ДИРЕКТИВА 2008/7/ЕО НА СЪВЕТА
от 12 февруари 2008 година
относно косвените данъци върху набирането на капитал
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално членове 93 и 94 от него,
като взе предвид предложението на Комисията,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
като има предвид, че:
(1)
Директива 69/335/ЕИО на Съвета от 17 юли 1969 г. относно косвените данъци върху набирането на капитал (3) неколкократно е претърпяла съществени изменения (4). Тъй като предстои директивата да бъде изменена допълнително, тя следва да се преработи за постигане на по-голяма яснота.
(2)
Косвените данъци върху набирането на капитал, а именно данъкът върху вноските в капитала (данъкът, който се начислява върху вноските в капитала на дружества и компании), гербовият налог върху ценните книжа и данъкът върху операциите по преструктуриране, независимо дали тези операции са свързани с увеличаване на капитала, пораждат дискриминация, двойно данъчно облагане и несъответствия, които са в противоречие със свободното движение на капитали. Същото важи и за другите косвени данъци, които имат характеристики, идентични с тези на данъка върху вноските в капитала и гербовия налог върху ценните книжа.
(3)
Следователно е в интерес на вътрешния пазар да бъде хармонизирано законодателството в областта на косвените данъци върху набирането на капитал и да бъдат премахнати, доколкото е възможно, факторите, които могат да нарушат условията на конкуренцията или да възпрепятстват свободното движение на капитали.
(4)
Данъкът върху вноските в капитала има неблагоприятни икономически последици върху прегрупирането и развитието на предприятията. Тези последици са особено вредни в настоящата икономическа ситуация, която налага преди всичко да се отдаде приоритет на стимулирането на инвестициите.
(5)
Най-доброто решение за постигането на тези цели би било премахването на данъка върху вноските в капитала.
(6)
Незабавното прилагане на подобна мярка обаче би предизвикало загуби на приходи, неприемливи за държавите-членки, които понастоящем налагат данък върху вноските в капитала. Ето защо тези държави-членки следва да имат възможност да продължат облагането на съответните транзакции с данък върху вноските в капитала, при положение че в рамките на една държава-членка се прилага единна данъчна ставка. Веднъж щом държава-членка реши да не облага всички или част от транзакциите с данък върху вноските в капитала съгласно настоящата директива, не следва да е възможно тя да въведе отново този данък.
(7)
Присъщо на концепцията за вътрешния пазар е данъкът върху набирането на капитала в рамките на вътрешния пазар от дружество или компания да не бъде налаган повече от един път. В този смисъл ако държава-членка, получила правото да налага данък върху вноските в капитала, не облага с него всички или част от транзакциите, обхванати от настоящата директива, не следва да е възможно друга държава-членка да упражни такова право по отношение на същите транзакции.
(8)
Уместно е да се определят стриктни условия относно ситуациите, в които държавите-членки продължават да налагат данъка върху вноските в капитала, по-конкретно по отношение на освобождаването от него и намаляването му.
(9)
Освен данъка върху вноските в капитала не следва да бъдат налагани други косвени данъци върху набирането на капитал. По-специално не следва да бъде налаган гербов налог върху ценните книжа, независимо от произхода на тези ценни книжа и независимо дали те представляват собствен или заемен капитал на дружеството.
(10)
Списъкът на капиталовите дружества в Директива 69/335/ЕИО е непълен и следователно следва да бъде допълнен.
(11)
Тъй като целите на настоящата директива не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите-членки и следователно могат да бъдат по-добре постигнати на общностно равнище, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарността, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалността, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.
(12)
Задължението за транспониране на настоящата директива в националното законодателство следва да се ограничи до тези разпоредби, които представляват съществена промяна в сравнение с по-ранните директиви. Задължението за транспониране на непроменените разпоредби произтича от по-ранните директиви.
(13)
Настоящата директива не следва да засяга задълженията на държавите-членки относно сроковете за транспониране в националното законодателство на директивите, посочени в приложение II, част Б.
(14)
Предвид неблагоприятните последици от данъка върху вноските в капитала Комисията следва на всеки три години да докладва за изпълнението на настоящата директива с оглед на премахването на този данък,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
ПРЕДМЕТ И ОБХВАТ
Член 1
Предмет
Настоящата директива урежда облагането с косвени данъци на:
а)
вноските в капитала на капиталови дружества;
б)
операциите по преструктуриране, в които участват капиталови дружества;
в)
емитирането на определени ценни книжа и дългосрочни необезпечени облигации.
Член 2
Капиталово дружество
1. За целите на настоящата директива „капиталово дружество“ означава:
а)
всяко дружество от видовете, посочени в приложение I;
б)
всяко дружество, компания, сдружение или юридическо лице, чиито дялове от дружествения капитал или активи могат да се търгуват на фондова борса;
в)
всяко дружество, компания, сдружение или юридическо лице, осъществяващо дейност с цел печалба, чиито членове имат право без предварително разрешение да прехвърлят дружествените си дялове на трети лица и които отговарят за задълженията на дружеството, сдружението или юридическото лице само до размера на дяловото си участие.
2. За целите на настоящата директива всяко друго дружество, компания, сдружение или юридическо лице, осъществяващо дейност с цел печалба, се счита за капиталово дружество.
