32002R1407
L 205/1
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕГЛАМЕНТ (EО) № 1407/2002 НА СЪВЕТА
от 23 юли 2002 година
относно държавните помощи за въгледобивната промишленост
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 87, параграф 3, буква д) и член 89 от него,
като взе предвид предложението от Комисията (1),
като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
като взе предвид становището на Консултативния комитет, създаден в съответствие с Договора за създаване на Европейската общност за въглища и стомана (ЕОВС) (3),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (4),
като има предвид, че:
(1)
Договорът за ЕОВС и правилата, приети за неговото прилагане, и по-специално Решение № 3632/93/ЕОВС на Комисията от 28 декември 1993 г., което съдържа правилата на Общността за държавната помощ във въгледобивната промишленост (5), изтичат на 23 юли 2002 г.
(2)
Конкурентният дисбаланс между въглищата, добивани в Общността, и внасяните въглища са принудили въгледобивната промишленост да въведе значителни мерки за преструктуриране, включително сериозни съкращения на дейностите през последните няколко десетилетия.
(3)
Общността става все по-зависима от външни доставки на основни енергийни източници. Както е посочено в Зелената книга относно европейската стратегия за сигурността на енергийните доставки, приета от Комисията на 29 ноември 2000 г., диверсификацията на енергийните източници по отношение както на географските области, така и на продуктите, ще позволи създаването на условия за по-голяма сигурност на доставките. Тази стратегия включва разработване на местни основни източници на енергия, по-специално източници, използвани за производство на електроенергия.
(4)
В допълнение към споменатото по-горе политическото положение в света придава коренно различно измерение на оценката за геополитическите рискове и рисковете за сигурността в енергийния сектор, както и нов смисъл на концепцията за сигурност на доставките. Във връзка с това е необходимо да се извършва редовна оценка на рисковете, свързани със структурата на енергийните доставки за Съюза.
(5)
Както е посочено в Зелената книга относно европейската стратегия за сигурността на енергийните доставки, необходимо е, на базата на сегашното състояние на енергийния сектор, да се разработят мерки, които ще позволят да се гарантира достъпът до запасите от въглища, а оттам - и до потенциалната наличност на въглища в Общността.
(6)
Във връзка с това на 16 октомври 2001 г. Европейският парламент прие резолюция по Зелената книга на Комисията за сигурността на енергийните доставки, която потвърждава значението на въглищата като основен източник на енергия. Европейският парламент заявява, че следва да се приемат разпоредби за финансово подпомагане на въгледобивната промишленост, като едновременно с това се признае потребността от по-голяма ефективност в този сектор и от намаляване на субсидиите.
(7)
Поради това укрепването на енергийната стратегия на Съюза, която засилва общия принцип на предпазливост, оправдава поддържането на въгледобивен капацитет, подпомаган чрез държавни помощи. От друга страна, изпълнението на тази цел не поставя под съмнение потребността от продължаване на процеса на преструктуриране на въгледобивната промишленост, тъй като в бъдеще по-голямата част от производството на въглища в Общността вероятно ще остане неконкурентноспособно vis-à-vis внасяните въглища.
(8)
Едно минимално равнище на въгледобива, съчетано с други мерки, по-специално мерки, целящи разработването на възобновяеми източници на енергия, ще съдейства за поддържане на такова съотношение на местните основни източници на енергия, което ще даде съществен тласък на енергийната сигурност на Съюза. Нещо повече съразмерността на местните основни източници на енергия ще даде тласък на развитието на целите в областта на околната среда в рамките на устойчивото развитие.
(9)
Стратегическият контекст на енергийната сигурност има еволюционен характер, което оправдава извършването на оценка на настоящия регламент в средносрочен план, като се вземе под внимание приносът на всички местни основни източници на енергия.
(10)
Настоящият регламент не засяга свободата на държавите-членки да избират енергийните източници за целите на своите доставки. Помощта се предоставя в определени размери и в съответствие с правилата, отнасящи се до всяка категория източници на енергия, въз основа на качествата на съответния източник.
(11)
В съответствие с принципа на пропорционалност производството на субсидирани въглища се ограничава до такова количество, каквото е строго необходимо за ефективния принос към целите на енергийната сигурност. Следователно помощта, отпускана от държавите-членки, се свежда до покриване на инвестиционните разходи или на текущи производствени загуби в случаите, когато разработването на мини е част от плана за достъп до запасите от въглища.
(12)
Държавните помощи за поддържане на достъпа до запасите от въглища с оглед гарантиране на енергийната сигурност следва да се заделят за производствените единици, които могат да допринесат за тази цел при удовлетворителни икономически условия. Прилагането на тези принципи ще допринесе за пренасочване на помощите към въгледобивната промишленост.
(13)
Поради рисковете, свързани с геологичната несигурност, помощта за покриване на начални инвестиционни разходи дава възможност на производствените единици, които са жизнеспособни или близо до състояние на икономическа жизнеспособност, да направят необходимите технически инвестиции за поддържане на своята конкурентоспособност.
(14)
Преструктурирането на въгледобивната промишленост има големи социални и регионални последствия поради съкращаването на дейностите. Следователно производствените единици, които нямат право да получават помощ като част от целта за поддържане на достъп до запасите от въглища, трябва да могат да ползват временно помощи, за да намалят социалните и регионалните последствия от своето закриване. По-специално, тези помощи ще позволят на държавите-членки да въведат адекватни мерки за икономическо и социално развитие на онези райони, които са засегнати от преструктурирането.
(15)
Предприятията ще имат също така право на помощи за покриване на разходи, които съгласно обичайната счетоводна практика не влияят върху разходите по производството. Тези помощи имат за цел да покрият изключително големи разходи, и по-специално наследени задължения.
(16)
Пренасочването на помощта за въгледобивната промишленост ще даде възможност на държавите-членки в зависимост от своите бюджетни ограничения да пренасочат помощите, предоставени за енергийния сектор, на базата на принципа за постепенно прехвърляне на помощите, отпускани обикновено за конвенционалните форми на енергия, и по-специално за въгледобивния сектор, към възобновяеми източници на енергия. Помощ за възобновяемите източници на енергия се предоставя в съответствие с правилата и критериите, посочени в основните насоки на Общността за държавните помощи за опазване на околната среда (6).
(17)
В изпълнение на своята задача Общността трябва да гарантира, че са налице нормални условия за конкуренция. С оглед, по-специално, на пазара на електроенергия, помощта за въгледобивната промишленост не трябва да бъде в такъв размер, който засяга избора на производителите на електроенергия по отношение на източниците на основни енергийни доставки. Следователно цените на въглищата и техните количества трябва да се договарят свободно между договарящите се страни в светлината на преобладаващите условия на световния пазар.
(18)
Минималното ниво на производство на субсидирани въглища ще спомогне също за поддържане на важните позиции на европейските чисти технологии във въгледобива и рудодобива и ще създадат възможност за прехвърлянето им към големите въгледобивни райони извън Съюза. Подобна политика ще допринесе за значително намаляване на замърсителите и емисиите от газове, причиняващи парников ефект в световен мащаб.
