31989L0106
L 040/12
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА НА СЪВЕТА
от 21 декември 1988 година
относно сближаването на законовите, подзаконови и административни разпоредби на държавите-членки по отношение на строителните продукти
(89/106/ЕИО)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално член 100а от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
в сътрудничество с Европейския парламент (2),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (3),
като има предвид, че държавите-членки са длъжни да осигурят сградите и строителните съоръжения на тяхната територия да бъдат проектирани и изпълнени по начин, който не застрашава безопасността на хора, домашни животни и имущество, като същевременно спазват другите съществени изисквания в интерес на общото благополучие;
като има предвид, че в държавите-членки действат разпоредби, включващи изисквания не само по отношение на сигурността в строителството, но също и за здравето, дълготрайността, икономията на енергия, опазването на околната среда, икономически и други важни аспекти от обществен интерес;
като има предвид, че тези изисквания, които често са предмет на установени със законови, подзаконови или административни мерки национални разпоредби, оказват непосредствено влияние върху естеството на използваните строителни продукти и намират отражение в националните стандарти за продуктите, в техническите одобрения и в други технически спецификации и разпоредби, които със своите несъответствия създават пречки на търговията в рамките на Общността;
като има предвид, че параграф 71 от Бялата книга за изграждане на вътрешния пазар, одобрена от Европейския съвет през юни 1985 г. гласи, че в рамките на цялостната политика трябва да бъде обърнато особено внимание на определени сектори, включително на строителството; като приема, че премахването на техническите бариери в областта на строителството не може да бъде извършено изцяло само чрез взаимно признаване на равнопоставеността между всички държави-членки и че трябва да следва новия подход, изложен в резолюцията на Съвета от 7 май 1985 г. (4), която призовава към уреждане на съществените изисквания за безопасност и други аспекти от значение за общото благополучие, без това да намалява сега съществуващите и обосновани нива на защита в държавите-членки;
като има предвид, че съществените изисквания въвеждат както общи, така и специфични критерии, които строителните работи трябва да удовлетворяват; като приема, че подобни изисквания трябва да се разглеждат като налагащи посочените продукти да отговарят с подходящо ниво на надеждност на едно, няколко или всички тези изисквания, когато това е формулирано в разпоредбите;
като има предвид, че като база за хармонизираните стандарти и други технически спецификации на европейско ниво и за съставянето или издаването на европейско техническо одобрение, ще бъдат разработени тълкувателни документи, с цел да се конкретизират съществените изисквания на дадено техническо ниво,
като има предвид, че тези съществени изисквания създават базата за разработване на хармонизирани стандарти за строителни продукти на европейско ниво; като има предвид, че за да се постигнат най-големите възможни преимущества на единния вътрешен пазар, за да се осигури достъп до този пазар на възможно най-много производители, за да се гарантира възможно най-голямата степен на прозрачност на този пазар и за да се създадат условия за хармонизирана система от общи правила в строителната индустрия, трябва в най-кратък срок да бъдат създадени, доколкото това е възможно, хармонизирани стандарти; като приема, че тези стандарти се разработват от частни организации и че трябва да остават незадължителни текстове; като приема, че за тази цел Европейският комитет по стандартизация (CEN) и Европейският комитет по стандартизация в електротехниката (Cenelec) са признати за компетентни органи по приемане на хармонизирани стандарти в съответствие с подписаните на 13 ноември 1984 г. общи указания за сътрудничество между Комисията и тези два органа; като приема, че за целите на тази директива, под хармонизиран стандарт се разбира техническа спецификация (европейски стандарт или хармонизиран документ), приета от единия или и от двата органа, получили възлагане от Комисията в съответствие с Директива 83/189/ЕИО от 28 март 1983 г. на Съвета, предвиждаща процедура за информация в областта на техническите стандарти и разпоредби (5);
като има предвид, че специфичното естество на строителните продукти изисква точно формулиране на тези хармонизирани стандарти; като приема, че е необходимо издаване на тълкувателни документи, с оглед да се изградят връзки между възлаганията за стандарти и съществените изисквания; като приема, че хармонизираните стандарти, изразени доколкото е възможно от гледна точка на характеристиките на продукта, тези тълкувателни документи, които трябва да бъдат издадени в сътрудничество с държавите-членки;
като има предвид, че в бъдеще нивото на качеството и изискванията, на които трябва да отговарят продуктите в държавите-членки следва да бъдат разделени на класове в тълкувателните документи и в хармонизираните технически спецификации, с оглед да се държи сметка за различните нива на съществените изисквания към някои строежи и за различните условия, преобладаващи в държавите-членки;
като има предвид, че хармонизираните стандарти следва да включват класификации, които позволяват отговарящите на съществените изисквания и произвеждани и използвани законосъобразно в съответствие с техническите традиции и съобразени с местните климатични и други условия строителни продукти, да продължат да се предлагат на пазара;
като има предвид, че даден продукт се счита годен за употреба, ако отговаря на един хармонизиран стандарт, на едно европейско техническо одобрение или на една нехармонизирана, но призната на ниво на Общността техническа спецификация; като приема, че в случаите на несъществени по отношение на съществените изисквания или отклоняващи се от съществуващи технически спецификации продукти, годността за употреба може да бъде удостоверена с помощта на одобрен орган;
като има предвид, че считаните като годни за употреба продукти лесно могат да се отличат чрез маркировката „ЕО“; като приема, че на тях трябва да бъде разрешено свободно движение и свободна употреба по предназначението им в цялата Общност;
като има предвид, че при продукти, за които не могат да се разработят или предвидят европейски стандарти в рамките на приемлив период от време или при продукти, които съществено се отклоняват от даден стандарт, годността за употреба на такива продукти може да бъде доказана чрез европейски технически одобрения, основани на общоприети указания; като има предвид, че общоприетите указания за издаване на европейско техническо одобрение ще се приемат въз основа на тълкувателните документи;
като има предвид, че при липса на хармонизирани стандарти и европейски технически одобрения, някои национални или други нехармонизирани технически спецификации могат да бъдат признати като създаващи подходяща основа за презумпцията, че съществените изисквания са спазени;
като има предвид, че е необходимо да се осигурява съответствие на продуктите с хармонизираните стандарти и с признатите на европейско ниво нехармонизирани технически спецификации посредством процедури за производствен контрол от производители и посредством надзор, опитна проверка и сертификация от независими квалифицирани трети страни или от самия производител;
като има предвид, че като временна мярка трябва да се предвиди специална процедура за продукти, за които все още не съществуват стандарти или технически одобрения, признати на европейско ниво; като приема, че тази процедура трябва да улесни признаването на резултатите от изпитванията, проведени в друга държава-членка, съгласно техническите изисквания на държавата-членка, за която са предназначени;
като има предвид, че трябва да се създаде Постоянен комитет по строителството, включващ експерти, посочени от държавите-членки, който да подпомага Комисията по въпроси, възникнали при въвеждането и практическото прилагане на тази директива;
като има предвид, че отговорността на отделната държава-членка за безопасността, здравето и други обхванати от съществените изисквания на нейната територия аспекти, би трябвало да се признае с една защитна клауза, разрешаваща подходящи предпазни мерки,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
Приложно поле - определения - изисквания -технически спецификации - свободно движение на стоки
Член 1
1. Настоящата директива се прилага за строителни продукти, доколкото съществените изисквания по отношение на строежите, посочени в член 3, параграф 1, се отнасят за тях.
2. За целите на тази директива, „строителен продукт“ е всеки продукт, който се произвежда за трайно влагане в строежи, включващи както сгради, така и гражданско строителство.
За краткост „строителни продукти“ ще се наричат по-нататък „продукти“; за краткост резултатите от строителството, включващи както сгради, така и гражданско строителство, ще се наричат по-нататък „строежи“.
Член 2
1. Държавите-членки предприемат всички необходими мерки, за да гарантират, че посочените в член 1 продукти, предназначени за употреба в строежи, могат да бъдат предлагани на пазара, само ако са годни за предвижданата употреба, т.е. че притежават характеристики, подходящи за строежите, в които се влагат, монтират, поставят или инсталират и, ако са правилно проектирани и изпълнени, могат да задоволят посочените в член 3 съществени изисквания в случаите, когато подобни строежи са предмет на разпоредби, съдържащи такива изисквания.
2. Когато продуктите са предмет на други директиви по отношение на други аспекти, които предвиждат прилагането на посочената в член 4, параграф 2 маркировка на „ЕО“, последната показва, че продуктите удовлетворяват условията и на другите директиви.