Член 3
Вноски в капитала
За целите на настоящата директива и при спазване на член 4 за „вноски в капитала“ се считат следните транзакции:
а)
учредяването на капиталово дружество;
б)
преобразуването в капиталово дружество на дружество, компания, сдружение или юридическо лице, което не е капиталово дружество;
в)
увеличаването на капитала на капиталово дружество чрез внасяне на активи от всякакъв вид;
г)
увеличаването на активите на капиталово дружество чрез внасяне на активи от всякакъв вид, като се вземат предвид не дяловете в дружествения капитал или активите на дружеството, а правата, идентични с тези на членовете, като право на глас, дял при разпределението на печалбата или ликвидационен дял;
д)
преместването от трета страна в държава-членка на мястото на действително управление на капиталово дружество, чието седалище се намира в трета страна;
е)
преместването от трета страна в държава-членка на седалището на капиталово дружество, чието място на действително управление се намира в трета страна;
ж)
увеличаването на капитала на капиталово дружество чрез капитализиране на печалбата или на постоянните или временните резерви;
з)
увеличаването на активите на капиталово дружество чрез предоставяне на услуги от негов член, което не води пряко до увеличаване на капитала на дружеството, но се изразява в изменение на правата в дружеството или може да повиши стойността на дружествените дялове;
и)
заем, взет от капиталово дружество, ако кредиторът има право на дял от печалбата на дружеството;
й)
заем, взет от капиталово дружество от негов член, съпруг/а или дете на негов член, или заем, взет от трето лице, ако е гарантиран от член, при условие че такива заеми имат същата функция като тази на увеличаването на капитала на дружеството.
Член 4
Операции по преструктуриране
1. За целите на настоящата директива следните „операции по преструктуриране“ не се считат за вноски в капитала:
а)
прехвърлянето от страна на едно или повече капиталови дружества на всички техни активи и пасиви, или на един или повече клонове на дейността им към едно или повече капиталови дружества, които са в процес на учредяване или вече съществуват, при условие че за прехвърлянето се заплаща поне частично с ценни книжа, представляващи капитала на придобиващото дружество;
б)
придобиването от капиталово дружество, което е в процес на учредяване или вече съществува, на дружествени дялове, представляващи мнозинство от правата на глас на друго капиталово дружество, при условие че за придобитите дружествени дялове се заплаща поне частично с ценни книжа, представляващи капитала на първото дружество. Когато мнозинството от правата на глас е постигнато вследствие на две или повече транзакции, за „операции по преструктуриране“ се приемат само транзакцията, с която е постигнато мнозинството от правата на глас, и последвалите я транзакции.
2. „Операциите по преструктуриране“ включват също така прехвърлянето към дадено капиталово дружество на всички активи и пасиви на друго капиталово дружество, което изцяло е собственост на първото дружество.
ГЛАВА II
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 5
Транзакции, които не подлежат на облагане с косвен данък
1. Държавите-членки не облагат капиталовите дружества с никакъв вид косвен данък по отношение на следното:
а)
вноски в капитала;
б)
заеми или предоставяне на услуги, които се явяват част от вноските в капитала;
в)
регистрация или всяка друга формалност, която може да се изисква преди започване на стопанска дейност и която капиталовото дружество може да е задължено да изпълни поради правната си форма;
г)
изменение на учредителния акт или на устава на капиталовото дружество, и по-специално следното:
i)
преобразуването на капиталово дружество в друг вид капиталово дружество;
ii)
преместването от една държава-членка в друга държава-членка на мястото на действително управление или седалището на капиталовото дружество;
iii)
промяна в предмета на дейност на капиталовото дружество;
iv)
удължаването на срока на съществуване на капиталово дружество;
д)
операциите по преструктуриране, посочени в член 4.
2. Държавите-членки не облагат с никакъв вид косвен данък:
а)
създаването, емитирането, допускането за котиране на фондова борса, пускането на пазара или търгуването с акции, дружествени дялове или други ценни книжа от същия вид или със сертификати, представляващи такива ценни книжа, независимо от кого са издадени;
б)
заемите, включително държавни облигации, възникнали с емитирането на дългосрочни необезпечени облигации или други прехвърляеми ценни книжа, независимо от кого са емитирани, както и всички свързани с горното формалности, или създаването, емитирането, допускането за котиране на фондова борса, пускането на пазара или търгуването с такива дългосрочни необезпечени облигации или други прехвърляеми ценни книжа.
Член 6
Данъци и данък добавена стойност
1. Независимо от член 5 държавите-членки могат да налагат следните данъци и такси:
а)
данъци върху прехвърлянето на ценни книжа, независимо дали се облагат с твърда ставка или не;
б)
данъци върху прехвърлянето, включително такси за регистрация на земя, при прехвърлянето на капиталово дружество на стопанска дейност или недвижимо имущество, намиращи се в рамките на тяхната територия;
в)
данъци върху прехвърлянето на активи от всякакъв вид, прехвърляни на капиталово дружество, доколкото тази собственост се прехвърля срещу заплащане, различно от дружествени дялове;
г)
данъци върху учредяването, регистрацията или освобождаването от ипотеки или други налози на земя или друго имущество;
д)
данъци под формата на такси или дължими вземания;
е)
данък добавена стойност.
2. Сумата на начислените данъци и такси, изброени в параграф 1, букви б)-д), не се изменя в зависимост от това, дали мястото на действително управление или седалището на капиталовото дружество се намира на територията на държавата-членка, която налага съответните данъци и такси. Тези суми не могат да надвишават сумите на данъците и таксите, приложими към подобни транзакции в държавата-членка, която ги налага.
