32000L0059
L 332/81
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 2000/59/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 27 ноември 2000 година
относно пристанищните приемни съоръжения за отпадъци от експлоатацията на корабите и на остатъци от товари
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 80, параграф 2 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията (1),
като взеха предвид становището на Икономическия и социален комитет (2),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (3),
действайки в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (4), и в светлината на съвместния текст, одобрен от Помирителния комитет на 18 юли 2000 г.,
като имат предвид, че:
(1)
Политиката на Общността в областта на околната среда цели по-високо равнище на защита. Тя се основава на принципите за предпазване, на „замърсителят плаща“ и на превантивното действие.
(2)
Намаляването на замърсяването на моретата съставлява важна част от дейността на Общността в сектора на морския транспорт. Тази цел може да бъде постигната чрез спазването на международните конвенции, кодекси и резолюции, като същевременно се запази свободата на мореплаването, предвидена от Конвенцията на Обединените нации по морско право, и свободното предоставяне на услуги, предвидена от правото на Общността.
(3)
Общността е сериозно обезпокоена от замърсяването на моретата и на бреговете на държавите-членки, причинено от отпадъците от експлоатацията и от остатъците от товари на корабите и поради това тя е загрижена за прилагането на международната конвенция от 1973 г. за предотвратяване на замърсяването от кораби, изменена с отнасящия се до нея протокол от 1978 г. (Марпол 73/78), който определя отпадъците, които могат да бъдат изхвърляни в морската среда от корабите, и налага на страните по Конвенцията да осигурят предоставянето на подходящи съоръжения за приемането им в пристанищата. Всички държави-членки са ратифицирали Марпол 73/78.
(4)
Опазването на морската среда може да бъде подобрено, като се намали изхвърлянето в морето на отпадъци от експлоатацията на корабите и на остатъци от товари. Тази цел може да бъде постигната, като се подобрят наличието и използването на приемателните съоръжения, както и като се подобри режимът на изпълнение. В своята резолюция от 8 юни 1993 г. относно обща политика по морската безопасност (5) Съветът е записал сред своите приоритетни действия развитието на наличието и използването на приемателните съоръжения в Общността.
(5)
Директива 95/21/ЕО на Съвета от 19 юни 1995 г. относно прилагането по отношение на корабите, които имат престой в пристанищата на Общността или във водите, попадащи под юрисдикцията на държавите-членки, на международните норми относно морската безопасност, предотвратяването на замърсяването и условията на живот и труд на борда на корабите (контрол от страна на държавата, на чиято територия се намира пристанището) (6), предвижда на корабите, които представляват неразумна заплаха за морската среда, да не се разрешава да отплават.
(6)
Замърсяването на моретата, по своето естество, има трансгранични последици. С оглед принципа на субсидиарност, действие на общностно равнище е най-ефикасното средство за установяване на общи норми за околната среда, приложими по отношение на корабите и на пристанищата в цялата Общност.
(7)
С оглед принципа на пропорционалност, една директива представлява подходящият правен инструмент, доколкото тя предоставя рамка за еднаквото и задължително прилагане на нормите за околната среда от държавите-членки, като оставя на всяка държава-членка свободата да реши кои от средствата за прилагане са най-добре приспособени към нейната вътрешна система.
(8)
Необходимо е да се гарантира съвместимостта на това действие със съществуващите регионални договорености, като Конвенцията от 1974 г., преразгледана през 1992 г., относно защита на морската среда в зоната на Балтийско море.
(9)
За да бъде предотвратено по-добре замърсяването и за да бъде избегнато нарушаването на конкуренцията, изискванията относно околната среда следва да бъдат прилагани спрямо всички кораби, независимо под какъв флаг плават, и подходящи приемни съоръжения следва да бъдат поставени във всички пристанища на Общността.