(19)
Пълномощията на Комисията трябва да се упражняват въз основа на точни и пълни познания за мерките, които правителствата възнамеряват да предприемат. За тази цел държавите-членки предоставят на Комисията консолидиран доклад, съдържащ пълни подробности за пряката или непряка помощ, която те планират да отпуснат на въгледобивната промишленост, изтъквайки причините и размера на предлаганата помощ, взаимоотношението между тези субсидии и план за достъп до запасите от въглища и при необходимост всички планове за закриване на производства.
(20)
С цел да се вземе предвид крайният срок, определен в Директива 2001/80/ЕО на Съвета (7) относно големите горивни инсталации, държавите-членки следва да имат възможност да нотифицират Комисията за индивидуалната обособеност на производствените единици, съставляващи част от заводите, подлежащи на закриване, или на заводите, които ще имат достъп до въглищни запаси, най-късно до юни 2004 г.
(21)
При условие че са съвместими с настоящата схема, помощите за научноизследователска и развойна дейност и помощите за опазване на околната среда и за обучение могат да се предоставят от държавите-членки и за въгледобивната промишленост. Помощта трябва да се предоставя в съответствие с изискванията и критериите, определени от Комисията за тези категории помощи.
(22)
Изпълнението на разпоредбите на настоящия регламент след приключване на Договора за ЕОВС и Решение № 3632/93/ЕОВС може да предизвика трудности при предприятията поради факта, че през една и съща календарна година ще са в сила две схеми за помощи. Затова е необходимо да се предвиди преходен период до 31 декември 2002 г.
(23)
Предлаганата схема за държавни помощи отчита много различни фактори, характеризиращи сегашното състояние на въгледобивната промишленост и енергийния пазар на Общността като цяло. Тези фактори, които могат да търпят по-малки или по-големи промени, някои от които непредвидени, по-специално способността на въглищата в Общността да допринесат за укрепване на енергийната сигурност на Съюза, е необходимо да бъдат подложени на преоценка в хода на изпълнението на схемата и в контекста на устойчивото развитие чрез доклад. Въз основа на доклада, като вземе под внимание отделните категории изкопаеми горива, намиращи се на територията на Общността, Комисията ще внесе в Съвета предложения, които отчитат развитието и дългосрочните перспективи на схемата, и по-специално социалните и регионалните аспекти на преструктурирането на въгледобивната промишленост.
(24)
Настоящият регламент влиза в сила колкото е възможно по-скоро след приключване действието на Договора за ЕОВС и се прилага със задна дата с цел да осигури извличане на пълна облага от неговите разпоредби,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА 1
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ И ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 1
Цел
Настоящият регламент съдържа правилата за предоставяне на държавни помощи за въгледобивната промишленост с цел да се допринесе за преструктурирането на въгледобивната промишленост. Постановените по-долу правила вземат под внимание следните елементи:
-
социалните и регионалните аспекти на преструктурирането на сектора;
-
потребността от поддържане на определено минимално количество местно производство на въглища като предпазна мярка с цел да се гарантира достъп до запасите.
Член 2
Определения
По смисъла на настоящия регламент:
а)
„въглища“ означава висококалорични, среднокалорични и слабокалорични въглища от категория А и Б по смисъла на международната система за кодификация на въглищата, съставена от Икономическата комисия на ООН за Европа (8);
б)
„план за достъп до запасите от въглища“: план, разработен от дадена държава-членка, обезпечаващ производството на минималното количество местни въглища, необходимо за гарантиране на достъп до запасите от въглища;
в)
„план за закриването“: план, разработен от дадена държава-членка, обезпечаващ мерки, водещи до окончателното закриване на въгледобивни производствени единици;
г)
„първоначални разходи за инвестиции“: фиксирани капиталови разходи, които са пряко свързани с инфраструктурни строежи или с техника, необходима за добиването на въглища в съществуващи мини;
д)
„производствени разходи“ означава разходите, свързани с текущото производство, изчислени съгласно член 9, параграф 3. Тези разходи обхващат освен добиването на въглища, дейности, свързани с обогатяването им, и по-специално с промиването, калибрирането и сортирането на въглищата, както и с транспортирането им до пункта за доставка;
е)
„текущи производствени загуби“ означава положителната разлика между разходите по производството на въглища и продажната цена, договорена свободно между договарящите се страни в светлината на условията, които преобладават на световния пазар.
Член 3
Помощи
1. Може да се счита, че помощите за въгледобивната промишленост са съвместими с правилното функциониране на общия пазар само ако съответстват на разпоредбите на глава 2, без това да накърнява схемите за държавни помощи относно научното и технологично развитие, околната среда и обучението.
2. Помощите следва да обхващат само разходи, направени във връзка с въглища за производство на електроенергия, комбинирано производство на топлинна и електроенергия, производство на кокс и гориво за доменните пещи в стоманодобивната промишленост, в случаите, когато за посочените цели в Общността се използват въглища.
ГЛАВА 2
КАТЕГОРИИ ПОМОЩИ
Член 4
Помощ за съкращаване на дейности
Помощта, предназначена за предприятие, която има за цел да покрие текущите производствени загуби на дадени производствени единици, може да се счита за съвместима с изискванията на общия пазар само ако отговаря на следните условия:
а)
функционирането на съответните производствени единици представлява част от план за закриването им, като крайната дата за това не е по-късно от 31 декември 2007 г.;
б)
нотифицираната помощ на тон еквивалент не надхвърля разликата между предвидените производствени разходи и предвидените постъпления за една въгледобивна година. Действително изплатената помощ е предмет на годишни корекции въз основа на годишните разходи и печалба, които се извършват най-късно до края на въгледобивната година, последваща годината, през която е отпусната помощта.
в)
размерът на помощта на тон еквивалент не може да води до понижаване на кешовите цени на въглищата на Общността в сравнение с цените на въглища с подобно качество, внасяни от трети страни.
г)
помощта не трябва да води до каквото и да е нарушаване на конкуренцията между купувачите и потребителите на въглища в Общността;
д)
помощта не трябва да води до каквото и да е нарушаване на конкуренцията на пазарите на електроенергия, комбинирана топлинна и електроенергия, пазарите на продуктите от кокс и стомана.
Член 5
Помощи за достъп до запаси от въглища
1. Държавите-членки могат, действайки в съответствие с параграфи 2 и 3, да предоставят помощ за дадено предприятие, като я заделят специално за производствени единици или за група от производствени единици само ако помощта допринася за поддържане на достъпа до запасите от въглища. Дадена производствена единица може да получи помощ само ако спада към някоя от категориите, упоменати в параграфи 2 или 3. Не се разрешава натрупване на помощи по линия на параграфи 2 и 3.
