна година държавите-членки уведомяват Комисията относно:
а)
площите, засадени с лозя без съответното право на засаждане преди 1 септември 1998 г.;
б)
площите, които са узаконени в съответствие с параграф 1, таксите, предвидени в този параграф, както и средната стойност на регионалните права на засаждане съгласно предвиденото в параграф 2.
Държавите-членки уведомяват Комисията за площите с лозя, изкоренени в съответствие с първа алинея от параграф 4, за първи път до 1 март 2010 г.
6. Изтичането на 31 декември 2015 г. на преходната забрана за нови насаждения, съгласно посоченото в член 90, параграф 1, не засяга задълженията по параграфи 3, 4 и 5.
Член 87
Контрол върху непускане в обращение или дестилация
1. Във връзка с член 85, параграф 2 и член 86, параграфи 3 и 4, държавите-членки изискват доказателство за непускане в обращение на съответните продукти или, когато продуктите са дестилирани, представянето на договори за дестилация.
2. Държавите-членки проверяват непускането в обращение и дестилацията, посочени в параграф 1. Те налагат санкции в случай на неизпълнение.
3. Държавите-членки нотифицират Комисията за площите с лозя, предназначени за дестилация, и за съответните обеми алкохол.
Член 88
Съпътстващи мерки
Площите, посочени в член 86, параграф 1, първа алинея, които не са узаконени, и площите, посочени в член 85, параграф 1, не се ползват от национални или общностни мерки за подпомагане.
Член 89
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
подробна информация относно изискванията на държавите-членки за уведомяване, включително възможни намаления на бюджетните плащания, посочени в приложение II, в случай на неизпълнение;
б)
подробности относно санкциите, които следва да се налагат от държавите-членки в случай на неизпълнение на задълженията по членове 85, 86 и 87.
ГЛАВА II
Преходен режим на правата на засаждане
Член 90
Преходна забрана на засаждане на лозя
1. Без да засягат разпоредбите на член 24, и по-специално на параграф 3 от него, засаждането на винени сортове лози, които могат да бъдат класифицирани в съответствие с член 24, параграф 1, се забранява до 31 декември 2015 г.
2. До 31 декември 2015 г. се забранява и повторното присаждане на винени сортове лози, които могат да бъдат класифицирани в съответствие с член 24, параграф 1, върху сортове, различни от винените сортове лози, посочени в този член.
3. Независимо от параграфи 1 и 2 се разрешава посоченото в тези параграфи засаждане и повторно присаждане, ако е обхванато от:
а)
право на ново засаждане, по смисъла на член 91;
б)
право на презасаждане, по смисъла на член 92;
в)
право на засаждане, предоставено от резерв, както е предвидено в членове 93 и 94.
4. Посочените в параграф 3 права на засаждане се предоставят в хектари.
5. Членове 91-96 се прилагат до 31 декември 2015 г.
6. Държавите-членки могат да решат да запазят посочената в параграф 1 забрана на тяхната територия или на част от нея най-късно до 31 декември 2018 г. В такъв случай правилата, уреждащи преходния режим на правата на засаждане, определени в настоящата глава, включително настоящия член, се прилагат съответно в такава държава-членка.
Член 91
Права на ново засаждане
1. Държавите-членки могат да предоставят на производителите права на ново засаждане по отношение на площи, които:
а)
са определени за нови насаждения в рамките на мерки за комасация на земята или на мерки, свързани с отчуждаване на имоти в обществен интерес, приети съгласно националното законодателство;
б)
са предназначени за експериментални цели;
в)
са определени за лозов посадъчен материал;
г)
чието вино или лозаро-винарски продукти са предназначени единствено за консумация от домакинството на винопроизводителя.
2. Предоставените права на ново засаждане:
а)
се упражняват от производителя, на когото са предоставени;
б)
се използват преди края на втората лозарска година след годината, през която са предоставени;
в)
се използват за целите, за които са предоставени.
Член 92
Право на презасаждане
1. Държавите-членки предоставят права на презасаждане на производители, които са изкоренили площи, засадени с лозя.
Въпреки това не могат да се предоставят права на презасаждане за изкоренени площи, за които в съответствие с глава III е дадена премия за изкореняване.
2. Държавите-членки могат да предоставят права на презасаждане на производители, които се задължават да изкоренят определена площ, засадена с лозя. В такива случаи изкореняването на набелязаната площ се извършва най-късно в края на третата година след засаждането на нови лози, за които са предоставени права на презасаждане.
3. Правата на презасаждане са равностойни на изкоренената площ по отношение на чистата реколта.
4. Правата на презасаждане се упражняват в стопанството, по отношение на което са били предоставени. Държавите-членки могат освен това да предвидят, че подобни права на презасаждане могат да се упражняват единствено на площта, на която е било извършено изкореняването.
5. Чрез дерогация от параграф 4 държавите-членки могат да решат, че правата на презасаждане могат да се прехвърлят изцяло или частично на друго стопанство в същата държава-членка в следните случаи:
а)
част от съответното стопанство се прехвърля на това друго стопанство;
б)
площи от това друго стопанство са предназначени за:
i)
производство на вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание, или
ii)
лозов посадъчен материал.
Държавите-членки гарантират, че прилагането на предвидените в първа алинея дерогации не водят до цялостно увеличаване на производствения потенциал на тяхна територия, по-специално в случаите, когато прехвърлянето става от площи без напоителни съоръжения към площи с такива съоръжения.
6. Параграфи 1-5 се прилагат mutatis mutandis за права, подобни на правата на презасаждане, придобити по силата на предходно общностно или национално законодателство.
7. Правата на презасаждане, предоставени съгласно член 4, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 1493/1999, се използват в рамките на предвидените в него срокове.
Член 93
Национални и регионални резерви от права на засаждане
1. За да се подобри управлението на производствения потенциал, държавите-членки създават национален резерв или регионален резерв от права на засаждане.
2. Държавите-членки, които са създали национални или регионални резерви от права на засаждане съгласно Регламент (ЕО) № 1493/1999, могат да ги поддържат дотогава, докато прилагат преходния режим на правата на засаждане в съответствие с настоящата глава.
3. Ако не са използвани в рамките на предвидения срок, в националните или регионалните резерви се включват следните права на засаждане:
а)
права на ново засаждане;
б)
права на презасаждане;
в)
права на засаждане, предоставени от резерв.
4. Производителите могат да прехвърлят права на презасаждане към националните или регионалните резерви. Условията за подобно прехвърляне, при необходимост в замяна на плащане от национален източник, се определят от държавите-членки, като се отчитат законните интереси на страните.
5. Чрез дерогация от параграф 1 държавите-членки могат да решат да не прилагат система от резерви, ако могат да докажат, че на тяхната територия съществува ефективна алтернативна система за управление на правата на засаждане. Алтернативната система може, при необходимост, да се отклонява от съответните разпоредби на настоящата глава.
Първа алинея се прилага и за държави-членки, които преустановяват дейността на националните или регионалните резерви по Регламент (ЕО) № 1493/1999.
Член 94
Предоставяне на права на засаждане от резерв
1. Държавите-членки могат да предоставят права от резерв:
а)
без заплащане, на производители под 40-годишна възраст, притежаващи необходимите професионални умения и компетентност, които се установяват за първи път и ръководят стопанството;
б)
срещу заплащане, в национални или, по целесъобразност, в регионални фондове, на производители, които възнамеряват да използват правата на засаждане на лозя и чиято продукция има осигурен пазар.
Държавите-членки определят критериите за установяване на размера за плащанията по буква б), които могат да варират в зависимост от крайния целеви продукт от съответните винени лозя и от остатъчния преходен период, през който е в сила забраната за нови насаждения, съгласно предвиденото в член 90, параграфи 1 и 2.
2. Когато се използват правата на засаждане, предоставени от резерв, държавите-членки гарантират, че:
а)
местонахождението, използваните сортове и техниките за обработка гарантират, че последващото производство съответства на пазарното търсене;
б)
добивите са типични за средната стойност в района, по-специално там, където правата на засаждане, произтичащи от площи без напоителни съоръжения, се използват за площи с напоителни съоръжения.
3. Предоставените от резерв права на засаждане, които не се използват преди края на втората лозарска година след годината на предоставяне, се губят и връщат към резерва.
4. Погасяват се правата на засаждане в резерв, които не са разпределени преди края на петата лозарска година след годината на включването им в резерва.
5. Ако в държава-членка съществуват регионални резерви, тази държава-членка може да установи правила, разрешаващи прехвърлянето на права на засаждане между отделните регионални резерви. Ако в държава-членка съществуват и регионални, и национални резерви, тази държава-членка може също така да разреши прехвърляния между тези резерви.
Към прехвърлянията може да се прилага коефициент за намаление.
Член 95
Правило de minimis
Настоящата глава не се прилага в държави-членки, в които режимът на право на засаждане не се е прилагал до 31 декември 2007 г.
Член 96
По-строги национални правила
Държавите-членки могат да приемат по-строги национални правила по отношение на предоставянето на права на ново засаждане или права на презасаждане. Те могат да изискат съответните заявления и информацията, която те трябва да съдържат, да бъдат допълнени с допълнителна информация, необходима за наблюдение на развитието на производствения потенциал.
Член 97
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
разпоредби за предотвратяване на прекомерните административни такси при прилагане на разпоредбите на настоящата глава;
б)
съвместното съществуване на лозови насаждения съгласно член 92, параграф 2;
в)
прилагането на коефициента за намаление, посочен в член 94, параграф 5.
ГЛАВА III
Схема за изкореняване
Член 98
Приложно поле и определение
Настоящата глава определя условията, при които лозарите получават премия в замяна на изкореняването на лозя (наричана по-долу „премия за изкореняване“).
Член 99
Срок на прилагане на схемата
Схемата за изкореняване се прилага до края на лозарската 2010/2011 година.
Член 100
Условия за участие в схемата
Премията за изкореняване може да се предоставя само ако за засегнатата площ са спазени следните условия:
а)
не е получавала подпомагане от Общността или национално подпомагане за мерки за преструктуриране или конверсия през 10-те лозарски години, предхождащи искането за изкореняване;
б)
не е получавала помощ от Общността по линия на която и да било друга обща организация на пазара през 5-те лозарски години, предхождащи искането за изкореняване;
в)
да е поддържана;
г)
не е по-малка от 0,1 хектара. Въпреки това, ако държава-членка вземе решение в този смисъл, минималният размер може да бъде от 0,3 хектара за определени административни райони на тази държава-членка, в които средната площ, засадена с лозя, за едно лозарско стопанство надвишава един хектар;
д)
не е засадена в нарушение на приложими общностни или национални разпоредби;
е)
засадена е с винен сорт лоза, който може да се класифицира в съответствие с член 24, параграф 1.
Независимо от буква д) площите, узаконени в съответствие с член 2, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1493/1999 и член 86, параграф 1 от настоящия регламент, имат право на премията за изкореняване.
Член 101
Размер на премията за изкореняване
1. Размерът на премиите за изкореняване се определя в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
2. Конкретният размер на премията за изкореняване се установява от държавите-членки в рамките на размерите по параграф 1 въз основа на добивите на съответното стопанство в исторически план.
Член 102
Процедура и бюджет
1. Заинтересованите производители подават заявления за премия за изкореняване пред съответните органи в държавите-членки не по-късно от 15 септември всяка година. Държавите-членки могат да определят по-ранна дата от 15 септември, при условие че вземат надлежно предвид, когато е приложимо, прилагането на изключенията, предвидени в член 104.
2. Държавите-членки провеждат административни проверки относно получените заявления, обработват отговарящите на условията заявления и до 15 октомври всяка година нотифицират Комисията за общата площ и размерите, обхванати от тези заявления, като информацията се обобщава по райони и по размери на добивите.
3. Максималният годишен бюджет за схемата за изкореняване е посочен в приложение VII.
4. В съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, до 15 ноември всяка година се определя единен процент за приемане на нотифицираните суми, ако общата сума, нотифицирана на Комисията от държавите-членки, надхвърля наличните бюджетни средства, като се взема предвид, където е приложимо, прилагането на член 104, параграфи 2 и 3.
5. До 1 февруари всяка година държавите-членки приемат заявления:
а)
за площи, за които са подадени заявления в тяхната цялост, ако Комисията не е определила процент в съответствие с параграф 4; или
б)
за площи, определени в резултат от прилагането на процента по параграф 4, въз основа на обективни и недискриминационни критерии и като се ръководят от следното:
i)
държавите-членки дават предимство на заявители, чието заявление за премия за изкореняване обхваща всичките им лозови насаждения;
ii)
на второ място държавите-членки дават предимство на заявители на възраст от не по-малко от 55 години, доколкото държавите-членки го предвиждат.
В срок до 1 март всяка година държавите-членки нотифицират Комисията за приетите заявления, обобщени по райони и по размери на добивите, както и за общия размер на изплатените по райони премии за изкореняване.
6. По отношение на предходната лозарска година, до 1 декември всяка година държавите-членки нотифицират Комисията за:
а)
изкоренените площи, обобщени по райони и по размери на добивите;
б)
общия размер на изплатените по райони премии за изкореняване.
Член 103
Кръстосано спазване
Когато бъде установено, че земеделските производители не са привели своето стопанство в съответствие със законоустановените изисквания за управление и условията за добро селскостопанско и екологично състояние, посочени в членове 3-7 от Регламент (ЕО) № 1782/2003, в течение на период от три години от плащането на премията за изкореняване, сумата на плащането се намалява или плащането се отменя частично или изцяло в зависимост от сериозността, степента, продължителността и системността на неизпълнението, когато то е резултат от действие или пропуск, за който земеделският производител е пряко отговорен, като от земеделския производител, когато е целесъобразно, се изисква да възстанови изплатената сума в съответствие с условията, определени в тези разпоредби.
Член 104
Изключения
1. Дадена държава-членка може да реши да отхвърли всички последващи заявления по член 102, параграф 1, след като общата изкоренена площ на нейна територия достигне 8 % от площите, засадени с лозя, съгласно посоченото в приложение VIII.
Дадена държава-членка може да реши да отхвърли всички последващи заявления по член 102, параграф 1 за определен район, след като общата изкоренена площ в него достигне 10 % площите, засадени с лозя в този район.
2. В съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, може да бъде решено да се спре прилагането на схемата за изкореняване в съответната държава-членка, в случай че предвид неразгледаните заявления продължаването на изкореняването би довело до обща изкоренена площ, надхвърляща 15 % от общата засадена с лозя площ в тази държава-членка, посочена в приложение VIII.
3. В съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, може да бъде решено през определена година да се спре прилагането на схемата за изкореняване, в случай че предвид неразгледаните заявления продължаването на изкореняването би довело до обща изкоренена площ, надхвърляща 6 % от общата засадена с лозя площ в тази държава-членка, посочена в приложение VIII, през съответната година от прилагането на схемата.
4. Държавите-членки могат да обявят лозята в планински райони и в районите със стръмни склонове за несъответстващи на условията за участие в схемата за изкореняване в съответствие с условия, които следва да се определят в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
5. Държавите-членки могат да обявяват определени площи за несъответстващи на условията за участие в схемата за изкореняване, когато прилагането на тази схема би било несъвместимо с грижата за околната среда. Обявените за несъответстващи на условията площи не надвишават 3 % от общата площ, засадени с лозя, посочена в приложение VIII.
6. Гърция може да обяви за несъответстващи на условията за участие в схемата на изкореняване площите, засадени с лози на островите в Егейско море и на гръцките острови в Йонийско море с изключение на островите Крит и Евия.
7. Схемата за изкореняване, предвидена в настоящата глава, не се прилага за Азорските острови, островите Мадейра и Канарските острови.
8. Държавите-членки, които решат да използват възможността по параграфи 4-6, уведомяват Комисията до 1 август всяка година, и за първи път на 1 август 2008 г., относно мерките, които ще бъдат приложени във връзка с изкореняването:
а)
площите, които са определени като несъответстващи на условията за участие в схемата за изкореняване;
б)
обосновката за случаи на несъответствие съгласно параграфи 4 и 5.
9. За площите, които са несъответстващи или обявени за несъответстващи на условията съгласно параграфи 4-7, държавите-членки предоставят на производителите приоритет при ползването на други мерки за подпомагане, предвидени в настоящия регламент, и по-специално, където е приложимо, на мерките за преструктуриране и конверсия съгласно програмите за подпомагане и мерките за развитие на селските райони.
Член 105
Правило de minimis
Настоящата глава не се прилага в държави-членки, в които производството на вино не надхвърля 50 000 хектолитра за лозарска година. Това производство се изчислява въз основа на средното производство през предходните пет лозарски години.
Член 106
Допълнителна национална помощ
Държавите-членки могат да предоставят допълнителна национална помощ, която не надхвърля 75 % от приложимата премия за изкореняване, в допълнение към предоставената премия за изкореняване.
Член 107
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
подробна информация относно условията за участие, посочени в член 100, по-специално що се отнася до доказателство, че площите са били добре поддържани през 2006 и 2007 г.;
б)
размерите и равнищата на премията по член 101;
в)
критериите за изключения по член 104;
г)
изискванията за представяне на доклади на държавите-членки относно прилагането на схемата за изкореняване, включително санкциите в случай на закъснение на отчитането, и информацията, която държавите-членки дават на производителите относно съществуването на схемата;
д)
изискванията за представяне на доклади относно допълнителната национална помощ;
е)
крайните срокове за плащанията.
ДЯЛ VI
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 108
Лозарски регистър
1. Държавите-членки поддържат лозарски регистър, който съдържа актуализирана информация за производствения потенциал.
2. Държави-членки, в които общата площ, засадена с винени сортове лози, които могат да бъдат класифицирани в съответствие с член 24, параграф 1, не надхвърля 500 хектара, нямат задължението по параграф 1.
Член 109
Опис
Въз основа на лозарския регистър по член 108 държавите-членки, които предвидят мерки за „преструктуриране и конверсия на винени лозя“ в своите програми за подпомагане в съответствие с член 11, изпращат на Комисията до 1 март всяка година и за първи път до 1 март 2009 г. актуализиран опис на своя производствен потенциал.
Член 110
Срокове, свързани с лозарския регистър и описа
В съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, може да бъде решено, че членове 108 и 109 няма да се прилагат след 1 януари 2016 г.
Член 111
Задължителни декларации
1. Производителите на грозде за производството на вино и производителите на гроздова мъст и вино декларират всяка година пред компетентните национални органи произведените количества от последната реколта.
2. Държавите-членки могат да задължат търговците на грозде, предназначено за производство на вино, да декларират всяка година предложените на пазара количества от последната реколта.
3. Производителите на гроздова мъст и вино и търговците, с изключение на търговците на дребно, декларират всяка година пред компетентните национални органи запасите от гроздова мъст и вино, били те от реколтата от текущата година или от реколтата от предходни години. Гроздовата мъст и виното, внесени от трети държави, се декларират отделно.
Член 112
Придружаващи документи и регистър
1. Обхванатите от настоящия регламент продукти се допускат за обращение в Общността единствено с официално проверен придружаващ документ.
2. Физическите или юридическите лица или група от лица, които за упражняването на своята търговска дейност държат продукти, обхванати от настоящия регламент, и по-специално производителите, бутилиращите предприятия и преработвателите, както и търговците, които следва да се определят в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, водят входящи и изходящи регистри по отношение на тези продукти.
Член 113
Процедура на комитет
1. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 195, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1234/2007.
2. При позоваване на настоящия параграф:
а)
Комисията се подпомага от регулаторен комитет;
б)
прилагат се членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО;
в)
срокът, посочен в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
Член 114
Финансови ресурси
Мерките, предвидени в глава I на дял II, с изключение на мерките, посочени в член 7, параграф 1, буква а) и глава III на дял V, представляват интервенция за регулиране на селскостопанските пазари, както е посочено в член 3, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 1290/2005.
Член 115
Обмен на информация между държавите-членки и Комисията
1. Държавите-членки и Комисията си предоставят взаимно всякаква информация, необходима за прилагане на настоящия регламент, особено що се отнася до наблюдението и анализа на пазара и спазването на международните задължения по отношение на продуктите, обхванати от настоящия регламент.
2. Приемат се подробни правила в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, с цел определяне на това коя информация е необходима за прилагането на параграф 1 от настоящия член, нейната форма, съдържание, периодичност и крайни срокове, както и условията за предаване на информацията и документите или за осигуряване на тяхната достъпност.
Член 116
Наблюдение
За целите на прилагането на настоящия регламент държавите-членки гарантират, че онези процедури по управление и контрол, които се отнасят до площи, са съвместими с интегрираната система за контрол (IACS) по отношение на следните елементи:
а)
компютризираната база данни;
б)
системи за идентификация за селскостопанските парцели, посочени в член 20, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1782/2003;
в)
административните проверки.
Тези процедури позволяват безпроблемно общо функциониране или обмен на данни с интегрираната система за контрол IACS.
Член 117
Проверки и административни санкции и тяхното докладване
С изключение на въпросите, уредени в разпоредбата на член 145, буква на) от Регламент (ЕО) № 1782/2003, в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1 от настоящия регламент, се приемат:
а)
правила за гарантиране на еднообразното прилагане на разпоредбите на Общността в лозаро-винарския сектор, в частност разпоредбите относно проверките, и правила, уреждащи специалните финансови процедури за подобряване на контрола и проверките;
б)
правила относно мерките за административни и физически проверки, които държавите-членки следва да извършват във връзка със задълженията, произтичащи от прилагането на настоящия регламент;
в)
система за прилагане на административните санкции, когато се установи несъобразяване с някое от задълженията, произтичащи от прилагането на настоящия регламент, като се отчита сериозността, степента, продължителността и системността на установеното неизпълнение;
г)
правила за възстановяване на недължими плащания, произтичащи от прилагането на настоящия регламент;
д)
правила за представяне на доклади относно извършените проверки и резултатите от тях.
Член 118
Определяне на отговорни национални органи
1. Без да се засягат разпоредбите на член 47, държавите-членки определят един или повече органи, които да осигурят спазването на правилата на Общността в лозаро-винарския сектор. По-специално държавите-членки определят лабораториите, оправомощени да провеждат официални анализи в лозаро-винарския сектор. Определените лаборатории следва да отговарят на общите критерии за работа на изпитващи лаборатории, определени в ISO/IEC 17025.
2. Държавите-членки уведомяват Комисията за имената и адресите на посочените в параграф 1 органи и лаборатории. Комисията прави тази информация публично достояние.
Член 119
Национална помощ за дестилация в кризисни случаи
1. От 1 август 2012 г. държавите-членки могат да отпускат национални помощи на винопроизводители за доброволна или задължителна дестилация на вино при оправдани кризисни случаи.
2. Помощите, посочени в параграф 1, следва да са съразмерни и да дават възможност за справяне с кризата.
3. Общият размер на наличната помощ в определена държава-членка за такива помощи за определена година не надхвърля 15 % от общо наличните средства за всяка държава-членка за същата година, определени в приложение II.
4. Държавите-членки, които желаят да се възползват от възможността за посочените в параграф 1 помощи, представят надлежно обоснована нотификация пред Комисията. Решението дали мярката да бъде одобрена и дали може да бъде отпусната помощ се приема в съответствие с посочената в член 113, параграф 1 процедура.
5. Алкохолът, получен от посочената в параграф 1 дестилация, се използва изключително за промишлени или енергийни цели, за да се избегне нарушаване на конкуренцията.
Член 120
Доклад на Комисията
До края на 2012 г. Комисията изготвя доклад, като по-специално вземе предвид натрупания опит при изпълнението на реформата.
Член 121
Мерки за прилагане
Мерките, необходими за прилагане на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
Тези мерки могат да включват по-специално:
а)
подробна информация относно лозарския регистър, предвиден в член 108, и по-специално за неговото използване при наблюдението и контрола на производствения потенциал;
б)
подробна информация относно описа, предвиден в член 109, по-специално за неговото използване при наблюдението и контрола на производствения потенциал;
в)
подробна информация относно измерването на площите;
г)
санкции в случай на неспазване на изискванията за уведомяване;
д)
задължителните декларации, предвидени в член 111;
е)
придружаващите документи и регистъра, предвидени в член 112;
ж)
подробна информация относно националните помощи, посочени в член 119.
ДЯЛ VII
ИЗМЕНЕНИЯ, ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА I
Изменения
Член 122
Изменение на Регламент (ЕО) № 1493/1999
В член 2, параграф 3, първа алинея от Регламент (ЕО) № 1493/1999 думите „31 юли 2002 г.“ се заменят със следното:
„31 юли 2008 г.“
Член 123
Изменения на Регламент (ЕО) № 1782/2003
Регламент (ЕО) № 1782/2003 се изменя, както следва:
1.
в член 33, параграф 1 буква а) се заменя със следното:
„а)
са получили плащане през референтния период, посочен в член 38, по линията на поне една от схемите за подпомагане, изброени в приложение VI, или, в случая с маслиновото масло - през пазарните години, посочени в член 37, параграф 1, втора алинея, или в случая със захарното цвекло, тръстиката и цикорията - ако са се ползвали от пазарно подпомагане през представителния период, посочен в буква К от приложение VII, или в случая с бананите - ако са получили компенсация за загуба на доход през представителния период, посочен в буква Л от приложение VII, или, в случая с плодовете и зеленчуците, картофи за консумация и разсадници - ако са били производители на плодови и зеленчукови продукти, картофи за консумация и разсадници през представителния период, прилаган от държавите-членки за тези продукти, съгласно буква М от приложение VII, или в случая с виното, ако са получили право на плащане съгласно посоченото в бчкви Н и О от приложение VII;“
2.