(10)
Пристанищните приемни съоръжения следва да отговарят на нуждите на ползвателите, от най-големия търговски кораб до най-малкия кораб за развлечения, и на околната среда, без да причиняват неоправдани закъснения за корабите, които ги използват. Задължението да следят за наличието на подходящи пристанищни приемни съоръжения оставя на държавите-членки голяма свобода на действие за най-добро организиране на приемането на отпадъците и им позволява също така да предвидят неподвижни приемни съоръжения или да посочат доставчици на услуги, натоварени да предоставят на пристанищата, когато е необходимо, подвижни съоръжения за приемането на отпадъци. Това задължение включва също и задължението за предоставяне на всички услуги и/или за взимане на другите необходими мерки за правилно използване на тези съоръжения.
(11)
Модерни планове за приемане и обработване на отпадъците, изготвени след консултации със заинтересуваните страни, могат да подобрят съответствието на съоръженията.
(12)
Ефективността на пристанищните приемни съоръжения може да бъде подобрена, като се задължат корабите да уведомяват за нуждите си при използването на приемни съоръжения. Това уведомление би предоставило също така и информация от естество, което да направи по-ефикасно планирането на управлението на отпадъците. Отпадъците, произхождащи от риболовни кораби и от кораби за развлечения, имащи разрешение да превозват максимум 12 пътници, могат да бъдат обработвани от приемните съоръжения, без да е необходимо предварително уведомление.
(13)
Изхвърлянето в морето на отпадъци от експлоатацията на корабите може да бъде намалено, като всички кораби бъдат задължени да депонират отпадъците си в пристанищните приемни съоръжения, преди да напуснат пристанището. За да бъдат съвместени интересите на доброто функциониране на морския транспорт и опазването на околната среда, освобождавания от това изискване следва да бъдат възможни, като се вземат предвид достатъчният капацитет за складиране на борда, възможността за предаване на отпадъците в друго пристанище, без риск те да бъдат изхвърлени в морето, и по-строги изисквания за предаване, приети съгласно международното право.
(14)
Съгласно принципа „замърсителят плаща“, разходите за пристанищните приемни съоръжения, включително третирането и унищожаването на отпадъците от експлоатацията на корабите, следва да бъдат поети от корабите. В интерес на опазването на околната среда, системата за определяне на таксите следва да насърчава предаването на отпадъците от експлоатацията на корабите по-скоро в пристанищата, отколкото изхвърлянето им в морето. Този резултат може да бъде постигнат по-лесно, като се предвиди, че всички кораби участват в разходите за приемане и третиране на отпадъци, произхождащи от експлоатацията на корабите, за да се намали финансовата изгода, която носи изхвърлянето им в морето. С оглед принципа на субсидиарност държавите-членки би следвало, съгласно вътрешното законодателство и действащите практики, да запазят напълно компетентността си да определят дали и в какво съотношение системите за покриване на разходите по използване на пристанищните приемни съоръжения трябва да включват такси, свързани с действително депонираните от корабите количества. Таксите за използване на тези съоръжения следва да бъдат справедливи, недискриминационни и прозрачни.
(15)
Корабите, отделящи намалени количества отпадъци от експлоатацията, следва да се ползват от по-благоприятно третиране в рамките на системите за покриване на разходите. Общи критерии биха улеснили идентификацията на тези кораби.
(16)
За да се избегне налагането на заинтересованите страни на недължими такси, корабите, извършващи редовен морски превоз с чести и редовни престои, могат да бъдат освободени от определени задължения, предвидени в настоящата директива, ако са налице достатъчно доказателства, които свидетелстват за съществуването на споразумение с оглед осигуряване депонирането на отпадъците от експлоатацията и заплащането на свързаните с това такси.
(17)
Остатъците от товари следва да бъдат депонирани в пристанищните приемни съоръжения съгласно Марпол 73/78. Марпол 73/78 изисква остатъците от товари да бъдат депонирани в пристанищните приемни съоръжения до степента, необходима за спазването на изискванията за почистване на резервоарите. Всяка такса, събирана по повод на това депониране, следва да бъде платена от ползвателя на приемното съоръжение, като ползвателят обикновено се уточнява в договорните споразумения между заинтересованите страни или в други местни споразумения.