3. Когато една следваща директива обхваща предимно други аспекти и само в малка степен съществените изисквания на настоящата директива, то следващата директива съдържа разпоредби, гарантиращи, че тя е съобразена с изискванията на тази директива.
4. Тази директива не следва да влияе върху правото на държавите-членки да определят точно, като спазват разпоредбите на договора, считаните от тях като необходими изисквания за гарантиране на закрилата на работниците при използване на тези продукти, освен ако това означава промяна в продуктите по непредвиден в тази директива начин.
Член 3
1. Съществените изисквания, приложими към строежите, които могат да повлияят върху техническите характеристики на даден продукт, са изложени в приложение I. Могат да се прилагат едно, няколко или всички тези изисквания; те трябва да се удовлетворяват в продължение на икономически обоснован експлоатационен срок.
2. С оглед отчитането на възможните различия в географските или климатични условия или в начина на живот, както и на различните нива на защита, които могат да преобладават на национално, регионално или местно равнище, всяко съществено изискване може да предизвика въвеждането на класове в документите, посочени в параграф 3 и в посочените в член 4 за съблюдаване на това изискване технически спецификации.
3. Съществените изисквания се конкретизират в документи (тълкувателни документи) за създаване на необходимите връзки между упоменатите в параграф 1 съществени изисквания и възлаганията за стандартизиране, възлаганията за указания за европейско техническо одобрение или други технически спецификации, признати по смисъла на членове 4 и 5.
Член 4
1. За целите на тази директива, стандартите и техническите одобрения се наричат „технически спецификации“.
За целите на тази директива, хармонизирани стандарти са техническите спецификации, приети от Европейския комитет по стандартизация и Европейския комитет по стандартизация в електротехниката или и от двата органа, по направени от Комисията възлагания, в съответствие с Директива 83/189/ЕИО, на базата на становище от Комитета по член 19 и в съответствие с общите разпоредби, отнасящи се до сътрудничеството между Комисията и горните два органа, подписани на 13 ноември 1984 г.
2. Държавите-членки приемат, че продуктите са годни за употреба, ако дават възможност на строежите, за които са предназначени (при условие че последните са правилно проектирани и изпълнени) да задоволяват съществените изисквания, упоменати в член 3, когато тези продукти носят маркировката „ЕО“, показваща, че те удовлетворяват всички условия на тази директива:
а)
те отговарят на съответните национални стандарти, транспониращи хармонизирани стандарти, отпратка за което е публикувана в Официален вестник на Европейските общности; държавите-членки са длъжни да публикуват отпратките за тези национални стандарти; или
б)
те отговарят на европейско техническо одобрение, издадено съгласно процедурата в глава III; или
в)
те отговарят на националните технически спецификации, упоменати в параграф 3, когато не съществуват хармонизирани спецификации; трябва да се състави списък на тези национални спецификации, съгласно процедурата в член 5, параграф 2.
3. Държавите-членки могат да предоставят на Комисията текстовете на своите национални технически спецификации, които те считат за съответстващи на съществените изисквания, упоменати в член 3. Комисията незабавно след това разпраща тези национални технически спецификации на другите държави-членки. В съответствие с процедурата, предвидена в член 5, параграф 2, тя се задължава да уведоми държавите-членки за тези национални технически спецификации, по отношение на които съществува предложение за съответствие с съществените изисквания, посочени в член 3.
Тази процедура трябва да бъде открита и ръководена от Комисията и съгласувана с Комитета според член 19.
Държавите-членки трябва да публикуват позоваване на тези технически спецификации. Комисията също ще ги публикува в Официален вестник на Европейските общности.
4. Когато производител или негов представител, установен в Общността, не е приложил, или е приложил само частично съществуващите технически спецификации, упоменати в параграф 2, които изискват, съгласно установените в член 13, параграф 4 критерии, продуктът да бъде представен за деклариране на съответствие, както е дефинирано в приложение III, точка 2, подточка ii), втора и трета възможности и съответните решения по член 13, параграф 4 и приложение III се прилагат, а годността за употреба на тези продукти по смисъла на член 2, параграф 1 ще бъде установявана в съответствие с процедурата, посочена в приложение III, точка 2, подточка ii), втората възможност.
5. Комисията, при консултации с Комитета, посочен в член 19, разработва, ръководи и периодично преглежда списък на продуктите, които са от несъществено значение за здравето и безопасността и по отношение на които, декларация на производителя за съответствие с „утвърдени технологии“ ще позволява предлагането на пазара на такива продукти.
6. Маркировката „ЕО“ означава, че продуктите удовлетворяват изискванията на параграфи 2 и 4 от този член. Производителят или неговият представител, установен в Общността, носят отговорността за поставянето на маркировка „ЕО“ върху самия продукт, върху прикрепен към него или на опаковката му етикет или в придружаващите го търговски документи.
Моделът на маркировката „ЕО“ и условията за нейната употреба са дадени в приложение III.
Продуктите, посочени в параграф 5, не носят маркировка „ЕО“.
Член 5
1. Когато една държава-членка или Комисията са на мнение, че хармонизираните стандарти или европейските технически одобрения, посочени в член 4, параграф 2, букви а) и б), или упълномощаванията, посочени в глава II, не отговарят на разпоредбите на членове 2 и 3, държавата-членка или Комисията уведомява Комитета, посочен в член 19, като излага своите аргументи. Комитетът спешно изразява своето становище.
Като взема предвид становището на Комитета и след консултации с Комитета, учреден с Директива 83/189/ЕИО, когато става въпрос за хармонизирани стандарти, Комисията информира държавите-членки дали въпросните стандарти или одобрения трябва да бъдат отменени по силата на публикуваните текстове съгласно член 7, параграф 3.
2. При получаване на съобщението, предвидено в член 4, параграф 3, Комисията се консултира с Комитета, посочен в член 19. Като взема предвид становището на Комитета, Комисията уведомява държавите-членки дали за въпросните технически спецификации трябва да важи презумпцията за съответствие и в случай, че това е така, публикува съответната отпратка в Официален вестник на Европейските общности.
Ако Комисията или една държава-членка счита, че дадена техническа спецификация не отговаря повече на условията, изискващи се във връзка с презумпцията за съответствие с разпоредбите на членове 2 и 3, Комисията се консултира с Комитета, предвиден в член 19. Като взема предвид становището на упоменатия Комитет, Комисията уведомява държавите-членки дали по отношение на въпросната национална техническа спецификация трябва да продължава да важи презумпцията за съответствие, и ако не, дали отпратката за нея, посочена в член 4 параграф 3, трябва да бъде отменена.
Член 6
1. Държавите-членки няма да създават пречки пред свободното движение, пускането на пазара или употребата на своя територия на продукти, които отговарят на разпоредбите на директивата.
Държавите-членки гарантират, че при употребата по предназначение на такива продукти няма да бъдат създавани пречки чрез правила или условия, наложени от публични органи или от частни органи, действащи като публични предприятия или действащи като публичен орган въз основа на монополните си позиции.
2. Държавите-членки разрешават обаче необхванатите от член 4, параграф 2 продукти да бъдат пускани на пазара на техните територии, ако те отговарят на националните разпоредби в съответствие с Договора, докато европейските технически спецификации, упоменати в глави II и III, не предвидят друго. Комисията и Комитетът, посочен в член 19, следят и периодично преразглеждат развитието на европейските технически спецификации.
3. Когато съответните европейски технически спецификации, сами или въз основа на тълкувателните документи, посочени в член 3, параграф 3, правят разлика между различни класове, съответстващи на различни нива на експлоатационните характеристики, държавите-членки могат да определят нивата на експлоатационните характеристики да бъдат спазвани и на тяхна територия само в рамките на класификациите, приети на равнище на Общността и при условие че използват всички класове, някои от тях или само един.
ГЛАВА II
Хармонизирани стандарти
Член 7
1. С цел да се осигури качеството на хармонизираните стандарти за продукти, стандартите трябва да бъдат разработвани от европейските организации по стандартизация въз основа на възлагания, реализирани от Комисията, в съответствие с процедурата, изложена в Директива 83/189/ЕИО, след консултация с Комитета, предвиден в член 19, и в съответствие с подписаните на 13 ноември 1984 г. общи разпоредби за сътрудничество между Комисията и тези органи.
2. Така разработените стандарти трябва да бъдат съобразени, доколкото това е възможно на практика, с характерната за експлоатационните характеристики на продуктите терминология, като се отчитат тълкувателните документи.
3. Веднага след изработването на стандартите от европейските организации по стандартизация, Комисията публикува отпратки за стандартите от серия „С“ в Официален вестник на Европейските общности.
