32002R2371
L 358/59
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 2371/2002 НА СЪВЕТА
от 20 декември 2002 година
относно опазването и устойчивата експлоатация на рибните ресурси в рамките на общата политика в областта на рибарството
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 37 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
като има предвид, че:
(1)
Регламент (ЕИО) № 3760/92 на Съвета (3) установи общностен режим за рибарството и аквакултурите. Съобразно посочения регламент, Съветът взема решение за всяко необходимо адаптиране, което трябва да се направи до 31 декември 2002 г.
(2)
Обхватът на общата политика в областта на рибарството включва опазването, управлението и експлоатацията на живите водни ресурси и аквакултурите, както и преработката и пускането на пазара на рибни продукти и продукти от аквакултури, при условие че тези дейности се извършват на териториите на държавите-членки или общностните води, или от риболовни кораби на Общността, или от граждани на държавите-членки, в съответствие с разпоредбите на член 117 от Конвенцията на Организацията на Обединените нации по морско право, без да се засяга първичната отговорност на държавата-членка на флага.
(3)
Предвид непрекъснатото намаляване на голям брой рибни запаси е целесъобразно да се подобри общата политика в областта на рибарството с цел гарантиране в дългосрочен план жизнеспособността на сектор рибарство чрез устойчива експлоатация на живите водни ресурси, почиваща на сериозни научни становища и на подхода на предпазливост, който се основава на същите съображения като принципа на предпазливостта, визиран в член 174 от Договора.
(4)
Целта на общата политика в областта на рибарството трябва да бъде устойчивата експлоатация на живите водни ресурси и на аквакултурите в рамките на трайното развитие като взема предвид равновесието между екологичните, икономическите и социалните аспекти.
(5)
Важно е воденето на общата политика в областта на рибарството да се основава на принципа на доброто управление и вземаните мерки да бъдат последователни и съвместими с останалите общностни политики.
(6)
Многогодишният подход към управлението на риболова, включващ изготвянето на многогодишни планове за управление на запасите, чийто обем се установява на равнището на разумните биологични граници или в тези граници, ще позволи постигането на целите за устойчива експлоатация. За запасите, чийто обем се движи извън разумните биологични граници, приемането на многогодишни планове за възстановяване представлява абсолютен приоритет. В зависимост от научните становища може да се окаже наложително чувствителното намаляване на риболовното усилие за тези запаси.
(7)
Посочените многогодишни планове трябва да определят цели за постигане на устойчива експлоатация на въпросните запаси, да съдържат правила за експлоатация, определящи начините за изчисляване на границите по отношение годишния улов и/или риболовното усилие и да предвиждат и други специфични мерки за управление, като едновременно с това държат сметка за отражението върху останалите видове.
(8)
Съдържанието на многогодишните планове трябва да бъде определено в зависимост от състоянието на опазване на запасите, от степента на спешност на тяхното възстановяване, както и от характеристиките на въпросните запаси и на риболовните полета, в които се извършва техния улов.
(9)
Устойчивата експлоатация на запасите, за които не е изготвен никакъв многогодишен план, следва да бъде гарантирана чрез определяне на граници на улова и/или риболовното усилие.
(10)
Следва да се предвидят разпоредби за приспособяването на спешните мерки от държавите-членки или от Комисията в случай на сериозна заплаха за опазването на ресурсите или за морските екосистеми, произтичаща от риболовните дейности и да налагаща незабавна реакция.
(11)
Следва да се разреши на държавите-членки да приемат мерки за опазване и управление, приложими общо за всички риболовни кораби в границите на съответните им зони от дванадесет морски мили, при условие че приетите мерки, когато се прилагат за риболовните кораби на други държави-членки, не са дискриминиращи, че е проведена предварителна консултация, и при условие че Общността не е приела мерки, отнасящи се конкретно до опазването и управлението на ресурсите в тази зона.
(12)
Следва да се намали флотът на Общността, за да бъде съобразен с наличните ресурси и да се предвидят специфични мерки за постигането на тази цел като определянето на базисни равнища, които да не бъдат превишавани по отношение риболовния капацитет, изготвянето на специален общностен инструмент за поощряване бракуването на риболовните кораби и за установяване на национален режим на отписване и на записване на кораби във флота.
(13)
Всяка държава-членка следва да поддържа национален регистър на риболовните кораби, който да бъде предоставян на Комисията, за да позволи упражняване на контрол върху размера на флотите на държавите-членки.
(14)
Действащите правила, ограничаващи достъпа до ресурсите, включени в териториалното море на държавите-членки в рамките на дванадесет морски мили, действаха по задоволителен начин, като работеха в полза на опазването на ресурсите чрез ограничаване на риболовната дейност в най-чувствителните води на Общността и същевременно позволяваха да се запази традиционният риболов, от който е изключително зависимо икономическото и социалното развитие на някои части от крайбрежното население. Следователно е целесъобразно тези правила да продължат да се прилагат до 31 декември 2012 г.
(15)
Ако е целесъобразно, за момента да бъдат запазени останалите ограничения, наложени от общностното законодателство по отношение достъпа, те следва да бъдат преразгледани, за да се прецени дали са необходими за осигуряване на траен риболов.
(16)
Предвид несигурната икономическа ситуация, в която се намира секторът на рибарството и зависимостта на някои части от крайбрежното население от тази дейност, е необходимо да бъде гарантирана относителна стабилност на риболовните дейности и разпределение на риболовния капацитет между държавите-членки, основаващо се на оценка на частта от запасите, полагаща се на всяка държава-членка.
(17)
От друга страна, предвид временното биологично състояние на запасите, тази стабилност трябва да взема предвид специфичните нужди на районите, в които населението е особено зависимо от риболова и свързаните с него дейности, както това е решено от Съвета в неговата резолюция от 3 ноември 1976 г. (4) относно някои външни аспекти на създаването в Общността, считано от 1 януари 1977 г., на риболовна зона, простираща се до двеста морски мили и по-специално в нейното приложение VII.
(18)
Именно в този смисъл трябва да се разбира понятието за желана относителна стабилност.
(19)
За осигуряване на ефикасно прилагане на общата политика в областта на рибарството е целесъобразно да се укрепи системата за контрол и изпълнение на рибарството и да се изясни по-точно разпределението на отговорностите между националните власти и Комисията. За тази цел е необходимо в настоящия регламент да се включат основните разпоредби по отношение контрола, инспекцията и изпълнението на правилата на общата политика в областта на рибарството, от които една част вече са представени в Регламент (ЕИО) № 2847/93 на Съвета от 12 октомври 1993 г. за установяването на система за контрол, приложима за общата политика в областта на рибарството (5). Този регламент трябва да остане в сила, докато бъдат приети всички необходими ред и условия за неговото прилагане.
(20)
Разпоредбите по отношение контрола, инспекцията и изпълнението от една страна се отнасят за задълженията, на които са подчинени капитаните на риболовните кораби и участниците в търговската верига и, от друга страна, определят различните отговорности на държавите-членки и на Комисията.
(21)
Общността трябва да бъде в състояние да налага намаления на риболовния капацитет, когато държава-членка превиши риболовните възможности, които са ѝ отредени. Когато се установи, че една държава-членка е превишила риболовните възможности и така е причинила щети на друга държава-членка, част или цялото намаление трябва да бъде отпуснато за потърпевшата страна.
(22)
Държавите-членки трябва да бъдат задължени да приемат спешни мерки, за предотвратяване продължаването на сериозните нарушения на Регламент (ЕО) № 1447/1999 на Съвета от 24 юни 1999 г. за създаване на списък за видовете поведение, които сериозно нарушават правилата на общата политика в областта на рибарството (6).
(23)
Комисията трябва да може да взема бързи превантивни мерки, ако се докаже, че риболовните дейности застрашават сериозно опазването на живите водни ресурси.
(24)
На Комисията трябва да бъдат възложени необходимите компетенции, за да изпълнява своите задължения за контрол и оценка на приложението на общата политика в областта на рибарството от държавите-членки.
(25)
С оглед на адаптиране към общата политика в областта на рибарството е необходимо да се засили сътрудничеството и координацията между всички компетентни власти по-специално чрез обмен на национални инспектори и като се поиска от държавите-членки да проявят към докладите на инспекторите от общността, на тези от други държави-членки или на тези на Комисията, същото отношение като към докладите, изготвени от собствените им инспектори за установяване на фактите.
(26)
Мерките, необходими за прилагането на настоящия регламент, следва да се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. относно установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (7).
(27)
За да се допринесе за изпълнението на целите на общата политика в областта на рибарството, е необходимо да се създадат регионални консултативни съвети, чиято роля е да приложат в общата политика в областта на рибарството знанията и опита на заинтересованите рибари както и на останалите участници в сектора и да вземат под внимание разнообразието на съществуващите условия във водите на Общността.
(28)
За да може общата политика в областта на рибарството да се възползва от най-добрите научни, технически и икономически становища, е целесъобразно Комисията да бъде подпомагана от комитет, учреден за целта.
(29)
За изпълнението на основната цел на устойчивата експлоатация на живите морски ресурси е необходимо и целесъобразно да бъдат изготвени правила за опазването и експлоатация на тези ресурси. Съобразно принципа на пропорционалност, така както е изложен в член 5 от Договора, настоящият регламент не превишава това, което е необходимо за постигането на тази цел.
(30)
Предвид броя и значимостта на измененията, които следва да бъдат извършени, е необходимо да се отмени Регламент (ЕИО) № 3760/92. Тъй като основните разпоредби на Регламент (ЕИО) № 101/76 на Съвета от 19 януари 1976 г. за установяването на обща политика на структурите в сектор рибарство (8) вече не се оправдават и следователно този регламент трябва също така да бъде отменен,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОБХВАТ И ЦЕЛИ
Член 1
Обхват
1. Общата политика в областта на рибарството обхваща опазването, управлението и експлоатацията на живите водни ресурси, аквакултурите, както и преработката и пускането на пазара на рибните продукти и продуктите от аквакултури, при условие че те се извършват на територията на държавите-членки или в териториалните води на Европейската общност или, без да се засяга основната отговорност на държавата-членка, под чийто флаг плават съответните кораби, от граждани на държавите-членки.
2. Общата политика в областта на рибарството предвижда последователни мерки за:
а)
опазването, управлението и експлоатацията на живите водни ресурси;
б)
ограничаване на последствията от риболова върху околната среда;
в)
условия за достъп до водите и до ресурсите;
г)
структурната политика и управлението на капацитета на риболовния флот;
д)
контрола на изпълнението;
е)
аквакултурите;
ж)
общата организация на пазарите; и
з)
международните отношения.
Член 2
Цели
1. Общата политика в областта на рибарството гарантира експлоатация на живите водни ресурси, която създава условия за необходимата устойчивост както в икономически и екологичен план, така и от социална гледна точка.
За тази цел Общността прилага подхода на предпазливостта, като приема мерки, предназначени да опазят и опазят живите водни ресурси, да позволят тяхната устойчива експлоатация и да сведат до минимум отражението на риболовната дейност върху морските екосистеми. Тя има за цел постепенното прилагане на подхода на управление на риболова на основата на екосистемите. Общността се стреми да допринесе за ефикасността на риболовните дейности в икономически жизнеспособен и конкурентноспособен сектор на рибарство и аквакултури, като гарантира справедливо жизнено равнище на лицата, които извършват риболовните дейности, държейки същевременно сметка за интересите на потребителите.
2. Общата политика в областта на рибарството се основава на следните принципи на добро управление:
а)
ясно определяне на отговорностите на общностно, национално и местно равнище;
б)
процес на вземане на решения, основан на сериозни научни становища и който дава своевременни резултати;
в)
широко участие на заинтересованите лица на всички етапи на политиката, от планирането до прилагането ѝ;
г)
съвместимост с останалите политики на Общността и по-специално екологичната, социалната, регионалната политики и политиките в областта на развитието, на здравеопазването и на защитата на потребителите.
Член 3
Определения
За целите на настоящия регламент:
а)
„води на Общността“ са водите под суверенитета или юрисдикцията на държавите-членки, с изключение на водите, граничещи с териториите, посочени в приложение II от Договора;
б)
„живи водни ресурси“ са наличните и достъпни живи морски ресурси, включително анадромните и катадромните видове по време на техния морски живот;
в)
„риболовен кораб“ е всеки кораб, оборудван с цел търговска експлоатация на живите водни ресурси;
г)
„риболовен кораб на Общността“ е всеки риболовен кораб, плаващ под флага на държава-членка и регистриран в Общността;
д)
„устойчива експлоатация“ е експлоатацията на даден запас при условия, които не компрометират неговата бъдеща експлоатация и които нямат вредни последствия върху морските екосистеми;
е)
„процент смъртност от риболов“ е уловът от даден запас по време на определен период по отношение средния наличен за риболова запас през въпросния период;
ж)
„запас“ са живите водни ресурси налични в определена зона на управление;
з)
„риболовно усилие“ за един кораб е продуктът от неговия капацитет и неговата дейност, а за група кораби е сумата от риболовното усилие на всички кораби в групата;
и)
„подход на предпазливост по отношение управлението на рибарството“ е фактът, че отсъствието на меродавни научни данни не трябва да служи за претекст за неприемане или за отлагане приемането на управленчески мерки, целящи опазването на видовете-обект на риболов, на свързаните или зависещи от тях видове, на останалите видове и на тяхната околна среда;
й)
„референтни критични равнища“ са стойностите на параметрите, отнасящи се за популацията на запасите риби (като биомасата или процента на смъртност от риболова), които трябва да бъдат избягвани, защото са свързани с неизвестна динамика на популациите, с изчерпването на запасите или с разрушаване на цикъла на възпроизводство на тези запаси;
к)
„референтни равнища на опазване“ са стойностите на параметрите отнасящи се за популацията на запасите риби (като биомасата или процента на смъртност от риболова), използвани за управлението на риболовните дейности, например що се отнася за допустимото равнище на биологичен риск или за желаното равнище на рандеман;
л)
„допустими биологични равнища“ са показателите за състоянието на един запас или за неговата експлоатация, под които съществува слаб риск от превишаване на някои референтни критични равнища;
м)
„ограничение на улова“ е количественото ограничение, приложимо за разтоварване в пристанища на улов от запас или група запаси за определен период от време, освен когато общностното законодателство предвижда друго;
н)
„риболовен капацитет“ е тонажът на един кораб, изразен в брутен тонаж и мощността му, изразена в kW така, както те са определени в членове 4 и 5 от Регламент (ЕИО) № 2930/86 на Съвета (9). За някои видове риболовни дейности, капацитетът може да бъде определен от Съвета като се използва например броя и/или размерите на риболовните уреди на кораба;
о)
„отписване от риболовния флот“ е отписването на риболовен кораб от регистрите на риболовните кораби на дадена държава-членка, при условие че са спазени разпоредбите на член 15, параграф 1;
п)
„включване в риболовния флот“ е регистрирането на риболовен кораб в регистрите на риболовните кораби на дадена държава-членка;
р)
„възможности за риболов“ е правото на риболов като количество, изразено в улов и/или риболовно усилие;
с)
„възможности за общностен риболов“ са възможностите за риболов, с които разполага Общността в общностните води, увеличени със съвкупността от възможности за риболов на Общността извън общностните териториални води и намалени с възможностите за риболов, отредени за трети страни.