(18)
Необходимо е да бъдат извършвани целеви проверки с оглед да се осигури спазването на настоящата директива. Броят на тези проверки, както и наложените санкции, следва да бъдат достатъчни, за да възпрат всяко нарушаване на настоящата директива. С оглед ефикасността и рентабилността такива проверки могат да бъдат извършвани в рамките на Директива 95/21/ЕО, когато тя е приложима.
(19)
Държавите-членки следва да осигурят подходяща административна рамка, позволяваща адекватно функциониране на пристанищните приемни съоръжения. Съгласно Марпол 73/78, твърденията за наличие на неподходящи пристанищни приемни съоръжения следва да бъдат предадени на Международната морска организация (ММО). Същата информация би могло да бъде съобщена едновременно и на Комисията за сведение.
(20)
Подходяща информационна система за идентифицирането на корабите замърсители или потенциални замърсители би подобрила изпълнението на настоящата директива и би била също така полезна за оценяване на въвеждането ѝ в действие. Информационната система Сиренак, установена в рамките на Парижкия меморандум за разбирателство относно контрола на плавателните съдове от страна на държавата, на чиято територия е пристанището, дава възможност да се получи голям обем допълнителна информация, необходима за тази цел.
(21)
Необходимо е Комисията да бъде подпомагана от комитет, съставен от представители на държавите-членки, с цел ефективното прилагане на настоящата директива. Тъй като мерките, необходими за въвеждането в действие на настоящата директива, са с общ обхват по смисъла на член 2 от Решение на Съвета 1999/468/ЕО от 28 юни 1999 г. относно установяването на процедурите за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (7), би следвало тези мерки да бъдат приети в съответствие с регулаторната процедура, предвидена в член 5 от посоченото решение.
(22)
Определени разпоредби от настоящата директива могат да бъдат изменени, без да се разширява нейното приложно поле, по реда на тази процедура, за да се вземат предвид мерките на Общността и на ММО, които ще влязат в сила по-късно, така че да се осигури тяхното хармонизирано въвеждане в действие,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Цел
Целта на настоящата директива е да намали изхвърлянето в морето на отпадъци от експлоатацията на кораби и на остатъци от товари, и по-специално неправомерното изхвърляне, извършено от кораби, ползващи пристанищата на Общността, като подобри наличието и използването на пристанищните приемни съоръжения, предназначени за отпадъци от експлоатацията на кораби и на остатъци от товари, и по този начин да подобри опазването на морската среда.
Член 2
Определения
По смисъла на настоящата директива:
а)
„кораб“ е морски плавателен съд от всякакъв вид, който се експлоатира в морска среда, включително плавателни съдове на подводни криле, съдове на въздушна възглавница, подводници и плаващи платформи;
б)
„Марпол 73/78“ е Международната конвенция от 1973 г. за предотвратяване на замърсяването от кораби, изменена с отнасящия се до нея Протокол от 1978 г., който е в сила на датата на приемането на настоящата директива;
в)
„отпадъци от експлоатацията на кораби“ са всички отпадъци, включително отпадъчните води, и отпадъци, различни от остатъците от товари, които са произведени по време на експлоатацията на даден кораб и които попадат в приложното поле на приложения I, IV и V от Марпол 73/78, а така също и отпадъците, свързани с товара, както са определени в директивите за въвеждане в действие на приложение V от Марпол 73/78;
г)
„остатъци от товари“ са остатъци от товарите на борда, които остават в трюмовете или в товарните цистерни след приключване на операциите по разтоварване и почистване, включително излишъците и излетите количества по време на товарене/разтоварване;
д)
„пристанищни приемни съоръжения“ са всички съоръжения, трайно прикрепени, плаващи или подвижни, които могат да послужат за събирането на отпадъци от експлоатацията на кораби или на остатъци от товари;
е)
„риболовен кораб“ е всеки кораб, оборудван или използван с търговска цел за лов на риба или на други живи морски ресурси;
ж)
„кораб за развлечения“ е всеки кораб от всякакъв вид и с всякакъв начин на задвижване, който е предназначен да бъде използван за спортни или развлекателни цели;
з)
„пристанище“ е място или географска зона, устроена и оборудвана по начин, даващ възможност главно за приемането на кораби, включително риболовни кораби и кораби за развлечения.