ГЛАВА III
СПЕЦИАЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 7
Облагане с данък върху вноските в капитала в някои държави-членки
1. Независимо от член 5, параграф 1, буква а) държава-членка, която към 1 януари 2006 г. е облагала с данък вноските в капитала на капиталовите дружества, наричан по-долу „данък върху вноските в капитала“, може да продължи да прави това, при условие че спазва разпоредбите на членове 8-14.
2. Ако в който и да е момент след 1 януари 2006 г. държава-членка преустанови облагането с данък върху вноските в капитала, тя не може да го въведе отново.
3. Ако в който и да е момент след 1 януари 2006 г. държава-членка престане да облага вноските в капитала, посочени в член 3, букви ж)-й), с данък върху вноските в капитала, тя не може да въведе отново данъка върху тези вноски в капитала, независимо от разпоредбите на член 10, параграф 2.
4. Ако в който и да е момент след 1 януари 2006 г. държава-членка престане да облага с данък върху вноските в капитала предоставянето на основен или оборотен капитал на клон, тя не може да въведе отново данъка върху съответните вноски в капитала, независимо от разпоредбите на член 10, параграф 4.
5. Ако в който и да е момент след 1 януари 2006 г. държава-членка разреши освобождаване съгласно член 13, тя не може след това да облага съответните вноски в капитала с данък върху вноските в капитала.
Член 8
Ставка на данъка върху вноските в капитала
1. Прилага се единна ставка на данъка върху вноските в капитала.
2. Ставката на данъка върху вноските в капитала, прилагана от дадена държава-членка, не може да превишава ставката, прилагана от същата държава-членка към 1 януари 2006 г.
Когато след тази дата тази държава-членка намали прилаганата ставка, тя не може да въведе отново по-висока ставка.
3. Ставката на данъка върху вноските в капитала в никакъв случай не може да превишава 1 %.
Член 9
Изключване на някои правни образувания от приложното поле
Държавите-членки могат, по отношение на облагането с данък върху вноските в капитала, да решат да не разглеждат като капиталови дружества правните образувания, посочени в член 2, параграф 2.
Член 10
Транзакции, подлежащи на данък върху вноските в капитала и разпределяне на правата на данъчно облагане
1. Когато дадена държава-членка продължи да налага данък върху вноските в капитала по силата на член 7, параграф 1, тя облага с данък вноските в капитала, посочени в член 3, букви а)-г), ако мястото на действително управление на капиталовото дружество се намира в същата държава-членка към момента на извършване на вноската в капитала.
Тя облага с данък върху вноските в капитала също така вноските в капитала, посочени в член 3, букви д) и е).
2. Когато дадена държава-членка продължи да налага данък върху вноските в капитала, тя може да облага с него вноските в капитала, посочени в член 3, букви ж)-й), ако мястото на действително управление на капиталовото дружество се намира в същата държава-членка към момента на извършване на вноската в капитала.
3. Когато мястото на действително управление на капиталово дружество се намира в трета държава, а седалището му е разположено в държава-членка, която продължава да налага данък върху вноските в капитала, то вноските в капитала се облагат с данък върху вноските в капитала в тази държава-членка.
4. Когато седалището и мястото на действително управление на дадено капиталово дружество се намират в трета държава, предоставянето на основен или оборотен капитал на клон, разположен в държава-членка, която продължава да налага данък върху вноските в капитала, може да подлежи на облагане с данък върху вноските в капитала в тази държава-членка.
Член 11
Основа за определяне на данъка върху вноските в капитала
1. По отношение на вноските в капитала, посочени в член 3, букви а), в) и г), основата за определяне на данъка върху вноските в капитала е действителната стойност на активите от всякакъв вид, внесени или които предстои да бъдат внесени от членовете, след приспадане на задълженията и разходите, поети от дружеството в резултат на всяка вноска.
Облагането с данък върху вноските в капитала може да се отложи до извършване на вноските.
2. По отношение на вноските в капитала, посочени в член 3, букви б), д) и е), основата за определяне на данъка върху вноските в капитала е действителната стойност на активите на дружеството от всякакъв вид към момента на преобразуването или прехвърлянето, след приспадане на задълженията и разходите, поети от дружеството към този момент.
3. По отношение на вноските в капитала, посочени в член 3, буква ж), основата за определяне на данъка върху вноските в капитала е номиналната стойност на увеличението.
4. По отношение на вноските в капитала, посочени в член 3, буква з), основата за определяне на данъка върху вноските в капитала е действителната стойност на предоставените услуги, след приспадане на задълженията и разходите, поети от дружеството в резултат на предоставянето на такива услуги.
5. По отношение на вноските в капитала, посочени в член 3, букви и) и й), основата за определяне на данъка върху вноските в капитала е номиналният размер на взетия заем.
6. В случаите, посочени в параграфи 1 и 2, действителната стойност на дружествените дялове, разпределени или притежавани от всеки член, може да се използва като основа за определяне на данъка върху вноските в капитала, с изключение на случаите, когато вноските са направени само в брой.
Сумата, върху която се начислява данъкът, при никакви обстоятелства не е по-малка от номиналната стойност на дружествените дялове, разпределени или притежавани от всеки член.