2. Помощта, предназначена за покриване на начални инвестиционни разходи, може да се счита за съвместима с правилата на общия пазар само ако отговаря на условията, съдържащи се в член 4, букви в), г) и д) и на следните условия:
а)
помощта е предназначена за съществуващи производствени единици, които не са получавали помощи по силата на член 3 от Решение № 3632/93/ЕОВС или са получавали помощ, разрешена от Комисията по линия на споменатия по-горе член, тъй като са доказали, че могат да постигнат конкурентоспособно положение по отношение на цените на въглища с подобно качество, внасяни от трети страни;
б)
производствените единици разработват производствен и финансов план, с които се доказва, че помощта, предоставена за въпросния инвестиционен проект, гарантира икономическата жизнеспособност на дадените производствени единици;
в)
нотифицираната и действително изплатена помощ не може да надхвърля 30 % от общата стойност на съответния инвестиционен проект, чиято цел е да даде възможност на производствената единица да стане по-конкурентна по отношение на цените на въглища с подобно качество, внасяни от трети страни.
Помощта, която се предоставя съгласно настоящия параграф независимо от това дали представлява еднократно плащане или обхваща период от няколко години, не може да се изплаща след 31 декември 2010 г.
3. Помощта, която се отпуска за покриване на производствени загуби, може да се счита за съвместима с правилата на общия пазар само ако отговаря на условията, съдържащи се в член 4, букви от б) до д), и на следните условия:
а)
експлоатацията на въпросните производствени единици или на групи от производствени единици от същото предприятие е част от плана за достъп до запасите от въглища;
б)
помощта се предоставя на производствени единици, които - особено по отношение на нивото и схемата на производствените разходи, както и в рамките на количеството местни въглища, което трябва да бъде произведено в съответствие с плана, посочен в буква а) - предложат най-благоприятни икономически перспективи.
Член 6
Пренасочване на помощта
1. Общият обем на помощта за въгледобивната промишленост, предоставяна съгласно член 4 и член 5, параграф 3, следва низходяща крива, като целта е да се стигне постепенно до съществено намаление. След 31 декември 2007 г. няма да се предоставя помощ за съкращаване на дейности по силата на член 4.
2. По отношение на която и да е година след 2003 г. общият обем на помощите за въгледобивната промишленост, предоставяни съгласно членове 4 и 5, няма да надхвърля размера на помощите, разрешени от Комисията в съответствие с членове 3 и 4 от Решение № 3632/93/ЕОВС за 2001 г.
Член 7
Помощ за покриване на изключително големи разходи
1. Държавните помощи, които се предоставят на предприятия, извършващи или извършвали дейности, свързани с въгледобивната промишленост, с цел те да бъдат улеснени за покриване на разходите по рационализация и преструктурирането на въгледобивната промишленост, които не са свързани със сегашното производство („наследени задължения“), може да се счита за съвместима с правилата на общия пазар, при условие че платената сума не надхвърля понесените разходи. Тези помощи може да се използват в следните случаи:
а)
за покриване на разходи, направени само от предприятия, които са извършвали или извършват преструктуриране, тоест разходи, свързани с възстановяване на околната среда на бивши въглищни мини;
б)
за покриване на разходи, направени от няколко предприятия.
2. Категориите на разходите, които се отнасят до модернизация и преструктуриране на въгледобивната промишленост, са посочени в приложението.
Член 8
Общи разпоредби
1. Разрешеният размер на помощта, предоставяна в съответствие с която и да е разпоредба на настоящия регламент, се изчислява, като се отчита помощта, предоставена за същите цели под каквато и да е форма по силата на друг национален ресурс.
2. Цялата помощ, получавана от предприятията, се вписва в сметка на печалбите и загубите като отделно приходно перо, различно от оборота. Когато дадено предприятие, което получава помощ по силата на настоящия регламент, се занимава не само с минно дело, но също така с други икономически дейности, отпуснатите средства са предмет на отделно осчетоводяване, така че финансовите потоци съгласно настоящия регламент да бъдат ясно дефинирани. Средствата се управляват по такъв начин, който не позволява те да се прехвърлят и използват за други дейности.
ГЛАВА 3
ПРОЦЕДУРИ ПО УВЕДОМЛЕНИЕТО, ОЦЕНКАТА И УПЪЛНОМОЩАВАНЕТО
Член 9
Уведомление
1. В допълнение към разпоредбите на член 88 от Договора и на Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. относно определянето на подробни правила за прилагане на член 93 от Договора за създаване на ЕО (9), помощите съгласно настоящия регламент са предмет на специални правила, съдържащи се в параграфи 2-12.
2. Държавите-членки, които предоставят помощи за въгледобивната промишленост, предоставят на Комисията цялата необходима информация, отчитайки текущата енергийна ситуация, за да мотивират предполагаемия производствен капацитет, който е част от плана за достъп до запасите от въглища, минималното производствено ниво, необходимо за гарантиране на такъв достъп, както и подходящите видове помощ, независимо от категориите помощ, посочени в настоящия регламент, като вземе под внимание спецификата на промишленото производство във всяка държава-членка.
3. Производствените разходи се изчисляват на базата на тримесечните обобщени извлечения за разходите, които се изпращат в Комисията от въгледобивното предприятие или от неговите сдружения. Въгледобивните предприятия включват в изчисленията на производствените разходи нормалната амортизация и лихвата върху заемния капитал. Разрешените лихвени разходи върху заемния капитал се основават на пазарните лихвени проценти и се свеждат само до дейностите (процесите), изброени в член 2, буква д).
4. Държавите-членки, които възнамеряват да предоставят помощи за съкращаване на дейността съгласно член 4, следва преди това да предадат на Комисията план за закриване на съответните производствени единици най-късно до 31 октомври 2002 г. Този план трябва да съдържа най-малко следните елементи:
а)
обозначение на производствените единици;
б)
действителните или предполагаеми производствени разходи за всяка производствена единица на въгледобивна година; тези разходи се изчисляват в съответствие с параграф 3;
в)
предполагаемото производство на въглища на въгледобивна година за всяка производствена единица, която е предмет на плана за закриване на дейността;
г)
предполагаемия размер на помощта за съкращаване на дейността за една въгледобивна година.
5. Държавите-членки, които възнамеряват да предоставят помощта, упомената в член 5, параграф 2, предават на Комисията временен план за достъп до запасите от въглища най-късно до 31 декември 2002 г. Планът трябва да съдържа един минимум от обективни критерии за подбор, например икономическа жизнеспособност, на който трябва да отговарят производствените единици, за да получат помощ за инвестиционни проекти.
