31987D0433
L 238/26
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 22 юли 1987 година
относно надзорните и защитни мерки, чието вземане може да бъде разрешено на държавите-членки съгласно член 115 от Договора за ЕИО
(87/433/ЕИО)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално член 115 от него;
като има предвид, че член 30 и следващите от Договора относно елиминирането на количествените ограничения и всички мерки с равностоен ефект се прилагат без разграничение на продуктите с произход в Общността и тези, които са пуснати в свободно обращение в някоя държава-членка, независимо от техния произход;
като има предвид, че съгласно тези разпоредби изискването, дори и да е чисто формално, при търговията в рамките на Общността, за лицензия за внос или сходна процедура е забранено;
като има предвид, че в допълнение, член 9, параграф 2 от Договора забранява всяка административна процедура, предназначена за установяване на различни правила за движението на стоки в зависимост от това дали те са с произход от Общността или с произход от трети страни и дали са били пуснати в свободно обращение в една от държавите-членки;
като има предвид, въпреки това, че пълното прилагане на тези принципи предполага ефективното установяване на обща търговска политика;
като има предвид, че установяването на обща търговска политика все още не е завършено; като има предвид, че мерките, прилагани от държавите-членки по отношение на някои продукти от трети страни все още не са заменени с еднакви общи правила;
като има предвид, че фактът, че общата търговска политика все още не е напълно установена, означава че ще продължава да има несъответствия между търговските политики на държавите-членки, които има вероятност да причинят нарушения в търговията, които член 115 от Договора е предназначен да предотврати;
като има предвид, че за тази цел Комисията е оправомощена да разрешава на държавите-членки да предприемат надзорни мерки вътре в Общността или защитни мерки, независимо от принципа на свободно движение в рамките на Общността на стоки с произход от трети страни и пускането им в свободно обращение в една от държавите-членки; като има предвид, все пак, че член 115 предвижда, че тези мерки може да са разрешени само когато са необходими, и че Комисията дава приоритет на онези мерки, които причиняват най-малко смущение на функционирането на общия пазар; като има предвид, че резултатът е, че на настоящия етап от установяването на общия пазар мерките съгласно член 115 от Договора следва да бъдат разрешени само когато нарушенията в търговията водят до икономически трудности или излагат на опасност ефективността на мерките на търговската политика, взети от държавите-членки съгласно международните задължения на Общността;
като има предвид, че Единният европейски акт предвижда установяването, от 1 януари 1993 г., на зона без вътрешни граници, в която стоки, услуги и капитал ще може да се придвижват свободно; като има предвид, че това означава от една страна, че различията, които все още съществуват между търговските политики, прилагани от държавите-членки да бъдат постепенно премахнати или намалени, а от друга, че Комисията трябва да вземе предвид тези цели при оценяване на необходимостта от разрешаване на мерките съгласно член 115 от Договора;
като има предвид, че със своето Решение 80/47/ЕИО от 20 декември 1979 г. относно надзорните и защитните мерки, чието вземане може да бъде разрешено на държавите-членки по отношение на вноса на някои продукти с произход от трети страни и пуснати в свободно обращение в друга държава-членка (1), Комисията установи някои критерии и процедури, които трябва да се следват при прилагане на член 115 от Договора;
като има предвид, че с оглед миналия опит и програмата за действие, която Общността сама си е определила за установяването на единния пазар, Решение 80/47/ЕИО следва да бъде изменено, и по-специално неговия обхват следва да бъде разширен за всички онези случаи, когато съществуват различия между мерките на търговска политика, предприети от държавите-членки в съответствие с Договора, включително за случаите, когато различия между тарифните мерки са все още разрешени, както и да се уточнят някои от критериите и процедурите; като има предвид, че за да се отчетат тези изменения горепосоченото решение следва да се преработи като единен акт;
като има предвид, че в случаите, когато дадена надзорна мярка е разрешена, документите за внос трябва да се издават автоматично, безплатно, в рамките на определен период от време и за всяко поискано количество; като има предвид, че ако надзорните мерки са поискани въз основа на това, че вносът може да доведе в дадена държава-членка до икономически трудности, реалността от такава опасност следва да бъде оценена в светлината на отклоненията в търговията, наблюдавани в миналото и нивото на възможностите за внос, предоставени от Общността на въпросната трета страна;