в член 37, параграф 1 се добавя следната алинея:
„За виното референтната сума се изчислява и коригира в съответствие с букви Н и О от приложение VII.“;
3.
в член 41 се създава следният параграф:
„1б. В случая на виното и предвид най-новите данни, предоставени за него от държавите-членки в съответствие с член 9 и член 102, параграф 6 от Регламент (ЕО) № 479 на Съвета от 29 април 2008 г. относно общата организация на пазара на вино (25), Комисията приспособява националните тавани, посочени в приложение VIII към настоящия регламент, в съответствие с процедурата, посочена в член 144, параграф 2 от настоящия регламент. До 1 декември на годината, предшестваща адаптирането на националните тавани, държавите-членки уведомяват Комисията относно средната стойност на права на получаване на плащания за съответния район, посочена в буква Н от приложение VII към настоящия регламент.
4.
в член 43, параграф 2 се добавя следната буква:
„аг)
в случая на виното, броя на хектарите, изчислен в съответствие с букви Н и О от приложение VII;“
5.
в член 44 параграф 2 се заменя със следното:
„2. „Хектар, даващ право на помощ“ означава всякакъв вид селскостопанска площ в стопанството освен площите, засадени с гори или използвани за неселскостопански дейности.“;
6.
член 51 се заменя със следното:
„Член 51
Използване на земята за селскостопански цели
Земеделските производители могат да използват парцелите, декларирани в съответствие с член 44, параграф 3, за всякакъв вид селскостопанска дейност.
Чрез дерогация от първа алинея държавите-членки могат да вземат решение до 1 ноември 2007 г., че до дата, която следва да се определи от държавата-членка, но не по късно от 31 декември 2010 г., парцелите в един или повече райони на държавите-членки могат да продължат да не се използват за:
а)
производството на един или повече от продуктите, посочени в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96 и в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2201/96. В този случай обаче държавите-членки могат да решат да позволят отглеждането на вторични култури върху даващи право на помощи хектари за срок от максимум три месеца, който да започва всяка година на 15 август; същевременно, по искане от държава-членка, тази дата се променя в съответствие с процедурата по член 144, параграф 2 за райони, в които зърнените култури обикновено се прибират по-рано поради климатични причини;
б)
производството на картофи за консумация; и/или;
в)
разсадници.“;
7.
в член 63, параграф 3 се добавя следната алинея:
„С оглед включването на виното в схемата за единно плащане, до 1 април 2009 г. държавите-членки могат да решат да прилагат дерогацията, предвидена в първа алинея.“;
8.
в член 71в се добавя следната алинея:
„В случая на виното и предвид най-новите данни, предоставени за него от държавите-членки в съответствие с член 9 и член 102, параграф 6 от Регламент (ЕО) № 479, Комисията приспособява националните тавани, посочени в приложение VIIIа към настоящия регламент, в съответствие с процедурата по член 144, параграф 2 от настоящия регламент. До 1 декември на годината, предшестваща адаптирането на националните тавани, държавите-членки уведомяват Комисията относно средната стойност на права на получаване на плащания за съответния район, посочена в бчква Н от приложение VII към настоящия регламент.“;
9.
в член 145:
-
създава се следната буква:
„гд)
подробни правила относно включването на подпомагането на виното в схемата за единно плащане в съответствие с Регламент (ЕО) № 479;“
-
създава се следната буква:
„на)
по отношение на виното, подробни правила относно кръстосаното спазване, както е предвидено в членове 20 и 103 от Регламент (ЕО) № 479“;
10.
във втората колона на приложение IV последното тире се заменя със следното тире:
„-
Поддържане на маслинови гори и лозарски масиви в добро вегетативно състояние“;
11.
в приложение VII се добавят следните букви:
„Н. Вино (изкореняване)
Между земеделските производители, които участват в схемата за изкореняване, предвидена в глава III от дял V от Регламент (ЕО) № 479 в годината след изкореняването ще бъдат разпределени права на получаване на плащания, равни на броя хектари, за които са получили премия за изкореняване.
Единичната стойност на тези права на получаване на плащания се равнява на регионална средна стойност на правата на получаване на плащания за съответния район. Единичната им стойност обаче не може да надхвърля 350 EUR на хектар.
O. Вино (преход от програми за подпомагане)
Когато държавите-членки решат да предоставят подпомагане съгласно член 9 от Регламент (ЕО) № 479, те установяват референтната сума за всеки земеделски производител, както и приложимите хектари, посочени в член 43, параграф 2 от настоящия регламент:
-
въз основа на обективни и недискриминационни критерии,
-
по отношение на представителния референтен период за една или повече лозарски години, като се започне с лозарската 2005/2006 година. Референтните критерии, обаче, с които се определя референтната сума и приложимите хектари, не се основава на референтен период, включително лозарските години след лозарската 2007/2008 година, когато преходът от програми за подпомагане засяга обезщетяване на земеделските производители, които дотогава са получавали подпомагане за получаване на спиртни напитки чрез дестилация или са били икономическите бенефициери на подпомагането за използване на концентрирана гроздова мъст за обогатяване на вино съгласно Регламент (ЕО) № 479,
-
която не надхвърля цялата налична сума за тази мярка, посочена в член 6, буква д) от Регламент (ЕО) № 479“;
12.
в приложение VIII:
-
добавя се звездичка след думата „Италия“ в първата колона на таблицата,
-
под таблицата се добавя следното:
„(*) Сумите за Италия, съответстващи на 2008 г., 2009 г. и 2010 г. се намаляват с 20 милиона евро (вж. бележката под линия към приложение II към Регламент (ЕО) № 479)“
Член 124
Изменения на Регламент (ЕО) № 1290/2005
В член 12 от Регламент (ЕО) № 1290/2005 параграф 2 се заменя със следното:
„2. Комисията определя сумите, които, съгласно член 10, параграф 2, член 143г и член 143д от Регламент (ЕО) № 1782/2003, член 4, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 378/2007 на Съвета от 27 март 2007 г. за утвърждаване на правила за доброволна модулация на преки плащания, предвидена в Регламент (ЕО) № 1782/2003 (26) и член 23, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 479 на Съвета от 29 април 2008 г. относно общата организация на пазара на виното (27), са на разположение на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони.
Член 125
Изменения на Регламент (ЕО) № 3/2008
Регламент (ЕО) № 3/2008 се изменя, както следва:
1.
в член 2
-
в параграф 1 буква в) се заменя със следното:
„в)
информационни кампании за системата на Общността, обхващащи вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание, вина с обозначение на винения сорт лоза и спиртни напитки със защитено географско указание;“
-
параграф 2 се заменя със следното:
„2. На вътрешния пазар посочените в член 1, параграф 1 действия могат да включват дейности по предоставянето на информация относно моделите на разумна консумация на алкохол и относно вредите, свързани с опасната консумация на алкохол.
На вътрешния пазар са допустими и действия под формата на участия в мероприятия, панаири и изложения от национално или европейско значение, по-конкретно с щандове, целящи подобряване на представата за продуктите на Общността.“;
2.
в член 3, параграф 1 буква д) се заменя със следното:
„д)
целесъобразността от предоставяне на информация относно системата на Общността, обхващаща вина със защитено наименование за произход или защитено географско указание, вина с обозначение на винения сорт лоза, и спиртни напитки със защитено географско указание, и необходимостта от предоставяне на информация относно моделите на разумна консумация на алкохол и вредите, свързани с опасната консумация на алкохол.“;
3.
в член 13, параграф 2 се добавя следната алинея:
„Предвиденият в първа алинея процент е 60 % за действията, предприети в Общността, за предоставяне на информация относно моделите на разумна консумация на алкохол и вредите, свързани с опасната консумация на алкохол.“
ГЛАВА II
Преходни и заключителни разпоредби
Член 126
Разпоредби за улесняване на прехода
В съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1, могат да се приемат мерки:
а)
за улесняване на прехода от правилата на Регламент (ЕО) № 1493/1999 към установените с настоящия регламент;
б)
при необходимост, за решаване на конкретни въпроси от практическо естество. Подобни мерки, ако са надлежно оправдани, могат да се отклонят от някои разпоредби на настоящия регламент.
Член 127
Приложимост на правилата за държавни помощи
1. При спазване на параграф 2, членове 87, 88 и 89 от Договора се прилагат за производството и търговията с продукти, обхванати от настоящия регламент.
2. Членове 87, 88 и 89 от Договора не се прилагат за:
а)
подпомагането, посочено в член 3 от настоящия регламент, включително подпомагането, финансирано в съответствие с член 18, параграф 5;
б)
допълнителните национални помощи, посочени в член 106;
в)
националната помощ, посочена в член 119.
Член 128
Отмяна, временно продължаване на прилагането и позовавания
1. При спазване на параграфи 2 и 3, регламенти (ЕИО) № 2392/86 и (ЕО) № 1493/1999 се отменят.
2. Регламент (ЕО) № 2392/86 и дял V, глави I и II, дял VI, членове 24 и 80 и съответстващите разпоредби, по-специално в съответните приложения към Регламент (ЕО) № 1493/1999, продължават да се прилагат, докато не започнат да се прилагат съответстващите им глави от настоящия регламент в съответствие с член 129, параграф 2, буква д).
3. Следните мерки, предвидени в Регламент (ЕО) № 1493/1999, продължават да се прилагат, доколкото мерките по този регламент са започнали да се прилагат или са били предприети преди 1 август 2008 г.:
а)
мерките по дял II, глави II и III (премии за изоставяне и за преструктуриране и конверсия). Въпреки това не се изплащат помощи след 15 октомври 2008 г. по дял II, глава III;
б)
мерките по дял III (пазарни механизми);
в)
мерките по дял VII, член 63 (възстановявания при износ).
4. Позоваването на отменения Регламент (ЕО) № 1493/1999 се тълкува, където е приложимо, като позоваване на настоящия регламент.
Член 129
Влизане в сила и прилагане
1. Настоящият регламент влиза в сила на седмия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
2. Прилага се от 1 август 2008 г., с изключение на:
а)
членове 5-8, които се прилагат от 30 юни 2008 г.;
б)
член 122, който се прилага от 1 януари 2008 г.;
в)
член 123, който се прилага от 1 януари 2009 г.;
г)
дял V, глава III, която се прилага от 30 юни 2008 г.;
д)
дял III, глави II, III, IV, V и VI, членове 108, 111 и 112 и съответстващите разпоредби, по-конкретно в съответните приложения, които се прилагат, считано от 1 август 2009 г., ако не се предвиди друго в регламента, който предстои да се приеме в съответствие с процедурата, посочена в член 113, параграф 1.
3. Дял V, глава II се прилага до 31 декември 2015 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Люксембург на 29 април 2008 година.
REGOLAMENTO (CE) n. 479/2008 DEL CONSIGLIO
del 29 aprile 2008
relativo all’organizzazione comune del mercato vitivinicolo, che modifica i regolamenti (CE) n. 1493/1999, (CE) n. 1782/2003, (CE) n. 1290/2005 e (CE) n. 3/2008 e abroga i regolamenti (CEE) n. 2392/86 e (CE) n. 1493/1999
SOMMARIO
TITOLO I
DISPOSIZIONI INTRODUTTIVE
TITOLO II
MISURE DI SOSTEGNO
Capo I
Programmi di sostegno
Sezione 1
Disposizioni introduttive
Sezione 2
Presentazione e contenuto dei programmi di sostegno
Sezione 3
Misure di sostegno specifiche
Sezione 4
Disposizioni generali
Capo II
Trasferimenti di risorse finanziarie
TITOLO III
MISURE REGOLAMENTARI
Capo I
Disposizioni generali
Capo II
Pratiche enologiche e restrizioni
Capo III
Denominazioni di origine, indicazioni geografiche e menzioni tradizionali
Capo IV
Denominazioni di origine e indicazioni geografiche
Sezione 1
Definizioni
Sezione 2
Domanda di protezione
Sezione 3
Procedura di conferimento della protezione
Sezione 4
Casi specifici
Sezione 5
Protezione e controllo
Sezione 6
Disposizioni generali
Capo V
Menzioni tradizionali
Capo VI
Etichettatura e presentazione
Capo VII
Organizzazioni di produttori e organizzazioni interprofessionali
TITOLO IV
SCAMBI CON I PAESI TERZI
Capo I
Disposizioni comuni
Capo II
Titoli di importazione e di esportazione
Capo III
Salvaguardia e perfezionamento attivo e passivo
Capo IV
Regole applicabili alle importazioni
TITOLO V
POTENZIALE PRODUTTIVO
Capo I
Impianti illegali
Capo II
Regime transitorio dei diritti di impianto
Capo III
Regime di estirpazione
TITOLO VI
DISPOSIZIONI GENERALI
TITOLO VII
MODIFICHE, DISPOSIZIONI TRANSITORIE E FINALI
Capo I
Modifiche
Capo II
Disposizioni transitorie e finali
IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare gli articoli 36 e 37,
vista la proposta della Commissione,
visto il parere del Parlamento europeo (1),
visto il parere del Comitato economico e sociale europeo (2),
considerando quanto segue:
(1)
Il regime comunitario che si applica al settore vitivinicolo è disciplinato dal regolamento (CE) n. 1493/1999 del Consiglio, del 17 maggio 1999, relativo all’organizzazione comune del mercato vitivinicolo (3) e dalle relative disposizioni di applicazione.
(2)
Il consumo di vino nella Comunità è in calo costante e dal 1996 le esportazioni di vino dalla Comunità crescono, in volume, ad un ritmo molto più lento delle importazioni. Ciò ha comportato un deterioramento dell’equilibrio tra domanda e offerta che, a sua volta, si ripercuote negativamente sui prezzi e sui redditi dei produttori.
(3)
Non tutti gli strumenti attualmente previsti dal regolamento (CE) n. 1493/1999 si sono rivelati efficaci nel guidare il settore vitivinicolo verso uno sviluppo competitivo e sostenibile. Le misure dei meccanismi di mercato si sono spesso rivelate mediocri sotto il profilo del rapporto costi/benefici, nella misura in cui hanno incoraggiato il prodursi di eccedenze strutturali senza indurre alcun miglioramento strutturale. Alcune delle misure regolamentari in vigore hanno inoltre ostacolato indebitamente le attività dei produttori competitivi.
(4)
L’attuale quadro normativo non sembra quindi consentire di raggiungere, in maniera sostenibile, gli obiettivi dell’articolo 33 del trattato, in particolare la stabilizzazione del mercato vitivinicolo e l’assicurazione di un equo tenore di vita per la popolazione agricola interessata.
(5)
Alla luce dell’esperienza acquisita appare pertanto appropriato modificare radicalmente il regime comunitario applicabile al settore del vino per conseguire i seguenti obiettivi: migliorare la competitività dei produttori di vino comunitari; rafforzare la notorietà dei vini comunitari di qualità come i migliori vini del mondo; recuperare vecchi mercati e conquistarne di nuovi all’interno della Comunità europea e ovunque nel mondo; istituire un regime vitivinicolo basato su regole chiare, semplici ed efficaci, che permettano di equilibrare la domanda e l’offerta; istituire un regime vitivinicolo in grado di salvaguardare le migliori tradizioni della produzione vitivinicola comunitaria, di rafforzare il tessuto sociale di molte zone rurali e di garantire che tutta la produzione sia realizzata nel rispetto dell’ambiente. È dunque opportuno abrogare il regolamento (CE) n. 1493/1999 e sostituirlo col presente regolamento.
(6)
L’elaborazione del presente regolamento è stata preceduta da un processo di valutazione e di consultazione volto a individuare meglio le esigenze del settore vitivinicolo e di focalizzarsi su di esse. È stata commissionata una valutazione esterna, la cui relazione è stata pubblicata nel novembre 2004. Per offrire ai soggetti interessati l’opportunità di esprimere la loro opinione, la Commissione ha organizzato un seminario il 16 febbraio 2006. Il 22 giugno 2006 è stata pubblicata la comunicazione della Commissione «Verso un settore vitivinicolo europeo sostenibile» insieme ad una valutazione di impatto che elencava una serie di opzioni di riforma del settore vitivinicolo.
(7)
Dal mese di luglio al mese di novembre 2006 si è sviluppato un dibattito in seno al Consiglio. Nel dicembre 2006 il Comitato economico e sociale europeo e il Comitato delle regioni hanno adottato le rispettive relazioni sulle opzioni di riforma del mercato vitivinicolo illustrate nella comunicazione della Commissione. Il 15 febbraio 2007 il Parlamento europeo ha adottato una relazione di propria iniziativa sulla comunicazione, le cui conclusioni sono state prese in considerazione nel presente regolamento.
(8)
Il regolamento (CE) n. 1234/2007 del Consiglio, del 22 ottobre 2007, recante organizzazione comune dei mercati agricoli e disposizioni specifiche per taluni prodotti agricoli (regolamento sull’OCM unica) (4), dovrebbe disciplinare col tempo anche il settore vitivinicolo. Il regolamento sull’OCM unica comprende disposizioni di natura orizzontale, in particolare riguardo agli scambi commerciali con i paesi terzi, alle regole sulla concorrenza, ai controlli e alle sanzioni e allo scambio di informazioni tra la Commissione e gli Stati membri. Affinché in futuro possano confluire agevolmente nel regolamento sull’OCM unica, le disposizioni del presente regolamento relative a tali questioni di carattere orizzontale dovrebbero essere quanto più possibile conformi a quelle contenute nel regolamento sull’OCM unica.
(9)
È importante istituire misure di sostegno capaci di rafforzare strutture competitive. Mentre la definizione di tali misure e il loro finanziamento spettano alla Comunità, si dovrebbe lasciare agli Stati membri la facoltà di scegliere misure idonee per sovvenire alle necessità dei loro enti regionali, tenendo conto, se necessario, delle loro peculiarità e di inserirle nei rispettivi programmi di sostegno nazionali. È opportuno che l’attuazione di tali programmi spetti agli Stati membri.
(10)
La chiave di ripartizione finanziaria delle risorse a favore dei programmi di sostegno nazionali tra gli Stati membri dovrebbe essere connessa alla quota storica del bilancio del vino, come criterio principale, alla superficie vitata e alla produzione storica. Tuttavia, tale chiave dovrebbe essere adattata in relazione alle situazioni nelle quali l’uso della quota storica del bilancio del vino come criterio principale comporterebbe un’indebita distribuzione delle risorse.
(11)
Una misura essenziale ammissibile ai programmi di sostegno nazionali dovrebbe essere costituita dalla promozione e dalla commercializzazione dei vini comunitari nei paesi terzi. Le attività di ristrutturazione e di riconversione dovrebbero essere proseguite dati i loro effetti strutturali positivi sul settore vitivinicolo. Dovrebbe inoltre essere previsto un sostegno a favore di investimenti nel settore vitivinicolo intesi a migliorare i risultati economici delle imprese in quanto tali. Il sostegno a favore della distillazione dei sottoprodotti dovrebbe costituire una misura a disposizione degli Stati membri che desiderino avvalersi di tale strumento per garantire la qualità del vino, pur preservando l’ambiente.
(12)
È opportuno ammettere agli aiuti nell’ambito dei programmi di sostegno strumenti preventivi come l’assicurazione del raccolto, i fondi di mutualizzazione e la vendemmia verde, allo scopo di incoraggiare un approccio responsabile per affrontare le situazioni di crisi.
(13)
È giustificato mantenere in vigore alcune misure tradizionali durante un periodo transitorio per evitare che le usuali misure di mercato, finora finanziate dalle risorse comunitarie, cessino di applicarsi troppo bruscamente. Le misure in questione riguardano il sostegno alla distillazione di alcole per usi commestibili, il sostegno alla distillazione di crisi e il sostegno all’uso del mosto di uve concentrato.
(14)
Infine, gli Stati membri possono preferire, per svariati motivi, la concessione di un aiuto disaccoppiato nell’ambito del regime di pagamento unico a favore degli agricoltori. Gli Stati membri dovrebbero pertanto disporre di tale possibilità e, date le specificità del regime di pagamento unico, simili trasferimenti dovrebbero essere irreversibili e ridurre in proporzione la dotazione disponibile per i programmi di sostegno nazionali negli anni successivi.
(15)
Il finanziamento comunitario delle misure ammissibili dovrebbe essere subordinato, se possibile, al rispetto di determinate norme ambientali in vigore da parte dei produttori interessati. Qualsiasi mancata osservanza di tali norme dovrebbe dar luogo a una riduzione proporzionale dei relativi pagamenti.
(16)
Gli aiuti al settore vitivinicolo dovrebbero provenire anche dalle misure strutturali previste dal regolamento (CE) n. 1698/2005 del Consiglio, del 20 settembre 2005, sul sostegno allo sviluppo rurale da parte del Fondo europeo agricolo per lo sviluppo rurale (FEASR) (5).
(17)
Nel settore vitivinicolo dovrebbero avere pertinenza le seguenti misure del regolamento (CE) n. 1698/2005: l’insediamento dei giovani agricoltori e investimenti in impianti tecnici e per migliorare la commercializzazione, la formazione professionale, il sostegno alle organizzazioni di produttori per attività di informazione e promozione dopo l’adesione ad un sistema di qualità, aiuti agroambientali, il prepensionamento per gli agricoltori che decidono di abbandonare ogni attività agricola di natura commerciale e di cedere l’azienda ad altri agricoltori.
(18)
Per aumentare le risorse finanziarie a disposizione nell’ambito del regolamento (CE) n. 1698/2005, si dovrebbe disporre un graduale trasferimento di risorse al bilancio previsto da tale regolamento, qualora gli importi in questione siano sufficientemente rilevanti.
(19)
Nel settore vitivinicolo dovrebbero applicarsi alcune misure regolamentari, in particolare per ragioni connesse alla salute, alla qualità e alle aspettative dei consumatori.
(20)
Gli Stati membri che producono più di 50 000 ettolitri all’anno dovrebbero continuare ad avere la competenza della classificazione delle varietà di uve da vino con le quali può essere prodotto vino sul loro territorio. Alcune varietà dovrebbero essere escluse.
(21)
Alcuni prodotti oggetto del presente regolamento dovrebbero essere commercializzati nella Comunità nel rispetto di una classificazione specifica dei prodotti vitivinicoli e delle relative specifiche.
(22)
I prodotti disciplinati dal presente regolamento dovrebbero essere ottenuti nel rispetto di determinate regole sulle pratiche enologiche e sulle restrizioni applicabili, che tengano pienamente conto degli aspetti connessi alla salute e delle aspettative dei consumatori circa la qualità e i metodi di produzione. Per motivi di flessibilità, è opportuno provvedere a mantenere aggiornate le pratiche enologiche e ad approvarne di nuove a livello di misure di attuazione, tranne che per le pratiche politicamente sensibili dell’arricchimento e dell’acidificazione, per le quali appare appropriato che le modifiche rimangano di competenza del Consiglio.
(23)
L’aumento della gradazione alcolica del vino dovrebbe rimanere subordinato a determinati limiti e, ove applicato, dovrebbe essere realizzato con l’aggiunta al vino di mosto di uve concentrato o mosto di uve concentrato rettificato o di saccarosio, laddove sia stato consentito. I limiti posti agli aumenti consentiti in termini di arricchimento dovrebbero essere resi più rigorosi di quanto non lo siano stati finora.
(24)
Data la scarsa qualità del vino ottenuto con la tecnica della sovrappressione, tale pratica dovrebbe essere vietata.
(25)
Per conformarsi alle norme internazionali in questo settore, la Commissione dovrebbe basarsi, come regola generale, sulle pratiche enologiche raccomandate dall’Organizzazione internazionale della vigna e del vino (OIV).
(26)
Nella Comunità si dovrebbe continuare a vietare il taglio di un vino originario di un paese terzo con un vino della Comunità e il taglio tra vini originari di paesi terzi. Analogamente, si dovrebbe vietare che certi tipi di mosto di uve, il succo di uve e le uve fresche originarie dei paesi terzi siano vinificati o addizionati a vino nel territorio della Comunità.
(27)
Il concetto di vino di qualità nella Comunità si fonda tra l’altro sulle specifiche caratteristiche attribuibili all’origine geografica del vino. I consumatori possono individuare tali vini grazie alle denominazioni di origine protette e alle indicazioni geografiche protette, benché l’attuale sistema non sia completamente a punto sotto questo profilo. Per permettere l’istituzione di un quadro trasparente e più completo che corrobori l’indicazione di qualità di tali prodotti, si dovrebbe prevedere un regime che permetta di esaminare le domande di denominazione di origine o indicazione geografica in linea con l’impostazione seguita nell’ambito della normativa trasversale della qualità applicata dalla Comunità ai prodotti alimentari diversi dal vino e dalle bevande spiritose nel regolamento (CE) n. 510/2006 del Consiglio, del 20 marzo 2006, relativo alla protezione delle indicazioni geografiche e delle denominazioni di origine dei prodotti agricoli e alimentari (6).
(28)
Per preservare le particolari caratteristiche di qualità dei vini a denominazione di origine o a indicazione geografica, gli Stati membri dovrebbero essere autorizzati ad applicare norme più rigorose.
(29)
Per beneficiare della protezione nella Comunità, le denominazioni di origine e le indicazioni geografiche dovrebbero essere riconosciute e registrate a livello comunitario. Per garantire che le rispettive denominazioni soddisfino le condizioni stabilite nel presente regolamento, le domande dovrebbero essere esaminate dalle autorità nazionali dello Stato membro interessato, nel rispetto di disposizioni comuni minime che comprendono una procedura nazionale di opposizione. La Commissione dovrebbe successivamente esaminare tali decisioni per verificare se le domande soddisfino le condizioni stabilite dal presente regolamento, garantendo un’impostazione uniforme fra gli Stati membri.