Без да се засягат определенията, съдържащи се в букви в) и г), „отпадъците от експлоатацията на корабите“ и „остатъци от товари“ се считат за отпадъци по смисъла на член 1, буква а) от Директива 75/442/ЕИО на Съвета от 15 юли 1975 г. относно отпадъците (8).
Член 3
Приложно поле
Настоящата директива се прилага:
а)
за всички кораби, включително риболовните кораби и корабите за развлечения, независимо под какъв флаг плават, които имат престой в пристанище на дадена държава-членка или действащи в това пристанище, с изключение на военните кораби и спомагателните военни кораби, както и други кораби, принадлежащи на една държава или експлоатирани от държава, докато същата ги използва изключително за правителствени и нетърговски цели; и
б)
за всички пристанища на държавите-членки, в които изброените в буква а) кораби обикновено имат престой.
Държавите-членки взимат мерки, за да следят корабите, изключени от приложното поле на настоящата директива по силата на предходния параграф, буква а), да депонират отпадъците си от експлоатацията и остатъците си от товари, като действат по начин, съвместим с настоящата директива, доколкото това е разумно и възможно.
Член 4
Приемни пристанищни съоръжения
1. Държавите-членки трябва да се уверят, че са налични подходящи приемни пристанищни съоръжения, които да отговорят на нуждите на корабите, използващи обикновено пристанището, без да причиняват неоправдани закъснения за тези кораби.
2. За да бъдат подходящи, приемните съоръжения трябва да са в състояние да поемат видовете и количествата отпадъци от експлоатацията на корабите и остатъците от товари, произхождащи от корабите, които обикновено използват пристанището, като се имат предвид оперативните нужди на ползвателите на това пристанище, значението и географското му положение, видът на корабите, които имат престой в него, както и освобождаванията, предвидени в член 9.
3. Държавите-членки установяват процедури, съответстващи на тези, одобрени от Международната морска организация (ММО), за да уведомят държавата, на чиято територия се намира пристанището, за заявените недостатъци на пристанищните приемни съоръжения.
Член 5
Планове за приемане и третиране на отпадъците
1. Подходящ план за приемане и обработване на отпадъците се изготвя и въвежда за всяко пристанище след консултации със заинтересованите страни, по-специално с ползвателите на пристанищата или с техни представители, като се имат предвид изискванията, посочени в членове 4, 6, 7, 10 и 12. Подробни изисквания относно изготвянето на тези планове фигурират в приложение I.
2. Плановете за приемане и третиране на отпадъците, посочени в параграф 1, могат, когато това е необходимо с оглед ефикасността, да бъдат изготвени на регионално равнище, като всяко пристанище участва, както следва, доколкото в тях са уточнени, за всяко едно от пристанищата, необходимите приемни съоръжения и тези, които са налични.
3. Държавите-членки оценяват и одобряват плана за приемане и обработване на отпадъците, като контролират неговото изпълнение и следят той да бъде подлаган на ново одобряване поне на всеки три години и след всяко важно изменение в експлоатацията на пристанището.