като има предвид, че ако дадена държава-членка поиска разрешение да приложи защитни мерки, срокът за издаването на документите за внос трябва да бъде удължен, ако обемът, обхванат от висящите заявления за документи, достигне определено ниво;
като има предвид, че информацията и основанията, представени от държавите-членки в подкрепа на исканията за разрешение да въведат въпросните мерки, трябва да бъдат такива, че да дават възможност на Комисията да оцени напълно необходимостта от такова разрешение;
като има предвид, че следва да бъде предвидено, че ако е необходимо, Комисията може да проведе проучване, за да провери валидността на информацията, с която разполага;
като има предвид, че мерките, приети съгласно член 115 от Договора поради факта, че не само съставляват изключение от разпоредбите на членове 9 и 30 от Договора, но също така препятстват установяването на обща търговска политика съгласно член 113 от Договора, трябва да бъдат стриктно тълкувани и прилагани; като има предвид, че за да се отчете това, както и целите, заложени от Единния европейски акт, такива мерки следва да се прилагат само за ограничен период от време и когато сериозността на положението го изисква;
като има предвид, че за да гарантира, че търговията вътре в Общността не е възпрепятствана, следва да се предвиди държавите-членки по принцип да трябва да искат от вносителя, като част от изпълнението на формалностите, свързани с вноса на даден продукт от друга държава-членка, само определена информация и данни; като има предвид, че по отношение на проверките относно произхода държавите-членки по принцип трябва да изискват само опростена декларация за произхода на продукта, като логично се очаква, че вносителят го знае,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Приложно поле
Настоящото решение се прилага за вноса в държава-членка на продукти с произход от трета страна и пуснати за свободно обращение в Общността, които не са предмет на единни условия за внос в държавите-членки.
Член 2
Надзор вътре в Общността
1. Когато има опасност внос в държава-членка на продукт, упоменат в член 1, да породи икономически затруднения, вносът на този продукт, след разрешение, дадено от Комисията за определен период, може да бъде подложен на условие за издаване на документ за внос.
2. Като общо правило Комисията няма да даде разрешението, упоменато в параграф 1, освен когато:
а)
е имало значителен внос на въпросния продукт от други държави-членки по време на календарната година, предхождаща годината, в която е подадено заявлението;
б)
възможностите за внос за въпросния продукт, открити от Общността vis-a-vis третата страна на произход, надвишават 1 % от общите възможности за внос, открити от Общността vis-a-vis всички трети страни, подложени на сходни правила.
3. Без да се накърнява член 3, документите за внос се издават от съответната държава-членка, за всяко искано количество и безплатно, в рамките на максимален период от пет работни дни от датата на внасяне на заявлението от вносителя, независимо от това, къде в Общността е мястото му на стопанска дейност.
4. С цел получаване на разрешението, упоменато в параграф 1, държавата-членка предоставя в искането си следните конкретни данни на Комисията:
а)
описание на продукта и подробности за търговското му означение, номера на позицията му в Общата митническа тарифа, кода NIMEXE и страната на произход;
б)
правилата, приложими за прекия внос vis-a-vis страната на произход и други трети страни, включително, когато е уместно, тарифния режим, обема и/или количеството на възможностите за внос, както и икономическите съображения, на които се основават правилата;
в)
обема или количеството на вноса на въпросния продукт:
-
произхождащ от съответната трета страна, разбит между прекия внос и продуктите в свободно обращение,
-
произхождащ от всички трети страни,
-
произхождащ от Общността.
г)
икономическите трудности, за които се твърди, че биха предизвикали опасност, показани чрез фактори като консумация на продукта и съответни пазарни дялове, държани от националното производство, съответната трета страна и всички трети страни.
Информацията, изисквана по букви в) и г), обхваща двете предходни години и текущата година. Когато тази информация не може да се предостави с исканата точност или не може да се предостави навреме, искането на държавата-членка съдържа наличната информация.