ГЛАВА II
ОПАЗВАНЕ И УСТОЙЧИВОСТ
Член 4
Видове мерки
1. За постигане на целите, посочени в член 2, параграф 1, Съветът изготвя общностни мерки за определяне достъпа до зоните и до ресурсите и за трайното упражняване на риболовните дейности.
2. Мерките, посочени в параграф 1, се изготвят, като се вземат предвид наличните научни, технически и икономически становища и преди всичко за докладите, изготвени от Научния, технически и икономически комитет по рибарство (НТИКР), учреден по силата на член 33, параграф 1, както и в светлината на всеки доклад, изготвен от регионалните консултативни съвети, учредени в съответствие с член 31. Преди всичко може да става дума за мерки, касаещи отделен запас или група запаси и целящи да ограничат смъртността от риболов и въздействието на риболовните дейности върху околната среда посредством:
а)
приемане на планове за възстановяване на ресурсите в съответствие с член 5;
б)
приемане на планове за управление на ресурсите в съответствие с член 6;
в)
определяне на цели за устойчивата експлоатация на запасите;
г)
ограничаване на улова;
д)
определяне броя и вида кораби, имащи правото на риболовна дейност;
е)
ограничаване на риболовното усилие;
ж)
приемане на технически мерки, включващи:
i)
мерки относно структурите на риболовните уреди, броя и размерите на инсталираните на борда риболовни уреди, начините на тяхното използване и състава на улова, извършен с тези уреди, който може да бъде съхраняван на борда на кораба;
ii)
определянето на зони и/или на периоди на забрана или на ограничаване на риболовните дейности, включително за защита на зоните за изхвърляне на хайвера и растеж на младите риби;
iii)
определяне на минималния размер на екземплярите, които могат да бъдат съхранявани на борда на корабите и/или разтоварвани в пристанища;
iv)
специфични мерки, предназначени за намаляване на отражението на риболовните дейности върху морските екосистеми и видовете, които не са обект на улов;
з)
установяване на мерки за насърчаване, включително и мерки от икономически характер, за развитие на по-селективен риболов или на риболов, чието отражение е по-слабо;
и)
изпълнението на пилотни проекти, отнасящи се за други видове техники на управление на риболова.
Член 5
Планове за възстановяване
1. Съветът приема приоритетно планове за възстановяване за риболовните зони за експлоатация на запаси, чийто обем е извън сигурните биологични граници.
2. Целта на плановете за възстановяване е да осигури възстановяването на запасите до сигурните биологични граници.
Плановете съдържат референтни равнища на опазване като например цели, позволяващи оценката на възстановяването на запасите в рамките на сигурните биологични граници.
Тези цели се изразяват като:
а)
обем на популацията, и/или
б)
дългосрочен рандеман, и/или
в)
процент на смъртност от риболов, и/или
г)
стабилност на улова.
Плановете за възстановяване на запасите могат да съдържат цели, отнасящи се за други живи водни ресурси и за запазването или подобряването на състоянието на опазване на морските екосистеми.
Когато е определена повече от една цел, плановете за възстановяване уточняват реда по приоритети на тези цели.
3. Плановете за възстановяване се изготвят в съответствие с подхода на предпазливост по отношение управлението на рибарството и държат сметка за референтните критични равнища, препоръчани от компетентните научни органи. Те гарантират устойчивата експлоатация на запасите и запазване отражението на риболовната дейност върху морските екосистеми на жизнеспособни равнища.
Тези планове могат да обхващат или риболовни полета, включващи единични запаси, или риболовни полета, експлоатиращи съчетание от запаси, като се държи действително сметка за взаимодействието между запасите и риболовните полета.
Плановете за възстановяване са многогодишни и съдържат график за осъществяване на набелязаните цели.
4. Плановете за възстановяване могат да съдържат всички мерки, посочени в член 4, параграф 2, букви в)-з), както и правила за експлоатация, които се състоят от съвкупност от биологични параметри за определяне ограниченията на улова.
Плановете за възстановяване предвиждат ограничения на риболовното усилие, освен когато това не е необходимо за постигане целите на съответния план. Мерките, които трябва да бъдат вписани в тези планове, трябва да бъдат разпределени пропорционално в съответствие с предвидените цели и график и се приемат от Съвета, като се взема предвид:
а)
състоянието на опазване на запаса или запасите;
б)
биологичните характеристики на запаса или запасите;
в)
характеристиките на риболовните полета, в които се ловуват риби от съответните запаси;
г)
икономическото отражение на въпросните мерки върху съответните риболовни полета.
5. Комисията представя отчет за ефикасността на плановете за възстановяване по отношение постигането на техните цели.
Член 6
Планове за управление
1. Доколкото това е необходимо, Съветът приема планове за управление за поддържане обема на запасите в сигурните биологични граници за риболовните полета, в които се експлоатират запаси с обем близък или в разумните биологични граници.
2. Плановете за управление съдържат референтни равнища на опазване, както и цели, позволяващи оценка на поддържането на запасите в тези граници. В този случай се прилага член 5, параграф 2, букви а)-г).
Плановете за управление могат да съдържат цели, отнасящи се за другите живи водни ресурси и за запазването или подобряването на състоянието на морските екосистеми.
Когато е определена повече от една цел, плановете за управление уточняват реда по приоритети на тези цели.
3. Плановете за управление се изготвят в съответствие с подхода на предпазливостта по отношение управлението на рибарството и държат сметка за референтните критични равнища, препоръчани от компетентните научни органи. Те гарантират устойчивата експлоатация на запасите и запазването отражението на риболовната дейност върху морските екосистеми на стабилни равнища.
Тези планове могат да обхващат риболовни полета, включващи единични запаси, или риболовни полета, експлоатиращи комбинация от запаси, като се държи действително сметка за взаимодействието между запасите и риболовните полета.
Плановете за управление са многогодишни и съдържат график за осъществяване на набелязаните цели.
4. Плановете за управление могат да съдържат всички мерки, посочени в член 4, параграф 2, букви г)-и), както и правила за експлоатация, които се състоят от определена съвкупност от биологични параметри, предназначени за определяне на ограниченията на улова.
Мерките, които трябва да бъдат вписани в тези планове, трябва да бъдат разпределени пропорционално по отношение предвидените цели и график и се приемат от Съвета, като се взема предвид:
а)
състоянието на опазване на запаса или запасите;
б)
биологичните характеристики на запаса или запасите;
в)
характеристиките на риболовните полета, в които се ловуват риби от съответните запаси;
г)
икономическото отражение на въпросните мерки върху съответните риболовни полета.
5. Комисията представя отчет за ефикасността на плановете за управление по отношение постигането на техните цели.
Член 7
Спешни мерки, приемани от Комисията
1. В случай че съществуват доказателства за наличието на сериозна заплаха за опазването на живите водни ресурси или за морските екосистеми, произтичащи от риболовните дейности и изискващи незабавна реакция, Комисията може, в отговор на надлежно аргументирано искане от държава-членка или по собствена инициатива, да определи спешни мерки за период от най-много шест месеца. Комисията може да вземе ново решение за продължаване срока на действие на спешните мерки за максимален период от нови шест месеца.
2. Държавата-членка изпраща искането едновременно до Комисията, до останалите държави-членки и до заинтересованите регионални консултативни съвети. Те могат да представят на Комисията писмените си забележки в срок от пет работни дни считано от датата на получаване на искането.
Комисията се произнася по това искане в срок от петнадесет работни дни, считано от датата на получаване на искането, визирано в параграф 1.
3. Спешните мерки влизат в сила незабавно. Те се нотифицират на държавите-членки и се публикува публикуват в Официален вестник.
4. Заинтересованите държави-членки могат да сезират Съвета за решението на Комисията в срок от десет работни дни считано от датата на получаване на нотификацията.
5. Съветът, който гласува с квалифицирано мнозинство, може да вземе различно решение в срок до един месец от датата, на която е сезиран.
Член 8
Спешни мерки, приети от държавите-членки
1. В случай че съществуват доказателства за сериозна и непредвидима заплаха в резултат от риболовните дейности, за опазването на живите водни ресурси или за морските екосистеми във водите под суверенитета или юрисдикцията на държава-членка и ако всякакво закъснение води до риск от причиняване на трудно поправими щети, въпросната държава-членка може да приеме спешни мерки за срок най-много до три месеца.
2. Държавите-членки, които възнамеряват да приемат спешни мерки, уведомяват предварително за своето намерение Комисията, останалите държави-членки и заинтересованите регионални консултативни съвети като им изпращат проекта за мярката, придружен от кратък доклад за причините налагащи тази мярка.
3. Заинтересованите държави-членки и регионални консултативни съвети могат да представят писмено своите забележки на Комисията в рамките на пет работни дни от датата на уведомлението. Комисията потвърждава, отменя или променя мярката в срок до петнадесет работни дни от датата на уведомлението.
4. Комисията уведомява заинтересованите държави-членки за своето решение. То се публикува в Официален вестник на Европейските общности.
5. Заинтересованите държави-членки могат да сезират Съвета за решението, взето от Комисията, в срок до десет работни дни, считано от датата на уведомлението.
6. Съветът, който гласува с квалифицирано мнозинство, може да вземе различно решение в срок до един месец от датата, на която е сезиран.
Член 9
Мерки на държавите-членки, приложими за зоната от 12 морски мили
1. Една държава-членка може да вземе недискриминиращи мерки за опазването и управлението на рибните ресурси и за свеждане до минимум на въздействието на риболова върху процеса на опазване на морските екосистеми в зоната от 12 морски мили, измерени от нейните основни линии, при условие че не е взета никаква мярка за опазване и управление от Общността конкретно за тази зона. Мерките, взети от държавата-членка, са съвместими с целите, посочени в член 2, и поне толкова строги, колкото действащата общностна нормативна уредба.
Когато мерките, които трябва да бъдат предприети от дадена държава-членка, могат да засегнат риболовните кораби на друга държава-членка, те се приемат само след консултация с Комисията, със заинтересованата държава-членка и с регионалните консултативни съвети относно проекта за мерки, придружен от кратък доклад относно причините за тези мерки.
2. Мерките, приложими за риболовните кораби на други държави-членки, са подчинени на процедурите, установени в член 8, параграфи 3-6.
Член 10
Мерки, предприети от държавите-членки, приложими единствено за риболовните кораби, плаващи под техен флаг
Държавите-членки могат да предприемат мерки за опазването и управлението на запасите във водите под техния суверенитет или юрисдикция, при условие че:
а)
тези мерки се прилагат единствено за риболовните кораби, плаващи под флага на заинтересованата държава-членка и регистрирани в Общността или, в случая на риболовни дейности, които не се извършват от риболовен кораб, за лица, установени в заинтересованата държава-членка, и
б)
тези мерки са съвместими с целите, определени в член 2, параграф 1, и не са по-малко строги от действащата в Общността нормативна уредба.
ГЛАВА III
АДАПТИРАНЕ НА РИБОЛОВНИЯ КАПАЦИТЕТ
Член 11
Адаптиране на риболовния капацитет
1. Държавите-членки приемат мерки за адаптиране на риболовния капацитет на своите флоти с цел постигане на трайно и стабилно равновесие между риболовния капацитет и техните възможности за риболов.
2. Държавите-членки следят да не бъдат превишавани референтните равнища по отношение на риболовния капацитет, визиран в член 12 и в параграф 4 от настоящия член, изразени в бруто тонаж GT и в мощност kW.
3. Не се разрешава отписване от риболовния флот на кораб, ползващ публична помощ, ако не се предшества от отнемането на лиценза за риболов така, както е определено в Регламент (ЕО) № 3690/93 (10) и, при необходимост, на разрешителните за риболов така, както те са определени в действащите регламенти. Капацитетът, отговарящ на лиценза и, евентуално, на разрешителните за риболов за съответните риболовни полета, не може да бъде заменен.
4. Когато се отпуска публична помощ за изваждането на риболовен капацитет, надвишаващ обема на намаляване на капацитета, необходимо за привеждане на флота в съответствие с референтните равнища, посочени в член 12, параграф 1, обемът на изтегления капацитет се приспада автоматично от референтните равнища. Така получените референтни равнища се превръщат в нови референтни равнища.
5. За риболовните кораби на възраст 5 години и повече, увеличаването на тонажа на кораба поради модернизиране на главната палуба за повишаване безопасността на борда, за подобряване условията и хигиената на труда, както и качеството на продуктите, се разрешава, при условие че тази модернизация не увеличава риболовния капацитет на кораба. Референтните равнища, посочени в член 12, се адаптират в съответствие с това. Съответстващият капацитет не трябва задължително да бъде вземан предвид за изготвяне от държавите-членки на баланс на отписването или записването на кораби във флота по силата на член 13.
Подробни правила и условия, приложими за тези мерки, могат да бъдат приети в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Член 12
Референтни равнища за риболовния флот
1. Комисията определя референтните равнища за всяка държава-членка в бруто тонаж GT и в мощност kW за общия риболовен капацитет на общностните риболовните кораби на Общността, плаващи под флага на съответната държава в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Референтните равнища са равни на сумата, отговаряща на целите на многогодишната програма за ориентиране 1997-2002 г., определени на части до 31 декември 2002 г. съобразно Решение 97/413/ЕО на Съвета (11).
2. Разпоредби за прилагането на настоящия член могат да бъдат приемани в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Член 13
Режим за отписване/вписване и общо намаляване на капацитета
1. Държавите-членки организират вписването в риболовния флот и отписването на кораби от флота по такъв начин, че от 1 януари 2003 г.:
а)
вписването на нов капацитет в риболовния флот, който не е ползвал публични помощи, да бъде компенсирано предварително от отписването, без публични помощи, на капацитет най-малко равен на новозаписания;
б)
записването на нов капацитет във флота, който е ползвал публична помощ, отпусната след 1 януари 2003 г., да бъде компенсирано с предварителното отписване, без публична помощ:
i)
на капацитети най-малко равни за вписването на нови риболовни кораби с тонаж равен или по-малък от 100 тона бруто тонаж, или
ii)
най-малко 1,35 пъти тези капацитети, за вписването на нови риболовни кораби с тонаж по-голям от 100 тона бруто тонаж.
2. От 1 януари 2003 г. до 31 декември 2004 г. всяка държава-членка, която вземе решение да поеме нови задължения в областта на публичните помощи за обновяването на риболовния флот след 31 декември 2002 г., трябва да постигне намаление на общия капацитет на своя флот с 3 % за целия период в сравнение с референтните равнища, посочени в член 12.