Член 12
Изключване от основата за определяне на данъка върху вноските в капитала
1. При увеличаване на капитала основата за определяне на данъка върху вноските в капитала не включва следното:
а)
сумата на активите, принадлежащи на капиталовото дружество, които са заделени за увеличаване на капитала и които вече са били обложени с данък върху вноските в капитала;
б)
сумата на заемите, взети от капиталовото дружество, които са преобразувани в дружествени дялове и които вече са били обложени с данък върху вноските в капитала.
2. Държава-членка може да изключи от основата за определяне на данъка върху вноските в капитала сумата от капитала, предоставен от член с неограничена отговорност за задълженията на капиталовото дружество, както и дела от активите на дружеството на такъв член.
Когато държава-членка упражнява това правомощие, всяка транзакция, в резултат на която отговорността на член е ограничена до дела му в дружествения капитал, особено когато ограничението на отговорността е в резултат на преобразуването на капиталовото дружество в друг вид капиталово дружество, подлежи на облагане с данък върху вноските в капитала.
При всички такива случаи с данък върху вноските в капитала се облага стойността на дела от активите на дружеството, принадлежащ на членовете с неограничена отговорност по отношение на задълженията на дружеството.
3. При вноска в капитала, посочена в член 3, буква в), след намаляване на дружествения капитал в резултат на претърпени загуби частта от вноската в капитала, която съответства на намаляването на капитала, може да бъде изключена от данъчната основа, при условие че вноската в капитала се извърши в рамките на четири години след намаляването на капитала.
Член 13
Освобождаване на вноски в капитала в някои капиталови дружества
Държавите-членки могат да освободят от данък върху вноските в капитала направените вноски в капитала на:
а)
капиталови дружества, които предоставят обществени услуги, като например предприятия за обществен транспорт, пристанищни органи или предприятия за доставка на вода, газ и електричество, в случаите, когато държавата, регионалните или местните органи притежават поне половината от капитала на дружеството;
б)
капиталови дружества, които в съответствие със своя устав и на практика преследват изключително и директно културни, социални, спомагателни или образователни цели.
Държавите-членки, които освобождават тези вноски в капитала от данък върху вноските в капитала, прилагат това освобождаване и към предоставянето на основен или оборотен капитал на клон, намиращ се на тяхна територия, съгласно посоченото в член 10, параграф 4.
Член 14
Процедура на дерогация
Определени видове вноски в капитала или капиталови дружества могат да бъдат обект на освобождаване или намаляване на ставките, за да се постигне справедливост при облагането или социален ефект, или да се позволи на държавите-членки да се справят в специфични ситуации.
Държавата-членка, която предлага да се предприеме подобна мярка, отнася своевременно този въпрос до Комисията, с оглед прилагането на член 97 от Договора.
ГЛАВА IV
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 15
Транспониране
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с членове 3, 4, 5, 7, 8, 12, 13 и 14, не по-късно от 31 декември 2008 г. Те незабавно съобщават на Комисията текстовете на тези разпоредби и таблицата на съответствието между тези разпоредби и настоящата директива.
Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Те включват също така указание, че позоваванията в съществуващите законови, подзаконови и административни разпоредби на директивите, отменени с настоящата директива, се смятат за позовавания на настоящата директива. Условията и редът на позоваване и на формулиране на това указание се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 16
Отмяна
Директива 69/355/ЕИО, изменена с директивите, посочени в приложение II, част А, се отменя, считано от 1 януари 2009 г., без да се засягат задълженията на държавите-членки относно сроковете за транспониране в националното право на директивите, посочени в приложение II, част Б.
Позоваванията на отменената директива се смятат за позовавания на настоящата директива и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение III.
Член 17
Преразглеждане
На всеки три години Комисията докладва на Съвета за изпълнението на настоящата директива, по-конкретно с оглед премахване на данъка върху вноските в капитала. С цел да подпомогнат Комисията при преразглеждането, държавите-членки ѝ предоставят информация за приходите от данъка върху вноските в капитала.
Член 18
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Членове 1, 2, 6, 9, 10 и 11 се прилагат от 1 януари 2009 г.
Член 19
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 12 февруари 2008 година.
DIRETTIVA 2008/7/CE DEL CONSIGLIO
del 12 febbraio 2008
concernente le imposte indirette sulla raccolta di capitali
IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare gli articoli 93 e 94,
vista la proposta della Commissione,
visto il parere del Parlamento europeo (1),
visto il parere del Comitato economico e sociale europeo (2),
considerando quanto segue:
(1)
La direttiva 69/335/CEE del Consiglio, del 17 luglio 1969, concernente le imposte indirette sulla raccolta di capitali (3), ha subito diverse e sostanziali modificazioni (4). Essa deve ora essere nuovamente modificata ed è quindi opportuno provvedere, per ragioni di chiarezza, alla sua rifusione.
(2)
Le imposte indirette sulla raccolta di capitali, cioè l’imposta sui conferimenti (l’imposta sui conferimenti di capitali in società), l’imposta di bollo sui titoli e l’imposta sulle operazioni di ristrutturazione, a prescindere dal fatto che tali operazioni comportino un aumento di capitale, danno luogo a discriminazioni, a doppie imposizioni e a disparità che ostacolano la libera circolazione dei capitali. Lo stesso vale per altre imposte indirette aventi le stesse caratteristiche dell’imposta sui conferimenti e dell’imposta di bollo sui titoli.
(3)
Pertanto è nell’interesse del mercato interno armonizzare la legislazione relativa alle imposte indirette sulla raccolta di capitali per eliminare, per quanto possibile, i fattori che possono falsare le condizioni di concorrenza od ostacolare la libera circolazione dei capitali.