(30)
La protezione dovrebbe essere estesa alle denominazioni di origine e alle indicazioni geografiche dei paesi terzi che siano già protette nel loro paese di origine.
(31)
La procedura di registrazione dovrebbe permettere a qualsiasi persona fisica o giuridica che abbia un interesse legittimo, in uno Stato membro o in un paese terzo, di esercitare i propri diritti notificando la propria opposizione.
(32)
Le denominazioni di origine e le indicazioni geografiche registrate dovrebbero essere protette nei confronti di usi che sfruttano indebitamente la notorietà dei prodotti conformi. Per incoraggiare la concorrenza leale e non trarre in errore i consumatori, la protezione dovrebbe essere estesa anche ai prodotti e ai servizi non disciplinati dal presente regolamento, inclusi quelli non compresi nell’allegato I del trattato.
(33)
Dovrebbero essere istituite procedure che consentano di modificare il disciplinare, successivamente alla protezione, e di cancellare l’indicazione geografica o la denominazione di origine, in particolare se non siano più conformi al rispettivo disciplinare.
(34)
Le denominazioni di origine e le indicazioni geografiche protette sul territorio comunitario dovrebbero essere oggetto di controlli, possibilmente in conformità del regolamento (CE) n. 882/2004 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 29 aprile 2004, relativo ai controlli ufficiali intesi a verificare la conformità alla normativa in materia di mangimi e di alimenti e alle norme sulla salute e sul benessere degli animali (7), compreso un sistema di controlli diretto ad assicurare il rispetto del disciplinare di produzione dei vini.
(35)
Si dovrebbero autorizzare gli Stati membri ad imporre una tassa a copertura delle spese sostenute, comprese quelle sostenute per l’esame delle domande di protezione, delle dichiarazioni di opposizione, delle domande di modifica e delle richieste di cancellazione presentate a norma del presente regolamento.
(36)
Ai fini della certezza del diritto, le denominazioni di origine e le indicazioni geografiche esistenti nella Comunità dovrebbero essere esentate dall’applicazione della nuova procedura di esame. Gli Stati membri interessati dovrebbero tuttavia essere tenuti a fornire alla Commissione le informazioni di base e gli atti con cui hanno riconosciuto tali denominazioni e indicazioni a livello nazionale, pena la perdita della protezione di cui godono le medesime. Ai fini della certezza del diritto, si dovrebbe limitare la possibilità di cancellazione di denominazioni di origine e indicazioni geografiche esistenti.
(37)
In taluni Stati membri la politica della qualità è disciplinata a livello nazionale in conformità delle disposizioni e pratiche nazionali. Tali disposizioni e pratiche possono restare in vigore.
(38)
Talune menzioni sono tradizionalmente utilizzate nella Comunità e forniscono ai consumatori informazioni sulle caratteristiche e la qualità dei vini complementari alle informazioni fornite dalle denominazioni di origine e dalle indicazioni geografiche. Per assicurare il funzionamento del mercato interno e un’equa concorrenza e per evitare che i consumatori siano indotti in errore, tali menzioni tradizionali dovrebbero beneficiare di protezione nella Comunità.
(39)
La designazione, la denominazione e la presentazione dei prodotti disciplinati dal presente regolamento possono avere effetti significativi sulle loro prospettive di commercializzazione. Eventuali divergenze tra le disposizioni legislative degli Stati membri in materia di etichettatura dei prodotti vitivinicoli possono ostacolare l’ordinato funzionamento del mercato interno.
(40)
È necessario pertanto stabilire norme che tengano conto dei legittimi interessi dei consumatori e dei produttori. A tal fine si ravvisa l’opportunità che le norme in materia di etichettatura siano adottate a livello comunitario.
(41)
Tali norme dovrebbero prevedere l’obbligatorietà dell’uso di determinate menzioni che consentano di identificare il prodotto a seconda delle categorie di vendita e di fornire ai consumatori determinate informazioni importanti. Si dovrebbe disciplinare a livello comunitario anche l’uso di determinate altre informazioni facoltative.
(42)
Salvo se altrimenti disposto, le norme in materia di etichettatura nel settore vitivinicolo dovrebbero essere complementari alle norme previste dalla direttiva 2000/13/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 20 marzo 2000, relativa al ravvicinamento delle legislazioni degli Stati membri concernenti l’etichettatura e la presentazione dei prodotti alimentari, nonché la relativa pubblicità (8), che si applicano trasversalmente per tutti i settori. Dall’esperienza è emerso che spesso non è opportuno differenziare le norme di etichettatura a seconda della categoria di prodotti vitivinicoli. Le norme dovrebbero pertanto applicarsi in linea di principio a tutte le varie categorie di vino, compresi i prodotti importati. In particolare, dovrebbero permettere l’indicazione della varietà di uva da vino e dell’annata sui vini senza denominazione di origine o indicazione geografica, purché siano rispettate determinate condizioni ed eccezioni circa la veridicità delle indicazioni riportate in etichetta e il relativo controllo, nonché il rischio di confusione per i consumatori.
(43)
L’esistenza e la creazione di organizzazioni di produttori possono continuare a contribuire al soddisfacimento dei bisogni nel settore vitivinicolo quali definiti a livello comunitario. La loro utilità dovrebbe risiedere nella portata e nell’efficacia dei servizi che offrono ai loro aderenti. Lo stesso vale per le organizzazioni interprofessionali. Per questo è opportuno che gli Stati membri riconoscano le organizzazioni che rispondono a determinate condizioni definite a livello comunitario.
(44)
Per migliorare il funzionamento del mercato dei vini, gli Stati membri dovrebbero poter applicare le decisioni adottate dalle organizzazioni interprofessionali. Tuttavia, la portata di queste decisioni dovrebbe escludere le pratiche in grado di creare distorsioni della concorrenza.
(45)
La realizzazione di un mercato unico comunitario implica l’instaurazione di un regime di scambi alle frontiere esterne della Comunità. Tale regime, comprendente dazi all’importazione, dovrebbe permettere in linea di massima di stabilizzare il mercato comunitario. Il regime degli scambi dovrebbe basarsi sugli obblighi internazionali assunti dalla Comunità, in particolare quelli derivanti dagli accordi dell’Organizzazione mondiale del commercio (OMC).
(46)
Il controllo dei flussi commerciali è soprattutto un’attività amministrativa che dovrebbe essere gestita in modo flessibile. Ne consegue che la decisione relativa alle condizioni di rilascio di titoli dovrebbe essere adottata dalla Commissione, stante la necessità di disporre di titoli di importazione ed esportazione ai fini della gestione dei mercati, in particolare ai fini della sorveglianza sulle importazioni dei prodotti in oggetto. È tuttavia opportuno che il presente regolamento stabilisca le condizioni generali che disciplinano i titoli suddetti.
(47)
L’istituzione di un regime di titoli di importazione e di esportazione dovrebbe comportare anche l’obbligo di costituire una cauzione a garanzia dell’effettiva realizzazione delle operazioni per le quali sono rilasciati i titoli.
(48)
Il regime dei dazi all’importazione consente di rinunciare a qualsiasi altra misura di protezione alle frontiere esterne della Comunità. In circostanze eccezionali il meccanismo del mercato interno e dei dazi doganali potrebbe rivelarsi inadeguato. In una simile evenienza, per non lasciare il mercato comunitario indifeso di fronte ad eventuali perturbazioni, la Comunità dovrebbe essere in grado di prendere rapidamente tutte le misure necessarie, che dovranno essere conformi agli impegni internazionali assunti dalla Comunità.
(49)
Per evitare o neutralizzare eventuali effetti pregiudizievoli sul mercato comunitario conseguenti in particolare alle importazioni di succhi di uve e mosti di uve, l’importazione di tali prodotti dovrebbe essere soggetta al pagamento di un dazio addizionale, in presenza di determinate condizioni.
(50)
Per garantire il corretto funzionamento del mercato del vino e in particolare per evitare turbative del mercato, si dovrebbe prevedere la possibilità di vietare il ricorso al regime del perfezionamento attivo e passivo. Perché sia efficace, di solito questo tipo di strumento di gestione del mercato deve essere applicato rapidamente. È pertanto opportuno affidare le relative competenze alla Commissione.
(51)
I prodotti importati dai paesi terzi dovrebbero essere assoggettati alle norme comunitarie relative alle categorie di prodotti, all’etichettatura e alle denominazioni di origine e indicazioni geografiche. Gli stessi prodotti dovrebbero essere accompagnati da un bollettino di analisi.
(52)
A determinate condizioni, è opportuno conferire alla Commissione la competenza di indire e gestire i contingenti tariffari previsti da accordi internazionali conclusi in conformità del trattato o da atti del Consiglio.
(53)
Le eccedenze di produzione di vino nella Comunità sono state aggravate a causa di violazioni del divieto provvisorio di nuovi impianti. Nella Comunità esiste un numero consistente di impianti illegali, che costituisce una fonte di concorrenza sleale e acuisce i problemi del settore vitivinicolo.
(54)
Si dovrebbe distinguere tra le superfici impiantate illegalmente prima e dopo il 31 agosto 1998, sotto il profilo degli obblighi dei produttori relativi a tali superfici. Le superfici impiantate illegalmente prima del 1o settembre 1998 dovrebbero poter beneficiare di un’ultima possibilità di regolarizzazione alle condizioni di cui all’articolo 2, paragrafo 3, del regolamento (CE) n. 1493/1999. Di conseguenza, la pertinente disposizione del presente regolamento dovrebbe avere effetto retroattivo.
(55)
Attualmente gli impianti illegali realizzati prima del 1o settembre 1998 non sono soggetti ad alcun obbligo di estirpazione. Si dovrebbe istituire l’obbligo, per i produttori in questione, di mettersi in regola mediante il versamento di una tassa. Se le superfici non sono regolarizzate entro il 31 dicembre 2009, si dovrebbe imporre ai produttori l’obbligo di estirpare a loro spese le relative superfici. La mancata osservanza di tale obbligo di estirpazione dovrebbe comportare il pagamento di sanzioni pecuniarie.
(56)
In base alla sanzione prevista dal regolamento (CE) n. 1493/1999, le superfici impiantate in violazione del relativo divieto dopo la data del 31 agosto 1998 dovrebbero essere estirpate. La mancata osservanza di tale obbligo di estirpazione dovrebbe comportare il pagamento di sanzioni pecuniarie.
(57)
In attesa della regolarizzazione e dell’applicazione delle misure di estirpazione, si dovrebbe disporre che i vini ottenuti da superfici impiantate in violazione del divieto di impianto e non regolarizzate a norma del regolamento (CE) n. 1493/1999 non siano immessi sul mercato tranne se destinati alla distillazione a spese del produttore. Per un migliore controllo dell’osservanza di questa norma rispetto a quanto avvenuto finora, si dovrebbe richiedere ai produttori la presentazione di contratti di distillazione.
(58)
Se il divieto provvisorio di nuovi impianti ha inciso in una certa misura sull’equilibrio tra domanda e offerta sul mercato del vino, nello stesso tempo ha però ostacolato i produttori competitivi che desiderano rispondere in maniera flessibile all’aumento della domanda.
(59)
Poiché l’equilibrio del mercato non è stato ancora raggiunto e tenendo conto del fatto che le misure di accompagnamento come il regime di estirpazione richiedono un certo tempo per dare i loro frutti, è opportuno mantenere in vigore il divieto di nuovi impianti fino al 31 dicembre 2015, data a partire dalla quale, tuttavia, dovrebbe essere levato definitivamente per permettere ai produttori competitivi di adeguarsi liberamente alle condizioni del mercato. Tuttavia, gli Stati membri che lo ritengano necessario dovrebbero poter prorogare il divieto per i loro territori fino al 31 dicembre 2018.
(60)
La vigente autorizzazione di nuovi impianti per le piante madri per marze, per le misure di ricomposizione o di esproprio, nonché per la sperimentazione viticola non risulta aver perturbato indebitamente il mercato vitivinicolo e dovrebbe essere pertanto conservata, sia pure con i necessari controlli.
(61)
Si dovrebbe continuare a concedere diritti di reimpianto se i produttori si impegnano a estirpare superfici vitate equivalenti, in quanto l’effetto netto di tali impianti sulla produzione tende ad essere nullo.
(62)
Inoltre si dovrebbe consentire agli Stati membri di autorizzare il trasferimento dei diritti di reimpianto tra aziende, sottoponendolo a controlli rigorosi, purché il trasferimento si inserisca nella politica della qualità, riguardi le superfici destinate a piante madri per marze o sia connesso al trasferimento di una parte dell’azienda. I trasferimenti dovrebbero essere limitati al territorio dello stesso Stato membro.
(63)
Per migliorare la gestione del potenziale viticolo e promuovere un uso efficiente dei diritti di impianto, attenuando in tal modo ulteriormente l’effetto delle restrizioni provvisorie sugli impianti, dovrebbe continuare a esistere un sistema di riserve nazionali o regionali.
(64)
Gli Stati membri dovrebbero mantenere un ampio margine di discrezionalità nella gestione delle riserve, fatti salvi i necessari controlli, per poter adeguare opportunamente alle esigenze locali l’uso dei diritti di impianto di dette riserve. Gli Stati membri dovrebbero avere tra l’altro la possibilità di acquistare diritti di impianto, di approvvigionare la riserva e di vendere i diritti facenti parte della riserva. A tal fine è opportuno continuare a permettere loro di non applicare il sistema della riserva se sono in grado di dimostrare che già dispongono di un sistema efficace di gestione dei diritti di impianto.
(65)
La concessione di vantaggi specifici ai giovani produttori di vino può agevolare non solo il loro insediamento, ma anche l’adeguamento strutturale delle rispettive aziende dopo la fase iniziale di insediamento; per questo tali produttori dovrebbero essere ammessi a beneficiare gratuitamente di diritti di impianto provenienti dalla riserva.
(66)
Per garantire un uso ottimale delle risorse e per migliorare l’adeguamento dell’offerta alla domanda, i diritti di impianto dovrebbero essere utilizzati dai titolari entro termini ragionevoli o, in caso contrario, essere assegnati o riassegnati alle riserve. Per gli stessi motivi, i diritti presenti nelle riserve dovrebbero essere attribuiti entro termini ragionevoli.
(67)
Gli Stati membri in cui il regime dei diritti di impianto non si applicava al 31 dicembre 2007 dovrebbero essere esentati dal divieto provvisorio di nuovi impianti.
(68)
Dovrebbe essere istituito un regime di estirpazione quale ulteriore misura di accompagnamento per creare un settore vitivinicolo in sintonia con le condizioni del mercato. Ai produttori che ritengono che le condizioni in certe zone non permettano una produzione redditizia è opportuno dare la possibilità di ridurre i costi e abbandonare definitivamente la produzione viticola in tali zone, autorizzandoli a esercitare attività alternative nelle zone corrispondenti oppure ad abbandonare del tutto la produzione agricola.
(69)
L’esperienza ha insegnato che lasciando agli Stati membri la possibilità di applicare l’estirpazione dietro versamento di un premio si rischia di vanificare l’efficacia della misura e del relativo impatto sull’offerta. Pertanto, contrariamente al regime in vigore, in linea di massima tutti i produttori dovrebbero avere accesso al regime di estirpazione e dovrebbero avere solo il diritto di decidere se farvi ricorso, beneficiando, in tal caso, di un premio per ettaro di vigneto estirpato. Tuttavia, gli Stati membri in cui la produzione di vino non supera i 50 000 ettolitri all’anno dovrebbero essere esclusi dal beneficio del regime di estirpazione, in quanto non incidono in modo significativo sulla produzione nella Comunità.
(70)
Si dovrebbe lasciare agli Stati membri la facoltà di fissare, in base a criteri oggettivi, l’entità del premio di estirpazione specifico per il loro territorio, entro determinati limiti stabiliti dalla Commissione.
(71)
Per garantire che alle zone estirpate sia riservato un trattamento responsabile, occorre subordinare il diritto al premio al rispetto delle norme ambientali in vigore da parte dei produttori interessati. Qualsiasi mancata osservanza di tali norme dovrebbe dar luogo a una riduzione proporzionale del premio di estirpazione.
(72)
Per evitare problemi ambientali, si dovrebbe dare agli Stati membri la facoltà di escludere l’estirpazione dei vigneti situati nelle zone di montagna o in forte pendenza e in alcune zone insulari piccole, nonché in caso di problemi ambientali imputabili a condizioni specifiche. Secondo la politica perseguita per le regioni ultraperiferiche della Comunità, il regime di estirpazione non si applica alle Azzorre, a Madera e alle isole Canarie. Gli Stati membri dovrebbero essere autorizzati a cessare l’estirpazione quando la superficie totale estirpata raggiunga l’8 % della loro superficie vitata (10 % a livello regionale).
(73)
Qualora in uno Stato membro la superficie estirpata superasse il 15 % della superficie vitata totale, dovrebbe essere possibile imporre un limite massimo all’estirpazione del 15 % in tale Stato membro in modo da evitare una concentrazione sproporzionata di risorse per l’estirpazione a scapito di altri Stati membri. Inoltre, dovrebbe essere possibile interrompere l’estirpazione in un dato anno quando la superficie estirpata in tale anno raggiunge il 6 % della superficie vitata totale del paese.
(74)
Dopo l’estirpazione, la superficie agricola precedentemente vitata dovrebbe essere ammessa a beneficiare del regime di pagamento unico e percepire l’importo medio regionale dell’aiuto diretto disaccoppiato, che, per motivi di bilancio, non dovrebbe superare una determinata somma.
(75)
La concessione incondizionata di aiuti nazionali ostacolerebbe il corretto funzionamento del mercato unico. Si dovrebbero pertanto applicare, in linea di principio, le disposizioni del trattato in materia di aiuti di Stato ai prodotti disciplinati dall’organizzazione comune del mercato vitivinicolo. Tuttavia, le disposizioni relative al premio per l’estirpazione e alcune misure previste dai programmi di sostegno non dovrebbero, di per sé, precludere la concessione di aiuti nazionali per gli stessi fini.
(76)
Per migliorare la gestione del potenziale viticolo, è auspicabile che gli Stati membri comunichino alla Commissione un inventario del loro rispettivo potenziale produttivo. Le informazioni ivi contenute dovrebbero basarsi sullo schedario viticolo, che dovrebbe essere mantenuto e aggiornato regolarmente. Le modalità riguardanti lo schedario dovrebbero essere stabilite da un regolamento di applicazione della Commissione. Il regolamento (CEE) n. 2392/86 del Consiglio, del 24 luglio 1986, relativo all’istituzione dello schedario viticolo comunitario (9), dovrebbe pertanto essere abrogato. Per incoraggiare gli Stati membri a effettuare tale comunicazione, si dovrebbe limitare il sostegno per misure di ristrutturazione e riconversione esclusivamente agli Stati membri che hanno comunicato l’inventario.
(77)
Per disporre delle informazioni necessarie a compiere le pertinenti scelte politiche e amministrative, i produttori di uve destinate alla vinificazione, di mosto di uve e di vino dovrebbero presentare una dichiarazione di vendemmia. Gli Stati membri dovrebbero inoltre avere la possibilità di imporre ai commercianti di uve destinate alla vinificazione di dichiarare ogni anno i quantitativi dell’ultima vendemmia immessi in commercio. I produttori di mosto e di vino e i commercianti diversi dai rivenditori al minuto dovrebbero dichiarare le scorte di mosto e di vino che detengono.
(78)
Per garantire un livello soddisfacente di tracciabilità dei prodotti, in particolare ai fini della protezione dei consumatori, è opportuno disporre che tutti i prodotti disciplinati dal presente regolamento che circolano nella Comunità abbiano un documento di accompagnamento.
(79)
Per far fronte a casi giustificati di crisi anche dopo che si è conclusa una misura di sostegno transitoria alla distillazione di crisi prevista dai programmi di sostegno nel 2012, gli Stati membri dovrebbero poter concedere aiuti per la distillazione di crisi entro un massimale di bilancio complessivo pari al 15 % del valore della relativa dotazione annuale per i rispettivi programmi di sostegno nazionali. Tali aiuti dovrebbero essere notificati alla Commissione e approvati a norma del presente regolamento prima di essere concessi.
(80)
Le misure necessarie per l’attuazione del presente regolamento dovrebbero essere adottate secondo la decisione 1999/468/CE del Consiglio, del 28 giugno 1999, recante modalità per l’esercizio delle competenze di esecuzione conferite alla Commissione (10).
(81)
Le spese sostenute dagli Stati membri per rispettare gli obblighi derivanti dall’applicazione del presente regolamento dovrebbero essere finanziate dalla Comunità secondo quanto stabilito dal regolamento (CE) n. 1290/2005 del Consiglio, del 21 giugno 2005, relativo al finanziamento della politica agricola comune (11).
(82)
Gli Stati membri e la Commissione dovrebbero scambiarsi le informazioni necessarie ai fini dell’applicazione del presente regolamento.
(83)
Per garantire l’osservanza degli obblighi previsti dal presente regolamento è necessario prevedere l’esecuzione di controlli e l’applicazione di sanzioni in caso di mancata osservanza di tali obblighi. Si dovrebbe quindi conferire alla Commissione la competenza di stabilire le relative regole, comprese quelle relative al recupero di pagamenti indebitamente effettuati e agli obblighi di rendicontazione degli Stati membri.
(84)
La responsabilità di garantire l’osservanza delle disposizioni del presente regolamento dovrebbe incombere alle autorità degli Stati membri; occorre adottare disposizioni che permettano alla Commissione di sorvegliare e garantire tale osservanza.
(85)
Ai fini dell’inserimento del settore vitivinicolo nel regime di pagamento unico, tutte le superfici viticole attivamente coltivate dovrebbero diventare ammissibili al regime di pagamento unico istituito dal regolamento (CE) n. 1782/2003 del Consiglio, del 29 settembre 2003, che stabilisce norme comuni relative ai regimi di sostegno diretto nell’ambito della politica agricola comune e istituisce taluni regimi di sostegno a favore degli agricoltori (12).
(86)
I viticoltori stabiliti in Bulgaria, Cipro, Estonia, Lettonia, Lituania, Malta, Polonia, Repubblica ceca, Romania, Slovenia, Slovacchia e Ungheria dovrebbero beneficiare dell’inserimento del settore del vino nel regime di pagamento unico alle stesse condizioni dei viticoltori della Comunità nella sua composizione al 30 aprile 2004. Per questo motivo il settore del vino non dovrebbe essere assoggettato, all’interno del regime di pagamento unico, allo schema di incrementi previsto dall’articolo 143 bis del regolamento (CE) n. 1782/2003.
(87)
Occorre pertanto modificare di conseguenza il regolamento (CE) n. 1782/2003 e il regolamento (CE) n. 3/2008 del Consiglio, del 17 dicembre 2007, relativo ad azioni di informazione e di promozione dei prodotti agricoli sul mercato interno e nei paesi terzi (13).
(88)
La transizione dalla disciplina del regolamento (CE) n. 1493/1999 e degli altri regolamenti relativi al settore vitivinicolo a quella prevista dal presente regolamento potrebbe dar luogo a difficoltà che il presente regolamento non affronta. Appare necessario dare alla Commissione la facoltà di adottare le necessarie misure transitorie per far fronte a tale eventualità. La Commissione dovrebbe essere altresì autorizzata a risolvere determinati problemi pratici,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
TITOLO I
DISPOSIZIONI INTRODUTTIVE
Articolo 1
Oggetto e ambito di applicazione
1. Il presente regolamento stabilisce norme specifiche per la produzione e la commercializzazione dei prodotti di cui all’allegato I, parte XII, del regolamento (CE) n. 1234/2007.
2. Per i prodotti di cui al paragrafo 1 il presente regolamento prevede:
a)
misure di sostegno;
b)
misure regolamentari;
c)
regole in materia di scambi con i paesi terzi;
d)
regole che disciplinano il potenziale produttivo.
Articolo 2
Definizioni
Ai fini del presente regolamento si applicano le definizioni figuranti nell’allegato I.
TITOLO II
MISURE DI SOSTEGNO
CAPO I
Programmi di sostegno
Sezione 1
Disposizioni introduttive
Articolo 3
Ambito di applicazione
Il presente capo stabilisce le norme che disciplinano l’assegnazione di risorse finanziarie comunitarie agli Stati membri e l’uso di tali risorse da parte degli Stati membri attraverso programmi nazionali di sostegno (di seguito denominati «programmi di sostegno») per finanziare misure specifiche di sostegno al settore vitivinicolo.
Articolo 4
Compatibilità e coerenza
1. I programmi di sostegno sono compatibili con il diritto comunitario e coerenti con le attività, le politiche e le priorità della Comunità.
2. Gli Stati membri sono responsabili dei programmi di sostegno e assicurano che siano coerenti al loro interno, elaborati e applicati secondo criteri oggettivi, tenendo conto della situazione economica dei produttori interessati e della necessità di evitare disparità ingiustificate di trattamento tra i produttori.
Gli Stati membri sono responsabili per la predisposizione e l’esecuzione dei necessari controlli e delle necessarie sanzioni in caso di inosservanza dei programmi di sostegno.
3. Non è concesso alcun sostegno:
a)
ai progetti di ricerca e alle misure di sostegno di progetti di ricerca;
b)
alle misure che sono contenute nei programmi di sviluppo rurale degli Stati membri ai sensi del regolamento (CE) n. 1698/2005.