6. Държавите-членки, които възнамеряват да предоставят помощта, упомената в член 5, параграф 3, предават на Комисията план за достъп до запасите от въглища най-късно до 31 октомври 2002 г. Планът трябва да съдържа най-малко следните елементи:
а)
обективни критерии за подбор, на който трябва да отговарят производствените единици, за да бъдат включени в плана;
б)
обозначение на производствените единици или на групата от производствени единици от едно и също въгледобивно предприятие, което отговаря на определените критерии за подбор;
в)
действителните или предполагаеми производствени разходи на всяка производствена единица за една въгледобивна година; тези разходи се изчисляват в съответствие с параграф 3;
г)
производствения и финансов план за всяка производствена единица или за групата от производствени единици от едно и също предприятие, които отразяват бюджетните принципи на държавите-членки;
д)
предполагаемото производство на въглища за една въгледобивна година на производствените единици или групата от производствени единици от едно и също предприятие, което е включено в плана за достъп до запасите от въглища;
е)
предполагаемия размер на помощта за достъп до запасите от въглища за всяка въгледобивна година;
ж)
съответните дялове от местни въглища и възобновяеми източници на енергия спрямо количеството местни първични източници на енергия, допринасящи за постигане на енергийна сигурност в рамките на устойчивото развитие, както и предполагаемата тенденция за тяхното развитие във възходяща или низходяща посока.
7. Като част от нотификацията относно плановете, упомената в параграфи 4, 5 и 6, държавите-членки предоставят на Комисията цялата необходима информация по отношение намаляването на емисиите от газове, причиняващи парников ефект. По-специално, те трябва да се позоват на емисиите, които са резултат от усилията за въвеждане на чисти технологии за горене на въглища.
8. Ако предоставят добри основания, държавите-членки могат да нотифицират Комисията за индивидуалното обозначение на производствените единици, които са част от плановете, посочени в параграфи 4 и 6 най-късно до юни 2004 г.
9. Държавите-членки информират Комисията за всякакви изменения в плана, представен първоначално на Комисията съгласно параграфи 4, 5, 6, 7 и 8.
10. Държавите-членки изпращат нотификация за всякаква финансова помощ, която възнамеряват да предоставят на въгледобивната промишленост за дадена въгледобивна година, като дадат конкретна информация за естеството на тази помощ и се позоват на формите на помощта, предоставяна съгласно членове 4, 5 и 7. Те предоставят на Комисията всички подробности, свързани с изчисляването на предполагаемите производствени разходи и връзката между тях и плановете, предоставени на вниманието на Комисията съгласно параграфи 4, 5, 6, 7 и 8.
11. Държавите-членки изпращат нотификация относно размера и пълна информация относно изчисляването на действително изплатената помощ за дадена въгледобивна година не по-късно от шест месеца след края на съответната година. Преди края на следващата въгледобивна година, те декларират също така поправките, които са внесени в първоначално изплатените суми.
12. Когато изпращат нотификация за помощта, упомената в член 4, 5 и 7 и отчета за действително изплатената помощ, държавите-членки предоставят цялата информация, необходима за проверка на условията и критериите, съдържащи се в настоящите разпоредби.
Член 10
Оценка и упълномощаване
1. Комисията извършва оценка на плана/овете, за който/които е била нотифицирана съгласно член 9. Комисията взема решение за тяхното съответствие с условията и критериите, посочени в членове 4, 5, 6, 7 и 8 и за това доколко те отговарят на целите на настоящия регламент, като се основава на правилата и процедурите, залегнали в Регламент (ЕО) № 659/1999.
2. Комисията разглежда мерките, нотифицирани съгласно член 9, параграф 10, в светлината на плановете, предложени в рамките на член 9, параграфи 4, 5, 6, 7 и 8. Комисията взема решение в съответствие с изискванията на Регламент (ЕО) № 659/1999 г.
ГЛАВА 4
ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 11
Доклади на Комисията
1. До 31 декември 2006 г. Комисията докладва на Европейския парламент, на Съвета, на Икономическия и социален комитет и на Комитета на регионите, като посочва по-специално своя опит и проблемите, които е срещала при изпълнението на настоящия регламент от датата на влизането му в сила. Тя прави преценка в светлината на мерките, предприети от държавите-членки, на резултатите от преструктурирането на въгледобивната промишленост и неговото влияние върху вътрешния пазар.
2. Комисията представя баланса на съответния дял на различните местни източници на основна енергия във всяка държава-членка включително на отделните категории на налични изкопаеми горива. Като отчита развитието на възобновяемите източници на енергия, Комисията прави оценка на действителния принос на местните въглища за дългосрочната енергийна сигурност на Европейския съюз като част от стратегията за устойчиво развитие и представя своята оценка на необходимото количество въглища за тази цел.
Член 12
Мерки по прилагането
Комисията взема всички мерки, необходими за прилагане на настоящия регламент. Тя създава съвместна рамка за предаване на информацията, която ще ѝ позволи да прави оценка на съответствието с условията и критериите, регулиращи предоставянето на помощи.
Член 13
Мерки по надзора
1. Въз основа на доклада, съставен съгласно член 11, Комисията внася в Съвета при необходимост предложения за изменение на настоящия регламент, що се отнася до неговото приложение за помощта за периода след 1 януари 2008 г. В съответствие с принципа за намаляване на помощта, предложенията съдържат, inter alia, принципите, въз основа на които плановете на държавите-членки се изпълняват след 1 януари 2008 г.
2. Принципите съгласно параграф 1 се установяват в светлината на целите, упоменати в член 1, като се обърне специално внимание на социалните и регионалните последици на мерките, които предстои да се въвеждат и на енергийната обстановка.
Член 14
Влизане в сила
1. Настоящият регламент влиза в сила от деня на публикуването му в Официален вестник на Европейските общности.
Настоящият регламент се прилага от 24 юли 2002 г.
2. Въз основа на основателно искане, подадено от дадена държава-членка, помощта, покриваща разходи, направени през 2002 г., може да продължи да бъде предмет на правилата и принципите, залегнали в Решение № 3632/93/ЕОВС, с изключение на правилата относно крайните срокове и процедурите.
3. Настоящият регламент се прилага до 31 декември 2010 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 23 юли 2002 година.
Regolamento (CE) n. 1407/2002 del Consiglio
del 23 luglio 2002
sugli aiuti di Stato all'industria carboniera
IL CONSIGLIO DELL'UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare gli articoli 87, paragrafo 3, lettera e) e 89,
vista la proposta della Commissione(1),
visto il parere del Parlamento europeo(2),
visto il parere del comitato consultivo istituito conformemente al trattato che istituisce la Comunità europea del carbone e dell'acciaio(3),
visto il parere del Comitato economico e sociale(4),
considerando quanto segue:
(1) Il trattato CECA e le regole adottate per la sua applicazione, in particolare la decisione n. 3632/93/CECA della Commissione, del 28 dicembre 1993, relativa al regime comunitario degli interventi degli Stati membri a favore dell'industria carboniera(5), scadono il 23 luglio 2002.
(2) Lo squilibrio concorrenziale del carbone comunitario rispetto al carbone importato ha imposto all'industria carboniera negli ultimi decenni l'adozione di importanti misure di ristrutturazione e riduzione di attività.