3. Разпоредби за прилагането на настоящия член могат да бъдат приети в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Член 14
Обмен на информация
1. Всяка година Комисията представя резюме на резултатите от усилията, направени от държавите-членки за постигане на трайно равновесие между риболовния капацитет и възможностите за риболов. Това резюме се основава на годишен доклад, който всяка държава-членка трябва да изпрати до Комисията най-късно до 30 април на следващата година.
Резюмето на Комисията, заедно с докладите на държавите-членки в приложение, се предава на Европейския парламент и на Съвета преди края на годината и се придружава от становището на НТИКР и на комитета по рибарство и аквакултури, учреден по силата на член 30, параграф 1.
2. Разпоредби за прилагането на настоящия член могат да бъдат приемани в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Член 15
Регистър на риболовния флот
1. Всяка държава-членка поддържа регистър на риболовните кораби на Общността, плаващи под неин флаг, който съдържа минималната информация за характеристиките и за дейностите на корабите, необходими за управлението на мерките, установени на общностно равнище.
2. Всяка държава-членка предоставя на Комисията информациите, посочени в параграф 1.
3. Комисията изготвя регистър на общностния риболовен флот, съдържащ информациите, получени в съответствие с параграф 2 и го предоставя на държавите-членки. Тя се съобразява с разпоредбите на Общността относно защитата на лични данни.
4. Информациите; посочени в параграф 1, и процедурите за тяхното предаване, посочени в параграфи 2 и 3, могат да бъдат определени в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Член 16
Условност на финансовата помощ на Общността и намаляване на риболовното усилие
1. Финансовата помощ, предвидена в Регламент (ЕО) № 2792/1999 на Съвета от 17 декември 1999 г. за определяне реда и условията за структурните дейности на Общността в областта на риболова (12), с изключение на фондовете, предназначени за бракуването на риболовни кораби, може да бъде отпускана единствено при условие че държавата-членка е спазила условията на членове 11, 13 и 15 от настоящия регламент и е предоставила информациите изисквани по силата на Регламент (ЕО) № 2792/1999 на Съвета и на Регламент (ЕО) № 366/2001 на Комисията (13).
В този контекст, след като на заинтересованата държава-членка е дадена възможността да бъде изслушана и дотолкова, доколкото това е пропорционално на степента на неспазване на тези разпоредби, Комисията спира финансовата помощ предвидена по силата на Регламент (ЕО) № 2792/1999 на Съвета за заинтересованата държава-членка.
2. Ако на основата на наличните информации Комисията прецени, че капацитетът на флота на дадена държава-членка превишава капацитета, който държавата-членка е задължена да спазва по силата на членове 11, 13 и 15, Комисията информира за това въпросната държава-членка. Държавата-членка привежда незабавно своето риболовно усилие в съответствие с равнището, което е трябвало да бъде валидно за нея, ако са били спазени разпоредбите на членове 11, 13 и 15, без това да отменя задълженията, произтичащи от тези членове. Заинтересованата държава-членка уведомява Комисията за своя план за намаляване на риболовното усилие, като последната проверява, съобразно процедурата установена с член 30, параграф 2, дали намалението е равно, или не на надвишаването на капацитета.
ГЛАВА IV
ПРАВИЛА ЗА ДОСТЪП ДО ВОДИТЕ И ДО РЕСУРСИТЕ
Член 17
Общи правила
1. Риболовните кораби на Общността имат равен достъп до водите и ресурсите във всички води на Общността, освен тези, посочени в параграф 2, при спазването на мерките, приети в съответствие с глава II.
2. Във водите, разположени на по-малко от 12 морски мили от основната линия и които са под техния суверенитет или юрисдикция, от 1 януари 2003 г. до 31 декември 2012 г. държавите-членки имат разрешението да ограничат риболова до риболовните кораби, опериращи обичайно в тези води с достъп от близките пристанища, без да се засягат режимите, приложими за общностните риболовни кораби, плаващи под флаговете на други държави-членки в рамките на съседски отношения, съществуващи между тези държави-членки и съобразно реда и условията, предвидени в приложение I, което определя за всяка държава-членка географските зони на крайбрежните води на други държави-членки, в които се извършват тези риболовни дейности както и видовете риби, за които те се отнасят.
Най-късно до 31 декември 2011 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно режимите, предвидени в настоящия параграф. Съветът се произнася най-късно до 31 декември 2012 г. относно разпоредбите, приети вследствие посочените по-горе режими.
Член 18
Shetland Box
1. В региона, определен в приложение II за видовете, които имат особено значение в този регион и които са биологично чувствителни поради своите експлоатационни характеристики, риболовните дейности, извършвани от общностните риболовни кораби с дължина, измерена между перпендикулярите по-голяма или равна на 26 метра, са подчинени на предварително разрешение при условията, определени в настоящия регламент и по-специално в приложение II, що се отнася до дълбоководните видове риба, с изключение на норвежкия паут и на северния путас.
2. Подробните правила и процедурите за прилагането на параграф 1 могат да бъдат приети в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Член 19
Преразглеждане на правилата за достъп
1. Най-късно до 31 декември 2003 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад за правилата, предвидени от общностното законодателство за достъпа до водите и до ресурсите, различни от правилата, посочени в член 17, параграф 2. Този доклад дава оценка за целесъобразността на тези правила в светлината на целите за опазване и устойчива експлоатация на ресурсите.
2. На основата на доклада, посочен в параграф 1 и предвид принципа, установен в член 17, параграф 1, Съветът взема решение, най-късно до 31 декември 2004 г., за всякаква евентуална налагаща се промяна на въпросните правила.
Член 20
Разпределение на възможностите за риболов
1. Съветът, който взема решение при квалифицирано мнозинство по предложение на Комисията, определя ограниченията на улова и/или на риболовното усилие, разпределението на възможностите за риболов между държавите-членки, както и мерките, свързани с тези ограничения. Възможностите за риболов се разпределят между държавите-членки по такъв начин, че да осигурят на всяка държава-членка относителна стабилност на стопански риболов за всеки запас или риболовна зона.
2. Когато Общността определи нови възможности за риболов, Съветът взема решение за разпределението на въпросните възможности като взема предвид интересите на всяка държава-членка.
3. Всяка държава-членка решава за метода на разпределение на възможностите за риболов за корабите, плаващи под неин флаг, които възможности са ѝ отредени в съответствие с общностното законодателство. Държавата-членка уведомява Комисията за определения метод на разпределение.
4. Съветът определя наличните възможности за риболов в общностните териториални води за трети страни и ги разпределя за всяка една от тях.
5. Държавите-членки могат да разменят изцяло или частично възможностите си за риболов, които са им отредени, след уведомяване на Комисията.
ГЛАВА V
ОБЩНОСТНА СИСТЕМА ЗА КОНТРОЛ И ИЗПЪЛНЕНИЕ
Член 21
Цели
Контролът на достъпа до водите и до ресурсите и на изпълнението на дейностите така, както те са определени в член 1, както и изпълнението на правилата на общата политика в областта на рибарството, се осигуряват в рамките на общностната система за контрол и изпълнение.
Член 22
Условия за достъп до водите и до ресурсите и за пускане на пазара на продуктите от риболова
1. Дейностите, обхванати от общата политика в областта на рибарството, се забраняват, ако не са спазени следните изисквания:
а)
всеки риболовен кораб трябва да съхранява на борда си своя лиценз и, евентуално, своето разрешително за риболов;
б)
всеки риболовен кораб трябва да разполага на борда си с работещо устройство, позволяващо детекцията и идентификацията на въпросния кораб от системите за дистанционен контрол. Това изискване се прилага за корабите с чиста дължина над 18 метра считано от 1 януари 2004 г. и за риболовните кораби с чиста дължина над 15 метра считано от 1 януари 2005 г.;
в)
капитанът на кораба регистрира и съобщава незабавно всякаква информация касаеща риболовната дейност, включително разтоварването в пристанища на улова или трансбордирането. Копие от тези информации се предава на властите. Съветът ще вземе решение през 2004 г. за задължението тези информации да се предават по електронен път. С цел определяне технологията, която да се използва, държавите-членки в сътрудничество с Комисията изпълняват пилотни проекти преди 1 юни 2004 г.;
г)
капитанът на кораба приема на борда инспектори и оказва необходимото съдействие. Когато е предвидена програма за наблюдение, капитанът приема на борда също и наблюдатели и оказва необходимото съдействие;
д)
капитанът спазва условията и ограниченията, отнасящи се за разтоварването в пристанища на улова или за прехвърлянето му на борда на друг кораб, за съвместните риболовни операции, за уредите за риболов, за мрежите както и за маркирането и идентификацията на корабите.
2. Пускането на пазара на рибните продукти е подчинено на следните изисквания:
а)
рибните продукти се продават от риболовния кораб единствено на регистрирани купувачи или в регистрирани тържища за открито наддаване;
б)
купувачът, който купува рибните продукти на даден риболовен кораб на първа продажба, се регистрира пред властите;
в)
купувачът, който купува рибните продукти на първа продажба, предава фактурите или бележките от продажбата на властите, освен ако продажбата не се провежда в регистрирано тържище за открито наддаване, което има самото то задължението да предава на властите фактурите или бележките от продажбата;
г)
всички рибни продукти, разтоварени в пристанище или внесени в Общността, за които на властите не са представени никакви фактури или бележки от продажба и които са превозени към друго място освен мястото на разтоварване в пристанище или на внос, се придружават от документ изготвен от превозвача, докато се състои първата продажба;
д)
лицата, отговорни за съоръженията или за транспортните коли, приемат да оказват съдействие на инспекторите;
е)
когато за даден вид риба е определен минимален размер, операторите отговорни за продажбата, за съхранението или за транспорта трябва да бъдат в състояние да докажат географския произход на продуктите.
Купувачът, който купува продукти, които не предстои да бъдат пуснати на пазара, а да бъдат използвани единствено за лична консумация, се освобождава от задълженията, посочени в настоящия параграф.
3. За целите на прилагането на параграфи 1 и 2, могат да бъдат приети подробни правила в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Въпросните правила могат да уреждат по-специално задълженията по отношение документацията, регистрирането, съобщаването и уведомяването на държавите-членки, на капитаните и на всяко друго физическо или юридическо лице, упражняващо дейностите, обхванати от член 1.
Въпросните правила могат също да предвиждат изключения от задълженията, предвидени в параграфи 1 и 2, когато такива изключения могат да бъдат оправдани от незначителното въздействие върху живите водни ресурси или когато въпросните задължения представляват несъразмерна тежест в сравнение с икономическото значение на дейността.
Член 23
Отговорност на държавите-членки
1. Освен ако общностното законодателство не разпореди друго, държавите-членки осигуряват ефикасното изпълнение на контрола и инспекцията, както и изпълнението на правилата на общата политика в областта на рибарството.
2. Държавите-членки контролират дейностите, извършвани в рамките на общата политика в областта на рибарството на своите територии или във водите от своите суверенитет или юрисдикция. Те контролират също и достъпа до водите и до ресурсите, както и риболовните дейности извън общностните води, които се извършват от общностните риболовни кораби плаващи под техен флаг и, без да се засяга основната отговорност на държавата-членка, под чийто флаг плава кораба, на техните граждани. Те носят отговорността за назначаване на наблюдатели на борда на риболовните кораби и за вземане на подходящите решения, включително и за забраната за риболов.
3. Държавите-членки приемат мерки, осигуряват финансовите и човешки ресурси и изготвят административната и техническа структура, необходима за ефикасното извършване на контрола, на инспекциите и на изпълнението, като прибягват включително до системи за наблюдение и контрол чрез сателит. През 2004 г. Съветът взема решения относно задължението за инсталиране на устройства за детекция от разстояние. С цел определяне технологията, която да се използва, държавите-членки, в сътрудничество с Комисията, изпълняват пилотни проекти преди 1 юни 2004 г. Във всяка държава-членка се назначава единен орган, отговорен за координирането на събирането и проверката на информациите, отнасящи се за риболовните дейности, както и за уведомяването на Комисията и за сътрудничеството с нея.
4. Когато Комисията установи, че дадена държава-членка е превишила възможностите за риболов, които са ѝ отредени, Комисията приспада разликата от бъдещите възможности за риболов за съответната държава-членка.
Ако превишаването от дадена държава-членка на възможностите за риболов, които са ѝ били отредени, има като пряко последствие това, че друга държава-членка не е могла да изчерпи своите собствени възможности за риболов, въпросните възможности за риболов, равностойни на тези, удържани по силата на параграф 1, могат да бъдат преразпределени изцяло или частично в полза на потърпевшата държава-членка. Това преразпределение се решава като се взема предвид интереса, който представлява компенсацията за заинтересованата държава-членка.
Решенията се приемат от Комисията в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
5. За целите на прилагането на настоящия регламент, могат да бъдат изготвени правила в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2. Тези правила могат да включват назначаването от държавите-членки на органа, посочен в параграф 3 от настоящия член, както и правилата, отнасящи се за назначаването на наблюдателите, за техните правомощия, за техните задачи и разходи.
Член 24
Инспекция и изпълнение
Държавите-членки вземат необходимите мерки за инспекция и изпълнение за осигуряване спазването на правилата на общата политика в областта на рибарството на собствените си територии или във водите под техния суверенитет или юрисдикция. Те вземат също и мерки за изпълнение относно риболовните дейности, извършвани извън водите на Европейската общност от общностните риболовни кораби, плаващи под техен флаг или извършвани от техни граждани.
Тези мерки включват:
а)
инспекции и контрол на място, на риболовните кораби, на помещенията на предприятията и други органи, свързани с общата политика в областта на рибарството;
б)
наблюдение на риболовните кораби;
в)
разследвания, съдебни производства за нарушения и санкции съобразно член 25;
г)
превантивни мерки в съответствие с член 25, параграф 5;
д)
мерки, целящи да предотвратят граждани на Общността, които не вземат участие в риболовните дейности, да не спазват приложимите мерки за опазване и управление на ресурсите, без да се засяга основната отговорност на държавата-членка, под чийто флаг плава корабът.
Взетите мерки се обосновават надлежно от подходящите документи. Те трябва да бъдат ефикасни, разубеждаващи и пропорционални.
Разпоредбите за прилагането на настоящия член, включително и критериите за оценка, могат да бъдат приемани в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 3.
Член 25
Следене на нарушенията
1. Държавите-членки следят за вземане на подходящи мерки, включително в съответствие с тяхното национално законодателство, откриване на административни или наказателни процедури срещу отговорните физически или юридически лица, когато не се спазват правилата на общата политика в областта на рибарството.
2. Процедурите, започнати по силата на параграф 1, трябва да бъдат такива, че в съответствие с подходящите разпоредби на националното законодателство, да лишат действително нарушителите от икономическата изгода от нарушенията и да произведат ефект, пропорционален на степента на нарушение по такъв начин, че да разубедят други извършители на нарушения от същия вид.