Sezione 2
Presentazione e contenuto dei programmi di sostegno
Articolo 5
Presentazione dei programmi di sostegno
1. Ogni Stato membro produttore elencato nell’allegato II presenta alla Commissione, per la prima volta entro il 30 giugno 2008, un progetto di programma quinquennale di sostegno contenente misure conformi al presente capo.
Le misure di sostegno contenute nei programmi di sostegno sono definite con riferimento al livello territoriale che gli Stati membri ritengono più adeguato. I programmi di sostegno sono presentati alla Commissione previa consultazione delle autorità e delle organizzazioni competenti al livello territoriale adeguato.
Ogni Stato membro presenta un solo progetto di programma di sostegno rispondente alle sue peculiarità regionali.
2. I programmi di sostegno entrano in applicazione tre mesi dopo la loro presentazione alla Commissione.
Se, tuttavia, il programma di sostegno presentato non risponde alle condizioni previste nel presente capo, la Commissione ne informa lo Stato membro. In tal caso lo Stato membro presenta alla Commissione un programma di sostegno riveduto, che entra in applicazione due mesi dopo la sua comunicazione, a meno che persista un’incompatibilità, nel qual caso si applica il presente comma.
3. Il paragrafo 2 si applica mutatis mutandis alle modifiche relative ai programmi di sostegno presentate dagli Stati membri.
4. L’articolo 6 non si applica allorché l’unica misura che figura nel programma di sostegno di uno Stato membro consiste nel trasferimento verso il regime di pagamento unico di cui all’articolo 9. In tal caso l’articolo 21 si applica solo per quanto attiene al suo paragrafo 1 e per l’anno in cui ha luogo il trasferimento.
Articolo 6
Contenuto dei programmi di sostegno
I programmi di sostegno contengono i seguenti elementi:
a)
una descrizione dettagliata delle misure proposte con la quantificazione dei loro obiettivi;
b)
i risultati delle consultazioni tenute;
c)
una valutazione degli impatti tecnici, economici, ambientali e sociali attesi;
d)
uno scadenzario di attuazione delle misure;
e)
una tabella finanziaria generale che indica le risorse da stanziare e la loro ripartizione indicativa tra le misure, in conformità dei massimali indicati nell’allegato II;
f)
i criteri e gli indicatori quantitativi da utilizzare a fini di monitoraggio e valutazione e le misure adottate per garantire l’adeguata ed effettiva attuazione dei programmi di sostegno;
g)
la designazione delle autorità e degli organismi competenti a cui è affidata l’attuazione del programma di sostegno.
Articolo 7
Misure ammissibili
1. I programmi di sostegno contemplano una o più delle seguenti misure:
a)
sostegno nell’ambito del regime di pagamento unico a norma dell’articolo 9;
b)
promozione a norma dell’articolo 10;
c)
ristrutturazione e riconversione dei vigneti a norma dell’articolo 11;
d)
vendemmia verde a norma dell’articolo 12;
e)
fondi di mutualizzazione a norma dell’articolo 13;
f)
assicurazione del raccolto a norma dell’articolo 14;
g)
investimenti a norma dell’articolo 15;
h)
distillazione dei sottoprodotti a norma dell’articolo 16;
i)
distillazione di alcole per usi commestibili a norma dell’articolo 17;
j)
distillazione di crisi a norma dell’articolo 18;
k)
uso di mosto di uve concentrato a norma dell’articolo 19.
2. I programmi di sostegno non contemplano misure diverse da quelle di cui agli articoli da 9 a 19.
Articolo 8
Regole generali relative ai programmi di sostegno
1. La ripartizione delle risorse finanziarie comunitarie disponibili e i massimali di bilancio sono fissati nell’allegato II.
2. Il sostegno comunitario si riferisce esclusivamente alla spesa ammissibile sostenuta dopo la presentazione del relativo programma di sostegno ai sensi dell’articolo 5, paragrafo 1.
3. Gli Stati membri non contribuiscono alle spese di misure finanziate dalla Comunità nell’ambito dei programmi di sostegno.
4. In deroga al paragrafo 3, per le misure contemplate dagli articoli 10, 14 e 15 gli Stati membri possono erogare aiuti nazionali nel rispetto delle pertinenti regole comunitarie in materia di aiuti di Stato.
L’intensità massima di aiuto stabilita nelle pertinenti regole comunitarie in materia di aiuti di Stato si applica al finanziamento pubblico complessivo, comprese le risorse comunitarie e le risorse nazionali.
Sezione 3
Misure di sostegno specifiche
Articolo 9
Regime di pagamento unico e sostegno a favore dei viticoltori
1. Gli Stati membri possono concedere un sostegno ai viticoltori assegnando loro diritti all’aiuto ai sensi del titolo III, capitolo 3, del regolamento (CE) n. 1782/2003 in conformità dell’allegato VII, punto O, dello stesso regolamento.
2. Gli Stati membri che intendano avvalersi della facoltà di cui al paragrafo 1 prevedono detto aiuto nei loro programmi di sostegno, apportando tra l’altro le modifiche di cui all’articolo 5, paragrafo 3, ai programmi in questione, per quanto concerne i successivi trasferimenti delle risorse al regime di pagamento unico.
3. Una volta effettivo, il sostegno di cui al paragrafo 1:
a)
rimane nell’ambito del regime di pagamento unico e cessa di essere disponibile, o è reso disponibile in virtù dell’articolo 5, paragrafo 3, per le misure di cui agli articoli da 10 a 19 negli anni di funzionamento successivi dei programmi di sostegno;
b)
riduce in proporzione l’importo delle risorse disponibili per le misure di cui agli articoli da 10 a 19 nei programmi di sostegno.
Articolo 10
Promozione sui mercati dei paesi terzi
1. Il sostegno ai sensi del presente articolo riguarda le misure di informazione e promozione dei vini comunitari attuate nei paesi terzi, destinate a migliorarne la competitività in tali paesi.
2. Le misure di cui al paragrafo 1 riguardano i vini a denominazione di origine protetta, i vini a indicazione geografica protetta o i vini con indicazione della varietà di uva da vino.
3. Le misure di cui al paragrafo 1 possono essere soltanto:
a)
azioni in materia di relazioni pubbliche, promozione e pubblicità, che mettano in rilievo i vantaggi dei prodotti comunitari, in particolare in termini di qualità, di sicurezza alimentare e di rispetto dell’ambiente;
b)
la partecipazione a manifestazioni, fiere ed esposizioni di importanza internazionale;
c)
campagne di informazione, in particolare sui sistemi comunitari delle denominazioni di origine, delle indicazioni geografiche e della produzione biologica;
d)
studi di mercati nuovi, necessari all’ampliamento degli sbocchi di mercato;
e)
studi per valutare i risultati delle azioni promozionali e di informazione.
4. Il contributo della Comunità alle attività di promozione non supera il 50 % della spesa ammissibile.
Articolo 11
Ristrutturazione e riconversione dei vigneti
1. Le misure relative alla ristrutturazione e alla riconversione dei vigneti hanno lo scopo di aumentare la competitività dei produttori di vino.
2. La concessione del sostegno alla ristrutturazione e alla riconversione dei vigneti ai sensi del presente articolo è subordinata alla presentazione, da parte degli Stati membri, dell’inventario del rispettivo potenziale produttivo a norma dell’articolo 109.
3. Il sostegno alla ristrutturazione e alla riconversione dei vigneti può riguardare soltanto una o più delle seguenti attività:
a)
la riconversione varietale, anche mediante sovrainnesto;
b)
la diversa collocazione/reimpianto di vigneti;
c)
il miglioramento delle tecniche di gestione dei vigneti.
Il sostegno non si applica al rinnovo normale dei vigneti giunti al termine del loro ciclo di vita naturale.
4. Il sostegno alla ristrutturazione e alla riconversione dei vigneti può essere erogato soltanto nelle forme seguenti:
a)
compensazione dei produttori per le perdite di reddito conseguenti all’esecuzione della misura;
b)
contributo ai costi di ristrutturazione e di riconversione.
5. La compensazione delle perdite di reddito di cui al paragrafo 4, lettera a), può ammontare fino al 100 % della perdita e assumere una delle seguenti forme:
a)
nonostante le disposizioni del titolo V, capo II, l’autorizzazione alla coesistenza di viti vecchie e viti nuove per un periodo determinato, non superiore a tre anni, fino alla fine del regime transitorio relativo ai diritti di impianto;
b)
una compensazione finanziaria.
6. Il contributo comunitario ai costi effettivi della ristrutturazione e della riconversione dei vigneti non supera il 50 %. Nelle regioni classificate come regioni di convergenza a norma del regolamento (CE) n. 1083/2006 (14), il contributo comunitario alle spese di ristrutturazione e di riconversione non supera il 75 %.
Articolo 12
Vendemmia verde
1. Ai fini del presente articolo per vendemmia verde si intende la distruzione totale o l’eliminazione dei grappoli non ancora giunti a maturazione, riducendo a zero la resa della relativa superficie.
2. Il sostegno a favore della vendemmia verde contribuisce a ripristinare l’equilibrio tra offerta e domanda sul mercato del vino nella Comunità per evitare crisi di mercato.
3. Il sostegno a favore della vendemmia verde può consistere nell’erogazione di una compensazione sotto forma di pagamento forfettario per ettaro da stabilirsi dallo Stato membro.
L’importo del pagamento non supera il 50 % della somma dei costi diretti della distruzione o eliminazione dei grappoli e della perdita di reddito connessa alla distruzione o eliminazione dei grappoli.
4. Gli Stati membri interessati istituiscono un sistema, basato su criteri oggettivi, per garantire che le misure relative alla vendemmia verde non comportino una compensazione dei singoli viticoltori superiore al massimale di cui al paragrafo 3, secondo comma.
Articolo 13
Fondi di mutualizzazione
1. Il sostegno a favore della costituzione di fondi di mutualizzazione offre assistenza ai produttori che desiderano assicurarsi contro il rischio di fluttuazioni del mercato.
2. Il sostegno a favore della costituzione di fondi di mutualizzazione può essere concesso sotto forma di un aiuto temporaneo e decrescente destinato a coprire le spese amministrative dei fondi.
Articolo 14
Assicurazione del raccolto
1. Il sostegno per l’assicurazione del raccolto contribuisce a tutelare i redditi dei produttori colpiti da calamità naturali, condizioni climatiche avverse, fitopatie o infestazioni parassitarie.
2. Il sostegno a favore dell’assicurazione del raccolto può essere concesso sotto forma di un contributo finanziario comunitario non superiore:
a)
all’80 % del costo dei premi assicurativi versati dai produttori a copertura delle perdite causate da condizioni climatiche avverse assimilabili alle calamità naturali;
b)
al 50 % del costo dei premi assicurativi versati dai produttori a copertura:
i)
delle perdite dovute alle cause di cui alla lettera a) e di altre perdite causate da condizioni climatiche avverse;
ii)
delle perdite dovute a animali, fitopatie o infestazioni parassitarie.
3. Il sostegno per l’assicurazione del raccolto può essere concesso solo se i pagamenti dei premi assicurativi non compensano i produttori di un importo superiore al 100 % della perdita di reddito subita, tenendo conto di ogni altra compensazione che il produttore abbia eventualmente ottenuto in virtù di altri regimi di sostegno relativi al rischio assicurato.
4. Il sostegno per l’assicurazione del raccolto non crea distorsioni di concorrenza sul mercato delle assicurazioni.
Articolo 15
Investimenti
1. Può essere concesso un sostegno per investimenti materiali o immateriali in impianti di trattamento, in infrastrutture vinicole e nella commercializzazione del vino diretti a migliorare il rendimento globale dell’impresa e riguardanti uno o più dei seguenti aspetti:
a)
la produzione o la commercializzazione dei prodotti di cui all’allegato IV;
b)
lo sviluppo di nuovi prodotti, trattamenti e tecnologie connessi con i prodotti di cui all’allegato IV.
2. Il sostegno di cui al paragrafo 1, all’aliquota massima, è limitato alle microimprese e alle piccole e medie imprese ai sensi della raccomandazione 2003/361/CE della Commissione, del 6 maggio 2003, relativa alla definizione delle microimprese, piccole e medie imprese (15). Per i territori delle Azzorre, di Madera, delle isole Canarie, delle isole minori del Mar Egeo ai sensi del regolamento (CE) n. 1405/2006, del Consiglio, del 18 settembre 2006, recante misure specifiche nel settore dell’agricoltura a favore delle isole minori del Mar Egeo (16) e dei dipartimenti francesi d’oltremare, non si applicano limiti nelle dimensioni per l’aliquota massima. Per le imprese cui non si applica l’articolo 2, paragrafo 1, del titolo I dell’allegato della raccomandazione 2003/361/CE, che occupano meno di 750 persone o il cui fatturato annuo non supera i 200 Mio EUR, l’intensità massima degli aiuti è dimezzata.
Il sostegno non può essere concesso ad imprese in difficoltà ai sensi degli orientamenti comunitari sugli aiuti di Stato per il salvataggio e la ristrutturazione di imprese in difficoltà.
3. Sono esclusi dalle spese ammissibili gli elementi di cui all’articolo 71, paragrafo 3, lettere da a) a c), del regolamento (CE) n. 1698/2005.
4. Le seguenti intensità massime di aiuto in relazione ai costi d’investimento ammissibili si applicano al contributo comunitario:
a)
50 % nelle regioni classificate come regioni di convergenza a norma del regolamento (CE) n. 1083/2006;
b)
40 % nelle regioni diverse dalle regioni di convergenza;
c)
75 % nelle regioni ultraperiferiche in conformità del regolamento (CE) n. 247/2006 del Consiglio, del 30 gennaio 2006, recante misure specifiche nel settore dell’agricoltura a favore delle regioni ultraperiferiche dell’Unione (17);
d)
65 % nelle isole minori del Mar Egeo ai sensi del regolamento (CE) n. 1405/2006.
5. L’articolo 72 del regolamento (CE) n. 1698/2005 si applica mutatis mutandis al sostegno di cui al paragrafo 1.
Articolo 16
Distillazione dei sottoprodotti
1. Può essere concesso un sostegno per la distillazione volontaria o obbligatoria dei sottoprodotti della vinificazione effettuata nel rispetto delle condizioni di cui all’allegato VI, sezione D.
L’importo dell’aiuto è fissato per % vol/hl di alcole ottenuto. Non è versato alcun aiuto per il volume di alcole contenuto nei sottoprodotti da distillare che sia superiore al 10 % rispetto al volume di alcole contenuto nel vino prodotto.
2. I livelli massimi di aiuto applicabili sono basati sui costi di raccolta e trattamento e sono stabiliti secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1.
3. L’alcole derivante dalla distillazione oggetto del sostegno di cui al paragrafo 1 è utilizzato esclusivamente per fini industriali o energetici onde evitare distorsioni di concorrenza.
Articolo 17
Distillazione di alcole per usi commestibili
1. Può essere concesso un sostegno ai produttori fino al 31 luglio 2012 per la distillazione del vino in alcole per usi commestibili sotto forma di aiuto per ettaro.
2. Prima della concessione del sostegno, sono presentati i corrispondenti contratti per la distillazione del vino, nonché le opportune prove della consegna per la distillazione.
Articolo 18
Distillazione di crisi
1. Può essere concesso un sostegno fino al 31 luglio 2012 per la distillazione volontaria o obbligatoria di eccedenze di vino decisa dagli Stati membri in casi giustificati di crisi al fine di ridurre o eliminare l’eccedenza e nel contempo garantire la continuità di rifornimento da un raccolto all’altro.
2. I livelli massimi di aiuto applicabili sono stabiliti secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1.
3. L’alcole derivante dalla distillazione oggetto del sostegno di cui al paragrafo 1 è utilizzato esclusivamente per fini industriali o energetici onde evitare distorsioni di concorrenza.
4. La quota della dotazione disponibile utilizzata per la misura di distillazione di crisi non supera le seguenti quote percentuali calcolate sul totale delle risorse disponibili stabilite nell’allegato II per Stato membro per il corrispondente esercizio finanziario:
-
20 % nel 2009,
-
15 % nel 2010,
-
10 % nel 2011,
-
5 % nel 2012.
5. Gli Stati membri possono aumentare le risorse disponibili per la misura di distillazione di crisi oltre i massimali annui previsti al paragrafo 4 con l’apporto di risorse nazionali entro i seguenti limiti (espressi in percentuale del corrispondente massimale annuo di cui al paragrafo 4):
-
5 % nella campagna viticola 2010,
-
10 % nella campagna viticola 2011,
-
15 % nella campagna viticola 2012.
Se del caso, gli Stati membri comunicano alla Commissione l’apporto di risorse nazionali ai sensi del primo comma e la Commissione approva l'operazione prima che tali risorse siano rese disponibili.
Articolo 19
Uso di mosto di uve concentrato
1. Può essere concesso un sostegno fino al 31 luglio 2012 ai produttori di vino che utilizzano mosto di uve concentrato, compreso il mosto di uve concentrato rettificato, per aumentare il titolo alcolometrico naturale dei prodotti alle condizioni stabilite all’allegato V.
2. L’importo dell’aiuto è fissato per titolo alcolometrico volumico potenziale e per ettolitro di mosto utilizzato per l’arricchimento.
3. I livelli massimi di aiuto applicabili per questa misura nelle diverse zone viticole sono stabiliti secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1.
Articolo 20
Condizionalità
Qualora si constati che gli agricoltori, in qualsiasi momento nei tre anni successivi alla riscossione di pagamenti nell’ambito dei programmi di sostegno per la ristrutturazione e la riconversione dei vigneti o in qualsiasi momento nel primo anno dalla riscossione del pagamento nell’ambito dei programmi di sostegno per la vendemmia verde, non hanno rispettato, nella loro azienda, i criteri di gestione obbligatori e le buone condizioni agronomiche e ambientali di cui agli articoli da 3 a 7 del regolamento (CE) n. 1782/2003, se l’inadempienza deriva da un’azione o da un’omissione imputabile direttamente all’agricoltore l’importo del pagamento è ridotto o azzerato, parzialmente o totalmente, in funzione della gravità, della portata, della durata e della frequenza dell’inadempienza e all’agricoltore è richiesto, se del caso, il rimborso dell’importo percepito, alle condizioni stabilite in tali articoli.
Sezione 4
Disposizioni generali
Articolo 21
Relazioni e valutazione
1. Entro il 1o marzo di ogni anno e per la prima volta entro il 1o marzo 2010, gli Stati membri presentano alla Commissione una relazione sull’attuazione delle misure previste nei programmi di sostegno durante l’esercizio finanziario precedente.
Le relazioni elencano e descrivono le misure per le quali è stato erogato il contributo comunitario nell’ambito dei programmi di sostegno e forniscono in particolare precisazioni sull’attuazione delle misure di promozione di cui all’articolo 10.
2. Entro il 1o marzo 2011 e, per la seconda volta, entro il 1o marzo 2014 gli Stati membri presentano alla Commissione una valutazione dei costi e dei benefici dei programmi di sostegno, con indicazioni su come sia possibile accrescerne l’efficienza.
Entro il 31 dicembre 2011 la Commissione presenta al Parlamento europeo e al Consiglio una relazione sull’attuazione delle misure di promozione di cui all’articolo 10.
Articolo 22
Modalità di applicazione
Le misure necessarie per l’applicazione del presente capo sono adottate secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1.
Esse possono riguardare in particolare:
a)
il formato della presentazione dei programmi di sostegno;
b)
le norme relative alle modifiche dei programmi di sostegno adottate dopo la loro entrata in applicazione;
c)
le norme dettagliate per l’applicazione delle misure di cui agli articoli da 10 a 19;
d)
le condizioni alle quali occorre comunicare e pubblicizzare l’assistenza fornita attraverso risorse finanziarie della Comunità;
e)
le modalità in materia di rendicontazione.
CAPO II
Trasferimenti di risorse finanziarie
Articolo 23
Trasferimento di risorse allo sviluppo rurale
1. A partire dall’esercizio finanziario 2009, gli importi fissati al paragrafo 2 in base alla spesa storica assegnata, nell’ambito del regolamento (CE) n. 1493/1999, alle misure d’intervento destinate a regolarizzare i mercati agricoli ai sensi dell’articolo 3, paragrafo 1, lettera b), del regolamento (CE) n. 1290/2005, sono disponibili come risorse comunitarie supplementari destinate a misure da attuare nelle regioni produttrici di vino nell’ambito della programmazione dello sviluppo rurale finanziata attraverso il regolamento (CE) n. 1698/2005.
2. Nei rispettivi anni civili sono resi disponibili i seguenti importi:
-
2009: 40,5 Mio EUR,
-
2010: 80,9 Mio EUR,
-
a partire dal 2011: 121,4 Mio EUR.
3. Gli importi fissati al paragrafo 2 sono ripartiti tra gli Stati membri secondo quanto stabilito nell’allegato III.
Gli Stati membri in corrispondenza dei quali non è indicato alcun importo nell’attuale tabella dell’allegato III a motivo dell’esiguità dell’importo altrimenti ottenuto applicando la chiave di ripartizione volta a stabilire gli importi per l’allegato III (meno di 2,5 Mio EUR da trasferire nel 2009) possono decidere di trasferire, del tutto o in parte, nell’allegato III gli importi ora figuranti nell’allegato II per destinarli ai loro programmi di sviluppo rurale. In tal caso, gli Stati membri in questione informano la Commissione del trasferimento entro il 30 giugno 2008 e la Commissione modifica di conseguenza il paragrafo 2 e gli allegati II e III.
TITOLO III
MISURE REGOLAMENTARI
CAPO I
Disposizioni generali
Articolo 24
Classificazione delle varietà di uve da vino
1. Fatto salvo il paragrafo 2, gli Stati membri classificano le varietà di uve da vino che possono essere impiantate, reimpiantate o innestate sul loro territorio per la produzione di vino.
Gli Stati membri possono classificare come varietà di uve da vino soltanto quelle che soddisfano le seguenti condizioni:
a)
la varietà in questione appartiene alla specie Vitis vinifera o proviene da un incrocio tra la specie Vitis vinifera e altre specie del genere Vitis;
b)
la varietà non è una delle seguenti: Noah, Othello, Isabelle, Jacquez, Clinton e Herbemont.
L’estirpazione di una varietà di uva da vino eliminata dalla classificazione di cui al primo comma ha luogo entro 15 anni dalla sua eliminazione.
2. Gli Stati membri in cui la produzione di vino non supera 50 000 ettolitri per campagna viticola, calcolata in base alla produzione media delle ultime cinque campagne viticole, sono esonerati dall’obbligo di classificazione di cui al paragrafo 1.
Tuttavia, anche negli Stati membri di cui al primo comma possono essere impiantate, reimpiantate o innestate per la produzione di vino soltanto le varietà di uve da vino rispondenti al paragrafo 1, lettere a) e b).
3. In deroga al paragrafo 1, primo e secondo comma, e al paragrafo 2, secondo comma, sono autorizzati per scopi di ricerca scientifica e sperimentali l’impianto, il reimpianto o l’innesto delle seguenti varietà di uve da vino:
a)
le varietà non classificate, per quanto concerne gli Stati membri di cui al paragrafo 1;
b)
le varietà non rispondenti al paragrafo 1, lettere a) e b), per quanto concerne gli Stati membri di cui al paragrafo 2.
4. Le superfici impiantate con varietà di uve da vino per la produzione di vino in violazione dei paragrafi da 1 a 3 sono estirpate.
Non v’è tuttavia alcun obbligo di estirpazione di tali superfici se la produzione in questione è destinata esclusivamente al consumo familiare dei viticoltori.
5. Gli Stati membri prendono le misure necessarie per verificare che i produttori si conformino al disposto dei paragrafi da 1 a 4.
Articolo 25
Produzione e commercializzazione
1. I prodotti di cui all’allegato IV elaborati nella Comunità sono ottenuti da varietà di uve da vino classificabili a norma dell’articolo 24, paragrafo 1.
2. Nella Comunità possono essere utilizzate le designazioni delle categorie di prodotti vitivinicoli figuranti nell’allegato IV solo per la commercializzazione di un prodotto conforme alle corrispondenti condizioni ivi stabilite.
Tuttavia, nonostante l’articolo 59, paragrafo 1, lettera a), gli Stati membri possono ammettere l’utilizzazione della parola «vino» se:
a)
è accompagnata da un nome di frutta sotto forma di denominazione composta per commercializzare prodotti ottenuti dalla fermentazione di frutta diversa dall’uva; oppure
b)
è parte di una denominazione composta.
Deve essere evitata qualsiasi confusione con prodotti corrispondenti alle categorie di vino di cui all’allegato IV.
3. Le categorie di prodotti vitivinicoli elencate nell’allegato IV possono essere modificate secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 2.
4. Ad eccezione dei vini in bottiglia per i quali può essere provato che l’imbottigliamento è anteriore al 1o settembre 1971, il vino ottenuto da varietà di uve elencate nella classificazione compilata a norma dell’articolo 24, paragrafo 1, primo comma, ma non rispondente ad una delle categorie stabilite nell’allegato IV, può essere utilizzato soltanto per il consumo familiare del viticoltore, per la produzione di aceto di vino o per la distillazione.
CAPO II
Pratiche enologiche e restrizioni
Articolo 26
Ambito di applicazione
Il presente capo concerne le pratiche enologiche autorizzate e le restrizioni applicabili in materia di produzione e commercializzazione dei prodotti disciplinati dal presente regolamento, nonché la procedura per decidere in merito a tali pratiche e restrizioni.