(4)
Gli effetti economici dell’imposta sui conferimenti sono sfavorevoli al raggruppamento e allo sviluppo delle imprese. Tali effetti sono particolarmente negativi nell’attuale congiuntura che impone di dare priorità al rilancio degli investimenti.
(5)
La migliore soluzione per realizzare tali obiettivi consisterebbe nel sopprimere l’imposta sui conferimenti.
(6)
Tuttavia, la diminuzione di gettito fiscale che deriverebbe dall’applicazione immediata di tale misura risulta inaccettabile per gli Stati membri che applicano attualmente l’imposta sui conferimenti. È opportuno che tali Stati membri abbiano quindi la possibilità di continuare ad assoggettare all’imposta sui conferimenti la totalità o parte delle operazioni in questione, restando inteso che l’aliquota applicata deve essere unica all’interno di uno stesso Stato membro. Una volta che uno Stato membro ha deciso di non applicare l’imposta sui conferimenti sulla totalità o su una parte delle operazioni contemplate dalla presente direttiva, esso non dovrebbe poter introdurre tale imposta nuovamente.
(7)
Il concetto di mercato interno presuppone che un’imposta sulla raccolta di capitali nell’ambito del mercato interno da parte di una società non debba essere applicata più di una volta. Quindi, se lo Stato membro al quale è attribuito il diritto di imposizione non applica l’imposta sui conferimenti a talune o a tutte le operazioni contemplate dalla presente direttiva, nessun altro Stato membro esercita detto diritto in relazione a tali operazioni.
(8)
È opportuno mantenere condizioni rigorose per le situazioni in cui gli Stati membri continuano a applicare l’imposta sui conferimenti, in particolare per quanto riguarda esenzioni e riduzioni.
(9)
Oltre all’imposta sui conferimenti non dovrebbero essere applicate altre imposte indirette sulla raccolta di capitali. In particolare, nessuna imposta di bollo dovrebbe essere applicata sui titoli, sia che essi rappresentino capitali propri delle società, sia che rappresentino capitali di prestito, e qualunque possa essere la loro provenienza.
(10)
L’elenco delle società di capitali contenuto nella direttiva 69/335/CEE è incompleto e dovrebbe essere pertanto adattato.
(11)
Poiché gli obiettivi della presente direttiva non possono essere realizzati in misura sufficiente dagli Stati membri e possono dunque essere realizzati meglio a livello comunitario, la Comunità può intervenire in base al principio di sussidiarietà sancito dall’articolo 5 del trattato; la presente direttiva si limita a quanto è necessario per conseguire tali obiettivi, in ottemperanza al principio di proporzionalità enunciato nello stesso articolo.
(12)
L’obbligo di attuare la presente direttiva nel diritto interno dovrebbe essere limitato alle disposizioni che costituiscono modificazioni sostanziali delle direttive precedenti. L’obbligo di attuazione delle disposizioni rimaste immutate nella sostanza discende dalle direttive precedenti.
(13)
La presente direttiva dovrebbe far salvi gli obblighi degli Stati membri relativi ai termini di attuazione delle direttive nel diritto interno indicati nell’allegato II, parte B.
(14)
Dati gli effetti negativi dell’imposta sui conferimenti, la Commissione dovrebbe riferire, a intervalli triennali, sul funzionamento della presente direttiva nella prospettiva di sopprimere tale imposta,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
CAPO I
OGGETTO E AMBITO DI APPLICAZIONE
Articolo 1
Oggetto
La presente direttiva disciplina l’applicazione di imposte indirette nei casi seguenti:
a)
conferimenti di capitale a società di capitali;
b)
operazioni di ristrutturazione relative a società di capitali;
c)
emissione di taluni titoli e obbligazioni.
Articolo 2
Società di capitali
1. Ai fini della presente direttiva si intende per società di capitali:
a)
qualsiasi società corrispondente a uno dei tipi di cui all’allegato I;
b)
qualsiasi società, associazione o persona giuridica le cui quote sociali rappresentative del capitale o del patrimonio sociale possono essere negoziate in borsa;
c)
qualsiasi società, associazione o persona giuridica che persegue scopi di lucro, i cui membri hanno il diritto di cedere senza autorizzazione preventiva le loro quote sociali a terzi e sono responsabili per i debiti della società, associazione o persona giuridica soltanto nei limiti della loro partecipazione.
2. Ai fini della presente direttiva, è assimilata alle società di capitali ogni altra società, associazione o persona giuridica che persegua scopi di lucro.