(3) La Comunità è diventata sempre più dipendente dalle importazioni di fonti di energia primaria. Secondo il Libro verde su una strategia europea di sicurezza dell'approvvigionamento energetico, adottato dalla Commissione il 29 novembre 2000, una diversificazione delle fonti energetiche per zone geografiche e per prodotti consentirà di creare condizioni di approvvigionamento più sicure. Tale strategia prevede anche lo sviluppo di fonti interne di energia primaria, con particolare riferimento a quelle utilizzate nella produzione di elettricità.
(4) Inoltre, la situazione politica mondiale conferisce una dimensione del tutto nuova alla valutazione dei rischi geopolitici e dei rischi di sicurezza in materia energetica, dando un significato più ampio al concetto di sicurezza dell'approvvigionamento. In tale contesto, occorre procedere ad una valutazione sistematica dei rischi legati alla struttura dell'approvvigionamento energetico dell'Unione.
(5) Come afferma il Libro verde su una strategia europea di sicurezza dell'approvvigionamento energetico, risulta quindi necessario, in base agli attuali parametri energetici, adottare misure che permetteranno di garantire l'accesso a riserve carboniere, e quindi una disponibilità potenziale di carbone comunitario.
(6) A tal fine, il Parlamento europeo ha adottato il 16 ottobre 2001 una risoluzione sul Libro verde della Commissione su una strategia europea di sicurezza dell'approvvigionamento energetico, che riconosce l'importanza del ruolo del carbone in quanto fonte autoctona di energia. Il Parlamento ritiene che occorra prevedere un sostegno finanziario alla produzione carboniera, pur riconoscendo la necessità di accrescere l'efficacia di questo settore e di ridurne le sovvenzioni.
(7) Il rafforzamento della sicurezza energetica dell'Unione - che è espressione del principio generale di precauzione - è un obiettivo che giustifica quindi il mantenimento di capacità di produzione carboniera sostenute da aiuti di Stato. La realizzazione di questo obiettivo non mette tuttavia in discussione la necessità di proseguire nel processo di ristrutturazione dell'industria carboniera dato che in futuro la produzione comunitaria di carbone rimarrà in gran parte non concorrenziale rispetto al carbone importato.
(8) Una produzione minima di carbone contribuirà, unitamente ad altre misure, in particolare quelle dirette a promuovere le fonti rinnovabili, a mantenere una percentuale di fonti interne di energia primaria che consentirà di rafforzare significativamente la sicurezza energetica dell'Unione. Inoltre, una percentuale di fonti comunitarie di energia primaria contribuirà alla promozione degli obiettivi ambientali nel quadro di uno sviluppo sostenibile.
(9) Il contesto strategico della sicurezza energetica ha carattere evolutivo il che giustifica a medio termine una revisione del presente regolamento tenendo conto dei contributi di tutte le fonti interne di energia primaria.
(10) Il presente regolamento lascia impregiudicata la libertà degli Stati membri di scegliere le fonti di energia che concorrono al loro approvvigionamento. Eventuali concessioni di aiuti, compresa la loro entità, devono avvenire nel rispetto delle norme applicabili a ciascuna categoria di fonti di energia e tenendo conto dei loro meriti rispettivi.
(11) Conformemente al principio di proporzionalità, la produzione di carbone sovvenzionato deve essere limitata allo stretto necessario per contribuire efficacemente all'obiettivo di sicurezza energetica. Gli aiuti accordati dagli Stati membri saranno quindi limitati alla copertura dei costi di investimento o delle perdite alla produzione corrente quando lo sfruttamento si inserisce in un piano di accesso alle riserve carboniere.
(12) Gli aiuti di Stato volti a contribuire al mantenimento di un accesso a riserve carboniere a titolo della sicurezza energetica dovrebbero essere destinati alle unità di produzione che potrebbero contribuire a tale obiettivo a condizioni economiche soddisfacenti. L'attuazione di questi principi permetterà di erogare aiuti decrescenti all'industria carboniera.
(13) Tenuto conto dei rischi derivanti dagli imprevisti geologici, gli aiuti per coprire gli investimenti iniziali relativi ai costi consentono alle unità di produzione economicamente valide, o prossime ad esserlo, di porre in atto gli investimenti tecnici necessari a mantenere la loro capacità competitiva.
(14) La ristrutturazione dell'industria carboniera ha ripercussioni sociali e regionali importanti conseguenti alle riduzioni di attività. Le unità di produzione non ammissibili agli aiuti al fine di mantenere l'accesso alle riserve di carbone dovranno quindi beneficiare, temporaneamente, di aiuti diretti ad attenuare le conseguenze sociali e regionali legate alla loro chiusura. Questi aiuti permetteranno in particolare agli Stati membri di attuare misure adeguate per procedere ad una riconversione sociale e economica delle regioni colpite dalla ristrutturazione.
(15) Le imprese potranno inoltre beneficiare di aiuti destinati alla copertura di costi che, secondo le pratiche contabili normali, non influiscono sul costo di produzione. Tali aiuti sono finalizzati a coprire oneri eccezionali, più precisamente gli oneri residui.
(16) Grazie alla progressiva riduzione del volume di aiuti erogato all'industria carboniera, gli Stati membri, nel rispetto dei loro imperativi di bilancio, potranno procedere ad una redistribuzione degli aiuti al settore dell'energia secondo criteri diversi, fondati sul principio di un trasferimento progressivo degli aiuti tradizionalmente concessi alle energie convenzionali (in particolare al settore carboniero) verso le fonti energetiche rinnovabili. Gli aiuti alle fonti di energia rinnovabili saranno erogati nel rispetto delle norme e delle modalità dettate dalla disciplina comunitaria degli aiuti di Stato per la tutela dell'ambiente(6).
(17) Nell'assolvimento della sua missione la Comunità deve garantire la fissazione, il mantenimento e il rispetto di condizioni normali di concorrenza. Soprattutto per il mercato dell'elettricità, gli aiuti all'industria carboniera non possono essere tali da influire sulla scelta, da parte dei produttori di energia elettrica, delle loro fonti di approvvigionamento di energie primarie. Di conseguenza, i prezzi e le quantità di carbone devono derivare dalla libera accettazione delle parti contraenti in relazione alle condizioni dominanti sul mercato mondiale.
(18) Una produzione minima di carbone sovvenzionata contribuirà inoltre a mantenere la posizione preminente della tecnologia europea in fatto di estrazione e combustione pulita del carbone e consentirà di trasferirla nelle regioni grandi produttrici di carbone fuori dell'Unione. Tale politica contribuirà ad una riduzione significativa delle emissioni inquinanti e dei gas a effetto serra a livello mondiale.
(19) Il potere di cui la Commissione dispone in materia di autorizzazione degli aiuti deve esercitarsi in base ad una conoscenza precisa e completa delle misure che i governi prevedono di adottare. Occorre quindi che gli Stati membri notifichino alla Commissione un riepilogo completo di tutti gli interventi che intendono effettuare direttamente o indirettamente a favore dell'industria carboniera, precisando le ragioni e lo scopo degli interventi previsti, come pure la loro appartenenza a piani di accesso a riserve carboniere e, se necessario, con eventuali piani di chiusura notificati alla Commissione.