ГЛАВА III
Европейско техническо одобрение
Член 8
1. Европейското техническо одобрение представлява положителна техническа оценка на годността за употреба на даден продукт според предназначението му, основаваща се върху удовлетворяването на съществените изисквания към строежите, в които се използва продуктът.
2. Европейското техническо одобрение може да бъде издавано за:
а)
продукти, за които не съществува нито хармонизиран стандарт, нито признат национален стандарт, нито възлагане за хармонизиран стандарт и за които Комисията, след консултации с Комитета, посочен в член 19, счете, че няма възможност или все още не може да се разработи такъв стандарт; и
б)
продукти, които се отклоняват значително от хармонизирани или признати национални стандарти.
Даже в случая, когато има изготвено възлагане за хармонизиран стандарт, посочените в буква а) разпоредби не изключват издаването на европейско техническо одобрение за продукти, за които съществуват указания за такова одобрение. Това важи до влизане в сила на хармонизирания стандарт в държавите-членки.
3. В особени случаи, след консултация с Комитета, посочен в член 19, Комисията може чрез дерогация от параграф 2, буква а) да разреши издаването на Европейско техническо одобрение за продукти, за които съществува възлагане за хармонизиран стандарт или за които Комисията е постановила, че е възможно разработване на хармонизиран стандарт. Това разрешение важи за определен период от време.
4. По принцип Европейското техническо одобрение се издава за период от 5 години. Този период може да бъде удължаван.
Член 9
1. Европейското техническо одобрение за даден продукт се основава върху проучвания, изпитвания и оценка въз основа на тълкувателните документи, предвидени в член 3, параграф 3 и на указанията, посочени в член 11 за този продукт или за съответната група продукти.
2. Когато не съществуват или все още не съществуват указанията, упоменати в член 11, Европейското техническо одобрение може да бъде издадено с позоваване на съответните съществени изисквания и тълкувателни документи в случаите, когато оценката на продукта е приета от одобряващите органи, действащи съвместно в организацията, посочена в приложение II. Когато одобряващите органи не могат се споразумеят, въпросът се отнася до Комитета, посочен в член 19.
3. Европейското техническо одобрение за даден продукт се издава в една държава-членка, в съответствие с изложената в приложение II процедура, по молба на производителя или на негов представител, установен в Общността.
Член 10
1. Всяка държава-членка уведомява останалите държави-членки и Комисията за наименованията и адресите на органите, които тя е упълномощила да издават Европейски технически одобрения.
2. Одобряващите органи трябва да отговарят на изискванията на настоящата директива и по-специално трябва да могат:
-
да оценяват годността за употреба на нов продукт въз основа на научни и практически познания,
-
да вземат безпристрастни решения по отношение на интересите на съответните производители или техните представители, и
-
да съпоставят участията на всички заинтересовани страни с цел да се получи балансирана оценка.
3. Списъкът на одобряващите органи, които са компетентни да издават Европейски технически одобрения, както и всички изменения на този списък, се публикуват в серия „C“ на Официален вестник на Европейските общности.
Член 11
1. Комисията, след консултации с Комитета, предвиден в член 19, прави възлагане на организацията на посочените от държавите-членки одобряващи органи за разработване на указания за Европейско техническо одобрение за даден продукт или група продукти.
2. Указанията за Европейско техническо одобрение за даден продукт или група продукти би трябвало да съдържат в частност следното:
а)
списък на съответните тълкувателни документи, предвидени в член 3, параграф 3;
б)
специфични изисквания към продуктите по смисъла на съществените изисквания, упоменати в член 3, параграф 1;
в)
процедури за изпитвания;
г)
метод за оценка и заключение по резултатите от изпитванията;
д)
процедури за инспектиране и процедури за оценка на съответствието, които трябва да отговарят на членове 13, 14 и 15;
е)
срок на валидност на Европейското техническо одобрение.
3. Указанията за Европейско техническо одобрение, след консултация с Комитета, предвиден в член 19, се публикуват от държавите-членки на техните официален език или езици.
ГЛАВА IV
Тълкувателни документи
Член 12
1. Комисията, след консултиране с Комитета, предвиден в член 19, инструктира технически комитети, в които участват държавите-членки, да разработят тълкувателните документи, предвидени в член 3, параграф 3.
2. Тълкувателните документи трябва:
а)
да придават конкретна форма на изложените в член 3 и в приложение I съществени изисквания, чрез хармонизиране на терминологията и на техническата база, както и чрез въвеждане на класове или нива за всяко изискване, ако е необходимо и, ако научните и технически познания позволяват това;
б)
да посочват методи за съгласуване на тези класове или нива на изисквания с техническите спецификации, посочени в член 4, като например: методи за изчисляване и изпробване, технически правила за разработване на проекти и др.;
в)
да служат като справочни документи при съставянето на хармонизирани стандарти и на указания за Европейско техническо одобрение, както и при признаването на национални технически спецификации в съответствие с член 4, параграф 3.
3. Комисията публикува тълкувателните документи от серия „C“ в Официален вестник на Европейските общности, след изискване на становище от Комитета, упоменат в член 19.
ГЛАВА V
Удостоверяване за съответствие
Член 13
1. Производителят или негов представител, установен в Общността, носи отговорност за удостоверяването, че продуктите са в съответствие с изискванията на дадена техническа спецификация по смисъла на член 4.
2. Продукти, които са обект на удостоверяване за съответствие, се ползват от презумпцията за съответствие на техническите спецификации по смисъла на член 4. Съответствието се установява посредством изпитване или друго доказателство въз основа на техническите спецификации, съгласно приложение III.
3. Удостоверяването за съответствието на продукта предполага, че:
а)
производителят разполага със система за фабричен производствен контрол, която гарантира, че производството отговаря на съответните технически спецификации; или
б)
за някои продукти, посочени в съответните технически спецификации, в допълнение към системата за фабричен производствен контрол, при оценяването и надзора на производството или на самия продукт участва и одобрен орган по сертифициране.
4. Изборът на процедура по смисъла на параграф 3 за даден продукт или група продукти се уточнява от Комисията, след консултация с Комитета, упоменат в член 19, в зависимост от:
а)
значението на ролята на продукта по отношение на съществените изисквания и по-специално на тези, свързани със здравето и сигурността;
б)
естеството на продукта;
в)
ефектът от изменчивостта на характеристиките на продукта върху неговата годност;
г)
чувствителността на продукта към дефекти при производството;
и в съответствие с особеностите, посочени в приложение III.
Във всеки един от случаите се избира възможно най-малко неблагоприятната по отношение на сигурността процедура.
Така определената процедура се посочва при възлаганията и в техническите спецификации или в произтичащите от тях публикации.
5. В случай на индивидуално (и несерийно) производство, е достатъчна само декларацията за съответствие съгласно приложение III, параграф 2 ii) третата възможност, освен ако техническите спецификации за продукти с особено важно значение за здравето и сигурността не изискват друго.
Член 14
1. Съгласно приложение III, описаните процедури водят до:
а)
в случая на член 13, параграф 3, буква а) - до издаване на декларация за съответствие на продукта от производителя или негов представител, установен в Общността; или
б)
в случая на член 13, параграф 3, буква б) - до издаване от упълномощен орган по сертифициране на сертификат за съответствие на системата за производствен контрол и надзор или на самия продукт.
Подробни правила за въвеждането на процедурите за удостоверяване на съответствие са дадени в приложение III.
2. Декларацията за съответствие на производителя или сертификатът за съответствие дават право на производителя или на неговия представител, установен в Общността да поставя съответната маркировка „ЕО“ върху самия продукт, върху прикрепения към него етикет, върху опаковката му или върху придружаващите го търговски документи. Образецът на маркировката „ЕО“ и правилата за използването му при всяка от процедурите за удостоверяване на съответствието, се съдържат в приложение III.
Член 15
1. Държавите-членки гарантират, че маркировката „ЕО“ се използва правилно.
2. Когато се установи, че маркировката „ЕО“ е била поставена на продукт, който не отговаря на условията или вече не отговаря на условията по настоящата директива, държавата-членка, в която се удостоверява съответствието, гарантира по целесъобразност, че използването на маркировката „ЕО“ е забранено и непродадените продукти са оттеглени или маркировките са заличени дотогава, докато въпросният продукт бъде приведен отново в съответствие.
Заинтересованата държава-членка незабавно информира останалите държави-членки и Комисията, като им съобщава всички детайли, свързани с количеството и качеството, необходими, за да се идентифицира несъответстващият продукт.