Articolo 3
Conferimenti di capitale
Ai fini della presente direttiva e fatto salvo l’articolo 4, le operazioni seguenti sono considerate «conferimenti di capitale»:
a)
la costituzione di una società di capitali;
b)
la trasformazione in società di capitali di una società, associazione o persona giuridica che non sia una società di capitali;
c)
l’aumento del capitale sociale di una società di capitali mediante conferimento di beni di qualsiasi natura;
d)
l’aumento del patrimonio sociale di una società di capitali mediante conferimento di beni di qualsiasi natura, remunerato non con quote rappresentative del capitale o del patrimonio stesso, bensì con diritti della stessa natura di quelli dei soci, quali il diritto di voto, la partecipazione agli utili o all’attivo risultante dalla liquidazione;
e)
il trasferimento da un paese terzo in uno Stato membro della sede della direzione effettiva di una società di capitali, la cui sede statutaria si trova in un paese terzo;
f)
il trasferimento da un paese terzo in uno Stato membro della sede statutaria di una società di capitali, la cui sede della direzione effettiva si trova in un paese terzo;
g)
l’aumento del capitale sociale di una società di capitali mediante incorporazione di utili, riserve o provvigioni;
h)
l’aumento del patrimonio sociale di una società di capitali mediante prestazioni di servizi effettuate da un socio che non implica un aumento del capitale sociale, ma che trova la contropartita in una modifica dei diritti sociali ovvero che possono aumentare il valore delle quote sociali;
i)
il prestito contratto da una società di capitali, se il creditore ha diritto ad una quota degli utili della società;
j)
il prestito contratto da una società di capitali presso un socio, o un congiunto o un figlio di un socio, nonché quello contratto presso un terzo quando esso è garantito da un socio, a condizione che tali prestiti abbiano la stessa funzione di un aumento del capitale sociale.
Articolo 4
Operazioni di ristrutturazione
1. Ai fini della presente direttiva, le seguenti «operazioni di ristrutturazione» non sono considerate conferimenti di capitale:
a)
il trasferimento da parte di una o più società di capitali della totalità dei loro patrimoni, o di uno o più rami della loro attività, a una o più società di capitali in via di costituzione o già esistenti, a condizione che il trasferimento sia remunerato perlomeno in parte mediante titoli rappresentativi del capitale della società acquirente;
b)
l’acquisizione da parte di una società di capitali in via di costituzione o già esistente di quote sociali che rappresentano la maggioranza dei diritti di voto di un’altra società di capitali, a condizione che i conferimenti siano remunerati perlomeno in parte mediante titoli rappresentativi del capitale della precedente società. Se la maggioranza dei diritti di voto è raggiunta in seguito a due o più operazioni, solo l’operazione con la quale è raggiunta la maggioranza dei diritti di voto e le operazioni successive sono considerate operazioni di ristrutturazione.
2. Le operazioni di ristrutturazione comprendono anche il trasferimento a una società di capitali della totalità dei patrimoni di un’altra società di capitali da essa interamente posseduta.
CAPO II
DISPOSIZIONI GENERALI
Articolo 5
Operazioni non soggette all’imposta indiretta
1. Gli Stati membri non assoggettano le società di capitali ad alcuna forma di imposta indiretta per le operazioni seguenti:
a)
conferimenti di capitale;
b)
prestiti, o prestazioni di servizi, effettuati nel quadro dei conferimenti di capitale;
c)
registrazione o qualsiasi altra formalità preliminare all’esercizio di un’attività, alla quale una società di capitali può essere soggetta a causa della sua forma giuridica;
d)
modifica dell’atto costitutivo o dello statuto di una società di capitali, e in particolare le operazioni seguenti:
i)
la trasformazione di una società di capitali in una società di capitali di tipo diverso;
ii)
il trasferimento da uno Stato membro in un altro Stato membro della sede della direzione effettiva o della sede statutaria di una società di capitali;
iii)
la modifica dell’oggetto sociale di una società di capitali;
iv)
la proroga di una società di capitali;
e)
le operazioni di ristrutturazione di cui all’articolo 4.
2. Gli Stati membri non assoggettano ad alcuna imposizione indiretta, sotto qualsiasi forma, le seguenti operazioni:
a)
la creazione, l’emissione, l’ammissione in borsa, la messa in circolazione o la negoziazione di azioni, di quote sociali o titoli della stessa natura, nonché di certificati di tali titoli, quale che sia il loro emittente;
b)
i prestiti, ivi comprese le rendite, contratti sotto forma di emissione di obbligazioni o di altri titoli negoziabili, quale che sia il loro emittente, e tutte le formalità ad essi relative, nonché la creazione, l’emissione, l’ammissione in borsa, la messa in circolazione o la negoziazione di tali obbligazioni o di altri titoli negoziabili.
Articolo 6
Imposte e imposta sul valore aggiunto
1. Gli Stati membri possono applicare, in deroga alle disposizioni dell’articolo 5, le imposte e i diritti seguenti:
a)
imposte sui trasferimenti di valori mobiliari, riscosse forfettariamente o no;
b)
imposte di trasferimento, ivi comprese le tasse di pubblicità fondiaria, sul conferimento ad una società di capitali, di beni immobili o di aziende commerciali situati nel loro territorio;
c)
imposte di trasferimento sui beni di qualsiasi natura che sono oggetto di un conferimento ad una società di capitali, nella misura in cui il trasferimento di tali beni è remunerato altrimenti che con quote sociali;
d)
imposte sulla costituzione, iscrizione o cancellazione di privilegi ed ipoteche;
e)
diritti di carattere remunerativo;
f)
imposta sul valore aggiunto.
2. L’importo delle imposte e dei diritti di cui al paragrafo 1, lettere da b) a e), non varia in funzione del fatto che la sede della direzione effettiva o la sede statuaria della società di capitali si trovino o no all’interno del territorio dello Stato membro che impone tali imposte e diritti. I relativi importi non possono essere superiori a quelli delle imposte e dei diritti applicabili alle operazioni similari nello Stato membro che impone le imposte e i diritti suddetti.