Articolo 27
Pratiche enologiche e restrizioni
1. Per la produzione e la conservazione nella Comunità dei prodotti disciplinati dal presente regolamento sono utilizzate esclusivamente le pratiche enologiche autorizzate in virtù del diritto comunitario figuranti nell’allegato V o stabilite in conformità degli articoli 28 e 29.
Il disposto del primo comma non si applica:
a)
ai succhi di uve e ai succhi di uve concentrati;
b)
al mosto di uve e al mosto di uve concentrato destinato alla preparazione di succo di uve.
2. Le pratiche enologiche autorizzate sono impiegate soltanto per consentire una buona vinificazione, una buona conservazione o un buon affinamento dei prodotti.
3. I prodotti disciplinati dal presente regolamento sono ottenuti nella Comunità nel rispetto delle restrizioni stabilite nell’allegato VI.
4. È vietata la commercializzazione nella Comunità dei prodotti disciplinati dal presente regolamento sottoposti a pratiche enologiche non autorizzate a livello comunitario o, laddove applicabile, non autorizzate a livello nazionale, o che violano le restrizioni previste nell’allegato VI.
Articolo 28
Regole più rigorose decise dagli Stati membri
Gli Stati membri possono limitare o escludere il ricorso a determinate pratiche enologiche, autorizzate in virtù del diritto comunitario, e prevedere norme più restrittive per i vini prodotti sul loro territorio al fine di rafforzare la preservazione delle caratteristiche essenziali dei vini a denominazione di origine protetta o a indicazione geografica protetta o dei vini spumanti e liquorosi.
Gli Stati membri comunicano tali limitazioni, esclusioni e restrizioni alla Commissione, che ne informa gli altri Stati membri.
Articolo 29
Autorizzazione di pratiche enologiche e restrizioni
1. Fatte salve le pratiche enologiche relative all’arricchimento, all’acidificazione e alla disacidificazione previste nell’allegato V per i prodotti specifici in esso contemplati e le restrizioni elencate nell’allegato VI, l’autorizzazione delle pratiche enologiche e le restrizioni relative alla produzione e alla conservazione dei prodotti disciplinati dal presente regolamento sono decise secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 2.
2. Gli Stati membri possono permettere l’uso sperimentale di pratiche enologiche non autorizzate a condizioni da determinarsi secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 2.
Articolo 30
Criteri per l’autorizzazione
Per l’autorizzazione di pratiche enologiche secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 2, la Commissione:
a)
si basa sulle pratiche enologiche raccomandate e pubblicate dall’Organizzazione internazionale della vigna e del vino (OIV) e sui risultati dell’uso sperimentale di pratiche enologiche non ancora autorizzate;
b)
tiene conto della protezione della salute umana;
c)
valuta i possibili rischi che i consumatori siano indotti in errore rispetto alle loro aspettative e abitudini, considerando se siano disponibili e utilizzabili strumenti di informazione che permettano di escludere tali rischi;
d)
permette di preservare le caratteristiche naturali ed essenziali del vino senza causare modifiche sostanziali nella composizione del prodotto in questione;
e)
garantisce un livello minimo accettabile di protezione dell’ambiente;
f)
rispetta le regole generali sulle pratiche enologiche e sulle restrizioni stabilite rispettivamente negli allegati V e VI.
Articolo 31
Metodi di analisi
I metodi di analisi per determinare la composizione dei prodotti disciplinati dal presente regolamento e le regole per stabilire se tali prodotti siano stati sottoposti a trattamenti in violazione delle pratiche enologiche autorizzate sono quelli raccomandati e pubblicati dall’OIV.
In assenza di metodi o di regole raccomandati e pubblicati dall’OIV, metodi e regole corrispondenti sono adottati secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 2.
In attesa dell’adozione di dette regole, tali metodi e regole da utilizzare sono quelli autorizzati dagli Stati membri interessati.
Articolo 32
Modalità di applicazione
Le misure necessarie per l’applicazione del presente capo e degli allegati V e VI sono adottate secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 2, salva disposizione contraria prevista in tali allegati.
Esse possono riguardare in particolare:
a)
le disposizioni secondo cui le pratiche enologiche comunitarie elencate all’allegato IV del regolamento (CE) n. 1493/1999 sono considerate pratiche enologiche autorizzate;
b)
le pratiche enologiche autorizzate e le restrizioni, arricchimento, acidificazione e disacidificazione compresi, relative ai vini spumanti, ai vini spumanti di qualità e ai vini spumanti aromatici di qualità;
c)
le pratiche enologiche autorizzate e le restrizioni relative ai vini liquorosi;
d)
fatto salvo il disposto dell’allegato VI, sezione C, le disposizioni che disciplinano la miscelazione e il taglio dei mosti e dei vini;
e)
in assenza di regole comunitarie in materia, i requisiti di purezza e le specifiche delle sostanze impiegate nelle pratiche enologiche;
f)
le disposizioni amministrative relative alle pratiche enologiche autorizzate;
g)
le condizioni di detenzione, di circolazione e di uso dei prodotti non conformi al disposto dell’articolo 27 ed eventuali deroghe alle condizioni di tale articolo, nonché la fissazione di criteri atti ad evitare un eccessivo rigore in casi specifici;
h)
le condizioni alle quali gli Stati membri possono autorizzare la detenzione, la circolazione e l’uso dei prodotti non conformi alle disposizioni del presente capo diverse da quelle stabilite dall’articolo 27, oppure non conformi alle disposizioni di applicazione del presente capo.
CAPO III
Denominazioni di origine, indicazioni geografiche e menzioni tradizionali
Articolo 33
Ambito di applicazione
1. Le regole relative alle denominazioni d’origine, alle indicazioni geografiche e alle menzioni tradizionali di cui ai capi IV e V si applicano ai prodotti di cui all’allegato IV, punto 1, punti da 3 a 6 e punti 8, 9, 11, 15 e 16.
2. Le regole di cui al paragrafo 1 sono basate:
a)
sulla protezione dei legittimi interessi:
i)
dei consumatori; e
ii)
dei produttori;
b)
sull’assicurazione del buon funzionamento del mercato comune dei prodotti interessati;
c)
sulla promozione della produzione di prodotti di qualità, consentendo nel contempo misure nazionali di politica della qualità.
CAPO IV
Denominazioni di origine e indicazioni geografiche
Sezione 1
Definizioni
Articolo 34
Definizioni
1. Ai fini del presente regolamento si intende per:
a)
«denominazione di origine» il nome di una regione, di un luogo determinato o, in casi eccezionali, di un paese che serve a designare un prodotto di cui all’articolo 33, paragrafo 1, conforme ai seguenti requisiti:
i)
la sua qualità e le sue caratteristiche sono dovute essenzialmente o esclusivamente ad un particolare ambiente geografico ed ai suoi fattori naturali e umani;
ii)
le uve da cui è ottenuto provengono esclusivamente da tale zona geografica;
iii)
la sua produzione avviene in detta zona geografica;
iv)
è ottenuto da varietà di viti appartenenti alla specie Vitis vinifera;
b)
«indicazione geografica» l’indicazione che si riferisce a una regione, a un luogo determinato o, in casi eccezionali, a un paese che serve a designare un prodotto di cui all’articolo 33, paragrafo 1, conforme ai seguenti requisiti:
i)
possiede qualità, notorietà o altre caratteristiche specifiche attribuibili a tale origine geografica;
ii)
le uve da cui è ottenuto provengono per almeno l’85 % esclusivamente da tale zona geografica;
iii)
la sua produzione avviene in detta zona geografica;
iv)
è ottenuto da varietà di viti appartenenti alla specie Vitis vinifera o da un incrocio tra la specie Vitis vinifera e altre specie del genere Vitis.
2. Taluni nomi usati tradizionalmente costituiscono una denominazione di origine se:
a)
designano un vino;
b)
si riferiscono a un nome geografico;
c)
soddisfano i requisiti di cui al paragrafo 1, lettera a), punti da i) a iv);
d)
sono sottoposti alla procedura prevista dal presente capo per il conferimento della protezione alla denominazione di origine e all’indicazione geografica.
3. Le denominazioni di origine e le indicazioni geografiche, comprese quelle che si riferiscono a zone geografiche situate nei paesi terzi, possono beneficiare della protezione comunitaria in conformità delle norme stabilite nel presente capo.
Sezione 2
Domanda di protezione
Articolo 35
Contenuto delle domande di protezione
1. Le domande di protezione di nomi in quanto denominazioni di origine o indicazioni geografiche comprendono un fascicolo tecnico contenente:
a)
il nome di cui è chiesta la protezione;
b)
il nome e l’indirizzo del richiedente;
c)
un disciplinare di produzione ai sensi del paragrafo 2;
d)
un documento unico riepilogativo del disciplinare di produzione di cui al paragrafo 2.
2. Il disciplinare di produzione permette agli interessati di verificare le condizioni di produzione relative alla denominazione di origine o all’indicazione geografica.
Il disciplinare comporta almeno:
a)
il nome di cui è chiesta la protezione;
b)
una descrizione del vino (dei vini):
i)
per i vini a denominazione di origine, la descrizione delle principali caratteristiche analitiche e organolettiche;
ii)
per i vini a indicazione geografica, la descrizione delle principali caratteristiche analitiche e la valutazione o indicazione delle caratteristiche organolettiche;
c)
se del caso, le pratiche enologiche specifiche utilizzate nell’elaborazione del vino (dei vini) nonché le relative restrizioni applicabili a detta elaborazione;
d)
la delimitazione della relativa zona geografica;
e)
le rese massime per ettaro;
f)
un’indicazione della o delle varietà di uve da cui il vino (i vini) è (sono) ottenuto(i);
g)
gli elementi che evidenziano il legame di cui all’articolo 34, paragrafo 1, lettera a), punto i), oppure, secondo i casi, all’articolo 34, paragrafo 1, lettera b), punto i);
h)
le condizioni applicabili previste nelle disposizioni comunitarie o nazionali oppure previste dagli Stati membri, da un’organizzazione che gestisce la designazione di origine protetta o l’indicazione geografica protetta, purché tali condizioni siano oggettive, non discriminatorie e compatibili con il diritto comunitario;
i)
il nome e l’indirizzo delle autorità o degli organismi che verificano il rispetto delle disposizioni del disciplinare, e le relative attribuzioni.
Articolo 36
Domanda di protezione relativa a una zona geografica situata in un paese terzo
1. La domanda di protezione relativa a una zona geografica situata in un paese terzo contiene, oltre agli elementi previsti all’articolo 35, gli elementi che comprovano che la denominazione è protetta nel suo paese di origine.
2. La domanda è trasmessa alla Commissione direttamente dal richiedente oppure per il tramite delle autorità del paese terzo interessato.
3. La domanda di protezione è presentata in una delle lingue ufficiali della Comunità o accompagnata da una traduzione certificata in una di tali lingue.
Articolo 37
Richiedenti
1. La domanda di protezione di una denominazione di origine o di una indicazione geografica può essere presentata da qualunque associazione di produttori o, in casi eccezionali, da singoli produttori. Possono compartecipare alla domanda anche altre parti interessate.
2. I produttori possono presentare una domanda di protezione esclusivamente per i vini che producono.
3. Nel caso di un nome che designa una zona geografica transfrontaliera o di un nome tradizionale relativo ad una zona geografica transfrontaliera, può essere presentata una domanda comune.
Sezione 3
Procedura di conferimento della protezione
Articolo 38
Procedura nazionale preliminare
1. Le domande di protezione di una denominazione di origine o di un’indicazione geografica, a norma all’articolo 34, di vini originari della Comunità sono esaminate nell’ambito di una procedura nazionale preliminare in conformità del presente articolo.
2. La domanda di protezione è presentata nello Stato membro del cui territorio è originaria la denominazione di origine o l’indicazione geografica.
3. Lo Stato membro esamina se la domanda di protezione è conforme alle condizioni stabilite dal presente capo.
Lo Stato membro mette in atto una procedura nazionale che garantisce l’adeguata pubblicazione della domanda e prevede un periodo di almeno due mesi dalla data della pubblicazione, nel corso del quale ogni persona fisica o giuridica avente un interesse legittimo e stabilita o residente sul suo territorio può fare opposizione alla protezione proposta presentando allo Stato membro una dichiarazione debitamente motivata.
4. Lo Stato membro respinge la domanda se considera che la denominazione di origine o l’indicazione geografica non soddisfi le relative condizioni, come pure nell’eventualità che sia incompatibile con il diritto comunitario in generale.
5. Se ritiene che le condizioni applicabili siano soddisfatte, lo Stato membro
a)
pubblica il documento unico e il disciplinare di produzione almeno su Internet; e
b)
trasmette alla Commissione una domanda di protezione contenente le seguenti informazioni:
i)
il nome e l’indirizzo del richiedente;
ii)
il documento unico di cui all’articolo 35, paragrafo 1, lettera d);
iii)
una dichiarazione con cui afferma che la domanda presentata dal richiedente soddisfa, a suo giudizio, le condizioni del presente regolamento;
iv)
il riferimento alla pubblicazione di cui alla lettera a).
Tali informazioni sono presentate in una delle lingue ufficiali della Comunità o accompagnate da una traduzione certificata in una di tali lingue.
6. Gli Stati membri adottano le disposizioni legislative, regolamentari e amministrative necessarie per conformarsi con il presente articolo entro il 1o agosto 2009.
7. Lo Stato membro in cui non vige alcuna normativa nazionale sulla protezione delle denominazioni di origine e indicazioni geografiche può concedere alla denominazione, secondo i termini del presente capo e a titolo esclusivamente transitorio, una protezione a livello nazionale con effetto dalla data in cui la domanda è presentata alla Commissione. La protezione nazionale transitoria cessa il giorno in cui è adottata una decisione di registrazione o di rigetto a norma del presente capo.
Articolo 39
Esame da parte della Commissione
1. La Commissione pubblica la data di presentazione della domanda di protezione della denominazione di origine o dell’indicazione geografica.
2. La Commissione verifica se le domande di protezione di cui all’articolo 38, paragrafo 5, soddisfino le condizioni stabilite dal presente capo.
3. Se ritiene soddisfatte le condizioni del presente capo, la Commissione pubblica nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea il documento unico di cui all’articolo 35, paragrafo 1, lettera d), e il riferimento della pubblicazione del disciplinare di cui all’articolo 38, paragrafo 5.
In caso contrario, secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 2, si decide di respingere la domanda.
Articolo 40
Procedura di opposizione
Entro due mesi dalla pubblicazione prevista all’articolo 39, paragrafo 3, primo comma, ogni Stato membro o paese terzo, od ogni persona fisica o giuridica avente un interesse legittimo, stabilita o residente in uno Stato membro diverso da quello che chiede la protezione o in un paese terzo, può opporsi alla protezione proposta presentando alla Commissione una dichiarazione debitamente motivata relativa alle condizioni di ammissibilità disposte nel presente capo.
Per le persone fisiche o giuridiche stabilite o residenti in un paese terzo, la dichiarazione è presentata, direttamente o per il tramite delle autorità di tale paese terzo, nel termine di due mesi di cui al primo comma.
Articolo 41
Decisione sulla protezione
In base alle informazioni a disposizione della Commissione, si decide, secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 2, di conferire la protezione alla denominazione di origine o all’indicazione geografica che soddisfi le condizioni stabilite nel presente capo e sia compatibile con il diritto comunitario oppure di respingere la domanda se le condizioni suddette non sono soddisfatte.
Sezione 4
Casi specifici
Articolo 42
Omonimi
1. La registrazione del nome per cui è presentata la domanda, omonimo o parzialmente omonimo di un nome già registrato ai sensi del presente regolamento, tiene debitamente conto degli usi locali e tradizionali e dei rischi di confusione.
Un nome omonimo che induca erroneamente il consumatore a pensare che i prodotti siano originari di un altro territorio non è registrato, benché sia esatto per quanto attiene al territorio, alla regione o al luogo di cui sono effettivamente originari i prodotti in questione.
L’impiego di un nome omonimo registrato è autorizzato esclusivamente in condizioni pratiche tali da assicurare che il nome omonimo registrato successivamente sia sufficientemente differenziato da quello registrato in precedenza, tenuto conto della necessità di garantire un trattamento equo ai produttori interessati e di non indurre in errore il consumatore.
2. Il paragrafo 1 si applica mutatis mutandis se il nome per il quale è presentata la domanda è interamente o parzialmente omonimo di un’indicazione geografica protetta in quanto tale secondo la legislazione degli Stati membri.
Gli Stati membri non registrano, ai fini della protezione a norma della rispettiva legislazione in materia, un’indicazione geografica non identica qualora una denominazione di origine o indicazione geografica sia protetta nella Comunità in virtù della normativa comunitaria relativa alle denominazioni di origine e indicazioni geografiche.
3. Salvo se altrimenti disposto nelle modalità di applicazione adottate dalla Commissione, il nome di una varietà di uva da vino, se contiene o è costituito da una denominazione di origine protetta o da un’indicazione geografica protetta, non può essere utilizzato nell’etichettatura dei prodotti disciplinati dal presente regolamento.
4. Per i prodotti di cui all’articolo 34, la protezione delle denominazioni di origine e delle indicazioni geografiche lascia impregiudicate le indicazioni geografiche protette applicabili alle bevande spiritose di cui al regolamento (CE) n. 110/2008 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 15 gennaio 2008, relativo alla definizione, alla designazione, alla presentazione, all’etichettatura e alla protezione delle indicazioni geografiche delle bevande spiritose (18), e viceversa.
Articolo 43
Motivi di rigetto della protezione
1. I nomi diventati generici non sono protetti in quanto denominazioni di origine o indicazioni geografiche.
Ai fini del presente capo, si intende per «nome diventato generico» il nome di un vino che, pur riferendosi al luogo o alla regione in cui è stato originariamente prodotto o commercializzato, è diventato il nome comune di un vino nella Comunità.
Per stabilire se un nome sia diventato generico si tiene conto di tutti i fattori pertinenti, in particolare:
a)
della situazione esistente nella Comunità, in particolare nelle zone di consumo;
b)
delle pertinenti disposizioni legislative nazionali o comunitarie.
2. Un nome non è protetto in quanto denominazione di origine o indicazione geografica se, a causa della notorietà e della reputazione di un marchio commerciale, la protezione potrebbe indurre in errore il consumatore quanto alla vera identità del vino.
Articolo 44
Relazione con i marchi commerciali
1. Se una denominazione di origine o un’indicazione geografica è protetta in virtù del presente regolamento, la registrazione di un marchio corrispondente ad una delle situazioni descritte dall’articolo 45, paragrafo 2, riguardante un prodotto che rientra in una delle categorie elencate nell’allegato IV, è respinta se la domanda di registrazione del marchio è presentata posteriormente alla data di presentazione della domanda di protezione della denominazione di origine o dell’indicazione geografica alla Commissione e se la denominazione di origine o l’indicazione geografica ottiene successivamente la protezione.
I marchi registrati in violazione del primo comma sono annullati.
2. Fatto salvo l’articolo 43, paragrafo 2, un marchio il cui uso corrisponde ad una delle situazioni di cui all’articolo 45, paragrafo 2, che sia stato depositato, registrato o, nei casi in cui ciò sia previsto dalla normativa pertinente, acquisito con l’uso sul territorio comunitario anteriormente alla data di presentazione alla Commissione della domanda di protezione della denominazione di origine o dell’indicazione geografica può continuare ad essere utilizzato e rinnovato nonostante la protezione di una denominazione di origine o di un’indicazione geografica, purché non sussistano i motivi di nullità o decadenza del marchio previsti dalla prima direttiva 89/104/CEE del Consiglio, del 21 dicembre 1988, sul ravvicinamento delle legislazioni degli Stati membri in materia di marchi d’impresa (19) o dal regolamento (CE) n. 40/94 del Consiglio, del 20 dicembre 1993, sul marchio comunitario (20).
In tali casi l’uso della denominazione di origine o dell’indicazione geografica è permesso insieme a quello dei relativi marchi.
Sezione 5
Protezione e controllo
Articolo 45
Protezione
1. Le denominazioni di origine protette e le indicazioni geografiche protette possono essere utilizzate da qualsiasi operatore che commercializzi vino prodotto in conformità del relativo disciplinare di produzione.
2. Le denominazioni di origine protette e le indicazioni geografiche protette e i vini che usano tali denominazioni protette in conformità del relativo disciplinare sono protette contro:
a)
qualsiasi uso commerciale diretto o indiretto di un nome protetto:
i)
per prodotti comparabili non conformi al disciplinare del nome protetto, oppure
ii)
nella misura in cui tale uso sfrutti la notorietà di una denominazione di origine o di una indicazione geografica;
b)
qualsiasi usurpazione, imitazione o evocazione, anche se l’origine vera del prodotto o servizio è indicata o se il nome protetto è una traduzione o è accompagnato da espressioni quali «genere», «tipo», «metodo», «alla maniera», «imitazione», «gusto», «come» o simili;
c)
qualsiasi altra indicazione falsa o ingannevole relativa alla provenienza, all’origine, alla natura o alle qualità essenziali del prodotto usata sulla confezione o sull’imballaggio, nella pubblicità o sui documenti relativi al prodotto vitivinicolo in esame nonché l’impiego, per il condizionamento, di recipienti che possono indurre in errore sulla sua origine;
d)
qualsiasi altra pratica che possa indurre in errore il consumatore sulla vera origine del prodotto.
3. Le denominazioni di origine protette e le indicazioni geografiche protette non diventano generiche nella Comunità ai sensi dell’articolo 43, paragrafo 1.
4. Gli Stati membri adottano le misure necessarie per far cessare l’uso illegale di denominazioni di origine protette e di indicazioni geografiche protette ai sensi del paragrafo 2.
Articolo 46
Registro
La Commissione crea e tiene aggiornato un registro elettronico delle denominazioni di origine protette e delle indicazioni geografiche protette dei vini, accessibile al pubblico.
Articolo 47
Designazione dell’autorità competente di controllo
1. Gli Stati membri designano l’autorità o le autorità competenti incaricate dei controlli in relazione agli obblighi stabiliti dal presente capo secondo i criteri fissati nell’articolo 4 del regolamento (CE) n. 882/2004.
2. Gli Stati membri provvedono affinché gli operatori che ottemperano alle disposizioni del presente capo abbiano diritto ad essere coperti da un sistema di controlli.
3. Gli Stati membri comunicano alla Commissione l’autorità o le autorità competenti di cui al paragrafo 1. La Commissione rende pubblici i loro nomi e indirizzi e li tiene regolarmente aggiornati.
Articolo 48
Verifica del rispetto del disciplinare
1. Per le denominazioni di origine protette e le indicazioni geografiche protette relative a una zona geografica situata all’interno della Comunità, la verifica annuale del rispetto del disciplinare è effettuata durante la produzione e durante o dopo il condizionamento del vino:
a)
dall’autorità o dalle autorità competenti di cui all’articolo 47, paragrafo 1; oppure
b)
da uno o più organismi di controllo ai sensi dell’articolo 2, secondo comma, punto 5, del regolamento (CE) n. 882/2004 che operano come organismi di certificazione dei prodotti secondo i criteri fissati nell’articolo 5 di detto regolamento.
I costi di tale verifica sono a carico degli operatori ad essa assoggettati.
2. Per le denominazioni di origine protette e le indicazioni geografiche protette relative a una zona geografica situata in un paese terzo, la verifica annuale del rispetto del disciplinare è effettuata durante la produzione e durante o dopo il condizionamento del vino da:
a)
una o più autorità pubbliche designate dal paese terzo; o
b)
uno o più organismi di certificazione.
3. Gli organismi di certificazione di cui al paragrafo 1, lettera b), e al paragrafo 2, lettera b), sono conformi alla norma europea EN 45011 o alla guida ISO/CEI 65 (Requisiti generali relativi agli organismi che gestiscono sistemi di certificazione dei prodotti) e, a decorrere dal 1o maggio 2010, sono accreditati in conformità di tale norma o guida.
4. L’autorità o le autorità di cui al paragrafo 1, lettera a), e al paragrafo 2, lettera a), quando verificano il rispetto del disciplinare, offrono adeguate garanzie di obiettività e imparzialità e dispongono di personale qualificato e delle risorse necessarie allo svolgimento delle loro funzioni.
Articolo 49
Modifiche del disciplinare
1. Ogni richiedente che soddisfi le condizioni previste dall’articolo 37 può chiedere l’approvazione di una modifica del disciplinare di una denominazione di origine protetta o di un’indicazione geografica protetta, in particolare per tener conto dell’evoluzione delle conoscenze scientifiche e tecniche o per rivedere la delimitazione della zona geografica di cui all’articolo 35, paragrafo 2, secondo comma, lettera d). La domanda descrive le modifiche che ne costituiscono l’oggetto e le relative motivazioni.
2. Se la modifica proposta contiene una o più modifiche del documento unico di cui all’articolo 35, paragrafo 1, lettera d), alla domanda di modifica si applicano, mutatis mutandis, gli articoli da 38 a 41. Tuttavia, se si tratta di modifiche minori, secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 2, si decide se approvare la domanda senza ricorrere alla procedura prevista dall’articolo 39, paragrafo 2, e dall’articolo 40 e, in caso di approvazione, la Commissione procede alla pubblicazione degli elementi di cui all’articolo 39, paragrafo 3.