3. Държавите-членки гарантират, че ще бъде забранено поставянето върху продуктите или опаковките им на знаци, които могат да бъдат объркани с маркировката „ЕО“.
ГЛАВА VI
Специални процедури
Член 16
1. При липса на дефинираните в член 4 технически спецификации за даден продукт и при отправяне на молби в конкретни случаи, държавата-членка - получател следва да счита, че продуктът съответства на действащите в нея национални разпоредби, ако той е преминал успешно изпитвания и инспекции, проведени от одобрен орган в държавата-членка - производител, съгласно действащите в държавата-членка - получател или признати от нея за еквивалентни методики.
2. Държавата-членка - производител информира държавата-членка - получател, в съответствие с чиито разпоредби се извършват изпитванията и инспекциите, за органа, който тя възнамерява да одобри за тази цел. Държавата-членка - получател и държавата-членка - производител взаимно си осигуряват цялата необходима информация. В резултат на тази обмяна на информация, държавата-членка -производител одобрява така предложения орган. Ако дадена държава-членка има известни опасения, тя формулира своята позиция и информира Комисията.
3. Държавите-членки гарантират, че определените от тях органи си оказват необходимото съдействие.
4. Когато една държава-членка установи, че даден одобрен орган не извършва изпитванията и инспекциите в точно съответствие с националните ѝ разпоредби, тя уведомява държавата-членка, в която този орган е одобрен. Уведомената държава-членка информира в рамките на разумен срок от време, уведомяващата държава-членка, какви мерки са предприети. Ако уведомяващата държава-членка не счита взетите мерки за достатъчни, тя може или да забрани предлагането на пазара и употребата на въпросния продукт, или да постави специални условия. Тя информира другата държава-членка и Комисията за това.
Член 17
Държавите-членки - получателки придават такава стойност на докладите и удостоверенията за съответствие, издадени в държава-членка - производител съгласно описаната в член 16 процедура, каквато и на собствените си съответстващи национални документи.
ГЛАВА VII
Одобрени органи
Член 18
1. Държавите-членки изпращат на Комисията списък с наименованията и адресите на органите за сертифициране и инспектиране и на изпитвателните лаборатории в държавите-членки, които те са определили за изпълнение на задачите, свързани с техническите одобрения, сертификатите за съответствие, инспекциите и изпитванията в съответствие с настоящата директива.
2. Органите за сертифициране, органите за инспекция и изпитвателните лаборатории се съобразяват с критериите, изложени в приложение IV.
3. Държавите-членки посочват продуктите, които попадат в компетенциите на органите и лабораториите, предвидени в параграф 1 и естеството на възлаганите им задачи.
ГЛАВА VIII
Постоянен комитет по строителството
Член 19
1. Учредява се Постоянен комитет по строителството.
2. Комитетът се състои от представители, посочени от държавите-членки. Той се председателства от представител на Комисията. Всяка държава-членка посочва по двама представители. Представителите могат да бъдат придружавани от експерти.
3. Комитетът приема собствен процедурен правилник.
Член 20
1. Комитетът, посочен в член 19, може по искане на своя председател или на дадена държава-членка, да разглежда всеки въпрос, повдигнат във връзка с въвеждането и практическото приложение на тази директива.
2. Разпоредбите, необходими за:
а)
въвеждането на класове при изискванията, доколкото те не са включени в тълкувателните документи, и въвеждането на процедурата за установяване на съответствие на възлаганите за стандарти, съгласно член 7, параграф 1 и в указанията за одобрение, съгласно член 11, параграф 1;
б)
даването на указания за съставяне на тълкувателни документи, съгласно член 12, параграф 1 и решенията относно тълкувателните документи, съгласно член 12, параграф 3;
в)
признаването на националните технически спецификации, съгласно член 4, параграф 3;
се приемат в съответствие с процедурата, изложена в параграфи 3 и 4.
3. Представителят на Комисията внася в Комитета проект за мерките, които трябва да бъдат взети. Комитетът огласява своето становище по проекта в срок, който председателят предлага в зависимост от спешността на проблема. Становището се приема с мнозинство, така както е изложено в член 148, параграф 2 от Договора, в случаите на решения, които трябва да се вземат от Съвета по предложение на Комисията. Гласовете на представителите на държавите-членки в Комитета се претеглят по начина, посочен в същия член. Председателят не гласува.
4. Комисията приема предложените мерки, ако те са в съответствие със становището на Комитета.
Ако предложените мерки не съответстват на становището на Комитета, или ако не е прието становище, Комисията незабавно представя в Съвета предложение за мерките, които трябва да бъдат взети. Съветът взема решение с квалифицирано мнозинство.
В случай, че и след изтичане на три месеца от представяне на предложението в Съвета, последният не се е произнесъл, предложените мерки се приемат от Комисията.
ГЛАВА IХ
Защитна клауза
Член 21
1. Когато една държава-членка установи, че даден продукт, обявен за съответстващ на условията на тази директива, не отговаря на членове 2 и 3, тя следва да вземе всички подходящи мерки за изтегляне на тези продукти от пазара, да забрани предлагането им на пазара или да ограничи свободното им движение.
Въпросната държава-членка незабавно уведомява Комисията за всяка подобна мярка, като посочва причините за своето решение и по-специално дали несъответствието се дължи на:
а)
несъблюдаването на членове 2 и 3, когато продуктът не отговаря на техническите спецификации, упоменати в член 4;
б)
неправилното прилагане на техническите спецификации, предвидени в член 4;
в)
пропуски в самите технически спецификации, предвидени в член 4.
2. Комисията провежда във възможно най-кратък срок консултация със заинтересованите страни. Ако след тази консултация Комисията установи, че действието е оправдано, тя незабавно информира за това предприелата действието държава-членка, както и останалите държави-членки.
3. Когато решението, предвидено в параграф 1, се дължи на пропуски в стандартите или техническите спецификации, Комисията, след консултация със заинтересованите страни, посочва в двумесечен срок въпроса пред Комитета, предвиден в член 19, както и пред Комитета, учреден с Директива 83/189/ЕИО за случаите на пропуски в даден хармонизиран стандарт, ако взелата мерки държава-членка възнамерява да ги запази, и започва процедурите, посочени в член 5, параграф 2.
4. Въпросната държава-членка предприема подходящи действия спрямо направилият декларацията за съответствие и информира за това Комисията и останалите държави-членки.
5. Комисията гарантира, че държавите-членки ще бъдат своевременно информирани за хода и резултатите от тази процедура.
ГЛАВА Х
Заключителни разпоредби
Член 22
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за да се съобразят с настоящата директива, в срок от тридесет месеца след нотифицирането ѝ (6). Те незабавно информират Комисията за това.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на разпоредбите от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 23
Най-късно до 31 декември 1993 г. Комисията, след консултации с Комитета, предвиден в член 19, преразглежда приложимостта на предвидените в тази директива процедури и, ако е необходимо, прави предложения за съответни изменения.
Член 24
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 21 декември 1988 година.