5. Държавата-членка, която е получила разрешението, упоменато в параграф 1, може да изиска от заявител документ за внос само при следната информация и данни:
а)
подробности, които идентифицират вносителя и изпращача в държавата-членка износител;
б)
страната на произход и държавата-членка износител;
в)
описание на продукта с подробности за:
-
търговското му означение,
-
номера на позицията му в Общата митническа тарифа и кода NIMEXE;
г)
стойността и количеството на продукта в единици, обикновено използвани в търговията;
д)
предвидената дата или дати за доставка;
е)
доказателства, че продуктът е в свободно обращение: ако продуктите още не са в свободно обращение на датата, когато е подадено заявлението за внос или, ако доказателствата не могат да бъдат предоставени до тази дата, се предоставя документ за внос, но неговата валидност е ограничена до един месец след получаване на документа от заявителя.
Член 3
Защитни мерки
1. Когато вносът в държава-членка на продукт, упоменат в член 1, води до икономически трудности, въпросната държава-членка може да предприеме защитни мерки след получаване на разрешение от Комисията, която определя условията и подробностите на такива мерки.
2. Комисията предоставя разрешение само за ограничен период и когато сериозността на положението го изисква.
3. За да получи разрешение, държавата-членка представя в искането си до Комисията следните сведения и данни в допълнение към тези, упоменати в член 2, параграф 4, букви а) и б):
а)
държавата-членка износител;
б)
датата, на която заявлението за документ за внос е било подадено;
в)
обемът и количеството на внос на въпросния продукт, действително осъществен или разрешен:
-
произхождащ от съответната трета страна, разбито между прекия внос и продуктите в свободно обращение,
-
произхождащ от друга трета страна, по отношение на която искащата държава-членка поддържа сходен режим на внос или режим с равностоен ефект,
-
произхождащ от всички трети страни,
-
произхождащ от Общността.
г)
когато е възможно, обемът и количеството на реекспорт на продукта с произход от съответната трета страна към други държави-членки и към трети страни;
д)
твърдяните икономически трудности, показани от тенденцията на такива фактори като: производство, използване на капацитет, консумация, продажби, пазарни дялове, държани от съответната трета страна, от всички трети страни и съответно от националното производство, цени (т.е. занижени цени или възпрепятстване на нормално повишение на цените), печалби и загуби, заетост;
е)
по искане на Комисията - предприетите или предложени мерки за справяне с положението във въпросния сектор.
Исканата информация съгласно букви в), г) и д) обхваща двете предходни години и текущата година.
Когато тази информация не може да се предостави с исканата точност или не може да се предостави навреме, искането на държавата-членка съдържа информацията, която е налична. Когато сметне за необходимо, Комисията може да проведе проучване, за да провери валидността на информацията, която ѝ е предоставена от държавите-членки.
В този случай тя може, когато липса на защитни мерки би довела до опасност от съществена вреда на въпросния сектор, да разреши прилагането на защитни мерки на временна основа в очакване на резултатите от проучването.
4. Внасянето на искането от държавата-членка не може да възпрепятства издаването, при условията и в срока, определени в член 2, на документи за внос, за които е подадено заявление преди решението на Комисията.
5. Въпреки това, когато държавата-членка счете, че обемът или общото количество, обхванати от висящи заявления по отношение на въпросния продукт с произход от съответната трета страна е повече от 5 % от възможния директен внос от съответната трета страна или 1 % от общия внос в ЕИО, осъществен през изминалия 12-месечен период, за който е налична статистическа информация:
-
максималният период за издаване на документи за внос се увеличава на 10 работни дни от датата на подаване на заявлението от вносителя,
-
държавата-членка може да отхвърли заявлението за документи за внос, ако решението на Комисията ѝ го разрешава.
6. Държавата-членка отправя искането за защитни мерки по телекс или телефакс. Копие се изпраща едновременно и по същия начин до съответните служби, определени от другите държави-членки за тази цел. Тя информира заявителите на документи за внос за внасянето на искане за защитни мерки.
7. Комисията взема решение по искането на държавата-членка в рамките на 5 работни дни от получаването му.
Член 4
Доказателство за произход
1. Като част от изпълнението на формалностите, свързани с вноса на продукти, които са предмет на мерки за надзор вътре в Общността или на защитни мерки, съответните власти на държавата-членка вносител може да поискат вносителят да посочи произхода на продуктите в митническата декларация или в заявлението за документ за внос.