3. Se la modifica proposta non comporta alcuna modifica del documento unico, si applicano le seguenti regole:
a)
se la zona geografica è situata in uno Stato membro, quest’ultimo si pronuncia sull’approvazione della modifica e, in caso di parere positivo, pubblica il disciplinare modificato e informa la Commissione delle modifiche approvate e dei relativi motivi;
b)
se la zona geografica è situata in un paese terzo, la Commissione si pronuncia sull’approvazione della modifica proposta.
Articolo 50
Cancellazione
Secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 2, per iniziativa della Commissione o su richiesta debitamente motivata di uno Stato membro, di un paese terzo o di una persona fisica o giuridica avente un interesse legittimo, può essere decisa la cancellazione della protezione di una denominazione di origine o di un’indicazione geografica non più rispondenti al rispettivo disciplinare.
Gli articoli da 38 a 41 si applicano mutatis mutandis.
Articolo 51
Denominazioni di vini protette preesistenti
1. Le denominazioni di vini protette in virtù degli articoli 51 e 54 del regolamento (CE) n. 1493/1999 e dell’articolo 28 del regolamento (CE) n. 753/2002 sono automaticamente protette in virtù del presente regolamento. La Commissione le iscrive nel registro di cui all’articolo 46 del presente regolamento.
2. Gli Stati membri trasmettono alla Commissione, in relazione alle denominazioni di vini protette preesistenti di cui al paragrafo 1:
a)
i fascicoli tecnici di cui all’articolo 35, paragrafo 1;
b)
le decisioni nazionali di approvazione.
3. Le denominazioni di vini di cui al paragrafo 1 per le quali le informazioni previste al paragrafo 2 non siano presentate entro il 31 dicembre 2011 perdono la protezione nell’ambito del presente regolamento. La Commissione adotta i provvedimenti formali necessari per eliminare dette denominazioni dal registro di cui all’articolo 46.
4. L’articolo 50 non si applica alle denominazioni di vini protette preesistenti di cui al paragrafo 1.
Secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 2, ed entro il 31 dicembre 2014, su iniziativa della Commissione può essere decisa la cancellazione della protezione di una denominazione di vini protetta preesistente di cui al paragrafo 1 se non sono rispettate le condizioni previste dall’articolo 34.
Sezione 6
Disposizioni generali
Articolo 52
Modalità di applicazione
Le misure necessarie per l’applicazione del presente capo sono stabilite secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1.
Tali misure possono includere, in particolare, deroghe alle norme e ai requisiti stabiliti dal presente capo per quanto riguarda:
a)
le domande pendenti di protezione di denominazioni di origine o di indicazioni geografiche;
b)
la produzione di determinati vini a denominazione di origine protetta o a indicazione geografica protetta in una zona geografica situata in prossimità della zona geografica di origine dell’uva;
c)
le pratiche tradizionali di produzione di determinati vini a denominazione di origine protetta.
Articolo 53
Tasse
Gli Stati membri possono esigere il pagamento di una tassa destinata a coprire le loro spese, comprese quelle sostenute per l’esame delle domande di protezione, delle dichiarazioni di opposizione, delle domande di modifica e delle richieste di cancellazione presentate a norma del presente regolamento.
CAPO V
Menzioni tradizionali
Articolo 54
Definizione
1. Per «menzione tradizionale» si intende l’espressione usata tradizionalmente negli Stati membri, in relazione ai prodotti di cui all’articolo 33, paragrafo 1, per indicare:
a)
che il prodotto reca una denominazione di origine protetta o un’indicazione geografica protetta dal diritto comunitario o da quello dello Stato membro;
b)
il metodo di produzione o di invecchiamento oppure la qualità, il colore, il tipo di luogo o ancora un evento particolare legato alla storia del prodotto a denominazione di origine protetta o a indicazione geografica protetta.
2. Le menzioni tradizionali sono riconosciute, definite e protette secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1.
Articolo 55
Protezione
1. Le menzioni tradizionali protette possono essere utilizzate solo per un prodotto in conformità della definizione enunciata all’articolo 54, paragrafo 2.
Le menzioni tradizionali sono protette contro l’uso illegale.
Gli Stati membri adottano le misure necessarie per far cessare l’uso illegale di menzioni tradizionali protette.
2. Le menzioni tradizionali non diventano generiche nella Comunità.
Articolo 56
Modalità di applicazione
Le misure necessarie per l’applicazione del presente capo sono stabilite secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1, segnatamente per quanto riguarda:
a)
la procedura di conferimento della protezione;
b)
il livello specifico di protezione.
CAPO VI
Etichettatura e presentazione
Articolo 57
Definizioni
Ai fini del presente regolamento si applicano le seguenti definizioni:
a)
«etichettatura»: i termini, le diciture, i marchi di fabbrica o di commercio, le immagini o i simboli figuranti su qualsiasi imballaggio, documento, cartello, etichetta, nastro o fascetta che accompagnano un dato prodotto o che ad esso si riferiscono;
b)
«presentazione»: qualsiasi informazione trasmessa ai consumatori tramite il condizionamento del prodotto in questione inclusi la forma e il tipo di bottiglie.
Articolo 58
Applicabilità delle regole orizzontali
Salvo se altrimenti disposto dal presente regolamento, le direttive del Consiglio 89/104/CEE e 89/396/CEE, del 14 giugno 1989, relative alle diciture o marche che consentono di identificare la partita alla quale appartiene una derrata alimentare (21), la direttiva 2000/13/CE e la direttiva 2007/45/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 5 settembre 2007, che reca disposizioni sulle quantità nominali dei prodotti preconfezionati (22), si applicano all’etichettatura e alla presentazione dei prodotti ivi contemplati.
Articolo 59
Indicazioni obbligatorie
1. L’etichettatura e la presentazione dei prodotti elencati nell’allegato IV, punti da 1 a 11 e punti 13, 15 e 16, commercializzati nella Comunità o destinati all’esportazione, contengono le seguenti indicazioni obbligatorie:
a)
la designazione della categoria di prodotti vitivinicoli in conformità dell’allegato IV;
b)
per i vini a denominazione di origine protetta o a indicazione geografica protetta:
i)
l’espressione «denominazione di origine protetta» o «indicazione geografica protetta» e
ii)
il nome della denominazione di origine protetta o dell’indicazione geografica protetta;
c)
il titolo alcolometrico volumico effettivo;
d)
l’indicazione della provenienza;
e)
l’indicazione dell’imbottigliatore o, nel caso del vino spumante, del vino spumante gassificato, del vino spumante di qualità o del vino spumante aromatico di qualità, il nome del produttore o venditore;
f)
l’indicazione dell’importatore nel caso dei vini importati;
g)
nel caso del vino spumante, del vino spumante gassificato, del vino spumante di qualità o del vino spumante aromatico di qualità, l’indicazione del tenore di zucchero.
2. In deroga al paragrafo 1, lettera a), il riferimento alla categoria di prodotti vitivinicoli può essere omesso per i vini sulla cui etichetta figura il nome protetto di una denominazione di origine o di una indicazione geografica.
3. In deroga al paragrafo 1, lettera b), il riferimento all’espressione «denominazione di origine protetta» o «indicazione geografica protetta» può essere omesso nei seguenti casi:
a)
se sull’etichetta figura la menzione tradizionale di cui all’articolo 54, paragrafo 1, lettera a);
b)
se, in circostanze eccezionali da stabilirsi secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1, sull’etichetta figura il nome della denominazione di origine protetta o dell’indicazione geografica protetta.
Articolo 60
Indicazioni facoltative
1. L’etichettatura e la presentazione dei prodotti di cui all’articolo 59, paragrafo 1, possono contenere, in particolare, le seguenti indicazioni facoltative:
a)
l’annata;
b)
il nome di uno o più varietà di uve da vino;
c)
per i vini diversi da quelli di cui all’articolo 59, paragrafo 1, lettera g), termini che indicano il tenore di zucchero;
d)
per i vini a denominazione di origine protetta o a indicazione geografica protetta, le menzioni tradizionali di cui all’articolo 54, paragrafo 1, lettera b);
e)
il simbolo comunitario che indica la denominazione di origine protetta o l’indicazione geografica protetta;
f)
termini che si riferiscono a determinati metodi di produzione;
g)
per i vini a denominazione di origine protetta o a indicazione geografica protetta, il nome di un’altra unità geografica più piccola o più grande della zona che è alla base della denominazione di origine o dell’indicazione geografica.
2. Fatto salvo l’articolo 42, paragrafo 3, relativamente all’impiego delle indicazioni di cui al paragrafo 1, lettere a) e b), per vini che non hanno una denominazione di origine protetta o indicazione geografica protetta:
a)
gli Stati membri introducono disposizioni legislative, regolamentari o amministrative per porre in essere procedure di certificazione, di approvazione e di controllo atte a garantire la veridicità delle informazioni in questione;
b)
gli Stati membri, in base a criteri oggettivi e non discriminatori e nel rispetto di una concorrenza leale, possono stilare, per i vini ottenuti da varietà di uve nel loro territorio, elenchi delle varietà di uve da vino escluse, in particolare se:
i)
esiste per il consumatore un rischio di confusione circa la vera origine del vino in quanto la varietà di uva in questione è parte integrante di una denominazione di origine protetta o indicazione geografica protetta già esistente;
ii)
appositi controlli sarebbero antieconomici in quanto la varietà di uva da vino in questione rappresenta una parte molto esigua dei vigneti dello Stato membro.
c)
le miscele di vino di diversi Stati membri non danno luogo ad etichettatura della o delle varietà di uve da vino a meno che gli Stati membri interessati non convengano diversamente e assicurino la fattibilità delle pertinenti procedure di certificazione, approvazione e controllo.
Articolo 61
Lingue
1. Le indicazioni obbligatorie e facoltative di cui agli articoli 59 e 60, se espresse in parole, figurano in una o più delle lingue ufficiali della Comunità.
2. Nonostante il paragrafo 1, il nome di una denominazione di origine protetta o di una indicazione geografica protetta o una menzione tradizionale di cui all’articolo 54, paragrafo 1, lettera a), figurano sull’etichetta nella lingua o nelle lingue per le quali si applica la protezione.
Nel caso di denominazioni di origine protette o indicazioni geografiche protette o di denominazioni nazionali specifiche che utilizzano un alfabeto non latino, il nome può figurare anche in una o più lingue ufficiali della Comunità.
Articolo 62
Esecuzione
Le autorità competenti degli Stati membri adottano le misure necessarie a garantire che un prodotto di cui all’articolo 59, paragrafo 1, non etichettato in conformità del presente capo non sia immesso sul mercato o sia ritirato dal mercato.
Articolo 63
Modalità di applicazione
Le misure necessarie per l’applicazione del presente capo sono stabilite secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1.
Esse possono riguardare in particolare:
a)
le modalità per l’indicazione della provenienza del prodotto in questione;
b)
le condizioni d’uso delle indicazioni facoltative elencate nell’articolo 60;
c)
i requisiti specifici legati alle indicazioni relative all’annata e alla varietà di uva da vino figuranti in etichetta di cui all’articolo 60, paragrafo 2;
d)
ulteriori deroghe, aggiuntive a quelle previste all’articolo 59, paragrafo 2, che prevedono la possibilità di omettere il riferimento alla categoria di prodotti vitivinicoli;
e)
le norme relative alla protezione da conferire in relazione alla presentazione di un dato prodotto.
CAPO VII
Organizzazioni di produttori e organizzazioni interprofessionali
Articolo 64
Organizzazioni di produttori
1. Gli Stati membri possono riconoscere le organizzazioni di produttori che:
a)
sono costituite da produttori di prodotti disciplinati dal presente regolamento;
b)
sono costituite su iniziativa dei produttori;
c)
perseguono una finalità specifica, che può riguardare in particolare una o più delle attività seguenti:
i)
adattare in comune la produzione alle esigenze del mercato e migliorare il prodotto;
ii)
promuovere la concentrazione dell’offerta e l’immissione sul mercato della produzione degli aderenti;
iii)
promuovere la razionalizzazione e il miglioramento della produzione e della trasformazione;
iv)
ridurre i costi di produzione e di gestione del mercato e stabilizzare i prezzi alla produzione;
v)
promuovere e fornire assistenza tecnica per il ricorso a pratiche colturali e tecniche di produzione rispettose dell’ambiente;
vi)
promuovere iniziative di gestione dei sottoprodotti della vinificazione e dei rifiuti, in particolare per tutelare la qualità delle acque, dei suoli e del paesaggio e per preservare o favorire la biodiversità;
vii)
svolgere ricerche sui metodi di produzione sostenibili e sull’evoluzione del mercato;
viii)
contribuire alla realizzazione dei programmi di sostegno di cui al titolo II, capo I;
d)
applicano statuti che impongono ai loro membri, in particolare, di:
i)
applicare, in materia di conoscenza della produzione, di produzione, di commercializzazione e di tutela ambientale, le regole adottate dall’organizzazione di produttori;
ii)
fornire le informazioni richieste dall’organizzazione di produttori a fini statistici e riguardanti, in particolare, le superfici coltivate e l’andamento del mercato;
iii)
versare penali in caso di violazione degli obblighi previsti dallo statuto dell’organizzazione;
e)
hanno presentato al rispettivo Stato membro una domanda di riconoscimento quale organizzazione di produttori, che contiene i seguenti elementi:
i)
la prova del soddisfacimento delle condizioni di cui alle lettere da a) a d);
ii)
la prova di essere composta di un numero minimo di membri, da stabilirsi dal rispettivo Stato membro;
iii)
la prova di riunire un volume minimo di produzione commercializzabile nella zona in cui opera, da stabilirsi dal rispettivo Stato membro;
iv)
la prova di essere in grado di svolgere correttamente la propria attività, sia in termini di durata che di efficacia e di concentrazione dell’offerta;
v)
la prova di permettere effettivamente ai membri di usufruire dell’assistenza tecnica necessaria per poter utilizzare pratiche colturali rispettose dell’ambiente.
2. Le organizzazioni di produttori riconosciute a norma del regolamento (CE) n. 1493/1999 si considerano organizzazioni di produttori riconosciute ai sensi del presente articolo.
Articolo 65
Organizzazioni interprofessionali
1. Gli Stati membri possono riconoscere le organizzazioni interprofessionali che:
a)
sono composte di rappresentanti delle attività economiche nel settore della produzione, del commercio o della trasformazione dei prodotti disciplinati dal presente regolamento;
b)
sono costituite per iniziativa di tutti o di alcuni dei rappresentanti di cui alla lettera a);
c)
tenendo conto della salute pubblica e degli interessi dei consumatori, svolgono una o più delle attività seguenti, in una o più regioni della Comunità, finalizzate a:
i)
migliorare la conoscenza e la trasparenza della produzione e del mercato;
ii)
contribuire ad un migliore coordinamento dell’immissione sul mercato dei prodotti, in particolare attraverso ricerche e studi di mercato;
iii)
redigere contratti tipo compatibili con la normativa comunitaria;
iv)
valorizzare il potenziale produttivo;
v)
fornire le informazioni e svolgere le ricerche necessarie per orientare la produzione verso prodotti più adatti al fabbisogno del mercato e ai gusti e alle aspettative dei consumatori, con particolare riguardo alla qualità dei prodotti e alla protezione dell’ambiente;
vi)
fornire informazioni sulle particolari caratteristiche del vino a denominazione di origine protetta o a indicazione geografica protetta;
vii)
ricercare metodi atti a limitare l’impiego di prodotti fitosanitari e di altri fattori di produzione, nonché a garantire la qualità dei prodotti e la salvaguardia del suolo e delle acque;
viii)
promuovere la produzione integrata o altri metodi di produzione rispettosi dell’ambiente;
ix)
incoraggiare il consumo moderato e responsabile di vino e informare dei danni provocati da abitudini di consumo pericoloso;
x)
realizzare azioni promozionali per il vino, in particolare nei paesi terzi;
xi)
mettere a punto metodi e strumenti per migliorare la qualità dei prodotti in tutte le fasi della produzione, della vinificazione e della commercializzazione;
xii)
valorizzare, tutelare e promuovere il potenziale dell’agricoltura biologica;
xiii)
valorizzare, tutelare e promuovere i marchi di qualità, le denominazioni di origine protette e le indicazioni geografiche protette;
d)
hanno presentato al rispettivo Stato membro una domanda di riconoscimento, che contiene i seguenti elementi:
i)
la prova del soddisfacimento delle condizioni di cui alle lettere da a) a c);
ii)
la prova che l’organizzazione svolge la propria attività in una o più regioni del territorio in cui opera;
iii)
la prova che l’organizzazione rappresenta una quota significativa della produzione o del commercio dei prodotti disciplinati dal presente regolamento;
iv)
la prova che l’organizzazione non è attiva nella produzione, nella trasformazione o nella commercializzazione dei prodotti disciplinati dal presente regolamento.
2. Le organizzazioni che soddisfano i criteri enunciati nel paragrafo 1 e che sono state riconosciute dagli Stati membri sono considerate organizzazioni interprofessionali riconosciute ai sensi del presente articolo.
Articolo 66
Procedura di riconoscimento
1. Le domande di riconoscimento delle organizzazioni di produttori o delle organizzazioni interprofessionali sono presentate ed esaminate nello Stato membro in cui l’organizzazione ha sede.
2. Gli Stati membri decidono se concedere o rifiutare il riconoscimento all’organizzazione entro quattro mesi dalla presentazione della domanda.
Articolo 67
Regole di commercializzazione
1. Per migliorare e stabilizzare il funzionamento del mercato comune dei vini, comprese le uve, i mosti e i vini da cui sono ottenuti, gli Stati membri produttori, in particolare in attuazione di decisioni adottate dalle organizzazioni interprofessionali, possono stabilire regole di commercializzazione intese a regolare l’offerta.
Tali regole sono proporzionate all’obiettivo perseguito e:
a)
non riguardano le operazioni che hanno luogo dopo la prima commercializzazione del prodotto;
b)
non permettono la fissazione di prezzi, nemmeno orientativi o raccomandati;
c)
non rendono indisponibile una percentuale eccessiva del raccolto di un’annata che sarebbe altrimenti disponibile;
d)
non prevedono la possibilità di rifiutare il rilascio degli attestati nazionali e comunitari necessari per la circolazione e la commercializzazione dei vini, se la commercializzazione è conforme alle regole summenzionate.
2. Le regole di cui al paragrafo 1 devono essere portate a conoscenza degli operatori tramite una pubblicazione ufficiale integrale a cura dello Stato membro interessato.
Articolo 68
Monitoraggio
Gli Stati membri:
a)
eseguono controlli a intervalli regolari per accertare il rispetto, da parte delle organizzazioni di produttori e interprofessionali, delle condizioni applicabili al riconoscimento previste dagli articoli 64 e 65;
b)
revocano il riconoscimento alle organizzazioni di produttori e interprofessionali che non rispettano più le relative condizioni e impongono loro sanzioni in caso di inadempienza o irregolarità.
Articolo 69
Comunicazione
Entro il 1o marzo di ogni anno e per la prima volta entro il 1o marzo 2009, gli Stati membri comunicano alla Commissione le decisioni e i provvedimenti adottati in applicazione degli articoli 66, 67 e 68 nel corso dell’anno civile precedente.
TITOLO IV
SCAMBI CON I PAESI TERZI
CAPO I
Disposizioni comuni
Articolo 70
Principi generali
1. Salvo disposizione contraria del presente regolamento, ai prodotti disciplinati dal medesimo si applicano le aliquote dei dazi della tariffa doganale comune.
2. Salvo disposizione contraria prevista dal presente regolamento o adottata a norma dello stesso, negli scambi con i paesi terzi sono vietate:
a)
la riscossione di qualsiasi tassa avente effetto equivalente a un dazio doganale;
b)
l’applicazione di qualsiasi restrizione quantitativa o misura di effetto equivalente.
Articolo 71
Nomenclatura combinata
Per la classificazione dei prodotti disciplinati dal presente regolamento si applicano le norme generali relative all’interpretazione della nomenclatura combinata, nonché le relative modalità di applicazione. La nomenclatura tariffaria risultante dall’applicazione del presente regolamento, incluse, se del caso, le definizioni e le categorie previste negli allegati I e IV, è inserita nella tariffa doganale comune.
CAPO II
Titoli di importazione e di esportazione
Articolo 72
Titoli di importazione e di esportazione
1. Secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1, può essere deciso di subordinare le importazioni nella Comunità o le esportazioni dalla Comunità di uno o più prodotti dei codici NC 2009 61, 2009 69 e 2204 alla presentazione di un titolo di importazione o di esportazione.
2. Per l’applicazione del paragrafo 1 si tiene conto della necessità di disporre di titoli per la gestione dei mercati interessati e, in particolare, nel caso dei titoli di importazione, per il monitoraggio delle importazioni dei prodotti in questione.
Articolo 73
Rilascio dei titoli
I titoli di importazione e di esportazione sono rilasciati dagli Stati membri ad ogni interessato che ne faccia richiesta, a prescindere dal suo luogo di stabilimento nella Comunità, tranne qualora un regolamento o un altro atto del Consiglio dispongano diversamente, e fatte salve le disposizioni adottate per l’applicazione del capo IV.
Articolo 74
Validità dei titoli
I titoli di importazione e di esportazione sono validi in tutta la Comunità.
Articolo 75
Sicurezza
1. Salvo disposizione contraria adottata secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1, il rilascio dei titoli di importazione e di esportazione è subordinato alla costituzione di una cauzione a garanzia dell’importazione o dell’esportazione dei prodotti entro il periodo di validità del titolo.
2. Salvo forza maggiore la cauzione è incamerata, in tutto o in parte, se l’importazione o l’esportazione non è realizzata o è realizzata solo in parte entro il periodo di validità del titolo.
Articolo 76
Cauzione speciale
1. Per i succhi e i mosti dei codici NC 2009 61, 2009 69 e 2204 30 per i quali l’applicazione dei dazi della tariffa doganale comune dipende dal prezzo di importazione del prodotto, l’esattezza di questo prezzo è verificata mediante il controllo di ciascuna partita o mediante un valore forfettario di importazione, calcolato dalla Commissione in base alle quotazioni degli stessi prodotti nei paesi di origine.
Qualora il prezzo di entrata dichiarato del lotto sia superiore al valore forfettario di importazione, maggiorato di un margine fissato secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1, che non può superare il valore forfettario di più del 10 %, è richiesto il deposito di una cauzione pari ai dazi all’importazione determinati sulla base del valore forfettario all’importazione.
Se il prezzo di entrata della partita non è dichiarato, l’applicazione della tariffa doganale comune dipende dal valore forfettario di importazione o dall’applicazione delle pertinenti disposizioni della legislazione doganale, secondo condizioni da stabilire ai sensi della procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1.
2. Qualora ai prodotti importati si applichino le deroghe del Consiglio di cui all’allegato VI, sezione B, punto 5, o sezione C, gli importatori depositano per questi prodotti una cauzione presso le autorità doganali designate al momento dell’immissione in libera pratica. Essa viene svincolata dietro presentazione da parte dell’importatore della prova, ritenuta soddisfacente dalle autorità doganali dello Stato membro dell’immissione in libera pratica, che i mosti sono stati trasformati in succhi di uva, che sono stati utilizzati in prodotti estranei al settore vinicolo, ovvero, se vinificati, che sono stati adeguatamente etichettati.
Articolo 77
Modalità di applicazione
Le misure necessarie per l’applicazione del presente capo sono stabilite secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1.
Esse possono riguardare in particolare:
a)
la fissazione di criteri per determinare il metodo di controllo da applicare;
b)
i fattori da prendere in considerazione nel calcolo dei valori forfettari di importazione;
c)
l’entità delle cauzioni di cui agli articoli 75 e 76 e le norme per il loro svincolo;
d)
se del caso, l’elenco dei prodotti per i quali sono richiesti titoli di importazione o di esportazione;
e)
se del caso, le condizioni di rilascio e il periodo di validità dei titoli di importazione e di esportazione.
CAPO III
Salvaguardia e perfezionamento attivo e passivo
Articolo 78
Misure di salvaguardia
1. La Commissione adotta misure di salvaguardia nei confronti delle importazioni nella Comunità, in conformità del regolamento (CE) n. 519/94 del Consiglio, del 7 marzo 1994, relativo al regime comune applicabile alle importazioni da alcuni paesi terzi (23), e del regolamento (CE) n. 3285/94 del Consiglio, del 22 dicembre 1994, relativo al regime comune applicabile alle importazioni (24), fatto salvo il paragrafo 3.
2. Salvo disposizione contraria contenuta in un qualsiasi altro atto del Consiglio, le misure di salvaguardia nei confronti delle importazioni nella Comunità previste in accordi internazionali conclusi a norma dell’articolo 300 del trattato sono adottate dalla Commissione in conformità del paragrafo 3 del presente articolo.
3. La Commissione può adottare le misure di cui ai paragrafi 1 e 2 su richiesta di uno Stato membro o di propria iniziativa. Ove tali misure siano state richieste da uno Stato membro, la Commissione decide al riguardo entro cinque giorni lavorativi dalla data di ricezione della domanda.
Tali misure sono comunicate agli Stati membri e sono immediatamente applicabili.
Ogni Stato membro può deferire al Consiglio le decisioni prese dalla Commissione a norma dei paragrafi 1 e 2 entro cinque giorni lavorativi dalla data della loro notifica. Il Consiglio si riunisce senza indugio. Esso può, deliberando a maggioranza qualificata, modificare o abrogare le decisioni di cui trattasi entro un mese dalla data in cui gli sono deferite.