DIRETTIVA DEL CONSIGLIO del 21 dicembre 1988 relativa al ravvicinamento delle disposizioni legislative, regolamentari e amministrative degli Stati membri concernenti i prodotti da costruzione (89/106/CEE)
IL CONSIGLIO DELLE COMUNITÀ EUROPEE,
visto il trattato che istituisce la Comunità economica europea, in particolare l'articolo 100 A,
vista la proposta della Commissione (1),
in cooperazione con il Parlamento europeo (2),
visto il parere del Comitato economico e sociale (3),
considerando che spetta agli Stati membri assicurarsi che sul proprio territorio le opere di edilizia e di ingegneria civile siano concepite e realizzate in modo da non compromettere la sicurezza delle persone, degli animali domestici e dei beni, pur soddisfacendo altri requisiti essenziali nell'interesse generale:
considerando che negli Stati membri esistono disposizioni che fissano requisiti concernenti non soltanto la sicurezza delle opere, ma anche la salute, la durabilità, i risparmi energetici,la tutela dell'ambiente, aspetti economici ed altri aspetti importanti per il pubblico interesse;
considerando che tali requisiti, che sono spesso oggetto di disposizioni nazionali legislative, regolamentari, amministrative, hanno un'influenza diretta sulla natura dei prodotti impiegati nella costruzione e sono ripresi nelle norme nazionali, nei benestare tecnici ed in altre specificazioni e disposizioni tecniche che, per la loro diversità, ostacolano gli scambi all'interno della Comunità;
considerando che il Libro bianco per il completamento del mercato interno, approvato dal Consiglio europeo del giugno 1985, precisa al punto 71 che nell'ambito della politica generale si porrà particolarmente l'accento su alcuni settori ed in particolare su quello della costruzione; che l'eliminazione degli ostacoli tecnici nel settore della costruzione, nella misura in cui questi non possono essere eliminati con il reciproco riconoscimento dell'equivalenza tra tutti gli Stati membri, deve conformarsi ai nuovi orientamenti previsti dalla risoluzione del Consiglio del 7 maggio 1985 (4) la quale comporta la definizione di requisiti essenziali relativi alla sicurezza e ad altri aspetti importanti ai fini del benessere generale, senza ridurre i giustificati livelli di protezione in vigore negli Stati membri;
considerando che i requisiti essenziali costituiscono al contempo i criteri generali ed i criteri specifici che devono soddisfare le opere di costruzione e che essi devono essere interpretati nel senso che le opere di costruzione devono essere conformi, con un congruo grado di sicurezza, a uno o molti dei suddetti requisiti, o a tutti, se e quando ciò sia previsto nella regolamentazione;
considerando che, come base per le norme armonizzate o altri requisiti tecnici a livello europeo e per la stesura o la concessione del benestare tecnico europeo, saranno istituiti documenti (documenti interpretativi) al fine di dare forma concreta, a livello tecnico, ai requisiti essenziali;
considerando che tali requisiti essenziali costituiscono la base per la elaborazione di norme armonizzate a livello europeo in materia di prodotti da costruzione; che, al fine di dare un maggiore contributo ad un mercato interno unico, di aprire al maggior numero possibile di produttori l'accesso a tale mercato, di garantire la massima trasparenza del mercato e creare i presupposti per una normativa globale armonizzata a livello europeo nel settore della costruzione, devono essere istituite al più presto per quanto possibile norme armonizzate; che tali norme sono fissate da organismi privati e devono conservare carattere di testi non imperativi; che a tal fine il Comitato europeo per la standardizzazione (CEN) e il Comitato europeo di normalizzazione elettrotecnica (CENELEC) sono riconosciuti come gli organismi competenti ad adottare norme armonizzate conformemente agli orientamenti generali per la cooperazione tra la Commissione e questi due organismi stipulati il 13 novembre 1984; che, ai fini della presente direttiva, per norma armonizzata si intende un requisito tecnico (norma europea o documento armonizzato) adottato da uno di questi organismi o da entrambi, su mandato della Commissione, conformemente alla direttiva 83/189/CEE del Consiglio, del 28 marzo 1983, che prevede una procedura d'informazione nel settore delle norme e delle regolamentazioni tecniche (5):
considerando che la natura particolare dei materiali da costruzione richiede una precisa formulazione di queste norme armonizza.te: che è pertanto necessario redigere documenti interpretativi per stabilire la connessione tra norme e requisiti essenziali: che le norme armonizzate,
espresse per quanto possibile in termini di rendimento dei prodotti, tengono conto di questi documenti interpretativi che sono elaborati in cooperazione con gli Stati membri;
considerando che i livelli di rendimento e i requisiti che i prodotti dovranno soddisfare negli Stati membri devono essere distinti in categorie nei documenti interpretativi e nelle specificazioni tecniche armonizzate, in modo da tener conto dei vari livelli dei requisiti essenziali a cui devono soddisfare talune opere e delle condizioni diverse esistenti negli Stati membri;
considerando che le norme armonizzate dovrebbero comprendere classificazioni che permettano di continuare ad immettere sul mercato i materiali da costruzione che soddisfino i requisiti essenziali e che siano legittimamente prodotti ed utilizzati in conformità alle tradizioni tecniche giustificate dalle locali condizioni climatiche e da altre considerazioni;
considerando che un prodotto è considerato idoneo all'uso se è conforme a una norma armonizzata, a un benestare tecnico europeo o ad una specificazione tecnica non armonizzata riconosciuta a livello comunitario; che quando i prodotti non hanno grande importanza ai fini dei requisiti essenziali e si discostano dalle specificazioni tecniche esistenti, la loro idoneità all'uso può essere certificata da un organismo riconosciuto;
considerando che i prodotti in tal modo considerati come idonei all'uso sono facilmente riconoscibili dal marchio CE; che essi devono poter circolare ed essere utilizzati liberamente, conformemente alla loro destinazione, in tutta la Comunita;
considerando che, nel caso di prodotti per cui le norme europee non possono essere fissate o previste entro un termine ragionevole, o di prodotti che si discostano in modo sostanziale dalle norme, l'idoneità all'uso può essere dimostrata da benestare tecnici europei rilasciati sulla base di direttive comuni; che le direttive comuni per il rilascio dei benestare tecnici europei saranno adottate sulla base dei documenti interpretativi;
considerando che, in assenza di norme armonizzate di benestare tecnici europei, le specificazioni nazionali o altre specificazioni tecniche non armonizzate possono essere riconosciute sufficienti quale congrua base per far presumere che i requisiti essenziali siano soddisfatti;
considerando che è necessario assicurare la conformità dei prodotti alle norme armonizzate e ai benestare tecnici non armonizzati riconosciuti a livello europeo attraverso procedure di controllo di produzione applicate dai fabbricanti, e procedure di controllo, di prova e di certificazione applicate da terzi indipendenti e qualificati o dai fabbricanti stessi;
considerando che occorre prevedere una procedura speciale come misura provvisoria per quei prodotti per cui non esistano ancora norme o benestare tecnici riconosciuti a
livello europeo; che tale procedura deve facilitare il riconoscimento dei risultati delle prove effettuate in un altro Stato membro conformemente ai requisiti tecnici dello Stato membro di destinazione;
considerando che conviene istituire un comitato permanente della costruzione composto di esperti designati dagli Stati membri ed incaricato di fornire assistenza alla Commissione sulle questioni correlate con l'attuazione e l'applicazione pratica della presente direttiva;
considerando che la responsabilità degli Stati membri sul loro territorio per quanto concerne la sicurezza, la salute e gli altri aspetti inerenti ai requisiti essenziali dovrebbe essere riconosciuta in una clausola di salvaguardia la quale preveda misure di protezione adeguate,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
CAPITOLO I
Campo di applicazione - Definizioni - Requisiti
Specificazioni tecniche - Libera circolazione delle merci
Articolo 1
1. La presente direttiva si applica ai materiali da costruzione nella misura in cui valgano per essi i requisiti essenziali relativi alle opere previsti all'articolo 3, paragrafo 1.
2. Ai fini della presente direttiva, per «materiale da costruzione» s'intende qualsiasi prodotto fabbricato al fine di essere permanentemente incorporato in opere di costruzione, le quali comprendono gli edifici e le opere d'ingegneria civile.
I «materiali da costruzione» sono in appresso denominati «prodotti»; le opere di costruzione, le quali comprendono gli edifici e le opere d'ingegneria civile sono in appresso denominate «opere».
Articolo 2
1. Gli Stati membri prendono le misure necessarie per far sì che i prodotti di cui all'articolo 1 destinati ad essere impiegati in opere possano essere immessi sul mercato solo se idonei all'impiego previsto, se hanno cioè caratteristiche tali che le opere in cui devono essere inglobati, montati, applicati o installati possano, se adeguatamente progettate e costruite, soddisfare i requisiti essenziali di cui all'articolo 3, se e nella misura in cui tali opere siano soggette a regolamentazioni che prevedano tali requisiti.
2. Qualora i prodotti siano oggetto di altre direttive comunitarie in relazione ad altri aspetti, il marchio CE di conformità, in seguito denominato «marchio CE», previsto all'articolo 4, paragrafo 2, indica in tali casi che i prodotti soddisfano anche i requisiti di queste altre direttive.
3. Qualora una direttiva futura riguardi soprattutto altri aspetti e solo in minor misura i requisiti essenziali definiti nella presente direttiva essa deve contenere disposizioni che assicurino che essa copre anche i requisiti previsti nella presente direttiva.
4. La presente direttiva non pregiudica il diritto degli Stati membri di prescrivere - nel rispetto del trattato - i requisiti che essi reputino necessari per assicurare la protezione dei lavoratori nell'utilizzazione dei prodotti, purché ciò non implichi una modifica dei prodotti, non prevista nella presente direttiva.
Articolo 3
1. I requisiti essenziali applicabili alle opere e suscettibili di influenzare le caratteristiche tecniche di un prodotto sonó enunciati in termini di obiettivi nell'allegato I. Questi requisiti possono essere applicabili tutti, alcuni o soltanto uno; essi devono essere soddisfatti per una durata di esercizio economicamente ragionevole.