CAPO III
DISPOSIZIONI SPECIALI
Articolo 7
Applicazione dell’imposta sui conferimenti in taluni Stati membri
1. Nonostante l’articolo 5, paragrafo 1, lettera a), uno Stato membro che alla data del 1o gennaio 2006 applicava un’imposta sui conferimenti di capitale a società di capitali, in prosieguo «imposta sui conferimenti», può continuare ad applicarla a condizione che rispetti gli articoli da 8 a 14.
2. Se, successivamente al 1o gennaio 2006, uno Stato membro smette di applicare l’imposta sui conferimenti, non la può reintrodurre.
3. Se, successivamente al 1o gennaio 2006, uno Stato membro smette di applicare l’imposta sui conferimenti ai conferimenti di capitale di cui all’articolo 3, lettere da g) a j), non può reintrodurre tale imposta su detti conferimenti, nonostante l’articolo 10, paragrafo 2.
4. Se, successivamente al 1o gennaio 2006, uno Stato membro smette di applicare l’imposta sui conferimenti alla messa a disposizione di una filiale di capitali investiti o di esercizio, non può reintrodurre tale imposta sui conferimenti di capitale in questione, nonostante l’articolo 10, paragrafo 4.
5. Se, successivamente al 1o gennaio 2006, uno Stato membro consente esenzioni a norma dell’articolo 13, non può in seguito applicare l’imposta sui conferimenti ai conferimenti di capitale in questione.
Articolo 8
Aliquota dell’imposta sui conferimenti
1. L’imposta sui conferimenti è applicata ad un’unica aliquota.
2. L’aliquota dell’imposta sui conferimenti applicata da uno Stato membro non può essere superiore a quella applicata da tale Stato membro alla data del 1o gennaio 2006.
Se, successivamente a tale data, lo Stato membro riduce l’aliquota applicata, non può reintrodurre un’aliquota superiore.
3. L’aliquota dell’imposta sui conferimenti non può in ogni caso essere superiore all’1 %.
Articolo 9
Esclusione di talune entità dall’ambito di applicazione
Gli Stati membri possono decidere di non considerare società di capitali i soggetti di cui all’articolo 2, paragrafo 2, ai fini dell’applicazione dell’imposta sui conferimenti.
Articolo 10
Operazioni soggette all’imposta sui conferimenti e distribuzione della potestà impositiva
1. Se, conformemente all’articolo 7, paragrafo 1, uno Stato membro continua ad applicare l’imposta sui conferimenti, esso assoggetta all’imposta sui conferimenti i conferimenti di capitale di cui all’articolo 3, lettere da a) a d), se la sede della direzione effettiva della società di capitali è situata in tale Stato membro al momento in cui è effettuato il conferimento di capitale.
Esso assoggetta all’imposta sui conferimenti anche i conferimenti di capitale di cui all’articolo 3, lettere e) e f).
2. Se uno Stato membro continua ad applicare l’imposta sui conferimenti, può continuare a farlo sui conferimenti di capitale di cui all’articolo 3, lettere da g) a j), se la sede della direzione effettiva della società di capitali è situata in tale Stato membro al momento in cui è effettuato il conferimento di capitale.
3. Se la sede della direzione effettiva di una società di capitali è situata in un paese terzo e la sua sede statutaria in uno Stato membro che continua ad applicare l’imposta sui conferimenti, i conferimenti di capitale sono soggetti all’imposta sui conferimenti in tale Stato membro.
4. Se la sede statutaria e la sede della direzione effettiva di una società di capitali sono situate in un paese terzo, la messa a disposizione di capitali investiti o di esercizio effettuata nei confronti di una filiale situata in uno Stato membro che continua ad applicare l’imposta sui conferimenti può essere assoggettata a detta imposta in tale Stato membro.
Articolo 11
Base imponibile dell’imposta sui conferimenti
1. Nel caso di conferimenti di capitale di cui all’articolo 3, lettere a), c) e d), la base imponibile dell’imposta sui conferimenti è costituita dal valore reale dei beni di qualsiasi natura conferiti o da conferire dai soci, previa deduzione delle obbligazioni assunte e degli oneri sostenuti dalla società a causa di ciascun conferimento.
L’applicazione dell’imposta sui conferimenti può essere differita finché i conferimenti sono effettuati.
2. Nel caso di conferimenti di capitale di cui all’articolo 3, lettere b), e) e f), la base imponibile dell’imposta sui conferimenti è costituita dal valore reale dei beni di qualsiasi natura appartenenti alla società al momento della trasformazione o del trasferimento, previa deduzione delle obbligazioni e degli oneri di cui la società è responsabile a tale momento.
3. Nel caso di conferimenti di capitale di cui all’articolo 3, lettera g), la base imponibile dell’imposta sui conferimenti è costituita dall’importo nominale dell’aumento.
4. Nel caso di conferimenti di capitale di cui all’articolo 3, lettera h), la base imponibile dell’imposta sui conferimenti è costituita dal valore reale delle prestazioni di servizi effettuate, previa deduzione delle obbligazioni assunte e degli oneri sostenuti dalla società a causa di tali prestazioni.
5. Nel caso di conferimenti di capitale di cui all’articolo 3, lettere i) e j), la base imponibile dell’imposta sui conferimenti è costituita dall’importo nominale del prestito contratto.
6. Nei casi contemplati dai paragrafi 1 e 2, il valore reale delle quote sociali attribuite od appartenenti a ciascun socio può essere utilizzato come base imponibile dell’imposta sui conferimenti, tranne nel caso in cui i conferimenti siano fatti esclusivamente in contanti.