3. Санкциите, произтичащи от процедурите, посочени в параграф 2, могат също да включват, в зависимост от тежестта на нарушението:
а)
глоби;
б)
конфискуване на забранените риболовни уреди и улов;
в)
предохранително конфискуване на риболовния кораб;
г)
временно спиране от движение на риболовния кораб;
д)
временно прекратяване на лиценза;
е)
отнемане на лиценза.
4. Независимо от задълженията посочени в параграфи 1, 2 и 3, Съветът изготвя на основата на списъка, представен в параграф 3, каталог на мерките, приложими от държавите-членки за тежките нарушения по смисъла на Регламент (ЕО) № 1447/1999. Този каталог не засяга правото на държавите-членки да вземат решение за прилагане на тези мерки чрез образуване на административното или наказателно производство, посочено в параграф 1, в съответствие с тяхното национално законодателство.
5. Държавите-членки вземат незабавно мерки, за да предотвратят продължаването на незаконните дейности на риболовните кораби, на физическите или юридически лица, заловени на местопрестъплението на тежко нарушение по смисъла на Регламент (ЕО) № 1447/1999 на Съвета.
Член 26
Отговорност на Комисията
1. Без да се засягат отговорностите на Комисията по силата на Договора, Комисията оценява и контролира прилагането от държавите-членки на правилата на общата политика в областта на рибарството и подпомага координирането и сътрудничеството между тях.
2. В случай че съществуват доказателства, че правилата относно опазването, контрола, инспекцията или изпълнението на мерките, предвидени от общата политика в областта на рибарството, не се спазват и че от това може да произтече сериозна заплаха за опазването на живите водни ресурси или за ефикасното действие на общностната система за контрол и изпълнение и които доказателства изискват спешни действия, Комисията уведомява писмено заинтересованата държава-членка за своите заключения и определя минимален срок от петнадесет работни дни, в които държавата-членка да докаже спазването от нея на правилата и да представи своите забележки. Комисията взема под внимание забележките, представени от държавите-членки относно всяка мярка, която Комисията може да вземе по силата на параграф 3.
3. Ако се окаже, че риболовните дейности, извършвани в определена географска зона, могат да застрашат сериозно опазването на живите водни ресурси, Комисията може да вземе превантивни мерки.
Тези мерки са пропорционални на риска от сериозна заплаха за опазването на живите водни ресурси.
Мерките не надвишават продължителност от три седмици. Те могат да бъдат продължени за максимален срок от шест месеца, ако това се окаже необходимо за опазването на живите водни ресурси, чрез решение, взето в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Мерките се прекратяват незабавно в момента, в който Комисията прецени, че рискът е отстранен.
4. Когато се прецени, че квотите, разпределението или частта на дадена държава-членка са изчерпани, Комисията може да спре незабавно риболовните дейности като се основава на наличната информация.
5. Независимо от разпоредбите на член 23, параграф 2, Комисията контролира риболовните дейности, извършвани в общностните води, от риболовни кораби, плаващи под флага на трети страни, когато този контрол е предвиден от общностното законодателство. За тази цел Комисията и заинтересованите държави-членки сътрудничат и координират своите действия.
6. За целите на прилагането на настоящия член, могат да бъдат приети подробни правила в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Член 27
Оценка и контрол от страна на Комисията
1. За нуждите на оценката и на контрола на прилагането на правилата на общата политика в областта на рибарството от държавите-членки, Комисията може, служебно и със собствени средства, да възложи или сама извърши одити, разследвания, проверки и инспекции относно прилагането от държавите-членки на правилата на общата политика в областта на рибарството. Тя може да проверява по-специално:
а)
въвеждането в действие и прилагането на тези правила от държавите-членки и техните компетентни органи;
б)
съответствието на тези правила с административните практики и дейностите по национални инспекции и контрол;
в)
наличието на изискваните документи и тяхното съответствие с приложимите правила;
г)
условията, при които дейностите по контрола и изпълнението се упражняват от държавите-членки.
За тази цел Комисията може да извършва инспекции на борда на риболовните кораби, както и в помещенията на предприятията и на други органи, чиито дейности са свързани с общата политика в областта на рибарството и разполага с достъп до документацията и информациите, необходими за изпълнение на своите отговорности. Инспекциите, които Комисията провежда служебно и без помощта на инспектори от заинтересованата държава-членка, се извършват единствено на риболовните кораби и на местата на първата доставка в пристанище или на първа продажба и се ограничават до регионите и до запасите предмет на специфична програма за контрол, изготвена по силата на член 34в от Регламент (ЕИО) № 2847/93.
Инспекторите на Комисията представят писмена заповед, в която са посочени тяхната самоличност и длъжност. Техните правомощия не са по-широки от тези на националните инспектори и нямат никаква репресивна или изпълнителска власт. По-специално, инспекция, която се провежда от Комисията без помощта на инспектори от заинтересованата държава-членка, не може да се извърши, ако инспектираната страна се противопостави на това.
Държавите-членки осигуряват на Комисията необходимото съдействие за изпълнението на нейните задачи.
2. Докладите от проведената инспекция се предоставят на разположение на заинтересованата държава-членка.
Комисията дава на заинтересованата държава-членка възможността да формулира своите забележки относно заключенията на доклада. Тя се съобразява с общностните разпоредби относно защитата на личните данни.
Когато Комисията провежда служебна инспекция, без да бъде придружавана от инспектори граждани на заинтересованата държава-членка, тя уведомява за това държавата-членка един ден преди края на инспекцията и представя, в срок до един месец, доклад със заключението от инспекцията.
Държавите-членки не са длъжни да преследват лица на основата на заключението на посочения по-горе доклад.
3. Подробни правила за прилагане на настоящия член могат да бъдат приети в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
4. На всеки три години Комисията изготвя доклад за оценка на своята дейност по силата на параграф 1 и относно прилагането от държавите-членки на правилата на общата политика в областта на рибарството, с цел неговото представяне пред Европейския парламент и пред Съвета. Всяка година държавите-членки са информирани за броя инспекции, извършени по силата на параграф 1 от Комисията във всяка държава-членка, разбит по видове инспекции.
Член 28
Сътрудничество и координация
1. Държавите-членки сътрудничат помежду си и с трети страни с цел да осигурят спазването на правилата, приложими за общата политика в областта на рибарството. За тази цел държавите-членки предоставят на другите държави-членки и на третите страни необходимото съдействие за гарантиране спазването на тези правила.
2. В случай на контрол и на инспекция на трансграничните риболовни дейности, държавите-членки следят тези дейности, провеждани в рамките на настоящата глава да бъдат координирани. За тази цел държавите-членки разменят своите инспектори.
3. Без да се засяга основната отговорност на крайбрежната държава, държавите-членки са упълномощени да инспектират общностните риболовни кораби, плаващи под техен флаг във всички общностни води извън водите от суверенитета на друга държава-членка.
На държавите-членки се разрешава също така да извършват инспекции на риболовните кораби в съответствие с правилата на общата политика в областта на рибарството, що се отнася до риболовните дейности, извършвани в общностни води извън водите от техния суверенитет единствено:
а)
след като са получили разрешението от заинтересованата крайбрежна държава, или
б)
когато в съответствие с член 34в от Регламент (ЕИО) № 2847/93 е приета специфична програма за контрол.
На държавите-членки се разрешава да инспектират общностните риболовни кораби, плаващи под флага на друга държава-членка в международни води.
В случаите, различни от тези, предвидени в настоящия параграф, държавите-членки могат да се упълномощават една друга да извършват инспекции съобразно правилата на общата политика в областта на рибарството.
4. На основата на назначенията, извършени от държавите-членки, които ѝ се съобщават, Комисията изготвя в съответствие с процедурата, предвидена в член 30, параграф 2, списък на общностните инспектори, упълномощени да извършват инспекции съобразно разпоредбите на настоящата глава във водите на Общността и на борда на общностните риболовни кораби.
5. Докладите от инспекцията и наблюдението, изготвени от инспекторите на Общността, от инспекторите на друга държава-членка или от инспекторите на Комисията, представляват допустими доказателства за нуждите на административните или съдебни производства на всяка държава-членка. За установяването на фактите те се третират по същия начин като докладите от инспекциите и наблюденията на държавите-членки.
6. Подробни правила за прилагането на настоящия член могат да бъдат приети в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Параграфи 3 и 4 от настоящия член са приложими единствено след определяне на правилата за тяхното прилагане.
ГЛАВА VI
ВЗЕМАНЕ НА РЕШЕНИЯ И КОНСУЛТАЦИИ
Член 29
Процедура за вземане на решения
Освен ако е предвидено друго в настоящия регламент, Съветът действа съобразно процедурата, установена в член 37 от Договора.
Член 30
Комитет по рибарство и аквакултури
1. Комисията се подпомага от Комитет по рибарство и аквакултури.
2. В случаите, когато се прави позоваване на настоящия параграф, се прилагат членове 4 и 7 от Решение № 1999/468/ЕО.
Периодът, предвиден в член 4, параграф 3 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на двадесет работни дни.
3. В случаите, когато се прави позоваване на настоящия параграф, се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО.
Периодът, предвиден в член 5, параграф 6 от Решение № 1999/468/ЕО, се определя на шестдесет работни дни.
4. Комитетът приема свой процедурен правилник.
Член 31
Регионални консултативни съвети
1. Учредяват се регионални консултативни съвети, които да допринасят за изпълнението на целите, определени в член 2, параграф 1, и по-специално да съветват Комисията в областта на управлението на риболова по отношение някои морски зони или риболовни зони.
2. Регионалните консултативни съвети се състоят основно от рибари и други представители на интереси, засегнати от общата политика в областта на рибарството, като представители на сектора рибарство и аквакултурите, на интересите на екологията и на потребителите, и научни експерти от всички държави-членки, които имат интереси в областта на риболова в съответната морска или риболовна зона.
3. Представителите на националните и регионалните администрации, които имат интереси в областта на риболова в съответната морска или риболовна зона, имат правото да участват в регионалните консултативни съвети в качеството си на членове или на наблюдатели. Комисията може да присъства на техните заседания.
4. Регионалните консултативни съвети могат да бъдат допитани за консултация от Комисията относно предложения за мерки като многогодишните планове за възстановяване или за управление, предвидени да бъдат приети по силата на член 37 от Договора, които Комисията трябва да представи и които се отнасят конкретно за съответната риболовна зона. С тях могат също да се консултират Комисията и държавите-членки относно други мерки. Тези консултации не засягат консултациите с НТИКР и с Комитета по рибарство и аквакултури.
5. Регионалните консултативни съвети могат:
а)
да правят препоръки и предложения на Комисията или на държава-членка, служебно или по искане от страна на Комисията или на заинтересованата държава-членка, относно аспектите, свързани с управлението на рибарството;
б)
да информират Комисията или заинтересованата държава-членка за проблемите, свързани с прилагането на правилата на общата политика в областта на рибарството, както и да правят препоръки и предложения на Комисията или на заинтересованата държава-членка;
в)
да извършват всякаква друга дейност, необходима за изпълнението на техните функции.
Регионалните консултативни съвети уведомяват консултативния комитет по рибарство и аквакултури за своите дейности.
Член 32
Процедура за учредяване на регионални консултативни съвети
Съветът решава за учредяването на регионалните консултативни съвети. Един регионален консултативен съвет обхваща морски зони най-малко от юрисдикцията на две държави-членки. Регионалният консултативен съвет приема своя вътрешен правилник.
Член 33
Научен, технически и икономически комитет по рибарство
1. Учредява се научен, технически и икономически комитет по рибарство (НТИКР). Комитетът дава през равни интервали консултации по отношение аспекти, свързани с опазването и управлението на живите водни ресурси и преди всичко относно биологични, икономически, екологични, социални и технически аспекти.
2. Комисията взема предвид становищата на НТИКР, когато прави предложения, свързани с управлението на рибарството по силата на настоящия регламент.
ГЛАВА VII
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 34
Отмяна
1. Регламенти (ЕИО) № 3760/92 и (ЕИО) № 101/76 се отменят.
2. Позоваванията на разпоредби от регламентите, отменени по силата на параграф 1, трябва да се считат за позовавания на настоящия регламент.
Член 35
Преглед
Преди края на 2012 г. Комисията изготвя доклад до Европейския парламент и до Съвета относно действието на общата политика в областта на рибарството що се отнася до глави II и III.
Член 36
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на 1 януари 2003 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 20 декември 2002 година.
REGOLAMENTO (CE) N. 2371/2002 DEL CONSIGLIO
del 20 dicembre 2002
relativo alla conservazione e allo sfruttamento sostenibile delle risorse della pesca nell'ambito della politica comune della pesca
IL CONSIGLIO DELL'UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l'articolo 37,
vista la proposta della Commissione (1),
visto il parere del Parlamento europeo (2),
considerando quanto segue:
(1)
Il regolamento (CEE) n. 3760/92 del Consiglio (3) istituisce un regime comunitario della pesca e dell'acquacoltura. A norma di questo regolamento il Consiglio decide in merito ad eventuali adeguamenti entro il 31 dicembre 2002.
(2)
Il campo d'applicazione della politica comune della pesca è esteso alla conservazione, gestione e sfruttamento delle risorse acquatiche vive e all'acquacoltura così come alla trasformazione e alla commercializzazione dei prodotti della pesca e dell'acquacoltura laddove tali attività sono realizzate nel territorio degli Stati membri o nelle acque comunitarie ovvero da parte di pescherecci comunitari o di cittadini degli Stati membri, tenendo presenti le disposizioni dell'articolo 117 della convenzione delle Nazioni Unite sul diritto del mare, fatta salva la responsabilità primaria dello Stato di bandiera.
(3)
A fronte del progressivo esaurimento di numerosi stock ittici è necessario potenziare la politica comune della pesca per garantire la redditività a lungo termine del settore della pesca mediante uno sfruttamento sostenibile delle risorse acquatiche vive basato su pareri scientifici attendibili e sull'approccio precauzionale che si fonda sulle stesse considerazioni del principio precauzionale di cui all'articolo 174 del trattato.
(4)
La politica comune della pesca dovrebbe perseguire pertanto l'obiettivo di garantire uno sfruttamento sostenibile delle risorse acquatiche vive e dell'acquacoltura nell'ambito di uno sviluppo sostenibile, tenendo conto in modo equilibrato degli aspetti ambientali, economici e sociali.
(5)
Occorre che la gestione della politica comune della pesca s'ispiri al principio di buona «governance» e che le misure adottate siano compatibili tra di loro e coerenti con le altre politiche comunitarie.
(6)
Per conseguire più efficacemente l'obiettivo di uno sfruttamento sostenibile è opportuno adottare una strategia pluriennale di gestione della pesca che preveda piani di gestione pluriennali per gli stock che si trovano ai limiti biologici di sicurezza o al di sopra di tali limiti. L'adozione di piani di ricostituzione pluriennali costituisce una priorità assoluta per gli stock scesi al di sotto dei limiti biologici di sicurezza. Per tali stock può essere necessario decidere, in base ai pareri scientifici, forti riduzioni dello sforzo di pesca.