2. Per tener conto di eventuali differenze di condizioni geografiche o climatiche o di abitudini di vita, nonché dei diversi livelli di protezione esistenti sul piano nazionale, regionale o locale, ciascun requisito essenziale può dar luogo alla fissazione di classi di prestazione nei documenti di cui al paragrafo 3 e nelle specificazioni tecniche di cui all'articolo 4.
3. I requisiti essenziali sono precisati in documenti (documenti interpretativi) destinati a stabilire i collegamenti necessari tra i requisiti essenziali di cui al paragrafo 1 e i mandati di normalizzazione, i mandati per orientamenti per il benestare tecnico europeo oppure il riconoscimento di altre specificazioni tecniche ai sensi degli articoli 4 e 5.
Articolo 4
1. Ai fini della presente direttiva per «specificazioni tecniche» si intendono le norme e i benestare tecnici.
Ai fini della presente direttiva per «norme armonizzate» si intendono le specificazioni tecniche adottate dal CEN o CENELEC o da entrambi su mandato della Commissione, conferito conformemente alla direttiva 83/189/CEE, sulla base di un parere formulato dal comitato permanente della costruzione, e secondo gli orientamenti generali riguardanti la cooperazione tra la Commissione e i due organi suddetti, firmati il 13 novembre 1984.
2. Gli Stati membri presumono idonei al loro impiego i prodotti che consentono alle opere in cui sono utilizzati, se
adeguatamente progettate e costruite, di soddisfare i requisiti essenziali di cui all'articolo 3 e che recano il marchio CE. Il marchio CE attesta:
a) che sono conformi alle relative norme nazionali in cui sono state trasposte le norme armonizzate, i cui estremi sono stati pubblicati nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee. Gli Stati membri pubblicano gli estremi di tali norme nazionali:
b) che sono conformi ad un benestare tecnico europeo rilasciato secondo la procedura di cui al capitolo III, oppure
c) che sono conformi alle specificazioni tecniche di cui al paragrafo 3 nella misura in cui non esistano specificazioni armonizzate: un elenco di tali specificazioni nazionali è redatto secondo la procedura prevista all'articolo 5, paragrafo 2.
3. Gli Stati membri possono comunicare alla Commissione i testi delle rispettive specificazioni tecniche nazionali, che essi considerano conformi ai requisiti essenziali di cui all'articolo 3. La Commissione trasmette immediatamente tali specificazioni tecniche nazionali agli altri Stati membri. Conformemente alla procedura di cui all'articolo 5, paragrafo 2, essa informa gli Stati membri delle specificazioni tecniche nazionali che si presumono conformi ai requisiti essenziali di cui all'articolo 3.
Tale procedura è avviata e seguita dalla Commissione di concerto con il comitato di cui all'articolo 19.
Gli Stati membri pubblicano gli estremi di tali specificazioni tecniche. La Commissione li pubblica anche nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee.
4. Qualora il fabbricante o il suo mandatario stabilito nella Comunità non abbia applicato o abbia applicato solo in parte le esistenti specificazioni tecniche che sono menzionate al paragrafo 2 o secondo cui, conformemente ai criteri enunciati all'articolo 13, paragrafo 4, il prodotto deve fare l'oggetto di una dichiarazione di conformità quale quella definita all'allegato III, punto 2 ii), seconda e terza possibilità, allora si applicano le decisioni corrispondenti prese in virtù dell'articolo 13, paragrafo 4 e dell'allegato IV e l'idoneità all'impiego di tale prodotto, ai sensi dell'articolo 2, paragrafo 1, è stabilita secondo la procedura fissata all'allegato III, punto 2 ii), seconda possibilità.
5. La Commissione, in consultazione con il comitato di cui all'articolo 19, elabora, gestisce e rivede periodicamente un elenco di prodotti che hanno implicazioni minori per la salute e la sicurezza e che possono essere immessi sul mercato sulla base di una dichiarazione di conformità alle «regole dell'arte» rilasciata dal fabbricante.
6. II marchio CE significa che i prodotti soddisfano i requisiti di cui ai paragrafi 2 e 4. Spetta al fabbricante o al suo
mandatario stabilito nella Comunità assumere la responsabilita di apporre il marchio CE sul prodotto stesso, su un'etichetta apposta suI prodorto, sull'imballaggio o sui documenti commerciali di accompagnamento.
Il modello del marchio CE e le condizioni per l'impiego sono indicati nell'allegato III.
I prodotti di cui al paragrafo S non recano il marchio GE.
Articolo 5
1. Qualora uno Stato membro o la Commissione ritenga che le norme armonizzate o i benestare tecnici europei di cui all'articolo 4, paragrafo 2, lettere a) e b), oppure i mandati di cui al capitolo II non soddisfino le disposizioni degli articoli 2 e 3, lo Stato membro o la Commissione adiscono il comitato di cui all'articolo 19 ed espongono i propri motivi. II comitato esprime un parere con urgenza.
Alla luce del parere del suddetto comitato e previa consultazione del comitato istituito dalla direttiva 83/189/CEE se si tratta di norme armonizzate, la Commissione indica agli Stati membri se le norme o i benestare in questione debbano essere ritirati o no dalle pubblicazioni di cui all'articolo 7, paragrafo 3.
2. Una volta ricevuta la comunicazione di cui all'articolo 4, paragrafo 3, la Commissione consulta il comitato di cui all'articolo 19. Alla luce del parere del suddetto comitato, la Commissione indica agli Stati membri se la specificazione tecnica in questione debba beneficiare o no della presunzione di conformità e, in tal caso, pubblica un estratto in tal senso nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee.
Qualora la Commissione o uno Stato membro ritenga che una specificazione tecnica non soddisfi più i requisiti necessari per la presunzione di conformitá alle disposizioni degli articoli 2 e 3, la Commissione consulta il comitato di cui all'articolo 19. Alla luce del parere del suddetto comitato, la Commissione indica agli Stati membri se la specificazione tecnica nazionale in questione debba continuare o no a beneficiare della presunzione di conformità e, in caso contrario, se debba essere ritirato il relativo estratto di cui all'articolo 4, paragrafo 3.
Articolo 6
1. Gli Stati membri non ostacolano la libera circolazione, l'immissione sul mercato o l'utilizzazione nel proprio territorio di prodotti che soddisfano le disposizioni della presente direttiva.
Gli Stati membri provvedono affinché l'utilizzazione di tali prodotti ai fini cui sono destinati non venga proibita da norme o condizioni imposte da organismi pubblici o privati,
che agiscono sotto forma di impresa pubblica o di organismo pubblico, in base ad una posizione di monopolio.
2. Gli Stati membri consentono tuttavia che i prodotti non contemplati dall'articolo 4, paragrafo 2, siano immessi sul mercato nel proprio territorio, se soddisfano prescrizioni nazionali conformi al trattato, fintantoché le specificazioni tecniche europee di cui ai capitoli II e III dispongano diversamente. La Commissione ed il comitato di cui all'articolo 19 seguono e rivedono periodicamente l'evoluzione delle specificazioni tecniche europee.
3. Qualora le pertinenti specificazionitecniche europee facciano una distinzione esse stesse o sulla base di documenti interpretativi previsti all'articolo 3, paragrafo 3, tra diverse categorie corrispondenti a diversi livelli di prestazione, gli Stati membri possono determinare i livelli di prestazione da osservare anche nel proprio territorio soltanto nell'ambito delle classificazioni adottate a livello comunitario o soltanto utilizzando tutte, alcune o una sola categoria.
CAPITOLO II
Norme armonizzate
Articolo 7
1. Per garantire la qualità delle norme armonizzate per i prodotti, tali norme sono elaborate dagli organismi europei di normalizzazione in base a mandati loro conferiti dalla Commissione conformemente alla procedura prevista nella direttiva 83/189/CEE e previa consultazione del comitato di cui all'articolo 19 conformemente alle disposizioni generali relative alla cooperazione tra la Commissione e detti organismi firmata il 13 novembre 1984.
2. Le norme cosi` stabilite devono essere espresse nella misura del possibile in termini di requisiti di prestazione dei prodotti tenendo conto dei documenti interpretativi.
Quando le norme sono state elaborate dagli organismi europei di normalizzazione la Commissione ne pubblica gli estratti nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee, serie C.
CAPITOLO III
Benestare tecnico europeo
Articolo 8
1. Il benestare tecnico europeo è una valutazione tecnica positiva dell'idoneità di un prodotto per l'impiego previsto, fondata sulla corrispondenza ai requisiti essenziali per le opere per cui il prodotto deve essere utilizzato.