La base imponibile non può in nessun caso essere inferiore all’importo nominale delle quote sociali attribuite o appartenenti a ciascun socio.
Articolo 12
Esclusione dalla base imponibile dell’imposta sui conferimenti
1. In caso di aumento del capitale sociale, la base imponibile dell’imposta sui conferimenti non comprende:
a)
l’ammontare relativo ai beni propri della società di capitali che sono destinati all’aumento del capitale sociale e che sono già stati assoggettati all’imposta sui conferimenti;
b)
l’ammontare dei prestiti contratti dalla società di capitali che vengono convertiti in quote sociali e che sono già stati assoggettati all’imposta sui conferimenti.
2. Uno Stato membro può escludere dalla base imponibile dell’imposta sui conferimenti l’ammontare dei conferimenti dei soci illimitatamente responsabili delle obbligazioni di una società di capitali, nonché la quota di tali soci nel patrimonio sociale.
Se uno Stato membro si avvale di tale facoltà, ogni operazione in virtù della quale la responsabilità di un socio viene limitata alla sua partecipazione al capitale sociale, in particolare allorché la limitazione della responsabilità risulta da una trasformazione della società di capitali in una società di capitali di tipo diverso, è soggetta all’imposta sui conferimenti.
Nei casi di cui sopra, l’imposta sui conferimenti è applicata sul valore della quota che, nel patrimonio sociale, appartiene ai soci illimitatamente responsabili delle obbligazioni della società di capitali.
3. Nel caso di un conferimento di capitale di cui all’articolo 3, lettera c), che faccia seguito a una riduzione del capitale sociale effettuata a causa di perdite subite, può essere esclusa dalla base imponibile la parte del conferimento di capitale corrispondente alla riduzione del capitale, sempreché detto conferimento avvenga nei quattro anni successivi alla riduzione del capitale.
Articolo 13
Esenzione dei conferimenti di capitali a talune società di capitali
Gli Stati membri possono esentare dall’imposta sui conferimenti i conferimenti di capitale ai seguenti tipi di società:
a)
società di capitali che forniscono servizi di utilità pubblica, quali le imprese di trasporto pubblico, portuali, di fornitura di acqua, gas, elettricità, di cui lo Stato o le autorità regionali o locali possiedono almeno la metà del capitale sociale;
b)
società di capitali che, conformemente ai loro statuti ed in pratica, perseguono unicamente e direttamente obiettivi culturali, sociali, di assistenza o di educazione.
Gli Stati membri che esentano tali conferimenti di capitale dall’imposta sui conferimenti applicano tale esenzione anche alla messa a disposizione di capitali investiti o di esercizio effettuata nei confronti di una filiale situata nel loro territorio, come stabilito nell’articolo 10, paragrafo 4.
Articolo 14
Procedura derogatoria
Talune categorie di conferimenti di capitali o di società di capitali possono essere oggetto di esenzioni o di riduzioni delle aliquote per motivi di equità fiscale o di ordine sociale ovvero per permettere ad uno Stato membro di far fronte a situazioni particolari.
Lo Stato membro che intende adottare una siffatta misura si rivolge alla Commissione in tempo utile, ai fini dell’applicazione dell’articolo 97 del trattato.
CAPO IV
DISPOSIZIONI FINALI
Articolo 15
Attuazione
1. Gli Stati membri mettono in vigore le disposizioni legislative, regolamentari ed amministrative necessarie per conformarsi agli articoli 3, 4, 5, 7, 8, 12, 13 e 14 entro il 31 dicembre 2008. Essi comunicano immediatamente alla Commissione il testo di tali disposizioni nonché una tavola da cui risulti la concordanza tra queste ultime e quelle della presente direttiva.
Quando gli Stati membri adottano tali disposizioni, queste contengono un riferimento alla presente direttiva o sono corredate di un siffatto riferimento all’atto della pubblicazione ufficiale. Esse recano altresì l’indicazione che i riferimenti alle direttive abrogate dalla presente direttiva contenuti nelle disposizioni legislative, regolamentari e amministrative vigenti devono essere intesi come riferimenti fatti alla presente direttiva. Le modalità di detto riferimento nonché la forma redazionale di detta indicazione sono decise dagli Stati membri.
2. Gli Stati membri comunicano alla Commissione il testo delle disposizioni essenziali di diritto interno che essi adottano nel settore disciplinato dalla presente direttiva.
Articolo 16
Abrogazione
La direttiva 69/355/CEE, modificata dalle direttive menzionate nell’allegato II, parte A, è abrogata con effetto dal 1o gennaio 2009, fatti salvi gli obblighi degli Stati membri relativi ai termini di attuazione nel diritto interno delle direttive indicati nell’allegato II, parte B.
I riferimenti alla direttiva abrogata s’intendono fatti alla presente direttiva e si leggono secondo la tavola di concordanza contenuta nell’allegato III.
Articolo 17
Riesame
La Commissione riferisce al Consiglio, a intervalli triennali, sul funzionamento della presente direttiva, segnatamente nella prospettiva di sopprimere l’imposta sui conferimenti. Per assistere la Commissione in tale riesame, gli Stati membri le comunicano informazioni circa il gettito dell’imposta sui conferimenti.
Articolo 18
Entrata in vigore
La presente direttiva entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Gli articoli 1, 2, 6, 9, 10 e 11 si applicano a decorrere dal 1o gennaio 2009.
Articolo 19
Destinatari
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Bruxelles, addì 12 febbraio 2008.