4. La Commissione, qualora ritenga che una misura di salvaguardia adottata a norma dei paragrafi 1 o 2 debba essere revocata o modificata, procede nel modo seguente:
a)
se il Consiglio ha emanato la misura, la Commissione gli propone di abrogarla o modificarla. Il Consiglio delibera a maggioranza qualificata;
b)
in tutti gli altri casi, la Commissione revoca o modifica le misure di salvaguardia comunitarie.
Articolo 79
Dazio addizionale all’importazione
1. Alle importazioni di succhi di uve e mosti di uve commercializzati con la designazione di una clausola di salvaguardia speciale (SGS) nell’accordo sull’agricoltura concluso nell’ambito dei negoziati commerciali multilaterali dell’Uruguay Round si applica un dazio addizionale, fatta salva l’aliquota dei dazi di cui all’articolo 70, paragrafo 1, per evitare o neutralizzare gli effetti negativi sul mercato comunitario imputabili a tali importazioni, nei seguenti casi:
a)
le importazioni sono effettuate ad un prezzo inferiore a quello comunicato dall’OMC, o
b)
il volume delle importazioni realizzate nel corso di un dato anno supera un determinato livello.
Il volume di cui alla lettera b) è determinato in base alle opportunità di accesso al mercato definite, se del caso, come importazioni in percentuale del corrispondente consumo interno dei tre anni precedenti.
2. Il dazio addizionale all’importazione non è applicato se le importazioni non rischiano di perturbare il mercato comunitario o se gli effetti appaiono sproporzionati rispetto all’obiettivo perseguito.
3. Ai fini del paragrafo 1, lettera a), i prezzi all’importazione sono determinati in base ai prezzi all’importazione cif della partita considerata.
I prezzi cif all’importazione sono verificati rispetto ai prezzi rappresentativi del prodotto sul mercato mondiale o sul mercato comunitario di importazione dello stesso prodotto.
Articolo 80
Sospensione del regime di perfezionamento attivo e passivo
1. Se il mercato comunitario è o rischia di essere perturbato dal regime di perfezionamento attivo o passivo, può essere deciso, a richiesta di uno Stato membro o per iniziativa della Commissione, secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1, di sospendere in tutto o in parte il ricorso al regime del perfezionamento attivo o passivo per i prodotti disciplinati dal presente regolamento. Ove la Commissione riceva una richiesta da uno Stato membro, la decisione al riguardo è adottata entro cinque giorni lavorativi dalla data di ricezione della richiesta.
Tali misure sono comunicate agli Stati membri e sono immediatamente applicabili.
Ogni Stato membro può deferire al Consiglio le misure decise a norma del primo comma entro cinque giorni lavorativi dalla data della loro notifica. Il Consiglio si riunisce senza indugio. Esso può, deliberando a maggioranza qualificata, modificare o abrogare le misure di cui trattasi entro un mese dalla data in cui gli sono deferite.
2. Nella misura necessaria al buon funzionamento dell’organizzazione comune del mercato vitivinicolo, il ricorso al regime del perfezionamento attivo o passivo per i prodotti disciplinati dal presente regolamento può essere vietato, totalmente o parzialmente, dal Consiglio che delibera secondo la procedura di cui all’articolo 37, paragrafo 2, del trattato.
Articolo 81
Modalità di applicazione
Le misure necessarie per l’applicazione del presente capo sono stabilite secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1.
CAPO IV
Regole applicabili alle importazioni
Articolo 82
Requisiti per le importazioni
1. Salvo disposizione contraria prevista, in particolare, in accordi conclusi in virtù dell’articolo 300 del trattato, le disposizioni in materia di denominazioni di origine o indicazioni geografiche e in materia di etichettatura di cui al titolo III, capi III e IV, ove applicabili, e all’articolo 25, paragrafo 2, del presente regolamento, si applicano ai prodotti dei codici NC 2009 61, 2009 69 e 2204 importati nella Comunità.
2. Salvo disposizione contraria prevista in accordi conclusi in virtù dell’articolo 300 del trattato, i prodotti di cui al paragrafo 1 del presente articolo sono ottenuti nel rispetto delle pratiche enologiche raccomandate e pubblicate dall’OIV o autorizzate dalla Comunità a norma del presente regolamento e delle relative modalità di applicazione.
3. L’importazione dei prodotti di cui al paragrafo 1 è soggetta alla presentazione di:
a)
un certificato che attesta il rispetto delle disposizioni di cui ai paragrafi 1 e 2, redatto da un’autorità competente figurante in un elenco che sarà reso pubblico dalla Commissione, nel paese da cui proviene il prodotto;
b)
un bollettino di analisi rilasciato da un organismo o dipartimento designato dal paese da cui proviene il prodotto, nella misura in cui il prodotto sia destinato al consumo umano diretto.
Articolo 83
Contingenti tariffari
1. Secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1, del presente regolamento sono aperti e gestiti contingenti tariffari per l’importazione di prodotti disciplinati dal presente regolamento, istituiti in virtù di accordi conclusi ai sensi dell’articolo 300 del trattato o in virtù di qualsiasi altro atto del Consiglio.
2. I contingenti tariffari sono gestiti in modo da evitare discriminazioni tra gli operatori interessati applicando uno dei metodi seguenti, una loro combinazione o un altro metodo appropriato:
a)
metodo basato sull’ordine cronologico di presentazione delle domande (principio «primo arrivato, primo servito»);
b)
metodo di ripartizione in proporzione ai quantitativi richiesti all’atto della presentazione delle domande (metodo «dell’esame simultaneo»);
c)
metodo basato sulle correnti commerciali tradizionali (metodo «operatori tradizionali/nuovi arrivati»).
3. Il metodo adottato per la gestione dei contingenti tariffari tiene adeguatamente conto, ove occorra, del fabbisogno di approvvigionamento del mercato comunitario e della necessità di salvaguardarne l’equilibrio.
Articolo 84
Modalità di applicazione
Le misure necessarie per l’applicazione del presente capo sono stabilite secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1.
Esse possono riguardare in particolare:
a)
le modalità relative ai requisiti per le importazioni;
b)
garanzie circa la natura, la provenienza e l’origine del prodotto;
c)
il riconoscimento del documento che consente di verificare le garanzie di cui alla lettera b).
TITOLO V
POTENZIALE PRODUTTIVO
CAPO I
Impianti illegali
Articolo 85
Impianti illegali posteriori al 31 agosto 1998
1. Ove applicabile, i produttori estirpano a loro spese le superfici vitate posteriormente al 31 agosto 1998 senza disporre dei corrispondenti diritti di impianto.
2. In attesa dell’estirpazione a norma del paragrafo 1, le uve e i prodotti ottenuti dalle uve raccolte sulle superfici di cui al medesimo paragrafo possono essere messi in circolazione solo a fini di distillazione esclusivamente a spese del produttore. I prodotti ottenuti dalla distillazione non possono essere utilizzati per la preparazione di alcole con titolo alcolometrico volumico effettivo pari o inferiore a 80 % vol.
3. Fatte salve, se del caso, precedenti sanzioni imposte dagli Stati membri, a partire dal 31 dicembre 2008 gli Stati membri impongono sanzioni proporzionate alla gravità, alla portata e alla durata dell’inadempienza ai produttori che non hanno ottemperato a tale obbligo di estirpazione.
4. Entro il 1o marzo di ogni anno gli Stati membri comunicano alla Commissione le superfici vitate senza corrispondenti diritti di impianto posteriormente al 31 agosto 1998 e le superfici estirpate a norma del paragrafo 1.
5. La scadenza del divieto transitorio di nuovi impianti il 31 dicembre 2015, fissata dall’articolo 90, paragrafo 1, lascia impregiudicati gli obblighi di cui al presente articolo.
Articolo 86
Regolarizzazione obbligatoria degli impianti illegali anteriori al 1o settembre 1998
1. Ove applicabile, entro il 31 dicembre 2009 i produttori regolarizzano, mediante il versamento di una tassa, le superfici vitate anteriormente al 1o settembre 1998 senza disporre dei corrispondenti diritti di impianto.
Fatte salve le procedure nell’ambito della liquidazione dei conti, il disposto del primo comma non si applica alle superfici regolarizzate ai sensi dell’articolo 2, paragrafo 3, del regolamento (CE) n. 1493/1999.
2. La tassa di cui al paragrafo 1 è fissata dagli Stati membri. Essa equivale ad almeno il doppio del valore medio del corrispondente diritto di impianto nella regione di cui trattasi.
3. In attesa della regolarizzazione a norma del paragrafo 1, le uve e i prodotti ottenuti dalle uve raccolte sulle superfici di cui al medesimo paragrafo possono essere messi in circolazione solo a fini di distillazione esclusivamente a spese del produttore. Questi prodotti non possono essere utilizzati per la preparazione di alcole con titolo alcolometrico volumico effettivo pari o inferiore a 80 % vol.
4. I produttori estirpano a loro spese le superfici impiantate illegalmente di cui al paragrafo 1 e non regolarizzate entro il 31 dicembre 2009 in conformità del medesimo paragrafo.
Gli Stati membri impongono sanzioni, proporzionate alla gravità, alla portata e alla durata dell’inadempienza, ai produttori che non ottemperano a tale obbligo di estirpazione.
In attesa dell’estirpazione di cui al primo comma si applica, mutatis mutandis, il paragrafo 3.
5. Entro il 1o marzo di ciascun anno interessato gli Stati membri comunicano alla Commissione:
a)
le superfici vitate anteriormente al 1o settembre 1998 senza corrispondenti diritti di impianto;
b)
le superfici regolarizzate a norma del paragrafo 1, le tasse previste in virtù del medesimo paragrafo e il valore medio dei diritti di impianto nella regione di cui trattasi ai sensi del paragrafo 2.
Gli Stati membri comunicano alla Commissione, per la prima volta entro il 1o marzo 2010, le superfici estirpate in applicazione del paragrafo 4, primo comma.
6. La scadenza del divieto transitorio di nuovi impianti il 31 dicembre 2015, fissata dall’articolo 90, paragrafo 1, lascia impregiudicati gli obblighi di cui ai paragrafi 3, 4 e 5.
Articolo 87
Controllo di non circolazione o distillazione
1. In relazione all’articolo 85, paragrafo 2, e all’articolo 86, paragrafi 3 e 4, gli Stati membri richiedono prova della non circolazione dei prodotti in questione o, qualora i prodotti in questione siano distillati, la presentazione di contratti di distillazione.
2. Gli Stati membri verificano la non circolazione e la distillazione di cui al paragrafo 1. Essi impongono sanzioni in caso di inadempienza.
3. Gli Stati membri comunicano alla Commissione le superfici soggette all’obbligo di distillazione e i corrispondenti volumi di alcole.
Articolo 88
Misure di accompagnamento
Le superfici di cui al primo comma dell’articolo 86, paragrafo 1, purché non regolarizzate, e le superfici di cui all’articolo 85, paragrafo 1, non beneficiano di misure di sostegno nazionali o comunitarie.
Articolo 89
Modalità di applicazione
Le misure necessarie per l’applicazione del presente capo sono stabilite secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1.
Esse possono riguardare:
a)
le modalità relative agli obblighi di comunicazione degli Stati membri, comprese eventuali riduzioni delle dotazioni di bilancio di cui all’allegato II in caso di inadempienza;
b)
le modalità circa le sanzioni che gli Stati membri sono tenuti a imporre in caso di inadempienza agli obblighi stabiliti dagli articoli 85, 86 e 87.
CAPO II
Regime transitorio dei diritti di impianto
Articolo 90
Divieto transitorio di impianto di viti
1. Fatto salvo il disposto dell’articolo 24, in particolare del paragrafo 3, è vietato fino al 31 dicembre 2015 l’impianto di varietà di uve da vino classificabili a norma dell’articolo 24, paragrafo 1.
2. Fino al 31 dicembre 2015 è vietato anche il sovrainnesto di varietà di uve da vino classificabili a norma dell’articolo 24, paragrafo 1, su varietà diverse dalle varietà di uve da vino di cui al medesimo articolo.
3. Nonostante i paragrafi 1 e 2, l’impianto e il sovrainnesto ivi contemplati sono ammessi se accompagnati:
a)
da diritti di nuovo impianto, ai sensi dell’articolo 91;
b)
da diritti di reimpianto, ai sensi dell’articolo 92;
c)
da diritti di impianto attinti da una riserva, ai sensi degli articoli 93 e 94.
4. I diritti di impianto di cui al paragrafo 3 sono espressi in ettari.
5. Gli articoli da 91 a 96 si applicano fino al 31 dicembre 2015.
6. Gli Stati membri possono decidere di mantenere il divieto di cui al paragrafo 1 nel loro territorio o in parti di esso fino e non oltre il 31 dicembre 2018. In tal caso, le norme che disciplinano il regime transitorio dei diritti di impianto di cui al presente capo, compreso il presente articolo, si applicano di conseguenza allo Stato membro interessato.
Articolo 91
Diritti di nuovo impianto
1. Gli Stati membri possono concedere diritti di nuovo impianto ai produttori per le superfici:
a)
destinate a nuovi impianti realizzati nell’ambito di misure di ricomposizione fondiaria o di esproprio per motivi di pubblica utilità, adottate in applicazione di disposizioni legislative nazionali; o
b)
destinate a scopi di sperimentazione; o
c)
destinate alla coltura di piante madri per marze; o
d)
il cui vino o i cui prodotti vitivinicoli sono destinati esclusivamente al consumo familiare dei viticoltori.
2. I diritti di nuovo impianto sono:
a)
attivati dal produttore a cui sono concessi;
b)
utilizzati entro la fine della seconda campagna viticola successiva a quella in cui sono stati concessi;
c)
utilizzati per gli scopi per i quali sono stati concessi.
Articolo 92
Diritti di reimpianto
1. Gli Stati membri concedono diritti di reimpianto ai produttori che hanno estirpato una superficie vitata.
Tuttavia, le superfici che beneficiano di un premio di estirpazione in conformità del capo III non generano diritti di reimpianto.
2. Gli Stati membri possono concedere diritti di reimpianto ai produttori che si impegnano a estirpare una superficie vitata. In questi casi, l’estirpazione della superficie oggetto dell’impegno è effettuata entro la fine del terzo anno successivo a quello in cui sono state impiantate nuove viti che avevano beneficiato di diritti di reimpianto.
3. I diritti di reimpianto concessi corrispondono ad una superficie equivalente estirpata in coltura pura.
4. I diritti di reimpianto sono esercitati nell’azienda per la quale sono stati concessi. Gli Stati membri possono stabilire che siano esercitati solo sulle superfici in cui ha avuto luogo l’estirpazione.
5. In deroga al paragrafo 4, gli Stati membri possono decidere che i diritti di reimpianto possono essere parzialmente o totalmente trasferiti ad un’altra azienda sul territorio del medesimo Stato membro nei seguenti casi:
a)
una parte dell’azienda interessata è trasferita a quest’altra azienda;
b)
le superfici di quest’altra azienda sono destinate:
i)
alla produzione di vini a denominazione di origine protetta o indicazione geografica protetta, o
ii)
alla coltura di piante madri per marze.
Gli Stati membri provvedono affinché l’applicazione della deroga di cui al primo comma non comporti un aumento globale del potenziale produttivo nel loro territorio, in particolare se i trasferimenti si effettuano da superfici non irrigue a superfici irrigue.
6. I paragrafi da 1 a 5 si applicano mutatis mutandis ai diritti simili ai diritti di reimpianto acquisiti nell’ambito di disposizioni legislative comunitarie o nazionali preesistenti.
7. I diritti di reimpianto concessi a norma dell’articolo 4, paragrafo 5, del regolamento (CE) n. 1493/1999 sono utilizzati nel corso dei periodi ivi previsti.
Articolo 93
Riserva nazionale e regionale di diritti di impianto
1. Per migliorare la gestione del potenziale produttivo, gli Stati membri istituiscono una riserva nazionale o riserve regionali di diritti di impianto.
2. Gli Stati membri che hanno istituito una riserva nazionale o riserve regionali di diritti di impianto a norma del regolamento (CE) n. 1493/1999 possono mantenerle fintantoché applicano il regime transitorio dei diritti di impianto in conformità del presente capo.
3. Se non sono utilizzati entro i periodi prescritti, i seguenti diritti di impianto sono assegnati alla riserva nazionale o alle riserve regionali:
a)
i diritti di nuovo impianto;
b)
i diritti di reimpianto;
c)
i diritti di impianto concessi a partire dalla riserva.
4. I produttori possono trasferire i diritti di reimpianto alla riserva nazionale o alle riserve regionali. Gli Stati membri stabiliscono le condizioni di tale trasferimento, se necessario dietro corrispettivo versato a partire da risorse nazionali, tenendo conto degli interessi legittimi delle parti.
5. In deroga al paragrafo 1, gli Stati membri possono decidere di non attuare il sistema delle riserve purché siano in grado di dimostrare di disporre di un sistema efficace per la gestione dei diritti di impianto nel proprio territorio. Tale sistema alternativo può, se del caso, derogare alle disposizioni pertinenti del presente capo.
Il disposto del primo comma si applica anche agli Stati membri che pongono fine al funzionamento della riserva nazionale o delle riserve regionali previste dal regolamento (CE) n. 1493/1999.
Articolo 94
Concessione di diritti di impianto a partire dalla riserva
1. Gli Stati membri possono concedere i diritti a partire dalla riserva:
a)
a titolo gratuito, ai produttori di età inferiore a quarant’anni dotati di una sufficiente capacità e competenza professionale, che si insediano per la prima volta in qualità di capo dell’azienda;
b)
dietro corrispettivo da versare alle casse nazionali o regionali, a seconda dei casi, ai produttori che intendono utilizzare i diritti per impiantare vigneti la cui produzione abbia sicuri sbocchi sul mercato.
Gli Stati membri definiscono i criteri per determinare l’importo del corrispettivo di cui alla lettera b), che può variare in funzione del futuro prodotto finale dei vigneti in causa e del periodo transitorio residuo di applicazione del divieto di nuovi impianti previsto dall’articolo 90, paragrafi 1 e 2.
2. Nell’utilizzazione di diritti di impianto concessi a partire da una riserva, gli Stati membri procurano che:
a)
l’ubicazione, le varietà utilizzate e le tecniche colturali impiegate garantiscano che la produzione futura risponda alla domanda del mercato;
b)
le rese siano rappresentative delle rese medie della regione, in particolare se i diritti di impianto provenienti da superfici non irrigue sono utilizzati in superfici irrigue.
3. I diritti di impianto concessi a partire da una riserva che non siano stati utilizzati entro la fine della seconda campagna viticola successiva a quella in cui sono stati concessi sono incamerati e riversati nella riserva.
4. I diritti di impianto che si trovano in una riserva e che non sono assegnati entro la fine della quinta campagna viticola successiva a quella in cui sono stati versati nella riserva si estinguono.
5. Lo Stato membro in cui esistono riserve regionali può emanare norme per trasferire diritti di impianto tra le riserve regionali. Lo Stato membro in cui coesistono riserve regionali e nazionali può autorizzare trasferimenti anche tra tali riserve.
Ai trasferimenti può essere applicato un coefficiente di riduzione.
Articolo 95
De minimis
Il presente capo non si applica agli Stati membri in cui il regime dei diritti di impianto comunitario non si applicava al 31 dicembre 2007.
Articolo 96
Disposizioni nazionali più restrittive
Gli Stati membri possono adottare norme nazionali più restrittive per la concessione di diritti di nuovo impianto o di reimpianto. Essi possono esigere che le rispettive domande e le informazioni da fornire siano completate da informazioni complementari necessarie per controllare l’andamento del potenziale produttivo.
Articolo 97
Modalità di applicazione
Le misure necessarie per l’applicazione del presente capo sono stabilite secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1.
Esse possono riguardare in particolare:
a)
disposizioni che consentono di evitare oneri amministrativi eccessivi nell’applicazione delle disposizioni del presente capo;
b)
la coesistenza di vigneti a norma dell’articolo 92, paragrafo 2;
c)
l’applicazione del coefficiente di riduzione di cui all’articolo 94, paragrafo 5.
CAPO III
Regime di estirpazione
Articolo 98
Ambito di applicazione e definizione
Il presente capo stabilisce le condizioni alle quali i viticoltori beneficiano di un premio per l’estirpazione dei vigneti (di seguito denominato «il premio di estirpazione»).
Articolo 99
Durata del regime
Il regime di estirpazione si applica fino al termine della campagna viticola 2010/2011.
Articolo 100
Condizioni di ammissibilità
Il premio di estirpazione può essere concesso solo se la superficie corrispondente soddisfa le seguenti condizioni:
a)
non ha beneficiato di un sostegno comunitario o nazionale per misure di ristrutturazione e riconversione nel corso delle 10 campagne viticole precedenti la richiesta di estirpazione;
b)
non ha beneficiato di un sostegno comunitario nell’ambito di altre organizzazioni comuni dei mercati nel corso delle cinque campagne viticole precedenti la richiesta di estirpazione;
c)
è coltivata;
d)
non è inferiore a 0,1 ha. Tuttavia, se uno Stato membro decide in tal senso, tale dimensione minima può essere di 0,3 ha per talune regioni amministrative di detto Stato membro in cui la media della superficie vitata di un’azienda vinicola sia superiore a un ettaro;
e)
non è stata impiantata in violazione di disposizioni comunitarie o nazionali in vigore;
f)
è impiantata con varietà di uve da vino classificabili a norma dell’articolo 24, paragrafo 1.
Nonostante il disposto della lettera e), le superfici regolarizzate a norma dell’articolo 2, paragrafo 3, del regolamento (CE) n. 1493/1999 e dell’articolo 86, paragrafo 1, del presente regolamento sono ammissibili al premio di estirpazione.
Articolo 101
Importo del premio di estirpazione
1. Secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1, sono fissate le tabelle relative ai premi di estirpazione da concedere.
2. L’importo specifico del premio di estirpazione è stabilito dagli Stati membri entro i limiti delle tabelle di cui al paragrafo 1 e in base alle rese storiche della relativa azienda.
Articolo 102
Procedura e dotazione di bilancio
1. I produttori interessati presentano domanda di premio di estirpazione alle autorità dei rispettivi Stati membri entro il 15 settembre di ogni anno. Gli Stati membri possono stabilire una data anteriore al 15 settembre a condizione che sia posteriore al 30 giugno e che tengano debitamente conto, se del caso, delle esenzioni da loro applicate ai sensi dell’articolo 104.
2. Gli Stati membri svolgono i controlli amministrativi relativi alle domande ricevute, esaminano le domande ammissibili e comunicano alla Commissione, entro il 15 ottobre di ogni anno, la superficie totale e gli importi coperti dalle domande, per regione e per fasce di resa.
3. La dotazione annua massima destinata al regime di estirpazione è fissata nell’allegato VII.
4. Entro il 15 novembre di ogni anno, se l’importo globale comunicato dagli Stati membri alla Commissione supera la dotazione di bilancio disponibile è fissata, secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1, una percentuale unica di accettazione degli importi comunicati, tenendo conto, se del caso, dell’applicazione dell’articolo 104, paragrafi 2 e 3.
5. Entro il 1o febbraio di ogni anno gli Stati membri accolgono le domande:
a)
per le superfici intere richieste, se la Commissione non ha fissato una percentuale a norma del paragrafo 4; oppure
b)
per le superfici ottenute previa applicazione della percentuale di cui al paragrafo 4 in base a criteri oggettivi e non discriminatori e conformemente alle seguenti priorità:
i)
gli Stati membri accordano priorità ai richiedenti la cui domanda di premio di estirpazione copre l’intero vigneto;
ii)
gli Stati membri accordano, in secondo luogo, priorità ai richiedenti di età non inferiore a cinquantacinque anni, qualora lo prevedano.
Entro il 1o marzo di ogni anno, gli Stati membri comunicano alla Commissione le domande accolte per regione e per fasce di resa e l’importo complessivo dei premi di estirpazione versati per regione.
6. Entro il 1o dicembre di ogni anno gli Stati membri comunicano alla Commissione, per la campagna viticola precedente:
a)
le superfici estirpate, per regione e per fasce di resa;
b)
l’importo complessivo dei premi di estirpazione versati per regione.
Articolo 103
Condizionalità
Qualora si constati che gli agricoltori, in qualsiasi momento nei tre anni successivi alla riscossione del pagamento del premio di estirpazione, non hanno rispettato, nella loro azienda, i criteri di gestione obbligatori e le buone condizioni agronomiche e ambientali di cui agli articoli da 3 a 7 del regolamento (CE) n. 1782/2003, se l’inadempienza deriva da un’azione o da un’omissione imputabile direttamente all’agricoltore l’importo del pagamento è ridotto o azzerato, parzialmente o totalmente, in funzione della gravità, della portata, della durata e della frequenza dell’inadempienza e all’agricoltore è richiesto, se del caso, il rimborso dell’importo percepito, alle condizioni stabilite in tali articoli.
Articolo 104
Esenzioni
1. Una volta che la superficie estirpata sul suo territorio raggiunga cumulativamente l’8 % della superficie vitata del paese, quale indicata nell’allegato VIII, lo Stato membro può decidere di respingere ogni ulteriore domanda di premio presentata ai sensi dell’articolo 102, paragrafo 1.
Una volta che la superficie estirpata in una regione raggiunga cumulativamente il 10 % della superficie vitata di tale regione, lo Stato membro può decidere di respingere ogni ulteriore domanda di premio presentata ai sensi dell’articolo 102, paragrafo 1, in detta regione.
2. Secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1, si può decidere di interrompere l’applicazione del regime di estirpazione in uno Stato membro se, tenuto conto delle domande in sospeso, la prosecuzione dell’estirpazione comporterebbe cumulativamente una superficie estirpata superiore al 15 % della superficie vitata totale di cui all’allegato VIII.
3. Secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1, si può decidere di interrompere l’applicazione del regime di estirpazione in uno Stato membro per un dato anno se, tenuto conto delle domande in sospeso, la prosecuzione dell’estirpazione comporterebbe una superficie estirpata superiore al 6 % della superficie vitata totale di cui all’allegato VIII in tale particolare anno di funzionamento del regime.
4. Gli Stati membri possono dichiarare inammissibili al regime di estirpazione i vigneti situati in zone di montagna e in forte pendenza, in base a condizioni da determinare secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1.
5. Gli Stati membri possono dichiarare inammissibili al regime di estirpazione le superfici in cui l’applicazione di tale regime sarebbe incompatibile con la protezione dell’ambiente. Le superfici in tal modo dichiarate inammissibili non superano il 3 % della superficie vitata totale di cui all’allegato VIII.
6. La Grecia può dichiarare inammissibili al regime di estirpazione le superfici vitate nelle isole del Mar Egeo e nelle isole greche del Mar Ionio, ad eccezione di Creta e Eubia.
7. Il regime di estirpazione di cui al presente capo non si applica alle Azzorre, a Madera e alle isole Canarie.
8. Gli Stati membri che decidano di avvalersi della facoltà di cui ai paragrafi da 4 a 6 comunicano alla Commissione, entro il 1o agosto di ogni anno e per la prima volta il 1o agosto 2008, con riferimento alle misure di estirpazione da attuare:
a)
le superfici dichiarate inammissibili;
b)
i motivi dell’inammissibilità di cui ai paragrafi 4 e 5.
9. Gli Stati membri ammettono in via prioritaria i produttori delle zone inammissibili o dichiarate inammissibili in virtù dei paragrafi da 4 a 7 al beneficio delle altre misure di sostegno previste dal presente regolamento, in particolare, ove applicabili, delle misure di ristrutturazione e riconversione nell’ambito dei programmi di sostegno e delle misure di sviluppo rurale.
Articolo 105
De minimis
Le disposizioni del presente capo non si applicano negli Stati membri in cui la produzione di vino non supera 50 000 ettolitri per campagna viticola. La produzione è calcolata in base alla produzione media delle precedenti cinque campagne viticole.
Articolo 106
Aiuti nazionali complementari
Gli Stati membri hanno la facoltà di concedere, oltre al premio di estirpazione, aiuti nazionali non superiori al 75 % del premio di estirpazione stesso.
Articolo 107
Modalità di applicazione
Le misure necessarie per l’applicazione del presente capo sono stabilite secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1.
Esse possono riguardare in particolare:
a)
le modalità relative alle condizioni di ammissibilità di cui all’articolo 100, in particolare per quanto riguarda la prova che le superfici siano state correttamente coltivate nel 2006 e 2007;
b)
le tabelle relative al premio e i limiti di cui all’articolo 101;
c)
i criteri per le esenzioni previste dall’articolo 104;
d)
gli obblighi di comunicazione degli Stati membri sull’attuazione del regime di estirpazione, comprese le sanzioni previste in caso di ritardi di comunicazione, e sulle informazioni che gli Stati membri danno ai produttori sull’accessibilità del regime medesimo;
e)
gli obblighi di comunicazione in merito ad aiuti nazionali complementari;
f)
i termini di pagamento.
TITOLO VI
DISPOSIZIONI GENERALI
Articolo 108
Schedario viticolo
1. Gli Stati membri tengono uno schedario viticolo contenente informazioni aggiornate sul potenziale produttivo.
2. Gli Stati membri in cui la superficie vitata totale impiantata con varietà di uve da vino classificabili a norma dell’articolo 24, paragrafo 1, è inferiore a 500 ha non sono soggetti all’obbligo di cui al paragrafo 1.
Articolo 109
Inventario
Sulla base dello schedario viticolo di cui all’articolo 108, entro il 1o marzo di ogni anno e per la prima volta il 1o marzo 2009, gli Stati membri che prevedono nei rispettivi programmi di sostegno la misura «ristrutturazione e riconversione dei vigneti» a norma dell’articolo 11 sottopongono alla Commissione un inventario aggiornato del rispettivo potenziale produttivo.
Articolo 110
Durata dello schedario viticolo e dell’inventario
Secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1, può essere stabilito che gli articoli 108 e 109 cessino di essere applicati in qualsiasi momento dopo il 1o gennaio 2016.
Articolo 111
Dichiarazioni obbligatorie
1. I produttori di uve destinate alla vinificazione nonché i produttori di mosto e di vino dichiarano ogni anno alle autorità nazionali competenti i quantitativi dell’ultima vendemmia prodotti.
2. Gli Stati membri possono imporre ai commercianti di uve destinate alla vinificazione di dichiarare ogni anno i quantitativi dell’ultima vendemmia immessi in commercio.
3. I produttori di mosto e di vino e i commercianti che non siano rivenditori al minuto dichiarano ogni anno alle autorità nazionali competenti le scorte di mosto e di vino che detengono, provenienti sia dalla vendemmia della campagna in corso sia da vendemmie precedenti. Il mosto e i vini importati da paesi terzi sono dichiarati a parte.
Articolo 112
Documenti di accompagnamento e registro
1. I prodotti disciplinati dal presente regolamento sono messi in circolazione nella Comunità soltanto scortati da un documento di accompagnamento ufficiale.
2. Le persone fisiche o giuridiche o le associazioni di persone che, nell’esercizio della loro professione, detengono prodotti disciplinati dal presente regolamento, in particolare i produttori, gli imbottigliatori e i trasformatori nonché i commercianti, da determinare secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1, tengono registri nei quali sono indicate le entrate e le uscite di tali prodotti.
Articolo 113
Procedura di comitato
1. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo, si applica l’articolo 195, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 1234/2007.
2. Nei casi è fatto riferimento al presente paragrafo:
a)
la Commissione è assistita da un comitato di regolamentazione;
b)
si applicano gli articoli 5 e 7 della decisione 1999/468/CE;
c)
il periodo di cui all’articolo 5, paragrafo 6, della decisione 1999/468/CE è fissato a tre mesi.
Articolo 114
Risorse finanziarie
Le misure di cui al titolo II, capo I, fatta eccezione per la misura di cui all’articolo 7, paragrafo 1, lettera a), e al titolo V, capo III, costituiscono interventi destinati a regolarizzare i mercati agricoli ai sensi dell’articolo 3, paragrafo 1, lettera b), del regolamento (CE) n. 1290/2005.
Articolo 115
Scambio di informazioni tra gli Stati membri e la Commissione
1. Gli Stati membri e la Commissione si comunicano reciprocamente le informazioni necessarie all’applicazione del presente regolamento, in particolare per il controllo dell’andamento dei mercati e la loro analisi, nonché per l’osservanza degli obblighi internazionali relativi ai prodotti disciplinati dal presente regolamento.
2. Secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1, sono stabilite modalità di applicazione per determinare le informazioni necessarie per l’applicazione del paragrafo 1 del presente articolo, nonché le disposizioni relative alla forma, al contenuto, alla periodicità, alle scadenze e alle modalità di trasmissione o di messa a disposizione delle informazioni e dei documenti.
Articolo 116
Monitoraggio
Ai fini dell’applicazione del presente regolamento, gli Stati membri si accertano che le procedure di gestione e di controllo relative alle superfici siano compatibili con il sistema integrato di gestione e di controllo (SIGC) sotto i seguenti profili:
a)
la banca dati informatizzata;
b)
i sistemi di identificazione delle parcelle agricole di cui all’articolo 20, paragrafo 1, del regolamento (CE) n. 1782/2003;
c)
i controlli amministrativi.
Tali procedure consentono l’ordinato e armonioso funzionamento comune o lo scambio di dati con il SIGC.
Articolo 117
Controlli e sanzioni amministrative e loro comunicazione
Fatta eccezione per la materia contemplata dall’articolo 145, lettera n bis), del regolamento (CE) n. 1782/2003, secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1, del presente regolamento si adottano:
a)
le disposizioni che garantiscono l’applicazione uniforme delle norme comunitarie nel settore vitivinicolo, in particolare per quanto concerne il controllo, e le disposizioni relative alla disciplina finanziaria specifica ai fini del miglioramento dei controlli;
b)
le disposizioni relative ai controlli amministrativi e fisici che gli Stati membri sono tenuti a effettuare per verificare l’adempimento degli obblighi derivanti dall’applicazione del presente regolamento;
c)
un sistema di irrogazione di sanzioni amministrative ove siano rilevati casi di inadempienza degli obblighi derivanti dall’applicazione del presente regolamento, tenuto conto della gravità, della portata, della durata e della frequenza dell’inadempienza constatata;
d)
le disposizioni relative al recupero di pagamenti effettuati indebitamente in applicazione del presente regolamento;
e)
le disposizioni relative agli obblighi di comunicazione dei controlli svolti e dei relativi risultati.
Articolo 118
Designazione delle autorità nazionali competenti
1. Fatto salvo l’articolo 47, gli Stati membri designano una o più autorità incaricate di controllare l’osservanza delle norme comunitarie nel settore vitivinicolo. Essi designano in particolare i laboratori autorizzati a eseguire analisi ufficiali nel settore vitivinicolo. I laboratori designati soddisfano i requisiti generali per il funzionamento dei laboratori di prova contenuti nella norma ISO/IEC 17025.
2. Gli Stati membri comunicano alla Commissione il nome e l’indirizzo delle autorità e dei laboratori di cui al paragrafo 1. La Commissione rende pubbliche tali informazioni.
Articolo 119
Aiuti nazionali per la distillazione in caso di crisi
1. Dal 1o agosto 2012 gli Stati membri possono concedere aiuti nazionali ai produttori di vino per la distillazione di vino volontaria o obbligatoria in casi giustificati di crisi.
2. Gli aiuti di cui al paragrafo 1 sono proporzionati e permettono di far fronte alla crisi.
3. L’importo totale del sostegno disponibile in uno Stato membro in un dato anno per tali aiuti non supera il 15 % del totale delle risorse disponibili per Stato membro stabilite nell’allegato II per lo stesso anno.
4. Gli Stati membri che desiderano ricorrere agli aiuti di cui al paragrafo 1 trasmettono alla Commissione una comunicazione debitamente motivata. La decisione in merito all’approvazione della misura e alla possibilità di concedere aiuti è adottata secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1.
5. L’alcole derivante dalla distillazione di cui al paragrafo 1 è utilizzato esclusivamente per fini industriali o energetici onde evitare distorsioni di concorrenza.
Articolo 120
Relazione della Commissione
La Commissione elabora una relazione entro il 2012, in particolare tenendo conto dell’esperienza acquisita nell’attuazione della riforma.
Articolo 121
Modalità di applicazione
Le misure necessarie per l’applicazione del presente capo sono stabilite secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1.
Esse possono riguardare in particolare:
a)
le modalità relative allo schedario viticolo di cui all’articolo 108, in particolare al suo uso per il monitoraggio e il controllo del potenziale produttivo;
b)
le modalità relative all’inventario di cui all’articolo 109, in particolare al suo uso per il monitoraggio e il controllo del potenziale produttivo;
c)
le modalità relative alla misurazione delle superfici;
d)
le sanzioni in caso di inosservanza degli obblighi di comunicazione;
e)
le dichiarazioni obbligatorie di cui all’articolo 111;
f)
i documenti di accompagnamento e il registro di cui all’articolo 112;
g)
le modalità relative agli aiuti nazionali di cui all’articolo 119.
TITOLO VII
MODIFICHE, DISPOSIZIONI TRANSITORIE E FINALI
CAPO I
Modifiche
Articolo 122
Modifica del regolamento (CE) n. 1493/1999
All’articolo 2, paragrafo 3, primo comma, del regolamento (CE) n. 1493/1999 i termini «31 luglio 2002» sono sostituiti dai seguenti:
«31 luglio 2008».
Articolo 123
Modifiche del regolamento (CE) n. 1782/2003
Il regolamento (CE) n. 1782/2003 è modificato come segue:
1)
all’articolo 33, paragrafo 1, la lettera a) è sostituita dalla seguente:
«a)
abbiano fruito di un pagamento durante il periodo di riferimento di cui all’articolo 38, a titolo di almeno uno dei regimi di sostegno menzionati nell’allegato VI, oppure, per quanto riguarda l’olio di oliva, nelle campagne di commercializzazione di cui all’articolo 37, paragrafo 1, secondo comma, o, per quanto riguarda la barbabietola da zucchero, la canna da zucchero e la cicoria, abbiano beneficiato del sostegno di mercato nel periodo rappresentativo di cui all’allegato VII, punto K, oppure, per quanto riguarda le banane, abbiano fruito di compensazioni per la perdita di reddito nel periodo rappresentativo di cui all’allegato VII, punto L, o, per quanto riguarda gli ortofrutticoli, le patate di consumo ed i vivai, abbiano prodotto ortofrutticoli, patate di consumo e vivai, nel periodo rappresentativo fissato dagli Stati membri per i prodotti in questione ai sensi dell’allegato VII, punto M, oppure, per quanto riguarda il vino, abbiano ricevuto un diritto all’aiuto ai sensi dell’allegato VII, punti N e O.»;
2)
all’articolo 37, paragrafo 1, è aggiunto il comma seguente:
«Per il vino l’importo di riferimento è calcolato e adeguato a norma dell’allegato VII, punti N e O.»;
3)
all’articolo 41 è aggiunto il seguente paragrafo:
«1ter) Nel caso del vino e tenendo conto dei più recenti dati comunicatile dagli Stati membri a norma dell’articolo 9 e dell’articolo 102, paragrafo 6, del regolamento (CE) n. 479/2008 del Consiglio, del 29 aprile 2008, relativo all’organizzazione comune del mercato vitivinicolo (25), la Commissione adegua i massimali nazionali di cui all’allegato VIII del presente regolamento secondo la procedura di cui all’articolo 144, paragrafo 2, del presente regolamento. Entro il 1o dicembre dell’anno che precede l’adeguamento dei massimali nazionali gli Stati membri comunicano alla Commissione la media regionale del valore dei diritti all’aiuto di cui all’allegato VII, punto N, del presente regolamento.»;
4)
all’articolo 43, paragrafo 2, dopo la lettera a quater) è inserita la lettera seguente:
«a quinquies)
nel caso del vino, il numero di ettari calcolato a norma dell’allegato VII, punti N e O;»;
5)
all’articolo 44, il paragrafo 2 è sostituito dal seguente:
«2. Per “ettari ammissibili” s’intende qualunque superficie agricola dell’azienda, escluse le superfici destinate a colture forestali o ad usi non agricoli.»;
6)
l’articolo 51 è sostituito dal seguente:
«Articolo 51
Uso agricolo del suolo
Gli agricoltori possono utilizzare le parcelle dichiarate ai sensi dell’articolo 44, paragrafo 3, per qualsiasi attività agricola.
In deroga alle disposizioni di cui al primo comma, gli Stati membri possono decidere, entro il 1o novembre 2007, che fino ad una data che sarà stabilita dallo Stato membro interessato, ma che non sarà posteriore al 31 dicembre 2010, le parcelle ubicate in una o più regioni all’interno di tale Stato membro possono continuare a non essere utilizzate per:
a)
la produzione di uno o più dei prodotti di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96 ed all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2201/96. In tal caso gli Stati membri possono tuttavia decidere di autorizzare colture intercalari sugli ettari ammissibili all’aiuto nel corso di un periodo massimo di tre mesi a decorrere dal 15 agosto di ogni anno; tuttavia, su richiesta di uno Stato membro, tale data è modificata secondo la procedura di cui all’articolo 144, paragrafo 2, per le regioni in cui i cereali sono abitualmente raccolti prima per questioni climatiche; e/o
b)
la produzione di patate di consumo; e/o
c)
i vivai.»;
7)
all’articolo 63, paragrafo 3, è aggiunto il comma seguente:
«Con riguardo all’inclusione del settore del vino nel regime di pagamento unico, gli Stati membri possono decidere entro il 1o aprile 2009 di applicare la deroga di cui al primo comma.»;
8)
all’articolo 71 quater è aggiunto il comma seguente:
«Nel caso del vino e tenendo conto dei più recenti dati comunicatile dagli Stati membri a norma dell’articolo 9 e dell’articolo 102, paragrafo 6, del regolamento (CE) n. 479/2008, la Commissione adegua i massimali nazionali di cui all’allegato VIII bis del presente regolamento secondo la procedura di cui all’articolo 144, paragrafo 2, del presente regolamento. Entro il 1o dicembre dell’anno che precede l’adeguamento dei massimali nazionali gli Stati membri comunicano alla Commissione la media regionale del valore dei diritti all’aiuto di cui all’allegato VII, punto N, del presente regolamento.»;
9)
all’articolo 145
-
è inserita la lettera seguente:
«d sexies) modalità relative all’inclusione dell’aiuto per il vino nel regime di pagamento unico in conformità del regolamento (CE) n. 479/2008;»,
-
è inserita la lettera seguente:
«n bis) per quanto riguarda il vino, modalità di applicazione relative alla condizionalità ai sensi degli articoli 20 e 103 del regolamento (CE) n. 479/2008;»;
10)
nell’allegato IV, seconda colonna, l’ultimo trattino è sostituito dal seguente:
«-
Mantenimento degli oliveti e dei vigneti in buone condizioni vegetative»;
11)
nell’allegato VII sono aggiunti i punti seguenti:
«N. Vino (estirpazione)
Agli agricoltori che partecipano al regime di estirpazione di cui al titolo V, capo III, del regolamento (CE) n. 479/2008 sono assegnati, nell’anno successivo all’estirpazione, diritti all’aiuto pari al numero di ettari per i quali hanno ricevuto un premio di estirpazione.
Il valore unitario di tali diritti all’aiuto è pari alla media regionale del valore dei diritti all’aiuto della regione considerata. Tuttavia, il valore unitario non supera in nessun caso 350 EUR/ha.
O. Vino (trasferimento dai programmi di sostegno)
Qualora gli Stati membri scelgano di concedere un sostegno ai sensi dell’articolo 9 del regolamento (CE) n. 479/2008, stabiliscono l’importo di riferimento di ogni agricoltore nonché gli ettari applicabili di cui all’articolo 43, paragrafo 2, del presente regolamento:
-
in base a criteri oggettivi e non discriminatori,
-
in relazione a un periodo di riferimento rappresentativo di una o più campagne viticole a decorrere da quella del 2005/2006. Tuttavia, il criterio di riferimento utilizzato per stabilire l’importo di riferimento e gli ettari applicabili non si fonda su un periodo di riferimento che comprende campagne viticole successive a quella del 2007/2008 in cui il trasferimento ai programmi di sostegno riguarda le compensazioni agli agricoltori che hanno fruito finora di un sostegno per la distillazione di alcole per usi commestibili o che sono stati i beneficiari economici del sostegno all’uso del mosto di uve concentrato per arricchire il vino a norma del regolamento (CE) n. 479/2008,
-
che non superano l’importo totale disponibile per tale misura di cui all’articolo 6, lettera e), del regolamento (CE) n. 479/2008.»;
12)
nell’allegato VIII,
-
un asterisco è inserito dopo la parola «Italia» nella prima colonna della tabella,
-
sotto la tabella è inserito il testo seguente:
« Gli importi per l’Italia corrispondenti agli anni 2008, 2009 e 2010 sono ridotti di 20 Mio EUR [cfr. la nota in calce all’allegato II del regolamento (CE) n. 479/2008]».
Articolo 124
Modifica del regolamento (CE) n. 1290/2005
All’articolo 12 del regolamento (CE) n. 1290/2005, il paragrafo 2 è sostituito dal seguente:
«2. La Commissione fissa gli importi che sono messi a disposizione del FEASR in applicazione dell’articolo 10, paragrafo 2, e degli articoli 143 quinquies e 143 sexies del regolamento (CE) n. 1782/2003 del Consiglio, del 27 marzo 2007, recante norme per la modulazione volontaria dei pagamenti diretti, di cui al regolamento (CE) n. 1782/2003 (26), dell’articolo 4, paragrafo 1, del regolamento (CE) n. 378/2007 del Consiglio e dell’articolo 23, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 479/2008 del Consiglio relativo all’organizzazione comune del mercato vitivinicolo (27).
Articolo 125
Modifiche del regolamento (CE) n. 3/2008
Il regolamento (CE) n. 3/2008 è modificato come segue:
1)
all’articolo 2:
-
al paragrafo 1, la lettera c) è sostituita dalla seguente:
«c)
campagne di informazione sul regime comunitario che disciplina i vini a denominazione di origine protetta o a indicazione geografica protetta, i vini con indicazione della varietà di uva e le bevande spiritose a indicazione geografica protetta;»,
-
il paragrafo 2 è sostituito dal seguente:
«2. Sul mercato interno le azioni di cui all’articolo 1, paragrafo 1, possono includere le azioni di informazione sulle abitudini di consumo responsabile e sui danni provocati dal consumo pericoloso di bevande alcoliche.
Sul mercato interno, le misure ammissibili possono anche assumere la forma di partecipazione a manifestazioni, fiere ed esposizioni di importanza nazionale o europea, con padiglioni destinati a valorizzare l’immagine dei prodotti comunitari.»;
2)
all’articolo 3, paragrafo 1, la lettera e) è sostituita dalla seguente:
«e)
opportunità di informare i consumatori sul regime comunitario che disciplina i vini a denominazione di origine protetta o a indicazione geografica protetta, i vini con indicazione della varietà di uva e le bevande spiritose a indicazione geografica protetta e necessità di fornire informazioni sulle abitudini di consumo responsabile e sui danni provocati dal consumo pericoloso di bevande alcoliche.»;
3)
all’articolo 13, paragrafo 2, è aggiunto il seguente comma:
«La percentuale di cui al primo comma è del 60 % per le azioni di informazione svolte nella Comunità sulle abitudini di consumo responsabile e sui danni provocati dal consumo pericoloso di bevande alcoliche.»
CAPO II
Disposizioni transitorie e finali
Articolo 126
Disposizioni intese ad agevolare la transizione
Secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1, possono essere adottate misure:
a)
per agevolare la transizione dal regime previsto nel regolamento (CE) n. 1493/1999 al regime istituito dal presente regolamento;
b)
necessarie per risolvere specifici problemi pratici. Tali misure, se debitamente giustificate, possono derogare a talune disposizioni del presente regolamento.
Articolo 127
Applicabilità delle norme sugli aiuti di Stato
1. Fatto salvo il paragrafo 2, gli articoli 87, 88 e 89 del trattato si applicano alla produzione e al commercio dei prodotti disciplinati dal presente regolamento.
2. Gli articoli 87, 88 e 89 del trattato non si applicano:
a)
al sostegno di cui all’articolo 3 del presente regolamento incluso il sostegno finanziato a norma dell’articolo 18, paragrafo 5;
b)
agli aiuti nazionali complementari di cui all’articolo 106;
c)
agli aiuti nazionali di cui all’articolo 119.
Articolo 128
Abrogazioni, continuazione provvisoria dell’applicabilità e riferimenti
1. Fatti salvi i paragrafi 2 e 3, i regolamenti (CEE) n. 2392/86 e (CE) n. 1493/1999 sono abrogati.
2. Il regolamento (CE) n. 2392/86 e il titolo V, capi I e II, il titolo VI, gli articoli 24 e 80 e le disposizioni corrispondenti in particolare nei pertinenti allegati del regolamento (CE) n. 1493/1999 continuano ad applicarsi sino all’inizio dell’applicazione, conformemente all’articolo 129, paragrafo 2, lettera e), dei capi corrispondenti del presente regolamento.
3. Le misure seguenti istituite dal regolamento (CE) 1493/1999 continuano ad applicarsi, nella misura in cui misure ammissibili a norma di detto regolamento siano già state avviate o intraprese prima del 1o agosto 2008:
a)
le misure di cui al titolo II, capi II e III (premi per l’abbandono e ristrutturazione e riconversione). Tuttavia, non è versato alcun sostegno dopo il 15 ottobre 2008 ai sensi del titolo II, capo III;
b)
le misure di cui al titolo III (meccanismi di mercato);
c)
le misure di cui all’articolo 63 del titolo VII (restituzioni all’esportazione).
4. I riferimenti al regolamento abrogato (CE) n. 1493/1999 s’intendono fatti, se applicabile, al presente regolamento.
Articolo 129
Entrata in vigore e applicabilità
1. Il presente regolamento entra in vigore il settimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
2. Esso si applica a decorrere dal 1o agosto 2008, con le seguenti eccezioni:
a)
gli articoli da 5 a 8 si applicano a decorrere dal 30 giugno 2008;
b)
l’articolo 122 si applica a decorrere dal 1o gennaio 2008;
c)
l’articolo 123 si applica a decorrere dal 1o gennaio 2009;
d)
il titolo V, capo III, si applica a decorrere dal 30 giugno 2008;
e)
il titolo III, capi II, III, IV, V e VI, gli articoli 108, 111 e 112 e le disposizioni corrispondenti in particolare nei pertinenti allegati si applicano a decorrere dal 1o agosto 2009 salvo disposizione contraria mediante regolamento adottato secondo la procedura di cui all’articolo 113, paragrafo 1.
3. Il titolo V, capo II, si applica fino al 31 dicembre 2015.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Lussemburgo, addì 29 aprile 2008.