2. Допълнително доказателство може да се иска само при освобождаване от митница и в случаи, когато сериозни и добре обосновани съмнения направят такова доказателство съществено, за да се установи истинския произход на въпросните продукти. Въпреки това, искането за такова допълнително доказателство само по себе си не може да предотврати вноса на стоките.
Заключителни разпоредби
Член 5
Процедурите, установени в настоящото решение се прилагат, когато ефективността на мерките на търговската политика, прилагана от държавите-членки в изпълнение на международните задължения на Общността, е изложена на опасност поради нарушения в търговията, с изключение на сведенията, упоменати в член 2, параграф 4, буква г) и член 3, параграф 3, буква д).
Член 6
1. Настоящото решение се прилага от 1 октомври 1987 г.
2. Решение 80/47/ЕИО на Комисията се отменя от тази дата. Позоваванията на отмененото решение се смятат за позовавания на настоящото решение.
Член 7
Адресати на настоящото решение са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 22 юли 1987 година.
*****
DECISIONE DELLA COMMISSIONE
del 22 luglio 1987
relativa alle misure di sorveglianza e di protezione che gli Stati membri possono essere autorizzati a prendere in applicazione dell'articolo 115 del trattato CEE
(87/433/CEE)
LA COMMISSIONE DELLE COMUNITÀ EUROPEE,
visto il trattato che istituisce la Comunità economica europea, in particolare l'articolo 115,
considerando che gli articoli 30 e seguenti del trattato, relativi alla eliminazione delle restrizioni quantitative e di qualsiasi misura di effetto equivalente, sono applicabili indistintamente ai prodotti originari della Comunità e a quelli immessi in libera pratica in uno qualsiasi degli Stati membri, indipendentemente dall'origine di detti prodotti;
considerando che negli scambi intracomunitari queste disposizioni sono di ostacolo all'esigenza, sia pure soltanto formale, delle licenze di importazione o di qualsiasi altra procedura analoga;
considerando che l'articolo 9, paragrafo 2 del trattato esclude inoltre qualsiasi procedura amministrativa intesa a stabilire una differenza di regimi di circolazione tra i prodotti a seconda che siano originari della Comunità o che, essendo originari dei paesi terzi, siano stati immessi in libera pratica in uno degli Stati membri;
considerando, nondimeno, che l'applicazione integrale di detti principi presuppone l'effettiva attuazione di una politica commerciale comune;
considerando che questa attuazione di una politica commerciale comune non è ancora completamente ultimata; che, in realtà, per taluni prodotti provenienti dai paesi terzi le misure applicate dagli Stati membri non sono ancora state sostituite da un regime uniforme;
considerando che il mancato compimento della politica commerciale comune è tale da mantenere disparità di politica commerciale tra gli Stati membri atte a provocare deviazioni di traffico alle quali l'articolo 115 del trattato consente di porre rimedio;
considerando che la Commissione ha il potere di autorizzare gli Stati membri a prendere misure di sorveglianza intracomunitaria o di protezione in deroga al principio della libera circolazione all'interno della Comunità dei prodotti originari dei paesi terzi immessi in libera pratica in uno degli Stati membri; che, nondimeno, a norma dell'articolo 115 le suddette misure sono autorizzate soltanto se necessarie e la Commissione deve dare la precendenza a quelle che perturbano il meno possibile il funzionamento del mercato comune; che pertanto, nella fase attuale di realizzazione del mercato comune, occorre autorizzare le misure di cui all'articolo 115 del trattato solo se le deviazioni di traffico comportano difficoltà economiche o compromettono l'efficacia di misure di politica commerciale applicate dagli Stati membri in esecuzione degli obblighi internazionali contratti dalla Comunità;