(20) Per tener conto della scadenza stabilita nella direttiva 2001/80/CE(7) concernente i grandi impianti di combustione, gli Stati membri devono avere la possibilità di notificare alla Commissione l'individuazione specifica per ogni unità di produzione che rientra nei piani di chiusura o nei piani di accesso alle riserve carboniere entro giugno 2004.
(21) Sempreché siano compatibili con il regime istituito dal presente regolamento, gli Stati membri possono anche concedere, all'industria carboniera, aiuti alla ricerca e allo sviluppo, aiuti a favore della tutela dell'ambiente ed aiuti alla formazione. La loro concessione dovrà essere conforme alle condizioni e ai criteri stabiliti dalla Commissione per queste categorie di aiuti.
(22) L'attuazione delle disposizioni del presente regolamento dopo la scadenza del trattato CECA e della decisione n. 3632/93/CECA potrebbe creare difficoltà per le imprese, poiché nel corso dello stesso anno civile saranno applicabili due regimi di aiuti. Occorre di conseguenza prevedere un periodo transitorio fino al 31 dicembre 2002.
(23) Il regime di aiuti di Stato proposto tiene conto di fattori molto diversi che caratterizzano l'attuale settore carboniero e il mercato energetico comunitario nel suo insieme. Durante l'applicazione del regime sarà necessario procedere - sulla base di un'apposita relazione - ad una valutazione di questi fattori, i quali sono soggetti a variazioni più o meno forti, alcune delle quali non prevedibili; particolare attenzione dovrà essere riservata all'effettivo contributo del carbone comunitario al rafforzamento della sicurezza energetica dell'Unione nel contesto dello sviluppo sostenibile. In base a questa relazione, tenendo conto delle diverse categorie di combustibili fossili disponibili nel territorio della Comunità, la Commissione formulerà proposte al Consiglio, che terranno conto dell'evoluzione e delle prospettive a lungo termine del presente regime, in particolare degli aspetti sociali e regionali legati alla ristrutturazione dell'industria carboniera.
(24) Il presente regolamento entra in vigore il più presto possibile dopo la scadenza del trattato CECA ed è applicato retroattivamente affinché possa garantire di trarre pieno vantaggio dalle disposizioni in esso contenute,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
CAPO 1
DISPOSIZIONI GENERALI E DEFINIZIONI
Articolo 1
Obiettivo
Il presente regolamento stabilisce regole per la concessione di aiuti di Stato volti a contribuire alla ristrutturazione dell'industria carboniera. Le regole ivi fissate prendono in considerazione:
- gli aspetti sociali e regionali della ristrutturazione del settore,
- la necessità di mantenere a titolo di misura precauzionale, una quantità minima di fonti interne di produzione di carbone che consenta di garantire un accesso alle riserve.
Articolo 2
Definizioni
Ai fini del presente regolamento, si intende per:
a) "carbon fossile o carbone": carboni di alta, media e bassa qualità di classe "A" e "B" ai sensi della classificazione stabilita dalla Commissione economica per l'Europa delle Nazioni Unite nel sistema internazionale di codificazione dei carboni(8);
b) "piano di accesso alle riserve carboniere": piano stabilito da uno Stato membro, che prevede la produzione di una quantità minima di carbone interno che deve consentire di garantire un accesso a riserve carboniere;
c) "piano di chiusura": piano stabilito da uno Stato membro, che prevede le misure che devono portare alla chiusura definitiva di unità di produzione di carbone;
d) "costi di investimento iniziale": i costi in capitale fisso che si riferiscono direttamente ai lavori di infrastruttura o alle attrezzature necessarie per lo sfruttamento delle risorse carboniere nelle miniere esistenti;
e) "costi di produzione": i costi legati alla produzione corrente, calcolati conformemente all'articolo 9, paragrafo 3. Sono coperte, oltre alle operazioni di estrazione, le operazioni di condizionamento del carbone, in particolare le operazioni di lavaggio, calibratura, vaglio, ed il trasporto al punto di consegna;
f) "perdite alla produzione corrente": il divario positivo tra il costo di produzione del carbone e il prezzo di vendita risultante dalla libera accettazione da parte dei contraenti delle condizioni dominanti sul mercato mondiale.
Articolo 3
Aiuti
1. Gli aiuti all'industria del carbone possono essere considerati compatibili con il buon funzionamento del mercato comune soltanto se soddisfano le disposizioni del capo 2, fatti salvi i regimi degli aiuti di Stato relativi alla ricerca e allo sviluppo tecnologico, all'ambiente e alla formazione.
2. Gli aiuti concernono esclusivamente i costi del carbone destinato alla produzione di elettricità, alla produzione combinata di calore e di elettricità, alla produzione di coke e all'alimentazione degli altiforni del settore siderurgico, allorché il carbone viene utilizzato nella Comunità.
CAPO 2
CATEGORIE DI AIUTI
Articolo 4
Aiuti alla riduzione dell'attività
Gli aiuti erogati a un'impresa destinati specificamente alla copertura delle perdite riguardanti la produzione corrente delle unità di produzione, possono essere considerati compatibili con il mercato comune unicamente alle seguenti condizioni:
a) lo sfruttamento delle unità di produzione interessate rientra in un piano di chiusura la cui scadenza è fissata al più tardi per il 31 dicembre 2007;
b) l'aiuto notificato per tonnellata equivalente-carbone non supera il divario tra il costo di produzione e l'introito prevedibili per un esercizio carboniero. L'aiuto effettivamente versato è oggetto di una regolarizzazione annuale in base ai costi e alle entrate reali, non oltre la fine dell'esercizio carboniero successivo a quello per il quale l'aiuto è stato concesso;
c) l'importo dell'aiuto per tonnellata equivalente-carbone non potrà condurre a prezzi di vendita del carbone comunitario inferiori a quelli praticati per i carboni di qualità simile in provenienza da paesi terzi;
d) gli aiuti non devono comportare alcuna distorsione di concorrenza tra gli acquirenti e tra gli utilizzatori di carbone nella Comunità;
e) gli aiuti non devono comportare alcuna distorsione di concorrenza in particolare per quanto riguarda il mercato dell'elettricità, il mercato di produzione combinata di calore ed elettricità nonché il mercato della siderurgia.
Articolo 5
Aiuti all'accesso alle riserve carboniere
1. Gli Stati membri possono, conformemente a quanto previsto ai paragrafi 2 e 3, concedere aiuti a un'impresa destinati specificamente alle unità di produzione o a un gruppo di unità di produzione soltanto se tali aiuti contribuiscono a mantenere l'accesso alle riserve carboniere. Un'unità di produzione può ricevere gli aiuti soltanto se rientra in una delle categorie di cui ai paragrafi 2 o 3. Gli aiuti di cui al paragrafo 2 e al paragrafo 3 non possono essere cumulati.