(7)
Occorre che questi piani pluriennali stabiliscano gli obiettivi per uno sfruttamento sostenibile degli stock interessati, prevedano le norme di sfruttamento che fissano le modalità per il calcolo delle limitazioni annue delle catture e/o dello sforzo di pesca e stabiliscano altre misure di gestione specifiche, tenendo in considerazione anche l'impatto su altre specie.
(8)
Il contenuto dei piani pluriennali dovrebbe essere commisurato con lo stato di conservazione degli stock, l'urgenza della loro ricostituzione e le caratteristiche di tali stock nonché le attività di pesca con le quali sono catturati.
(9)
Lo sfruttamento sostenibile degli stock per i quali non è stato adottato alcun piano pluriennale va garantito mediante la definizione di limiti di cattura e/o di sforzo.
(10)
È necessario prevedere l'adozione di misure di emergenza da parte degli Stati membri o della Commissione qualora le attività di pesca comportino un grave rischio per la conservazione delle risorse o per l'ecosistema marino tale da richiedere un intervento immediato.
(11)
È opportuno autorizzare gli Stati membri ad adottare, nella rispettiva zona delle 12 miglia nautiche, misure di conservazione e di gestione applicabili a tutti i pescherecci purché le misure adottate, qualora si applichino ai pescherecci di altri Stati membri, non siano discriminatorie e siano state oggetto di una consultazione preliminare e purché la Comunità non abbia adottato misure specifiche di conservazione e di gestione per tale zona.
(12)
Occorre ridimensionare la flotta comunitaria per adeguarla alle risorse disponibili e adottare provvedimenti specifici per conseguire tale obiettivo, compresa la determinazione di livelli di riferimento da non superare per la capacità di pesca, una misura comunitaria speciale di aiuto alla demolizione dei pescherecci e regimi nazionali di entrata e di uscita.
(13)
È necessario che ogni Stato membro tenga un registro nazionale dei pescherecci e che tale registro sia a disposizione della Commissione, per poter controllare le dimensioni delle flotte nazionali.
(14)
Le norme in vigore, che limitano l'accesso alle risorse nella zona delle 12 miglia nautiche degli Stati membri, hanno funzionato adeguatamente favorendo la conservazione con la limitazione dello sforzo di pesca nella parte più sensibile delle acque comunitarie e preservando le attività di pesca tradizionali dalle quali dipende in larga misura lo sviluppo sociale ed economico di talune comunità costiere. È pertanto opportuno continuare ad applicarle fino al 31 dicembre 2012.
(15)
Sebbene sia opportuno mantenere per il momento le altre restrizioni in materia di accesso contenute nella legislazione comunitaria, esse debbono essere riconsiderate per verificare se sono necessarie ai fini di una pesca sostenibile.
(16)
Considerata la precaria situazione economica del settore della pesca e il grado di dipendenza dalla pesca di alcune comunità costiere è necessario garantire la stabilità relativa delle attività di pesca ripartendo le possibilità di pesca fra gli Stati membri, con l'assegnazione a ciascuno di loro di una quota prevedibile degli stock.
(17)
La stabilità, d'altro canto, vista la situazione biologica temporanea degli stock, dovrebbe salvaguardare le particolari esigenze delle regioni in cui le popolazioni locali sono particolarmente dipendenti dalla pesca e dalle attività connesse, conformemente a quanto deciso dal Consiglio nella risoluzione del 3 novembre 1976, concernente taluni aspetti esterni dell'istituzione nella Comunità, a decorrere dal 1o gennaio 1977, di una zona di pesca che si estende fino a 200 miglia (4), in particolare nell'allegato VII.
(18)
Pertanto il concetto di stabilità relativa dovrebbe essere inteso in tal senso.
(19)
Nell'intento di garantire l'effettiva attuazione della politica comune della pesca è necessario rafforzare il sistema comunitario di controllo e di esecuzione per la pesca, definendo con maggiore chiarezza la ripartizione di competenze tra le autorità degli Stati membri e la Commissione. A tal fine occorre inserire nel presente regolamento le principali disposizioni in materia di controllo, d'ispezione e di esecuzione delle norme della politica comune della pesca, una parte delle quali è già contenuta nel regolamento (CEE) n. 2847/93 del Consiglio, del 12 ottobre 1993, che istituisce un regime di controllo applicabile nell'ambito della politica comune della pesca (5). Tale regolamento deve restare in vigore fino a quando saranno state adottate tutte le necessarie modalità di applicazione.
(20)
Le disposizioni in materia di controllo, ispezione ed esecuzione riguardano, da un lato, gli obblighi dei comandanti dei pescherecci e degli operatori della catena di commercializzazione, e dall'altro, la definizione precisa delle competenze degli Stati membri e della Commissione.
(21)
Qualora uno Stato membro abbia superato le possibilità di pesca ad esso assegnate, è opportuno che la Comunità possa imporgli detrazioni delle possibilità di pesca. Se è accertato che un altro Stato membro ha subito un danno a seguito del superamento delle possibilità di pesca da parte dello Stato membro, le detrazioni dovrebbero essere assegnate, interamente o in parte, a tale Stato membro.
(22)
È necessario imporre agli Stati membri l'obbligo di adottare misure immediate per porre fine a violazioni gravi, secondo la definizione del regolamento (CE) n. 1447/1999 del Consiglio, del 24 giugno 1999, recante l'elenco dei comportamenti che violano gravemente le norme della politica comune della pesca (6).
(23)
È opportuno che la Commissione sia in grado di adottare misure preventive immediate qualora si sia constatato che le attività di pesca possono costituire una seria minaccia per la conservazione delle risorse acquatiche vive.
(24)
È necessario conferire alla Commissione i poteri necessari affinché possa assolvere al proprio obbligo di controllare e valutare l'attuazione della politica comune della pesca da parte degli Stati membri.
(25)
Occorre rafforzare la cooperazione e il coordinamento tra le varie autorità competenti per garantire il rispetto delle norme della politica comune della pesca, in particolare mediante lo scambio di ispettori nazionali, obbligando gli Stati membri a considerare i rapporti d'ispezione redatti dagli ispettori comunitari, dagli ispettori di un altro Stato membro o dagli ispettori della Commissione equivalenti ai propri rapporti d'ispezione ai fini dell'accertamento dei fatti.
(26)
Le misure necessarie per l'attuazione del presente regolamento sono adottate secondo la decisione 1999/468/CE del Consiglio, del 28 giugno 1999, recante modalità per l'esercizio delle competenze di esecuzione conferite alla Commissione (7).
(27)
Per contribuire alla realizzazione degli obiettivi della politica comune della pesca occorre istituire consigli consultivi regionali affinché questa politica possa avvalersi delle conoscenze e dell'esperienza dei pescatori interessati e di altre parti in gioco, tenendo conto delle diverse situazioni nelle acque comunitarie.
(28)
Per garantire che la politica comune della pesca possa beneficiare dei pareri scientifici, tecnici ed economici più attendibili, è opportuno che la Commissione sia assistita da un apposito comitato.
(29)
È necessario e opportuno adottare norme in materia di conservazione e di sfruttamento delle risorse acquatiche vive, nell'intento di conseguire l'obiettivo fondamentale di uno sfruttamento sostenibile di queste risorse. Conformemente al principio di proporzionalità sancito dall'articolo 5 del trattato il presente regolamento non va al di là di quanto necessario per il raggiungimento di tale obiettivo.
(30)
A fronte del numero e dell'entità delle modifiche da apportare, è opportuno abrogare il regolamento (CEE) n. 3760/92 del Consiglio. è inoltre opportuno abrogare il regolamento (CEE) n. 101/76 del Consiglio, del 19 gennaio 1976, relativo all'attuazione di una politica comune delle strutture nel settore della pesca (8), che non contiene più disposizioni di rilievo,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
CAPITOLO I
CAMPO D'APPLICAZIONE E OBIETTIVI
Articolo 1
Campo d'applicazione
1. La politica comune della pesca riguarda la conservazione, gestione e sfruttamento delle risorse acquatiche vive, l'acquacoltura, nonché la trasformazione e la commercializzazione dei prodotti della pesca e dell'acquacoltura laddove tali attività sono realizzate nel territorio degli Stati membri o nelle acque comunitarie ovvero da parte di pescherecci comunitari o di cittadini degli Stati membri, fatta salva la responsabilità primaria dello Stato di bandiera.
2. La politica comune della pesca stabilisce misure coerenti che riguardano:
a)
la conservazione, la gestione e lo sfruttamento delle risorse acquatiche vive;
b)
il contenimento dell'impatto ambientale della pesca;
c)
le condizioni di accesso alle acque e alle risorse;
d)
la politica strutturale e la gestione della capacità della flotta;
e)
il controllo e l'esecuzione;
f)
l'acquacoltura;
g)
l'organizzazione comune dei mercati;
h)
le relazioni internazionali.
Articolo 2
Obiettivi
1. La politica comune della pesca garantisce lo sfruttamento delle risorse acquatiche vive in condizioni sostenibili dal punto di vista sia economico che ambientale e sociale.
A tal fine la Comunità applica l'approccio precauzionale adottando le misure intese a proteggere e conservare le risorse acquatiche vive, a garantirne uno sfruttamento sostenibile e a ridurre al minimo l'impatto delle attività di pesca sui sistemi ecomarini. L'obiettivo è di attuare progressivamente una gestione della pesca basata sugli ecosistemi. Si intende inoltre contribuire a promuovere un'attività di pesca efficiente nell'ambito di un settore della pesca e dell'acquacoltura economicamente redditizio e competitivo, garantendo un equo tenore di vita a coloro che dipendono dalle attività di pesca e tenendo conto degli interessi dei consumatori.
2. La politica comune della pesca si ispira ai seguenti principi di buona «governance»:
a)
chiara definizione delle competenze a livello comunitario, nazionale e locale;
b)
procedure decisionali basate su pareri scientifici attendibili che forniscano risultati tempestivi;
c)
ampio coinvolgimento dei diretti interessati in tutte le fasi di questa politica, dalla sua elaborazione fino all'attuazione;
d)
coerenza con le altre politiche comunitarie, in particolare la politica ambientale, sociale, regionale, di sviluppo, di tutela sanitaria e di protezione dei consumatori.
Articolo 3
Definizioni
Ai fini del presente regolamento si applicano le seguenti definizioni:
a)
«acque comunitarie»: le acque poste sotto la sovranità o giurisdizione degli Stati membri, ad eccezione delle acque adiacenti ai territori di cui all'allegato II del trattato;
b)
«risorse acquatiche vive»: le specie acquatiche marine vive disponibili e accessibili, comprese le specie anadrome o catadrome durante la loro vita in mare;
c)
«peschereccio»: qualsiasi nave attrezzata per lo sfruttamento commerciale delle risorse acquatiche vive;
d)
«peschereccio comunitario»: un peschereccio battente bandiera di uno Stato membro e immatricolato nella Comunità;
e)
«sfruttamento sostenibile»: lo sfruttamento di uno stock in condizioni tali che il suo sfruttamento futuro non sia compromesso e che non si ripercuota negativamente sugli ecosistemi marini;
f)
«tasso di mortalità per pesca»: la percentuale di catture di uno stock in un determinato periodo rispetto alla media dello stock pescabile durante tale periodo;
g)
«stock»: una risorsa acquatica che vive in una determinata zona di gestione;
h)
«sforzo di pesca»: il prodotto della capacità e dell'attività di un peschereccio; per un gruppo di navi, è costituito dalla somma dello sforzo di pesca di tutte le navi del gruppo;
i)
«approccio precauzionale di gestione della pesca»: la mancanza di dati scientifici adeguati non deve giustificare il rinvio o la mancata adozione di misure di gestione per la conservazione delle specie bersaglio, delle specie associate o delle specie dipendenti, nonché delle specie non bersaglio e del relativo habitat;
j)
«valori di riferimento limite»: i valori dei parametri relativi alla popolazione di stock ittici (quali la biomassa o il tasso di mortalità per pesca) che dovrebbero essere evitati in quanto associati a dinamiche sconosciute della popolazione, collasso degli stock o ripopolamento indebolito;
k)
«valori di riferimento per la conservazione»: i valori dei parametri relativi alla popolazione degli stock ittici (quali la biomassa o il tasso di mortalità per pesca) utilizzati nella gestione della pesca, ad esempio rispetto ad un livello accettabile di rischio biologico o al livello desiderato di resa;
l)
«limiti biologici di sicurezza»: gli indicatori dello stato di uno stock o del suo sfruttamento entro i quali il rischio di superare alcuni valori di riferimento limite è basso;
m)
«limite di cattura»: un limite quantitativo per gli sbarchi di uno stock o gruppi di stock durante un certo periodo a meno che non sia altrimenti stabilito nella normativa comunitaria;
n)
«capacità di pesca»: la stazza di una nave in GT e la sua potenza motrice in kW, secondo le definizioni contenute negli articoli 4 e 5 del regolamento (CEE) n. 2930/86 del Consiglio (9). Per alcuni tipi di attività di pesca, la capacità può essere definita dal Consiglio utilizzando, ad esempio, il numero e/o dimensioni degli attrezzi di pesca della nave;
o)
«uscita dalla flotta»: la radiazione di una nave da pesca dal registro della flotta peschereccia di uno Stato membro, a condizione che sia rispettato l'articolo 15, paragrafo 1;
p)
«entrata nella flotta»: la registrazione nel registro della flotta peschereccia di uno Stato membro di una nave da pesca;
q)
«possibilità di pesca»: un diritto di pesca quantificato;
r)
«possibilità di pesca comunitarie»: le possibilità di pesca disponibili per la Comunità nelle zone di pesca comunitarie, cui è aggiunto il totale delle possibilità di pesca per la Comunità al di fuori delle zone di pesca comunitarie e dalle quali sono detratte le possibilità di pesca assegnate ai paesi terzi.
CAPITOLO II
CONSERVAZIONE E SOSTENIBILITÀ
Articolo 4
Tipi di misure
1. Per conseguire gli obiettivi di cui all'articolo 2, paragrafo 1, il Consiglio stabilisce misure comunitarie che disciplinano l'accesso alle acque e alle risorse e l'esercizio sostenibile delle attività di pesca.