2. Il benestare tecnico europeo può essere accordato ai:
a) prodotti per cui non esiste né una norma armonizzata, né una norma nazionale riconosciuta, né un mandato per una norma armonizzata e per cui la Commissione, previa consultazione del comitato permanente, non ritiene possibile o ancora possibile elaborare una norma; e
b) prodotti che si discostano notevolmente dalle norme armonizzate o dalle norme nazionali riconosciute.
Anche nel caso in cui sia stato rilasciato un mandato per una norma armonizzata, la lettera a) non esclude il rilascio del benestare tecnico europeo per prodotti per cui esistono orientamenti per tale benestare. La presente disposizione è applicabile fino all'entrata in vigore della norma armonizzata negli Stati membri.
3. In casi particolari la Commissione può, in deroga al paragrafo 2 lettera a), previa consultazione del comitato di cui all'articolo 19, autorizzare il rilascio di un benestare tecnico europeo per prodotti per cui esiste un mandato per una norma armonizzata o per cui la Commissione ha stabilito che è possibile elaborare una norma armonizzata. L'autorizzazione è valida per un periodo determinato.
4. Il benestare tecnico europeo è in generale rilasciato per un periodo di cinque anni. Questo periodo può essere prorogato.
Articolo 9
1. Il benestare tecnico europeo per un prodotto si basa su esami, prove ed una valutazione sulla base dei documenti interpretativi di cui all'articolo 3, paragrafo 3, come pure sugli orientamenti previsti all'articolo 11 riguardo al prodotto o alla famiglia di prodotti cui appartiene.
2. Qualora non esistano o non siano ancora disponibili gli orientamenti previsti all'articolo 1 1, puó essere rilasciato un benestare sulla base dei relativi requisiti essenziali e dei documenti interpretativi se la valutazione del prodotto è adottata da organismi competenti per il benestare tecnico i quali agiscono congiuntamente nell'ambito dell'organizzazione di cui all'allegato II. Qualora gli organismi riconosciuti siano di parere discorde, viene adito il comitato di cui all'articolo 19.
3. Il benestare tecnico europeo per un prodotto è rilasciato in uno Stato membro, secondo la procedura di cui all'allegato II, a richiesta del fabbricante o del suo mandatario stabilito nella Comunità.
Articolo 10
1. Ogni Stato membro comunica agli altri Stati membri ed alla Commissione il nome e l'indirizzo degli organismi autorizzati al rilascio di benestare tecnici europei.
2. Gli organismi competenti per il benestare tecnico devono soddisfare i requisiti della presente direttiva e devono in particolare essere in grado:
- di valutare l'idoneità all'impiego dei nuovi prodotti sulla base di conoscenze scientifiche e pratiche;
- di pronunciarsi in modo imparziale rispetto agli interessi dei fabbricanti interessati o dei loro mandatari e
- di sintetizzare i contributi di tutte le parti interessate ai fini di una valutazione equilibrata.
3. L'elenco degli organismi competenti per rilasciare benestare tecnici europei ed ogni eventuale modifica dell'elenco sono pubblicati nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee, serie C.
Articolo 11
1. Previa consultazione del comitato di cui all'articolo 19, la Commissione impartisce all'organizzazione, che è prevista all'allegato II e che raggruppa gli organismi riconosciuti designati dagli Stati membri, mandati per l'elaborazione di orientamenti per il benestare tecnico europeo per un prodotto o una famiglia di prodotti.
2. Gli orientamenti per il benestare tecnico europeo per un prodotto o una famiglia di prodotti devono segnatamente comprendere quanto segue:
a) l'elenco dei documenti interpretativi pertinenti di cui all'articolo 3, paragrafo 3;
b) i requisiti concreti del prodotto in termini di requisiti essenziali ai sensi dell'articolo 3, paragrafo 1;
c) i metodi di prova;
d) i metodi di valutazione e di giudizio dei risultati delle prove;
e) le procedure di controllo e di conformità, che devono essere conformi agli articoli 13, 14 e 15;
f) il periodo di validità del benestare tecnico europeo.
3. Gli orientamenti per il benestare tecnico europeo sono pubblicati, previa consultazione del comitato di cui all'articolo 19, dagli Stati membri nella(e) rispettiva(e) lingua(e) nazionale(i) ufficiale(i).
CAPITOLO IV
Documenti interpretativi
Articolo 12
1. Previa consultazione del comitato di cui all'articolo 19, la Commissione incarica i comitati tecnici a cui partecipano
gli Stati membri, di elaborare i documenti interpretativi di cui all'articolo 3, paragrafo 3.
2. I documenti interpretativi:
a) precisano i requisiti essenziali previsti all'articolo 3 e definiti nell'allegato I, armonizzando la terminologia ed i concetti tecnici di base e indicando le categorie o i livelli per ciascun requisito laddove ció sia necessario e lo sviluppo delle conoscenze scientifiche e tecniche lo consenta;
b) indicano metodi di correlazione tra detti livelli o categorie di requisiti e le specificazioni tecniche di cui all'articolo 4: metodi di calcolo e di determinazione, norme tecniche di concezione delle opere, ecc.;
c) costituiscono un riferimento per la definizione di norme armonizzate e di orientamenti per il benestare tecnico europeo, nonché per l'accettazione di specificazioni tecniche nazionali ai sensi dell'articolo 4, paragrafo 3.
3. La Commissione pubblica i documenti interpretativi nella serie C della Gazzetta ufficiale delle Comunità europee, previa consultazione del comitato di cui allarticolo 19.
CAPITOLO V
Attestato di conformità
Articolo 13
1. Il fabbricante o il suo mandatario stabilito nella Comunità è responsabile dell'attestato di conformità di un prodotto ai requisiti di una specificazione tecnica definita all'articolo 4.
2. I prodotti oggetto di un attestato di conformità beneficiano di una presunzione di conformità con le specificazioni tecniche definite all'articolo 4. La conformità è stabilita mediante prova o altre verifiche in base alle specificazioni tecniche, conformemente all'allegato III.
3. L'attestato di conformità di un prodotto presuppone che:
a) il fabbricante abbia un sistema di controllo della produzione il quale permetta di stabilire che la produzione corrisponde alle relative specificazioni tecniche ovvero
b) per taluni prodotti menzionati nelle relative specificazioni tecniche, un organismo di certificazione riconosciuto intervenga nella valutazione e nella sorveglianza del controllo della produzione o del prodotto stesso in aggiunta al sistema di controllo della produzione applicato dalla fabbrica.
4. La Commissione, previa consuItazione del comitato di cui all'articolo 19, sceglie la procedura di cui al paragrafo 3 per un dato prodotto o per un gruppo di prodotti determinati conformemente alle precisazioni di cui all'allegato III, in base:
a) all'importanza che riveste il prodotto rispetto ai requisiti essenziali ed in particolare rispetto a quelli in materia di salute e di sicurezza;
b) alla natura del prodotto;
c) all'influenza della variabilità delle caratteristiche del prodotto sulla sua destinazione;
d) ai potenziali difetti della fabbricazione del prodotto.
In ogni caso si sceglie la procedura meno onerosa possibile compatibile con la sicurezza.
La procedura così fissata è indicata nei mandati e nelle specificazioni tecniche o nella pubblicazione delle stesse.
5. Nel caso di un esemplare unico (e non di serie) basta una dichiarazione di conformità secondo l'allegato III, punto 2, possibilità 3, salvo che non sia altrimenti disposto dalle specifiche tecniche per i prodotti che hanno implicazioni particolarmente importanti per quanto riguarda la salute e la sicurezza.
Articolo 14
1. Conformemente all'allegato III le procedure di cui sopra comportano,
a) nel caso dell'articolo 13, paragrafo 3, lettera a), il rilascio di una dichiarazione di conformità per un prodotto da parte del fabbricante o del suo mandatario ovvero,
b) nel caso dell'articolo 13, paragrafo 3, lettera b), il rilascio da parte di un organismo di certificazione di un certificato di conformità per un sistema di controllo e di verifica della produzione per il prodotto stesso.
Le modalità di applicazione delle procedure di attestato di conformità sono riportate nell'allegato III.
2. La dichiarazione di conformità del fabbricante o il certificato di conformità danno al fabbricante o al suo mandatario stabilito nella Comunità il diritto di apporre il marchio CE sul prodotto stesso, su un'etichetta ad esso applicata, sull'imballaggio o sui documenti commerciali di accompagnamento. II modello del marchio CE di conformità e le modalità d'impiego relative a ciascuna procedura dell'attestato di conformità figurano nell'allegato III.