Aiuti all'investimento iniziale
2. Gli aiuti destinati alla copertura dei costi di investimento iniziale possono essere dichiarati compatibili con il mercato comune soltanto se soddisfano le condizioni stabilite all'articolo 4, lettere c), d) ed e), nonché alle condizioni di seguito riportate:
a) l'aiuto è riservato a unità di produzione esistenti che non hanno beneficiato di nessun aiuto a titolo dell'articolo 3 della decisione n. 3632/93/CECA o che hanno beneficiato di aiuti autorizzati dalla Commissione ai sensi di tale articolo in quanto queste potevano dimostrare che erano in grado di pervenire a una situazione di competitività in relazione ai prezzi praticati per i carboni di qualità simile provenienti da paesi terzi;
b) le unità di produzione stabiliscono un piano di sfruttamento e un piano finanziario dai quali risulta che l'aiuto concesso al progetto di investimento in questione deve consentire a queste unità di produzione di assicurare la validità economica;
c) l'aiuto notificato e effettivamente versato non supera il 30 % del costo totale del pertinente progetto d'investimento che consentirà ad una unità di produzione di diventare competitiva rispetto ai prezzi praticati per i carboni di qualità simile proveniente da paesi terzi.
l'aiuto concesso ai sensi del presente paragrafo, in forma di un singolo versamento o distribuito su vari anni, non può essere corrisposto dopo il 31 dicembre 2010.
Aiuti alla produzione corrente
3. Gli aiuti destinati alla copertura di perdite alla produzione corrente possono essere dichiarati compatibili con il mercato comune unicamente alle condizioni stabilite all'articolo 4, lettere da b) a e), e alle seguenti condizioni:
a) lo sfruttamento delle unità di produzione interessate o di un gruppo di unità di produzione di una stessa impresa rientra in un piano d'accesso alle riserve carboniere;
b) gli aiuti concessi alle unità di produzione che, tenuto conto segnatamente del livello e dell'evoluzione dei costi di produzione, e nel limite della quantità di carbone di origine comunitaria che deve essere prodotta conformemente al piano di cui alla lettera a), presentano le migliori prospettive economiche.
Articolo 6
Diminuzione progressiva degli aiuti erogati
1. Il volume complessivo degli aiuti concessi all'industria carboniera ai sensi dell'articolo 4 e dell'articolo 5, paragrafo 3, deve seguire una tendenza degressiva in modo da ridursi in maniera significativa. Non possono essere concessi aiuti alla riduzione di attività oltre il 31 dicembre 2007.
2. Il volume complessivo degli aiuti all'industria carboniera concessi ai sensi degli articoli 4 e 5 non deve superare, nell'esercizio di qualsiasi anno dopo il 2003, l'importo autorizzato dalla Commissione ai sensi degli articoli 3 e 4 della decisione n. 3632/93/CECA per l'esercizio 2001.
Articolo 7
Aiuti alla copertura di oneri eccezionali
1. Gli aiuti di Stato concessi alle imprese che svolgono o hanno svolto un'attività legata alla produzione di carbone, per permettere loro di coprire i costi che derivano o che sono derivati dalla razionalizzazione e dalla ristrutturazione dell'industria del carbone e non correlati alla produzione corrente ("oneri residui"), possono essere considerati compatibili con il mercato comune se il loro importo non supera tali costi. Possono beneficiare di questi aiuti le seguenti categorie di costi:
a) i costi a carico delle sole imprese che procedono o hanno proceduto a ristrutturazioni, tra l'altro i costi connessi con il risanamento ambientale di vecchi siti di estrazione di carbone;
b) i costi a carico di più imprese.
2. Le categorie di costi che derivano dalla razionalizzazione e dalla ristrutturazione dell'industria del carbone sono definite nell'allegato.
Articolo 8
Disposizioni comuni
1. L'importo autorizzato dell'aiuto concesso in forza di una disposizione del presente regolamento viene calcolato tenendo conto dell'aiuto concesso agli stessi fini, sotto qualunque forma, nel quadro di qualsiasi altra risorsa nazionale.
2. Ogni aiuto percepito da un'impresa dovrà figurare nel conto dei profitti e delle perdite come reddito distinto rispetto al fatturato. Quando un'impresa beneficiaria di un aiuto concesso in forza del presente regolamento esercita oltre all'attività carboniera anche un'altra attività economica, i fondi concessi sono oggetto di una contabilità distinta che consente di individuare chiaramente i flussi finanziari concessi a titolo del presente regolamento. Essi sono gestiti senza alcuna possibilità di trasferimento verso quest'altra attività.
CAPO 3
PROCEDURE DI NOTIFICA, ESAME E AUTORIZZAZIONE
Articolo 9
Notifica
1. Oltre che alle disposizioni di cui all'articolo 88 del trattato e al regolamento (CE) n. 659/1999 del Consiglio, del 22 marzo 1999, recante modalità di applicazione dell'articolo 93 del trattato CE(9), gli aiuti di cui al presente regolamento sono soggetti alle regole speciali previste ai paragrafi da 2 a 12.
2. Gli Stati membri che concedono aiuti all'industria carboniera comunicano alla Commissione tutte le informazioni che, in relazione al contesto energetico, consentono di giustificare la capacità di produzione stimata che rientra nel piano di accesso a riserve carboniere, il livello minimo di produzione necessario per garantire il suddetto accesso nonché, in ordine alle categorie di aiuti di cui al presente regolamento, le forme di aiuto appropriate, tenendo conto delle peculiarità dell'industria carboniera in ciascuno Stato membro.
3. I costi di produzione sono calcolati conformemente allo schema delle dichiarazioni dei costi trimestrali inviato alla Commissione dalle imprese carboniere o dalle loro associazioni. Le imprese carboniere includono nel loro calcolo dei costi di produzione l'ammortamento normale e i tassi di interesse reali sul capitale preso in prestito. Gli oneri per interessi imputabili sul capitale preso in prestito si basano su tassi di interesse basati sul mercato e sono limitati alle operazioni (processi) di cui all'articolo 2, lettera e).
4. Gli Stati membri che prevedono di concedere gli aiuti alla riduzione dell'attività di cui all'articolo 4 notificano preventivamente alla Commissione, entro il 31 ottobre 2002, un piano di chiusura delle unità di produzione interessate. Il piano contiene come minimo i seguenti elementi:
a) l'individuazione delle unità di produzione;
b) per ciascuna unità di produzione, i costi di produzione effettivi o stimati per esercizio carboniero; tali costi sono calcolati conformemente al paragrafo 3;
c) la produzione di carbone stimata, per esercizio carboniero, delle unità di produzione che rientrano nel piano di chiusura;
d) l'importo stimato degli aiuti alla riduzione dell'attività, per esercizio carboniero.
5. Gli Stati membri che prevedono di concedere aiuti ai sensi dell'articolo 5, paragrafo 2, sottopongono alla Commissione, entro il 31 dicembre 2002, un piano provvisorio di accesso alle riserve carboniere. Il piano contiene come minimo criteri di selezione obiettivi, ad esempio in materia di validità economica, ai quali devono rispondere le unità di produzione per essere ammesse agli aiuti ai progetti di investimento.