considerando che l'Atto unico europeo prevede, a decorrere dal 1o gennaio 1993, l'attuazione di uno spazio europeo senza frontiere interne entro il quale sia garantita la libera circolazione delle merci, delle persone, dei servizi e dei capitali; che ciò implica, da una parte, che siano eliminate o ridotte le disparità tuttora esistenti tra le misure di politica commerciale applicate dagli Stati membri e, dall'altra, che nel valutare la necessità di autorizzare misure ai sensi dall'articolo 115 del trattato, la Commissione tiene pienamente conto degli obiettivi di cui sopra; considerando che, con la decisione 80/47/CEE del 20 dicembre 1979, relativa alle misure di sorveglianza e di protezione che gli Stati membri possono essere autorizzati a prendere nei confronti dell'importazione di taluni prodotti originari dei paesi terzi e immessi in libera pratica in un altro Stato membro (1), la Commissione ha stabilito determinati criteri e procedure da seguire nell'applicazione dell'articolo 115 del trattato;
considerando che, per tener conto dell'esperienza acquisita nonché del programma d'azione che la Comunità si è prefissa per realizzare il mercato unico, è opportuno apportare alcune modifiche alla decisione 80/47/CEE estendendone il campo d'applicazione a tutti i casi in cui sussistano disparità nelle misure di politica commerciale prese dagli Stati membri in conformità del trattato, comprese quelle ancora autorizzate nelle misure di carattere tariffario, e precisare alcuni di questi criteri e procedure; che, per tener conto di quanto precede, è opportuno, modificandola, rielaborare la decisione stessa in un testo unico;
considerando che, qualora sia stata autorizzata una misura di sorveglianza, il rilascio di titolo di importazione deve effettuarsi in modo automatico, gratuito ed entro un termine stabilito nonché per tutti i quantitativi richiesti; che, ove si richiedano misure di sorveglianza perché le importazioni rischiano di provocare in uno Stato membro difficoltà economiche, è opportuno valutare la concretezza di questi rischi sulla scorta delle deviazioni di traffico constatate in passato, nonché delle possibilità di importazione concesse dalla Comunità al paese terzo interessato;
considerando che, ove uno Stato membro chieda l'autorizzazione ad applicare misure di protezione, il termine per la concessione dei titoli di importazione dev'essere prorogato se le domande dei titoli in sospeso rivestono una certa importanza;
considerando che le informazioni e le motivazioni fornite dagli Stati membri a sostegno delle domande che essi presentano per essere autorizzati a istituire le misure in questione devono consentire alla Commissione di valutare la necessità di una siffatta autorizzazione;
considerando che è opportuno che la Commissione possa, in caso di necessità, procedere ad un'inchiesta destinata a verificare la fondatezza delle informazioni di cui dispone;
considerando che, poiché le misure di cui all'articolo 115 del trattato rappresentano non soltano uno deroga alle disposizioni degli articoli 9 e 30 del trattato, ma altresì un ostacolo all'attuazione della politica commerciale comune prevista dall'articolo 113 del trattato stesso, le suddette misure vanno interpretate ed applicate rigorosamente; che, dato quanto sopra e dati altresì gli obiettivi stabiliti dall'Atto unico, è opportuno autorizzare l'applicazione di dette misure soltanto per un periodo limitato e quando la gravità della situazione lo richiede;
considerando che, al fine di evitare ostacoli agli scambi intracomunitari, è opportuno stabilire che, per norma generale, all'adempimento delle formalità relative all'importazione di un prodotto proveniente da un altro Stato, gli Stati membri debbono limitarsi a chiedere all'importatore taluni dati e informazioni; che, per quanto riguarda il controllo dell'origine, gli Stati membri devono, in linea di massima, esigere soltanto una semplice dichiarazione relativa all'origine di detto prodotto per quanto ragionevolmente possa esser nota all'importatore stesso,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE:
Articolo 1
Campo d'applicazione
La presente decisione si applica alle importazioni in uno Stato membro dei prodotti originari di un paese terzo immessi in libera pratica nella Comunità e non soggetti a condizioni d'importazione uniformi negli Stati membri.
Articolo 2
Sorveglianza intracomunitaria
1. Ove le importazioni di un prodotto in uno Stato membro rischino di provocare difficoltà economiche, l'importazione di detto prodotto può essere subordinata alla concessione di un titolo di importazione, previa autorizzazione della Commissione e per una durata stabilita da quest'ultima.