Articolo 15
I. Gli Stati membri vigilano sulla corretta utilizzazione del marchio CE.
2. Se si constata che il marchio CE è stato apposto su un prodotto che non soddisfa o non soddisfa più la presente direttiva, lo Stato membro in cui è stata attestata la conformità provvede affinché sia eventualmente vietata l'utilizzazione del marchio CE e si provveda al ritiro dei prodotti invenduti o all'obliterazione dei marchi, sino a quando il prodotto in questione non sia divenuto nuovamente conforme.
Lo Stato membro interessato ne informa immediatamente gli altri Stati membri e la Commissione, fornendo tutti i dettagli qualitativi e quantitativi necessari all'identificazione del prodotto non conforme.
3. Gli Stati membri prendono le misure necessarie per vietare l'apposizione su prodotti o sui relativi imballaggi di marchi suscettibili di essere confusi col marchio CE.
CAPITOLO VI
Procedure speciali
Articolo 16
1. Se, per un determinato prodotto, non esistono le specificazioni tecniche di cui all'articolo 4, lo Stato membro di destinazione, agendo a richiesta e in singoli casi, considera come conformi alle disposizioni nazionali in vigore i prodotti che hanno superato le prove e i controlli effettuati, nello Stato membro di produzione, da un organismo riconosciuto secondo i metodi in vigore nello Stato membro di destinazione o riconosciuti come equivalenti da tale Stato membro.
2. Lo Stato membro di produzione comunica allo Stato membro di destinazione, la cui regolamentazione è applicabile alle prove ed ai controlli da effettuare, quale organismo esso intenda riconoscere a tal fine. Lo Stato membro di destinazione e lo Stato membro produttore si scambiano tutte le informazioni necessarie. Finito tale scambio di informazioni lo Stato membro produttore riconosce l'organismo in tal modo designato. Se uno Stato membro nutre dubbi, esso provvede a motivarli ed a informarne la Commissione.
3. Gli Stati membri provvedono a che gli organismi designati si forniscano mutua assistenza.
4. Qualora uno Stato membro constati che un organismo riconosciuto non effettua i collaudi e i controlli regolarmente secondo le sue disposizioni nazionali, esso lo comunica allo Stato membro in cui l'organismo è riconosciuto. Quest'ultimo, entro un termine appropriato, informa lo Stato membro
che ha effettuato la comunicazione, circa i provvedimenti presi. Qualora lo Stato membro che ha effettuato la comunicazione non ritenga sufficienti detti provvedimenti, esso può vietare o subordinare a particolari condizioni l'immissione sul mercato e l'utilizzazione del prodotto in questione. Esso ne informa l'altro Stato membro e la Commissione.
Articolo 17
In applicazione della procedura di cui all'articolo 16, gli Stati membri di destinazione attribuiscono alle relazioni e ai certificati di conformità rilasciati dallo Stato membro produttore lo stesso valore dei documenti nazionali corrispondenti.
CAPITOLO VII
Organismi riconosciuti
Articolo 18
1. Ciascuno Stato membro comunica alla Commissione un elenco dei nomi e degli indirizzi degli organismi di certificazione, degli organismi d'ispezione e dei laboratori di collaudo da esso designati per i compiti da svolgere ai fini dei benestare tecnici, dei certificati di conformità, delle ispezioni e delle prove ai sensi delle disposizioni della presente direttiva.
2. Gli organismi di certificazione, gli organismi d'ispezione ed i laboratori di collaudo devono rispondere ai criteri di cui all'allegato IV.
3. Gli Stati membri specificano i prodotti che rientrano nella competenza degli organismi e laboratori di cui al paragrafo 1 e la natura dei compiti loro affidati.
CAPITOLO VIII
Comitato permanente per la costruzione
Articolo 19
1. È istituito un comitato permanente per la costruzione.
2. II comitato è composto di rappresentanti designati dagli Stati membri ed è presieduto da un rappresentante della Commissione. Ciascuno Stato membro designa due rappresentanti. I rappresentanti possono farsi assistere da esperti.
Il comitato stabilisce il proprio regolamento interno.
Articolo 20
1. Il comitato di cui all'articolo 19 può, a richiesta del proprio presidente o di uno Stato membro, esaminare qualsiasi problema dovesse sorgere in sede di attuazione e applicazione pratica della presente direttiva.
2. Sono adottate secondo la procedura prevista ai paragrafi 3 e 4 le disposizioni necessarie in materia di
a) definizione delle categorie di requisiti, purché non siano inclusi nei documenti interpretativi, e la definizione della procedura per stabilire la conformità nei mandati per le norme conformemente all'articolo 7, paragrafo 1 ed agli orientamenti per il benestare tecnico di cui all'articolo 11, paragrafo 1;
b) conferimento di istruzioni per l'elaborazione dei documenti interpretativi di cui all'articolo 12 bis, paragrafo 1, e decisione in merito ai documenti interpretativi di cui all.articolo 12, paragrafo 3;
e) riconoscimento delle specificazioni tecniche nazionali conformemente all'articolo 4, paragrafo 3.
3. Il rappresentante della Commissione presenta al comitato un progetto delle misure da prendere. II comitato formula il proprio parere in merito a tale progetto entro un termine che il presidente può stabilire in relazione all'urgenza del problema. Il comitato si pronuncia alla maggioranza stabilita all'articolo 148, paragrafo 2 del trattato per le decisioni che il Consiglio deve adottare su proposta della Commissione. Ai voti dei rappresentanti degli Stati membri è attribuita la ponderazione di cui a detto articolo. Il presidente non partecipa alla votazione.
4. La Commissione adotta le misure progettate quando esse sono conformi al parere del comitato.
Quando dette misure non sono conformi al parere del comitato, o in mancanza di parere, la Commissione sottopone immediatamente al Consiglio una proposta relativa alle misure da prendere. II Consiglio delibera a maggioranza qualificata.
Se alla scadenza del termine di tre mesi a decorrere dalla data in cui è stato adito, il Consiglio non ha adottato misure, la Commissione adotta le misure proposte.
CAPITOLO IX
Clausola di salvaguardia
Articolo 21
1. Se uno Stato membro constata che un prodotto dichiarato conforme alla presente direttiva non risponde ai
requisiti di cui agli articoli 2 e 3, esso prende tutte le misure utili per ritirare i prodotti dal mercato o proibirne o limitarne la libera circolazione.
Lo Stato membro interessato informa immediatamente la Commissione della misura presa, precisando i motivi della propria decisione ed in particolare se la non conformità è dovuta:
a) al mancato rispetto degli articoli 2 e 3, qualora il prodotto non corrisponda alle specificazioni tecniche di cui all'articolo 4;
b) ad un'imperfetta applicazione delle specificazioni tecniche di cui all'articolo 4:
c) ad una lacuna delle specificazioni tecniche stesse di cui all'articolo 4.
2. La Commissione avvia una consultazione con le parti interessate con la massima celerità. Se la Commissione constata dopo tale consultazione che la misura è giustificata, essa ne informa immediatamente lo Stato membro che ha preso le misure e gli altri Stati membri.
3. Se la decisione di cui al paragrafo 1 è giustificata da una lacuna delle norme o delle specificazioni tecniche, la Commissione, previa consuItazione delle parti interessate, adisce il comitato di cui all'articolo 19 ed il comitato istituito dalla direttiva 83/189/CEE nel caso di una lacuna in una norma armonizzata, entro un termine di due mesi, se lo Stato membro che ha preso tali misure intende mantenerle, ed avvia le procedure di cui all'articolo 5, paragrafo 2.
4. Lo Stato membro interessato prende le misure appropriate contro chiunque abbia fatto la dichiarazione di conformità e ne informa la Commissione e gli altri Stati membri.
5. La Commissione fa si` che gli Stati membri siano tenuti informati sugli sviluppi e sull'esito della suddetta procedura.
CAPITOLO X
Disposizioni finali
Articolo 22
1. Gli Stati membri mettono in vigore le disposizioni legislative, regolamentari e amministrative necessarie per conformarsi alla presente direttiva entro i 30 mesi dalla sua notifica (6). Essi ne informano immediatamente la Commissione.
2. Gli Stati membri comunicano alla Commissione il testo delle disposizioni di diritto interno che essi adottano nel settore disciplinato dalla presente direttiva.
Articolo 23
Entro il 31 dicembre 1993, la Commissione, in consultazione con il comitato di cui all'articolo 19, riesamina il funzionamento delle procedure previste dalla presente direttiva e formula eventualmente le proposte di modifica appropriate.
Articolo 24
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Bruxelles, addi` 21 dicembre 1988.