2. Le misure di cui al paragrafo 1 sono decise tenendo conto dei pareri scientifici, tecnici ed economici disponibili e segnatamente delle relazioni del comitato scientifico, tecnico ed economico per la pesca (CSTEP) di cui all'articolo 33, paragrafo 1, e alla luce di eventuali pareri dei consigli consultivi regionali di cui all'articolo 31. Si può trattare, in particolare, di misure relative ai singoli stock o gruppi di stock volte a limitare la mortalità per pesca e l'impatto ambientale delle attività di pesca mediante:
a)
l'adozione dei piani di ricostituzione di cui all'articolo 5;
b)
l'adozione dei piani di gestione di cui all'articolo 6;
c)
la definizione di obiettivi per uno sfruttamento sostenibile degli stock;
d)
la limitazione delle catture;
e)
la fissazione del numero e del tipo di pescherecci autorizzati ad operare;
f)
il contenimento dello sforzo di pesca;
g)
l'adozione di misure tecniche, tra cui:
i)
misure relative alla struttura degli attrezzi da pesca, al numero e alla dimensione degli attrezzi di pesca detenuti a bordo, alle modalità del loro impiego e alla composizione delle catture che possono essere tenute a bordo durante la pesca con tali attrezzi;
ii)
la definizione delle zone e/o dei periodi nei quali le attività di pesca sono vietate o sottoposte a restrizioni, ivi compreso per la tutela delle zone di deposito delle uova e delle zone «nursery»;
iii)
la taglia minima degli individui che possono essere tenuti a bordo e/o sbarcati;
iv)
misure specifiche volte a ridurre l'impatto delle attività di pesca sugli ecosistemi marini e sulle specie non bersaglio;
h)
l'introduzione di incentivi, anche economici, al fine di promuovere una pesca più selettiva o con scarso impatto;
i)
l'attuazione di progetti pilota su tipi alternativi di tecniche di gestione della pesca.
Articolo 5
Piani di ricostituzione
1. Il Consiglio adotta in via prioritaria piani di ricostituzione per le attività di pesca che sfruttano gli stock scesi al di sotto del limite biologico di sicurezza.
2. Obiettivo dei piani di ricostituzione è assicurare la ricostituzione degli stock entro limiti biologici di sicurezza.
Essi includono valori di riferimento per la conservazione come obiettivi rispetto ai quali è valutata la ricostituzione degli stock entro limiti biologici di sicurezza.
Gli obiettivi sono espressi in termini di:
a)
entità della popolazione e/o;
b)
rendimenti a lungo termine e/o;
c)
tasso di mortalità per la pesca e/o;
d)
stabilità delle catture.
I piani di ricostituzione possono comprendere obiettivi riguardanti altre risorse acquatiche vive e la salvaguardia o il miglioramento dello stato di conservazione degli ecosistemi marini.
Allorché è fissato più di un obiettivo, i piani di ricostituzione precisano l'ordine di priorità di tali obiettivi.
3. I piani di ricostituzione sono elaborati sulla base dell'approccio precauzionale alla gestione delle attività di pesca e tengono conto dei valori di riferimento limite raccomandati dagli organismi scientifici competenti. Essi garantiscono lo sfruttamento sostenibile degli stock e che l'impatto delle attività di pesca sugli ecosistemi marini sia mantenuto a livelli sostenibili.
Essi possono riguardare o attività di pesca per singoli stock o attività di pesca che sfruttano svariati stock e tengono debito conto delle interazioni tra stock e attività di pesca.
I piani di ricostituzione hanno carattere pluriennale e indicano il calendario probabile per il raggiungimento degli obiettivi stabiliti.
4. I piani di ricostituzione possono includere qualsiasi misura di cui all'articolo 4, paragrafo 2, lettere da c) a h), nonché le norme di sfruttamento che consistono in una serie prestabilita di parametri biologici destinati a disciplinare i limiti di cattura.
I piani di ricostituzione comprendono limitazioni dello sforzo di pesca a meno che ciò non sia necessario per realizzarne l'obiettivo. Le misure da includere nei piani di ricostituzione sono proporzionate alla finalità, agli obiettivi e al calendario previsto e sono decise dal Consiglio tenendo conto dei seguenti fattori:
a)
lo stato di conservazione dello stock o degli stock;
b)
le caratteristiche biologiche dello stock o degli stock;
c)
le caratteristiche delle attività di pesca nel corso delle quali gli stock sono catturati;
d)
l'impatto economico delle misure sulla attività di pesca interessate.
5. La Commissione riferisce in merito all'efficacia dei piani di ricostituzione nel raggiungimento degli obiettivi.
Articolo 6
Piani di gestione
1. Il Consiglio adotta piani di gestione in funzione delle necessità per mantenere gli stock entro limiti biologici di sicurezza per le attività di pesca che sfruttano gli stock nel rispetto che si trovano ai limiti biologici di sicurezza o al di sopra di essi.
2. I piani di gestione includono valori di riferimento per la conservazione come obiettivi rispetto ai quali è valutato il mantenimento degli stock entro i limiti prescritti. È d'applicazione l'articolo 5, paragrafo 2, lettere da a) a d).
I piani di gestione possono comprendere obiettivi riguardanti altre risorse acquatiche vive e la salvaguardia o il miglioramento dello stato di conservazione degli ecosistemi marini.
Allorché è fissato più di un obiettivo, i piani di gestione precisano l'ordine di priorità di tali obiettivi.
3. I piani di gestione sono elaborati sulla base dell'approccio precauzionale alla gestione delle attività di pesca e tengono conto dei valori di riferimento limite raccomandati dagli organismi scientifici competenti. Essi garantiscono lo sfruttamento sostenibile degli stock e che l'impatto delle attività di pesca sugli ecosistemi marini sia mantenuto a livelli sostenibili.
Essi possono riguardare o attività di pesca per singoli stock o attività di pesca che sfruttano svariati stock, e tengono debito conto delle interazioni tra stock e attività di pesca.
I piani di gestione hanno carattere pluriennale ed indicano il calendario probabile per il raggiungimento degli obiettivi stabiliti.
4. I piani di gestione possono includere qualsiasi misura di cui all'articolo 4, paragrafo 2, lettere da d) a i), nonché norme di sfruttamento che consistono in una serie prestabilita di parametri biologici destinati a disciplinare i limiti di cattura.
Le misure da includere nei piani di gestione sono proporzionate alle finalità, agli obiettivi ed al calendario previsto, e sono decise dal Consiglio tenendo conto dei seguenti fattori:
a)
lo stato di conservazione dello stock o degli stock;
b)
le caratteristiche biologiche dello stock o degli stock;
c)
le caratteristiche delle attività di pesca nel corso delle quali gli stock sono catturati;
d)
l'impatto economico delle misure sulle attività di pesca interessate.
5. La Commissione riferisce in merito all'efficacia dei piani di gestione nel raggiungimento degli obiettivi.
Articolo 7
Misure di emergenza adottate dalla Commissione
1. Se è stato constatato un grave rischio, per la conservazione delle risorse acquatiche vive o per l'ecosistema marino, derivante dalle attività di pesca e che richiede un intervento immediato, la Commissione può, su richiesta debitamente motivata di uno Stato membro o di propria iniziativa, decidere misure di emergenza che hanno una durata massima di sei mesi. La Commissione può decidere di prorogare le misure di emergenza per un periodo non superiore a sei mesi.
2. Lo Stato membro trasmette la richiesta al tempo stesso alla Commissione, agli altri Stati membri e ai consigli consultivi regionali interessati. Questi possono presentare per iscritto le proprie osservazioni alla Commissione entro cinque giorni lavorativi dalla data di ricevimento della richiesta.
La Commissione decide entro quindici giorni lavorativi dalla data di ricevimento della richiesta di cui al paragrafo 1.
3. Le misure di emergenza prendono immediatamente effetto. Esse sono notificate agli Stati membri interessati e pubblicate nella Gazzetta ufficiale.
4. Gli Stati membri interessati possono deferire al Consiglio la decisione della Commissione entro dieci giorni lavorativi dalla data di ricevimento della notificazione.
5. Il Consiglio, deliberando a maggioranza qualificata, può adottare una decisione diversa entro un mese dalla data in cui la decisione gli è stata deferita.
Articolo 8
Misure di emergenza adottate dallo Stato membro
1. Se è stato constatato un grave e imprevisto rischio per la conservazione delle risorse acquatiche viventi o per l'ecosistema marino derivante dalle attività di pesca nelle acque soggette alla sovranità o giurisdizione di uno Stato membro e qualora un rinvio ingiustificato possa provocare danni difficilmente riparabili, tale Stato membro può adottare misure di emergenza che hanno una durata massima di tre mesi.
2. Gli Stati membri che intendono adottare misure di emergenza notificano la propria intenzione alla Commissione, agli altri Stati membri e ai consigli consultivi regionali interessati trasmettendo un progetto delle misure in questione, assieme ad una relazione, prima di adottarle.
3. Gli Stati membri e i consigli consultivi regionali interessati possono trasmettere le proprie osservazioni per iscritto alla Commissione entro cinque giorni lavorativi dalla data della notifica. La Commissione conferma, annulla o modifica la misura entro quindici giorni lavorativi dalla data della notifica.
4. La decisione della Commissione è notificata agli Stati membri interessati. Essa è pubblicata nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee.
5. Gli Stati membri interessati possono deferire al Consiglio la decisione della Commissione entro dieci giorni lavorativi dalla notificazione della decisione.
6. Il Consiglio, deliberando a maggioranza qualificata, può adottare una decisione diversa entro un mese dalla data in cui la decisione gli è stata deferita.
Articolo 9
Misure adottate dagli Stati membri nella zona delle 12 miglia nautiche
1. Uno Stato membro può adottare misure non discriminatorie per la conservazione e la gestione delle risorse della pesca e per ridurre al minimo l'impatto della pesca sulla conservazione degli ecosistemi marini nella zona delle 12 miglia nautiche dalle proprie linee di base, purché la Comunità non abbia adottato misure di conservazione e di gestione specificatamente per questa zona. Le misure degli Stati membri sono compatibili con gli obiettivi enunciati all'articolo 2 e perlomeno altrettanto vincolanti della normativa comunitaria vigente.
Quando le misure che uno Stato membro deve adottare rischiano di avere delle conseguenze sulle navi di un altro Stato membro, queste misure sono adottate solamente previa consultazione della Commissione, dello Stato membro e dei consigli consultivi regionali interessati su un progetto di misure, corredato di una relazione.
2. Per le misure applicabili ai pescherecci di altri Stati membri valgono le procedure di cui all'articolo 8, paragrafi da 3 a 6.
Articolo 10
Misure degli Stati membri applicabili unicamente alle navi che battono la loro bandiera
Gli Stati membri possono adottare misure per la conservazione e la gestione degli stock nelle acque poste sotto la loro sovranità o giurisdizione a condizione che tali misure:
a)
si applichino unicamente alle navi da pesca che battono la bandiera dello Stato membro interessato registrate nella Comunità o, nel caso delle attività di pesca che non sono condotte da una nave da pesca, a persone stabilite nello Stato membro interessato;
b)
siano compatibili con gli obiettivi di cui all'articolo 2, paragrafo 1, e perlomeno non altrettanto vincolanti della normativa comunitaria vigente.
CAPITOLO III
ADEGUAMENTO DELLA CAPACITÀ DI PESCA
Articolo 11
Adeguamento della capacità di pesca
1. Gli Stati membri adottano misure per l'adeguamento della capacità di pesca della propria flotta nell'intento di conseguire un equilibrio stabile e duraturo tra questa capacità di pesca e le possibilità di pesca di cui dispongono.
2. Gli Stati membri provvedono affinché i livelli di riferimento espressi in GT e kW per la capacità di pesca di cui all'articolo 12 e al paragrafo 4 del presente articolo non vengano superati.
3. Il ritiro di una nave dalla flotta cofinanziato con aiuti pubblici è consentito solamente se preceduto dal ritiro della licenza di pesca, quale è definita al regolamento (CE) n. 3690/93 del Consiglio (10), ed eventualmente dei permessi di pesca, quali sono definiti nei rispettivi regolamenti. La capacità corrispondente alla licenza e, se del caso, ai permessi di pesca per le attività di pesca interessate non può essere sostituita.
4. La capacità di pesca ritirata con aiuti pubblici che supera la riduzione di capacità necessaria per conformarsi ai livelli di riferimento di cui all'articolo 12, paragrafo 1, è automaticamente detratta dai livelli di riferimento. I risultati così ottenuti costituiscono i nuovi livelli di riferimento.
5. Sui pescherecci di età pari o superiore a cinque anni, l'ammodernamento del ponte principale per migliorare la sicurezza a bordo, le condizioni di lavoro, l'igiene e la qualità dei prodotti può aumentare la stazza della nave, purché l'ammodernamento non determini un aumento dello sforzo di pesca. I livelli di riferimento di cui al presente articolo e all'articolo 12 sono adattati di conseguenza. Non è necessario prendere in considerazione le capacità corrispondenti per determinare l'equilibrio tra le entrate e le uscite a norma dell'articolo 13.
Le modalità e le condizioni specifiche per tali misure possono essere adottate secondo la procedura di cui all'articolo 30, paragrafo 2.
Articolo 12
Livelli di riferimento per le flotte pescherecce
1. La Commissione stabilisce per ogni Stato membro, secondo la procedura di cui all'articolo 30, paragrafo 2, i livelli di riferimento espressi in GT e kW relativi alla capacità di pesca complessiva dei pescherecci comunitari battenti la bandiera di tale Stato membro.
I livelli di riferimento corrispondono alla somma degli obiettivi dei programmi di orientamento pluriennali 1997-2002 stabiliti per il 31 dicembre 2002 relativamente ad ogni segmento, in applicazione della decisione 97/143/CE del Consiglio (11).
2. Le modalità d'applicazione del presente articolo possono essere adottate secondo la procedura di cui all'articolo 30, paragrafo 2.
Articolo 13
Piano di entrata/uscita e riduzione globale della capacità
1. Gli Stati membri gestiscono l'entrata e l'uscita di navi all'interno della flotta in modo tale che, a decorrere dal 1o gennaio 2003:
a)
l'entrata nella flotta di una nuova capacità senza aiuti pubblici sia compensata dal ritiro preliminare senza aiuti pubblici di una capacità almeno identica;
b)
l'entrata nella flotta di una nuova capacità con aiuti pubblici concessi dopo il 1o gennaio 2003 sia compensata dal ritiro preliminare senza aiuti pubblici:
i)
di una capacità almeno identica per l'entrata di nuove navi di stazza pari o inferiore a 100 GT, ovvero
ii)
di una capacità pari almeno a 1,35 volte tale capacità per l'entrata di nuove navi di stazza superiore a 100 GT.
2. A decorrere dal 1o gennaio 2003 sino al 31 dicembre 2004 ciascuno Stato membro che scelga di approvare nuovi aiuti pubblici per il rinnovo della flotta dopo il 31 dicembre 2002 consegue una riduzione della capacità globale della propria flotta pari al 3 % per l'intero periodo rispetto ai livelli di riferimento di cui all'articolo 12.
3. Le modalità di applicazione del presente articolo possono essere adottate secondo la procedura di cui all'articolo 30, paragrafo 2.