2. In linea di massima la Commissione non concederà l'autorizzazione di cui al paragrafo 1 qualora:
a) nel corso dell'anno precedente a quello della domanda non vi siano state importazioni significative del prodotto in questione da altri Stati membri;
b) le possibilità d'importare il prodotto in oggetto, offerte dalla Comunità al paese terzo d'origine, non superino l'1 % del totale delle possibilità d'importazione offerte dalla Comunità a tutti i paesi terzi soggetti ad un regime analogo.
3. Fatto salvo l'articolo 3, il titolo di importazione è rilasciato dallo Stato membro in questione per l'intero quantitativo richiesto ed entro un termine massimo di cinque giorni lavorativi dalla presentazione della domanda dell'importatore, qualunque sia la sede della sua impresa nella Comunità.
4. Al fine di ottenere l'autorizzazione preventiva di cui al paragrafo 1, lo Stato membro invia alla Commissione una domanda con le seguenti indicazioni:
a) la designazione del prodotto con l'indicazione della sua denominazione commerciale, della sua voce nella tariffa doganale comune e nel codice Nimexe e del suo paese d'origine;
b) il regime applicato all'importazione diretta nei confronti del paese d'origine e degli altri paesi terzi, compreso, se necessario, il regime tariffario, il volume e/o il valore delle possibilità di importazione, nonché i motivi economici sui quali è fondato detto regime;
c) il volume o il valore delle importazioni del prodotto di cui trattasi,
- originarie del paese terzo in questione, ripartite tra le importazioni dirette e quelle a titolo di libera pratica;
- originarie di tutti i paesi terzi;
- originarie della Comunità;
d) i rischi di difficoltà economiche addotti, comprovati da fattori quali il consumo del prodotto, la quota di mercato propria della produzione nazionale del paese terzo in questione e di tutti i paesi terzi.
Le informazioni richieste alle lettere c) e d) si riferiscono ai due anni precedenti e all'anno in corso. Ove non fosse possibile fornire tali informazioni con la precisione richiesta o tempestivamente, la domanda dello Stato membro sarà corredata al meglio dei dati disponibili.
5. Lo Stato membro che ha ottenuto l'autorizzazione di cui al paragrafo 1 può esigere dal richiedente di un titolo d'importazione soltanto le indicazioni e i dati che seguono:
a) identificazione dell'importatore e dello speditore dello Stato membro di provenienza;
b) indicazione del paese di origine e dello Stato membro di provenienza;
c) designazione del prodotto con l'indicazione:
- della sua denominazione commerciale;
- della sua voce nella tariffa doganale comune e nel codice Nimexe;
d) valore e quantitativo del prodotto nelle unità usate in commercio;
e) data o date stabilite per la consegna;
f) elementi che comprovano l'immissione in libera pratica:
se i prodotti non sono ancora in libera pratica alla data in cui la domanda d'importazione è stata inoltrata o se gli elementi di prova non possono essere forniti alla stessa data, il titolo viene accordato, ma la sua validità è limitata a un mese a decorrere dalla ricezione del titolo stesso da parte del richiedente.
Articolo 3
Misure di protezione
1. Qualora le importazioni in uno Stato membro di un prodotto di cui all'articolo 1 dovessero generare difficoltà economiche, previa autorizzazione della Commissione che ne definisce le condizioni e le modalità, detto Stato membro può prendere misure di protezione.
2. La Commissione accorderà questa autorizzazione soltanto per un periodo limitato e quando la gravità della situazione lo richieda.
3. Al fine di ottenere questa autorizzazione lo Stato membro invia una domanda alla Commissione che, oltre agli elementi menzionati all'articolo 2, paragrafo 4, lettere a) e b), comprende le indicazioni e i dati che seguono:
a) lo Stato membro di provenienza;
b) la data di presentazione della domanda di titolo di importazione;
c) il volume o il valore delle importazioni effettuate o autorizzate per il prodotto di cui trattasi. Dette importazioni devono essere:
- originarie del paese terzo in questione, suddivise tra importazioni dirette e importazioni a titolo di libera pratica;
- originarie di altri paesi terzi, nei confronti dei quali esista nello Stato membro richiedente un regime di importazione analogo o un regime di effetto equivalente;
- originarie di tutti i paesi terzi;
- originarie della Comunità;
d) se possibile, il volume e l'importo delle riesportazioni del prodotto originario del paese terzo in questione verso gli altri Stati membri e verso i paesi terzi;
e) un'indicazione delle difficoltà economiche addotte, che risultano dall'evoluzione di fattori quali la produzione, l'utilizzazione delle capacità, il consumo, le vendite, la quota di mercato detenuta dal paese terzo in questione, da tutti i paesi terzi e dalla produzione nazionale, il prezzo (cioè abbassamento dei prezzi oppure eventuali impedimenti al normale aumento dei prezzi stessi), i profitti e le perdite, l'occupazione ecc.;
f) su richiesta della Commissione, le misure prese o previste allo scopo di ovviare alla difficoltà del settore in questione.