6. Gli Stati membri che prevedono di concedere aiuti ai sensi dell'articolo 5, paragrafo 3, sottopongono alla Commissione, entro il 31 ottobre 2002, un piano di accesso alle riserve carboniere. Il piano contiene come minimo i seguenti elementi:
a) i criteri di selezione obbiettivi ai quali devono rispondere le unità di produzione onde poter rientrare nel piano;
b) l'individuazione delle unità di produzione o del gruppo di unità di produzione di una stessa impresa carboniera che rispondono ai suddetti criteri di selezione;
c) per ciascuna unità di produzione, i costi di produzione effettivi o stimati per ogni esercizio carboniero; tali costi sono calcolati conformemente al paragrafo 3;
d) un piano di sfruttamento e un piano finanziario stabiliti a livello di ciascuna unità di produzione o di un gruppo di unità di produzione di una stessa impresa che rispecchi i principi degli Stati membri in materia di bilancio;
e) la produzione di carbone stimata per esercizio carboniero delle unità di produzione, o del gruppo di unità di produzione di una stessa impresa, che rientrano nel piano di accesso a riserve carboniere;
f) l'importo stimato degli aiuti all'accesso alle riserve carboniere per esercizio carboniero;
g) le percentuali rispettive del carbone di origine comunitaria e delle fonti rinnovabili di energia in rapporto all'entità delle fonti interne di energia primaria atte a contribuire all'obiettivo di sicurezza energetica nel quadro dello sviluppo sostenibile e il loro prevedibile andamento.
7. Nell'ambito della notifica dei piani di cui ai paragrafi 4, 5 e 6 gli Stati membri comunicano alla Commissione tutte le informazioni riguardanti le riduzioni delle emissioni di gas a effetto serra. Essi indicano più particolarmente le riduzioni di emissioni attribuibili all'utilizzazione di tecnologie pulite di combustione del carbone.
8. Gli Stati membri possono, ove ciò sia debitamente giustificato, notificare alla Commissione l'individuazione specifica per ogni unità di produzione che rientra nei piani di cui ai paragrafi 4 e 6 entro giugno 2004.
9. Gli Stati membri notificano alla Commissione ogni modifica apportata ai piani ad essa previamente comunicati ai sensi dei paragrafi 4, 5, 6, 7 e 8.
10. Gli Stati membri notificano tutti i provvedimenti finanziari che intendono prendere a favore dell'industria carboniera nel corso di un esercizio carboniero e precisano la loro natura riferendosi alle forme di aiuti di cui agli articoli 4, 5 e 7. Presentano alla Commissione tutte le informazioni relative al calcolo delle previsioni dei costi di produzione e stabiliscono un legame con i piani notificati alla Commissione conformemente ai paragrafi 4, 5, 6, 7 e 8.
11. Gli Stati membri notificano l'importo e tutte le informazioni relative al calcolo degli aiuti effettivamente versati nel corso di un esercizio carboniero, al più tardi sei mesi dopo la chiusura di questo esercizio. Prima della fine dell'esercizio carboniero seguente, indicano anche le regolarizzazioni eventualmente intervenute rispetto agli importi inizialmente versati.
12. In occasione della notifica degli aiuti di cui agli articoli 4, 5 e 7 e in occasione del calcolo degli aiuti effettivamente versati, gli Stati membri comunicano ogni informazione necessaria a verificare se sono state osservate le condizioni e i criteri stabiliti da queste disposizioni.
Articolo 10
Esame e autorizzazione
1. La Commissione esamina il/i piano/i notificato/i ai sensi dell'articolo 9. La Commissione prende una decisione sulla conformità di questi piani con le condizioni e i criteri fissati agli articoli 4, 5, 6, 7 e 8 e sulla loro conformità rispetto agli obbiettivi del presente regolamento, nell'osservanza delle norme di procedura di cui al regolamento (CE) n. 659/1999.
2. La Commissione esamina le misure notificate a norma dell'articolo 9, paragrafo 10, alla luce dei piani che le sono stati comunicati a norma dell'articolo 9, paragrafi 4, 5, 6, 7 e 8. Essa adotta una decisione nell'osservanza delle disposizioni del regolamento (CE) n. 659/1999.
CAPO 4
DISPOSIZIONI TRANSITORIE E FINALI
Articolo 11
Relazioni della Commissione
1. Entro il 31 dicembre 2006 la Commissione presenta una relazione al Parlamento europeo, al Consiglio, al Comitato economico e sociale e al Comitato delle regioni, che illustra in particolare le esperienze fatte e i problemi incontrati nell'applicazione del regolamento dalla sua entrata in vigore. Essa valuta, in relazione alle misure poste in atto dagli Stati membri, i risultati della ristrutturazione dell'industria carboniera e gli effetti sul mercato interno.
2. La Commissione presenta un bilancio delle quote rispettive delle varie fonti interne di energia primaria in ciascuno Stato membro, comprese le diverse categorie di combustibili fossili disponibili. Tenendo conto degli sviluppi delle fonti rinnovabili di energia, valuta il contributo effettivo del carbone di origine comunitaria alla sicurezza energetica a lungo termine nell'Unione europea, in una strategia di sviluppo sostenibile e presenta le sue conclusioni in ordine alla quantità di carbone necessaria a tal fine.
Articolo 12
Disposizioni di applicazione
La Commissione adotta tutte le misure necessarie all'applicazione del presente regolamento. Essa stabilisce un quadro comune per la comunicazione delle informazioni che permetteranno di valutare il rispetto delle condizioni e dei criteri imposti per la concessione degli aiuti.
Articolo 13
Revisione
1. In base alla relazione di cui all'articolo 11, la Commissione presenta, ove necessario, al Consiglio proposte di modifica del presente regolamento riguardanti la sua applicazione agli aiuti relativi al periodo successivo al 1o gennaio 2008. Le proposte determineranno in particolare, nel rispetto del principio della riduzione degli aiuti, i principi in base ai quali i piani degli Stati membri saranno posti in atto a partire dal 1o gennaio 2008.
2. I principi di cui al paragrafo 1 saranno stabiliti in relazione agli obiettivi descritti all'articolo 1, segnatamente in considerazione delle ripercussioni sociali e regionali delle misure da adottare e del contesto energetico.
Articolo 14
Entrata in vigore
1. Il presente regolamento entra in vigore il giorno della pubblicazione nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee.
Esso è applicabile a decorrere dal 24 luglio 2002.
2. Gli aiuti riguardanti i costi relativi all'esercizio 2002 possono comunque, in base a una richiesta motivata da parte di uno Stato membro, continuare ad essere soggetti alle norme e ai principi di cui alla decisione n. 3632/93/CECA, escluse le norme riguardanti le scadenze e le procedure.
3. Il presente regolamento si applica fino al 31 dicembre 2010.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, addì 23 luglio 2002.