Articolo 14
Scambio di informazioni
1. Ogni anno la Commissione presenta una sintesi dei risultati degli sforzi degli Stati membri per raggiungere un equilibrio sostenibile tra le capacità di pesca e le possibilità di pesca. Tale sintesi si basa su una relazione annuale trasmessa da ciascuno Stato membro alla Commissione entro il 30 aprile dell'anno successivo.
La sintesi della Commissione, corredata delle relazioni degli Stati membri, è trasmessa prima della fine dell'anno al Parlamento europeo e al Consiglio, insieme ai pareri del CSTEP e del Comitato del settore della pesca e dell'acquacoltura istituito ai sensi dell'articolo 30, paragrafo 1.
2. Le modalità di applicazione relative a tali scambi possono essere adottate secondo la procedura di cui all'articolo 30, paragrafo 2.
Articolo 15
Registri della flotta peschereccia
1. Ogni Stato membro tiene un registro dei pescherecci comunitari battenti la propria bandiera nel quale figurano le informazioni minime relative alle caratteristiche e alle attività della nave che sono necessarie per la gestione delle misure decise a livello comunitario.
2. Ogni Stato membro mette a disposizione della Commissione le informazioni di cui al paragrafo 1.
3. La Commissione istituisce un registro comunitario delle navi da pesca che contiene le informazioni ricevute in applicazione del paragrafo 2 e lo mette a disposizione degli Stati membri. Esso deve essere conforme alle disposizioni comunitarie relative alla protezione dei dati personali.
4. Le informazioni di cui al paragrafo 1 e le relative procedure di trasmissione di cui ai paragrafi 2 e 3 possono essere stabilite secondo la procedura di cui all'articolo 30, paragrafo 2.
Articolo 16
Condizionalità dell'assistenza finanziaria comunitaria e riduzione dello sforzo di pesca
1. L'assistenza finanziaria comunitaria prevista dal regolamento (CE) n. 2792/1999 del Consiglio, del 17 dicembre 1999, che definisce modalità e condizioni delle azioni strutturali nel settore della pesca (12), fatti salvi i fondi per la demolizione dei pescherecci, può essere concessa esclusivamente se uno Stato membro si è conformato alle disposizioni di cui agli articoli 11, 13 e 15 del presente regolamento e ha fornito le informazioni richieste ai sensi del regolamento (CE) n. 2792/1999 del Consiglio e del regolamento (CE) n. 366/2001 della Commissione (13).
Al riguardo la Commissione, dopo aver dato allo Stato membro la possibilità di esporre le sue ragioni e in misura proporzionale all'inadempienza, sospende l'assistenza finanziaria comunitaria prevista dal regolamento (CE) n. 2792/1999 del Consiglio per lo Stato membro interessato.
2. La Commissione, se ritiene, in base alle informazioni disponibili, che la capacità della flotta di uno Stato membro superi la capacità che è tenuto a rispettare ai sensi degli articoli 11, 13 e 15, ne dà comunicazione allo Stato membro interessato. Quest'ultimo riduce immediatamente il suo sforzo di pesca al livello che avrebbe avuto se si fosse conformato agli articoli 11, 13 e 15, fatti salvi gli obblighi derivanti da tali articoli. Lo Stato membro interessato comunica il suo piano di riduzione alla Commissione affinché questa verifichi, secondo la procedura di cui all'articolo 30, paragrafo 2, se la riduzione è equivalente al superamento della capacità.
CAPITOLO IV
NORME IN MATERIA DI ACCESSO ALLE ACQUE E ALLE RISORSE
Articolo 17
Norme generali
1. I pescherecci comunitari hanno pari accesso alle acque e alle risorse in tutte le acque comunitarie ad esclusione di quelle di cui al paragrafo 2 e subordinatamente alle misure adottate conformemente al capitolo II.
2. Gli Stati membri sono autorizzati, nelle acque situate entro le 12 miglia nautiche dalle linee di base soggette alla propria sovranità o giurisdizione, a decorrere dal 1o gennaio 2003 e sino al 31 dicembre 2012 a limitare le attività di pesca di quelle navi che pescano tradizionalmente in tali acque e provengono da porti situati sulla costa adiacente, ferme restando le disposizioni relative ai pescherecci comunitari battenti bandiera di altri Stati membri previste dalle relazioni di vicinato tra Stati membri e le disposizioni contenute nell'allegato I che stabilisce, per ogni Stato membro, le zone geografiche all'interno delle fasce costiere di altri Stati membri dove si svolgono le attività di pesca e le specie interessate.
Entro il 31 dicembre 2011 la Commissione trasmette al Parlamento europeo e al Consiglio una relazione sulle modalità stabilite nel presente paragrafo. Entro il 31 dicembre 2012 il Consiglio decide le disposizioni che faranno seguito alle modalità summenzionate.
Articolo 18
Shetland Box
1. Nella regione di cui all'allegato II, per le specie che vi rivestono particolare importanza in quanto sono biologicamente sensibili a causa delle caratteristiche specifiche del loro sfruttamento, l'attività di pesca dei pescherecci comunitari aventi una lunghezza tra perpendicolari non inferiore ai 26 metri, che pescano specie demersali diverse dalla busbana norvegese e dal melù, è disciplinata da un sistema di autorizzazioni preventive, conformemente alle modalità stabilite dal presente regolamento e, in particolare, dall'allegato II.
2. Le modalità d'applicazione e le procedure per l'attuazione del paragrafo 1 possono essere adottate secondo la procedura di cui all'articolo 30, paragrafo 2.
Articolo 19
Revisione delle norme di accesso
1. Entro il 31 dicembre 2003 la Commissione presenta al Parlamento europeo e al Consiglio una relazione sulle norme di accesso alle acque e alle risorse previste dalla normativa comunitaria e diverse da quelle di cui all'articolo 17, paragrafo 2, nella quale si valuta l'opportunità di queste norme rispetto agli obiettivi di conservazione e di sfruttamento sostenibile.
2. Sulla base della relazione di cui al paragrafo 1 e in considerazione del principio stabilito dall'articolo 17, paragrafo 1, il Consiglio decide, entro il 31 dicembre 2004, in merito alla necessità di apportare eventuali adeguamenti a queste norme.
Articolo 20
Ripartizione delle possibilità di pesca
1. Il Consiglio, deliberando a maggioranza qualificata su proposta della Commissione, decide in merito ai limiti di cattura e/o di sforzo di pesca e alla ripartizione delle possibilità di pesca tra gli Stati membri, nonché in merito alle condizioni associate a tali limiti. Le possibilità di pesca sono ripartite tra gli Stati membri in modo tale da garantire a ciascuno di essi la stabilità relativa delle attività di pesca per ciascuno stock o ciascun tipo di pesca.
2. Quando la Comunità stabilisce nuove possibilità di pesca, il Consiglio ne decide la ripartizione, tenendo conto degli interessi di ogni Stato membro.
3. Ogni Stato membro decide, per le navi battenti la sua bandiera, il metodo di ripartizione delle possibilità di pesca ad esso assegnate conformemente alla normativa comunitaria. Esso informa la Commissione del metodo di ripartizione utilizzato.
4. Il Consiglio stabilisce le possibilità di pesca disponibili per i paesi terzi nelle acque comunitarie e le assegna a ciascuno di essi.
5. Gli Stati membri possono, dopo averne dato notifica alla Commissione, procedere allo scambio, in parte o per intero, delle possibilità di pesca loro assegnate.
CAPITOLO V
SISTEMA COMUNITARIO DI CONTROLLO E DI ESECUZIONE
Articolo 21
Obiettivi
Obiettivo del sistema comunitario di controllo e di esecuzione è controllare l'accesso alle acque e alle risorse e l'esercizio delle attività di cui all'articolo 1 e garantire il rispetto delle norme della politica comune della pesca.
Articolo 22
Condizioni di accesso alle acque e alle risorse e di commercializzazione dei prodotti della pesca
1. È vietato esercitare le attività disciplinate dalla politica comune della pesca, se non sono rispettati i seguenti requisiti:
a)
il peschereccio ha a bordo la licenza di pesca ed eventualmente il permesso di pesca;
b)
a bordo del peschereccio è installato un sistema funzionante che consente di localizzare e individuare la nave mediante sistemi di controllo a distanza. Tale requisito si applica alle navi di lunghezza superiore a 18 metri fuori tutto a decorrere dal 1o gennaio 2004 ed alle navi di lunghezza superiore a 15 metri fuori tutto a decorrere dal 1o gennaio 2005;
c)
il comandante registra e comunica tempestivamente le informazioni relative alle attività di pesca, compresi gli sbarchi e i trasbordi. Copia delle registrazioni è messa a disposizione delle autorità. Il Consiglio deciderà nel 2004 riguardo all'obbligo di trasmettere tali registrazioni per via elettronica. Per valutare la tecnologia da utilizzare, gli Stati membri, in collaborazione con la Commissione, realizzano progetti pilota anteriormente al 1o giugno 2004;
d)
il comandante accetta la presenza a bordo di ispettori e coopera con loro; ove sia previsto un sistema di osservatori, il comandante accetta inoltre la presenza a bordo di osservatori e collabora con loro;
e)
il comandante rispetta le condizioni e le restrizioni relative a sbarchi, trasbordi, operazioni di pesca in comune, attrezzi da pesca, reti e marcatura e identificazione delle navi.
2. La commercializzazione dei prodotti della pesca è soggetta ai seguenti requisiti:
a)
i prodotti della pesca sono venduti esclusivamente da una nave da pesca ad acquirenti registrati o a centri d'asta registrati;
b)
l'acquirente di prodotti della pesca da una nave da pesca alla prima vendita è registrato presso le autorità;
c)
l'acquirente di prodotti della pesca alla prima vendita presenta alle autorità le fatture o note di vendita, tranne qualora la vendita avvenga presso un centro d'asta registrato che è tenuto a presentare le fatture o le note di vendita alle autorità;
d)
tutti i prodotti della pesca sbarcati o importati nella Comunità per i quali non sono state presentate alle autorità né fatture né note di vendita e che sono trasportati in un luogo diverso da quello di sbarco o d'importazione sono accompagnati, fino al momento della prima vendita, da un documento redatto dal trasportatore;
e)
i responsabili dei locali o dei veicoli di trasporto accettano la presenza di ispettori e collaborano con loro;
f)
qualora sia stata stabilita una taglia minima per una determinata specie gli operatori responsabili della vendita, del magazzinaggio o del trasporto debbono poter comprovare l'origine geografica dei prodotti.
L'acquirente di prodotti della pesca che non sono successivamente commercializzati bensì utilizzati esclusivamente per il consumo privato è esonerato dal rispetto dei requisiti del presente paragrafo.
3. Le modalità d'applicazione dei paragrafi 1 e 2 possono essere stabilite secondo la procedura di cui all'articolo 30, paragrafo 2.
Dette modalità possono prevedere, in particolare, obblighi in materia di documentazione, registrazione, notifica e informazione per gli Stati membri, i comandanti e le eventuali altre persone fisiche e giuridiche impegnate in attività disciplinate dall'articolo 1.
Le suddette modalità possono inoltre prevedere esenzioni dagli obblighi di cui ai paragrafi 1 e 2, qualora le esenzioni siano giustificate dall'impatto trascurabile sulle risorse acquatiche vive o dall'onere sproporzionato che tali obblighi creerebbero rispetto all'importanza economica dell'attività.
Articolo 23
Competenze degli Stati membri
1. Tranne qualora sia altrimenti specificato nella normativa comunitaria, gli Stati membri garantiscono l'efficacia dei controlli e delle ispezioni nonché l'esecuzione delle norme della politica comune della pesca.
2. Gli Stati membri controllano le attività esercitate nell'ambito della politica comune della pesca nel proprio territorio o nelle acque soggette alla loro sovranità o giurisdizione. Essi controllano inoltre l'accesso alle acque e alle risorse e le attività di pesca esercitate al di fuori delle acque comunitarie da navi comunitarie battenti la propria bandiera e, fatta salva la responsabilità primaria dello Stato di bandiera, dai propri cittadini. Essi sono responsabili dell'invio di osservatori a bordo dei pescherecci e dell'adozione delle decisioni appropriate, compreso il divieto di attività di pesca.
3. Gli Stati membri adottano le misure, mettono a disposizione le risorse finanziarie e umane e creano la struttura tecnico-amministrativa necessarie per garantire l'efficacia delle attività di controllo, d'ispezione e di esecuzione, ricorrendo anche ai sistemi di controllo via satellite. Il Consiglio decide nel 2004 sull'obbligo di istituire un sistema di telerilevamento. Per valutare la tecnologia da utilizzare, gli Stati membri, in collaborazione con la Commissione, realizzano progetti pilota anteriormente al 1o giugno 2004. In ogni Stato membro vi è un'unica autorità competente che coordina la raccolta e la verifica dei dati sulle attività di pesca, e che trasmette questi dati alla Commissione e collabora con essa.
4. La Commissione, qualora abbia accertato che uno Stato membro ha superato le possibilità di pesca ad esso assegnate, procede ad una detrazione delle possibilità di pesca future di tale Stato membro.
Se, come conseguenza diretta del superamento da parte di uno Stato membro delle possibilità di pesca ad esso assegnate, un altro Stato membro non ha potuto esaurire le proprie possibilità di pesca, possibilità di pesca equivalenti a quelle detratte conformemente al primo comma possono essere ridistribuite integralmente o in parte a detto Stato membro. La ridistribuzione è decisa tenendo conto dell'interesse di preservare le risorse e dell'interesse del risarcimento dei due Stati membri interessati.
Le decisioni sono adottate dalla Commissione secondo la procedura di cui all'articolo 30, paragrafo 2.
5. Le modalità di applicazione del presente articolo possono essere adottate secondo la procedura di cui all'articolo 30, paragrafo 2, anche per quanto riguarda la designazione da parte degli Stati membri dell'autorità di cui al paragrafo 3 del presente articolo e le regole in materia di invio, responsabilità, compiti e costo degli osservatori.
Articolo 24
Ispezione e misure di esecuzione
Gli Stati membri adottano le misure di ispezione e di esecuzione necessarie per garantire il rispetto delle norme della politica comune della pesca nel proprio territorio o nelle acque soggette alla loro sovranità o giurisdizione. Essi adottano inoltre le misure di esecuzione per quanto riguarda le attività di pesca esercitate al di fuori delle acque comunitarie da pescherecci comunitari battenti la loro bandiera e dai propri cittadini.
Queste misure comprendono:
a)
controlli sul posto e ispezioni sui pescherecci, nei locali di imprese e di altri organismi le cui attività rientrano nella politica comune della pesca;
b)
avvistamenti dei pescherecci;
c)
indagini e procedure giudiziarie per perseguire le infrazioni e relative sanzioni conformemente all'articolo 25;
d)
misure di prevenzione conformemente all'articolo 25, paragrafo 5;
e)
fatta salva la responsabilità primaria dello Stato di bandiera, misure atte a prevenire il coinvolgimento dei propri cittadini in attività di pesca che non rispettano le misure di conservazione e gestione applicabili.