Le informazioni richieste alle lettere c), d) ed e) si riferiscono ai due anni precedenti e all'anno in corso.
Se esse non possono essere fornite con la precisione richiesta o tempestivamente, la domanda dello Stato membro viene corredata al meglio dei dati disponibili. Se lo ritiene necessario la Commissione può verificare mediante un'inchiesta la fondatezza delle informazioni fornite dagli Stati membri. In tal caso, qualora la mancanza di misure di protezione rischi di pregiudicare gravemente i settori in oggetto, la Commissione può autorizzare l'applicazione di misure di protezione a titolo provvisorio in attesa dei risultati dell'inchiesta.
4. La presentazione della domanda da parte dello Stato membro non può ostacolare il rilascio, alle condizioni e nei termini di cui all'articolo 2, dei titoli di importazione le cui domande siano state presentate prima della decisione della Commissione.
5. Nondimeno, qualora lo Stato membro constati che il volume o l'importo globale delle domande in sospeso per il prodotto di cui trattasi, originarie del paese terzo in questione, rappresenta oltre il 5 % delle possibilità di importazione diretta nei confronti di detto paese terzo, oppure oltre l'1 % delle importazioni totali extra CEE realizzate nell'ultimo periodo di dodici mesi per il quale sono disponibili dati statistici,
- il termine massimo per il rilascio dei titoli d'importazione è portato a dieci giorni lavorativi a decorrere dalla presentazione della domanda dell'importatore;
- lo Stato membro può respingere queste domande di titoli d'importazione se la decisione della Commissione lo autorizza.
6. Lo Stato membro presenta la domanda relativa alle misure di protezione mediante telex o telefax, inviandone una copia, contemporaneamente e con lo stesso mezzo, ai servizi competenti all'uopo designati dagli altri Stati membri. Esso informa il richiedente del titolo di importazione circa la presentazione della suddetta domanda.
7. La Commissione si pronuncia in merito alla domanda dello Stato membro nel termine di cinque giorni lavorativi da quello della sua ricezione.
Articolo 4
Comprova dell'origine
1. All'espletamento delle formalità inerenti all'importazione di prodotti oggetto di misure di sorveglianza intracomunitaria o di misure di protezione, le autorità competenti dello Stato membro d'importazione possono chiedere all'importatore di indicare l'origine sulla dichiarazione in dogana o sulla domanda di titolo d'importazione.
Prove supplementari possono essere richieste soltanto all'atto dello sdoganamento e se seri e fondati dubbi le rendono indispensabili ai fini dell'accertamento dell'origine effettiva del prodotto in questione. Nondimeno, la richiesta di dette prove supplementari non può di per se stessa ostacolare l'importazione delle merci.
Disposizioni finali
Articolo 5
Le procedure stabilite dalla presente decisione si applicano quando l'efficacia delle misure di politica commerciale attuate dagli Stati membri, in esecuzione degli obblighi internazionali assunti dalla Comunità, è compromessa dalle deviazioni di traffico, ad eccezione delle informazioni di cui all'articolo 2, paragrafo 4, lettera d), e all'articolo 3, paragrafo 3, lettera e).
Articolo 6
1. La presente decisione si applica a decorrere dal 1o ottobre 1987.
2. La decisione 80/47/CEE è abrogata alla stessa data. Tutti i riferimenti alla decisione abrogata si intendono fatti alla presente decisione.
Articolo 7
Gli Stati membri sono destinatari della presente decisione.
Fatto a Bruxelles, il 22 luglio 1987.