Le misure adottate sono adeguatamente documentate. Esse sono effettive, dissuasive e proporzionali.
Le modalità d'applicazione del presente articolo, compresa un'analisi comparativa, possono essere adottate secondo la procedura di cui all'articolo 30, paragrafo 3.
Articolo 25
Provvedimenti da adottare in caso di infrazioni
1. In caso di inosservanza delle norme della politica comune della pesca gli Stati membri garantiscono che siano prese adeguate misure, compreso l'avvio di procedure amministrative o penali conformemente alle legislazioni nazionali, contro le persone fisiche o giuridiche responsabili.
2. Le procedure avviate ai sensi del paragrafo 1 devono, secondo le pertinenti disposizioni legislative nazionali, privare effettivamente i responsabili del beneficio economico derivante dall'infrazione o produrre effetti proporzionati alla gravità delle infrazioni, tali da fungere da deterrente per ulteriori infrazioni dello stesso tipo.
3. Le sanzioni derivanti dalle procedure di cui al paragrafo 2 possono comprendere, in particolare, a seconda della gravità dell'infrazione:
a)
pene pecuniarie;
b)
il sequestro di attrezzi e catture vietati;
c)
il sequestro della nave;
d)
l'immobilizzazione temporanea della nave;
e)
la sospensione della licenza;
f)
il ritiro della licenza.
4. Fermi restando gli obblighi di cui ai paragrafi 1, 2 e 3, il Consiglio stabilisce, in base all'elenco riportato nel paragrafo 3, una serie di misure che gli Stati membri debbono applicare alle violazioni gravi, secondo la definizione del regolamento (CE) n. 1447/1999. La serie di misure lascia impregiudicata la scelta degli Stati membri di attuare tali misure mediante l'avvio di procedure amministrative o penali conformemente alle legislazioni nazionali, come previsto dal paragrafo 1.
5. Gli Stati membri prendono misure immediate per impedire a navi o persone fisiche o giuridiche colte in flagrante delicto mentre perpetravano gravi violazioni, secondo la definizione del regolamento (CE) n. 1447/1999, di continuare a commettere tali violazioni.
Articolo 26
Competenze della Commissione
1. Fatte salve le competenze attribuitele dal trattato, la Commissione valuta e controlla l'applicazione delle norme della politica comune della pesca da parte degli Stati membri, agevolando il coordinamento e la cooperazione tra questi.
2. Ove sussista la prova dell'inosservanza delle norme della politica comune della pesca in materia di conservazione, di controllo, di ispezione o di esecuzione e del fatto che ciò potrebbe rappresentare una minaccia grave per la conservazione delle risorse acquatiche vive o all'efficacia del sistema comunitario di controllo e di esecuzione tali da richiedere un intervento urgente, la Commissione informa per iscritto lo Stato membro interessato dell'esito degli accertamenti e stabilisce un termine di almeno quindici giorni lavorativi perché questo possa dimostrare che le norme sono rispettate e formulare le proprie osservazioni. La Commissione tiene conto delle osservazioni degli Stati membri nelle eventuali misure prese a norma del paragrafo 3.
3. Ove sussista la prova dell'esistenza di un rischio che le attività di pesca esercitate in una determinata zona geografica possano comportare una minaccia grave per la conservazione delle risorse acquatiche vive, la Commissione può adottare misure preventive.
Tali misure sono proporzionate al rischio rappresentato da una minaccia grave per la conservazione delle risorse acquatiche vive.
Esse non superano le tre settimane. Possono essere prorogate fino ad un periodo massimo di sei mesi, nella misura necessaria per la conservazione delle risorse acquatiche vive, con decisione adottata secondo la procedura di cui all'articolo 30, paragrafo 2.
Le misure sono revocate non appena la Commissione accerta che non esiste più alcun rischio.
4. Qualora si ritenga che il contingente o la quota assegnata o disponibile per uno Stato membro siano esauriti, la Commissione può, sulla base delle informazioni disponibili, sospendere immediatamente le attività di pesca.
5. In deroga all'articolo 23, paragrafo 2, la Commissione controlla le attività di pesca nelle acque comunitarie esercitate da pescherecci battenti bandiera di un paese terzo, se tali controlli sono previsti dalla normativa comunitaria. A tal fine la Commissione e gli Stati membri interessati cooperano tra di loro e coordinano le proprie azioni.
6. Le modalità d'applicazione del presente articolo possono essere adottate secondo la procedura di cui all'articolo 30, paragrafo 2.
Articolo 27
Valutazione e controllo da parte della Commissione
1. Ai fini della valutazione e del controllo dell'applicazione delle norme della politica comune della pesca da parte degli Stati membri, la Commissione può, di propria iniziativa e con i propri mezzi, avviare ed eseguire azioni di audit, indagini, verifiche ed ispezioni sull'applicazione delle norme della politica comune della pesca da parte degli Stati membri. Essa può verificare in particolare:
a)
l'attuazione e l'applicazione di queste norme da parte degli Stati membri e delle competenti autorità nazionali;
b)
la conformità alle norme delle procedure amministrative nazionali, nonché delle attività di ispezione e sorveglianza;
c)
l'esistenza della documentazione richiesta e la sua conformità alle norme vigenti;
d)
le condizioni in cui gli Stati membri svolgono le attività di controllo e di esecuzione.
A tal fine la Commissione può eseguire ispezioni sulle navi e nei locali di imprese e di altri organismi le cui attività rientrano nella politica comune della pesca ed ha accesso a tutte le informazioni e ai documenti necessari per l'esercizio delle sue competenze. Le ispezioni della Commissione intraprese di propria iniziativa e senza l'assistenza degli ispettori dello Stato membro interessato si svolgono soltanto sui pescherecci e nei luoghi di primo sbarco o di prime vendite e si limitano alle zone o agli stock oggetto di un programma di controllo specifico deciso a norma dell'articolo 34 quater del regolamento (CEE) n. 2847/93.
Gli ispettori della Commissione esibiscono un'autorizzazione scritta in cui sono indicate le loro identità e qualifica. Gli ispettori della Commissione non sono investiti di poteri maggiori da quelli degli ispettori nazionali e non sono dotati di poteri di polizia e di applicazione della legge; in particolare, un'ispezione della Commissione senza l'assistenza degli ispettori dello Stato membro interessato non può aver luogo in caso di opposizione della parte ispezionata.
Gli Stati membri forniscono alla Commissione l'assistenza necessaria per l'espletamento di questi compiti.
2. I rapporti d'ispezione sono messi a disposizione dello Stato membro interessato.
La Commissione dà allo Stato membro interessato la possibilità di formulare osservazioni sulle conclusioni del rapporto, nel rispetto delle disposizioni comunitarie sulla protezione dei dati di carattere personale.
Quando la Commissione svolge un'ispezione di propria iniziativa, senza essere accompagnata dagli ispettori nazionali dello Stato membro interessato, essa ne informa lo Stato membro entro un giorno dal termine dell'ispezione e mette a disposizione dello stesso, entro un mese, un rapporto d'ispezione.
Gli Stati membri non hanno l'obbligo di procedere contro le persone sulla base dell'esito degli accertamenti del suddetto rapporto d'ispezione.
3. Le modalità di applicazione del presente articolo possono essere adottate secondo la procedura di cui all'articolo 30, paragrafo 2.
4. La Commissione presenta ogni tre anni al Parlamento europeo e al Consiglio una relazione di valutazione sulle azioni di cui al paragrafo 1 e sull'applicazione, da parte degli Stati membri, delle norme della politica comune della pesca. Gli Stati membri sono informati ogni anno del numero delle ispezioni di cui al paragrafo 1 svolte dalla Commissione in ogni Stato membro, suddivise per tipo di ispezione.
Articolo 28
Cooperazione e coordinamento
1. Gli Stati membri cooperano tra di loro e con i paesi terzi per garantire il rispetto delle norme della politica comune della pesca. A tal fine essi forniscono agli altri Stati membri e ai paesi terzi l'assistenza necessaria per garantire l'osservanza di tali norme.
2. Per quanto riguarda il controllo e l'ispezione delle attività di pesca transfrontaliere, gli Stati membri provvedono a coordinare le iniziative previste dal presente capitolo. A tal fine essi procedono allo scambio di ispettori.
3. Fatta salva la responsabilità primaria dello Stato membro costiero, gli Stati membri sono autorizzati a ispezionare i pescherecci comunitari battenti la loro bandiera in tutte le acque comunitarie al di fuori delle acque poste sotto la sovranità di un altro Stato membro.
Conformemente alle norme della politica comune della pesca relative alle attività di pesca, gli Stati membri sono altresì autorizzati a procedere a ispezioni sui pescherecci, in tutte le acque comunitarie al di fuori della loro sovranità soltanto:
a)
previa autorizzazione dello Stato membro costiero interessato oppure
b)
laddove sia stato adottato un programma di controllo specifico, conformemente all'articolo 34 quater del regolamento (CEE) n. 2847/93.
Gli Stati membri sono autorizzati a ispezionare nelle acque internazionali i pescherecci comunitari che battono bandiera di un altro Stato membro.
Nei casi non previsti nel presente paragrafo, gli Stati membri possono autorizzare gli altri Stati membri a procedere a ispezioni conformemente alle norme della politica comune della pesca.
4. In base ai nominativi trasmessi dagli Stati membri la Commissione stabilisce, secondo la procedura di cui all'articolo 30, paragrafo 2, un elenco degli ispettori, nonché delle navi, degli aeromobili di ispezione e degli altri mezzi di ispezione comunitari autorizzati ad eseguire ispezioni a norma del presente capitolo nelle acque comunitarie e sui pescherecci comunitari.
5. I rapporti di ispezione e di sorveglianza redatti da ispettori comunitari o da ispettori di un altro Stato membro o da ispettori della Commissione costituiscono elementi di prova ammissibili nell'ambito di procedimenti amministrativi e giudiziari in qualsiasi Stato membro. Ai fini dell'accertamento dei fatti, essi sono considerati equivalenti ai rapporti di ispezione e di sorveglianza degli Stati membri.
6. Le modalità di applicazione del presente articolo possono essere adottate secondo la procedura di cui all'articolo 30, paragrafo 2.
I paragrafi 3 e 4 del presente articolo si applicano solo dopo che sono state stabilite le modalità d'applicazione.
CAPITOLO VI
PROCEDURE DECISIONALI E CONSULTAZIONE
Articolo 29
Procedura decisionale
Salvo qualora il presente regolamento disponga altrimenti, il Consiglio decide secondo la la procedura di cui all'articolo 37 del trattato.
Articolo 30
Comitato per il settore della pesca e dell'acquacoltura
1. La Commissione è assistita dal comitato per il settore della pesca e dell'acquacoltura.
2. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo, si applicano gli articoli 4 e 7 della decisione 1999/468/CE.
Il periodo di cui all'articolo 4, paragrafo 3, della decisione 1999/468/CE è fissato a 20 giorni lavorativi.
3. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo, si applicano gli articoli 5 e 7 della decisione 1999/468/CE.
Il periodo di cui all'articolo 5, paragrafo 6, della decisione 1999/468/CE è fissato a 60 giorni lavorativi.
4. Il comitato adotta il proprio regolamento interno.
Articolo 31
Consigli consultivi regionali
1. Sono istituiti consigli consultivi regionali, con il compito di contribuire alla realizzazione degli obiettivi di cui all'articolo 2, paragrafo 1, ed in particolare di fornire consulenza alla Commissione su aspetti della gestione della pesca in alcune zone marittime o zone di pesca.
2. I consigli consultivi regionali sono composti principalmente di pescatori e altri rappresentanti di interessi su cui incide la politica comune della pesca, quali i rappresentanti dei settori della pesca e dell'acquacoltura e di gruppi di difesa dell'ambiente e dei consumatori e di esperti scientifici di tutti gli Stati membri che hanno interessi in materia di pesca nella zona marittima o nella zona di pesca interessata.
3. I rappresentanti delle amministrazioni nazionali e regionali che hanno interessi in materia di pesca nella zona marittima o nella zona di pesca interessata hanno il diritto di partecipare ai consigli consultivi regionali in qualità di membri o osservatori. La Commissione può essere presente alle loro riunioni.
4. La Commissione può consultare i consigli consultivi regionali sulle proposte relative alle misure, quali i piani di ricostituzione o gestione pluriennali, da adottare in base all'articolo 37 del trattato che essa intende presentare e che riguardano in particolare [...] le attività di pesca della zona interessata. Tali consigli possono essere inoltre consultati dalla Commissione e dagli Stati membri anche in merito ad altre misure. Queste consultazioni lasciano impregiudicata la facoltà di consultare il CSTEP e il comitato per il settore della pesca e dell'acquacoltura.
5. I consigli consultivi regionali possono:
a)
presentare alla Commissione o allo Stato membro interessato, di propria iniziativa o su richiesta della Commissione o di uno Stato membro, raccomandazioni e suggerimenti su aspetti relativi alla gestione della pesca;
b)
informare la Commissione o lo Stato membro interessato in merito ai problemi di attuazione delle norme comunitarie e presentare alla Commissione o allo Stato membro interessato raccomandazioni e suggerimenti per affrontare tali problemi;
c)
svolgere qualsiasi altra attività necessaria per l'espletamento delle loro funzioni.
I consigli consultivi regionali informano della loro attività il comitato per il settore della pesca e dell'acquacoltura.
Articolo 32
Procedura per la creazione dei consigli consultivi regionali
Il Consiglio decide in merito alla creazione di un consiglio consultivo regionale. Ogni consiglio consultivo regionale è competente per le zone marittime poste sotto la giurisdizione di almeno due Stati membri. Il consiglio consultivo regionale adotta il suo regolamento interno.
Articolo 33
Comitato scientifico, tecnico ed economico per la pesca
1. È istituito un comitato scientifico, tecnico ed economico per la pesca (CSTEP). Il CSTEP è consultato, a intervalli regolari, sulle tematiche relative alla conservazione e alla gestione delle risorse acquatiche vive, compresi gli aspetti biologici, economici, ambientali, sociali e tecnici.
2. Nel presentare le proposte relative alla gestione della pesca nell'ambito del presente regolamento la Commissione tiene conto del parere del CSTEP.
CAPITOLO VII
DISPOSIZIONI FINALI
Articolo 34
Abrogazione
1. I regolamenti (CEE) n. 3760/92 e (CEE) n. 101/76 sono abrogati.
2. I riferimenti alle disposizioni dei regolamenti abrogati di cui al paragrafo 1 si intendono fatti alle corrispondenti disposizioni del presente regolamento.
Articolo 35
Riesame
La Commissione riferisce al Parlamento europeo e al Consiglio sul funzionamento della politica comune della pesca con riguardo ai capitoli II e III entro la fine del 2012.
Articolo 36
Entrata in vigore
Il presente regolamento entra in vigore il 1o gennaio 2003.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, addì 20 dicembre 2002.