Член 6
Уведомяване
1. Капитаните на кораби, с изключение на риболовните кораби и на корабите за развлечения, имащи разрешение да превозват максимум 12 пътници, при отплаване за пристанище, намиращо се в Общността, трябва да попълнят вярно и точно формуляра от приложение II и да съобщят тази информация на властта или на органа, посочени за тази цел от държавата-членка, на чиято територия се намира пристанището:
а)
най-малко двадесет и четири часа преди пристигането, ако пристанището, в което ще има престой, е известно, или
б)
веднага щом пристанището, в което ще има престой, стане известно, ако тази информация е на разположение по-малко от двадесет и четири часа преди пристигането, или
в)
най-късно в момента, в който корабът напуска предходното пристанище, ако продължителността на пътуването е по-малка от двадесет и четири часа.
Държавите-членки могат да решат тази информация да бъде съобщена на лицето, експлоатиращо пристанищните приемни съоръжения, който да ги препрати на съответната власт.
2. Информацията, предвидена в параграф 1, се съхранява на борда най-малко до следващото пристанище, в което ще има престой, и се предоставя на властите на държавите-членки при поискване от тяхна страна.
Член 7
Депониране на отпадъците от експлоатацията на кораби
1. Капитаните на кораби, които имат престой в пристанище на Общността трябва, преди да напуснат пристанището, да предадат всички отпадъци от експлоатацията на корабите в пристанищно приемно съоръжение.
2. Независимо от параграф 1, на даден кораб може да бъде разрешено да отплава за следващото пристанище, където ще има престой, без да депонира отпадъците от експлоатацията си, ако се окаже, въз основа на информацията, предоставена в съответствие с член 6 и приложение II, че той разполага със специална товароспособност, достатъчна за всички отпадъци от експлоатацията, които са и ще бъдат натрупани по време на предвиденото плаване до пристанището за депониране.
Когато съществуват основателни причини да се смята, че пристанището, в което е предвидено да се депонират отпадъците, не разполага с подходящи съоръжения или че това пристанище не е познато и че следователно съществува опасност отпадъците да бъдат изхвърлени в морето, държавата-членка взима всички необходими мерки, за да избегне замърсяване на морската среда, ако е необходимо, като задължи кораба да депонира своите отпадъци, преди да напусне пристанището.
3. Параграф 2 се прилага, без това да накърнява по-стриктните изисквания за депониране, валидни за корабите, приети в съответствие с международното право.
Член 8
Такси, които се плащат за отпадъците от експлоатацията на кораби
1. Държавите-членки следят разходите по пристанищните приемни съоръжения, предназначени за отпадъците от експлоатацията на корабите, включително и на третирането и премахването на отпадъците, да се покриват от такса, събирана от корабите.
2. Системите за покриване на разходите за използването на пристанищните приемни съоръжения не съставляват по никакъв начин подтикване към изхвърляне на отпадъците в морето. За тази цел следва да се прилагат следните принципи по отношение на корабите, различни от риболовните кораби и от корабите за развлечения, имащи разрешение да превозват максимум 12 пътници:
а)
всички кораби, имащи престой в пристанище на дадена държава-членка, поемат значителна част от разходите, посочени в параграф 1, независимо от това дали използват съоръженията или не. За тази цел таксата може по-специално да бъде включена в пристанищните такси или да се формира като специална предварително определена такса за отпадъците. Таксите могат да варират по-специално в зависимост от категорията, вида и размера на кораба;
б)
частта от разходите, която в някои случаи не е покрита от таксата, посочена в буква а), ще бъде покрита на основата на видовете и количествата отпадъци от експлоатацията на кораба, действително депонирани от кораба;
в)
таксите могат да бъдат намалени ако управлението, проектирането, оборудването и експлоатацията на кораба от екологична гледна точка са такива, че капитанът може да докаже, че корабът отделя намалени количества отпадъци от експлоатацията.
3. За да се гарантира, че таксите са справедливи, прозрачни и недискриминационни и че отразяват разходите по съоръженията и предлаганите и, в съответния случай, използваните услуги, ползвателите на пристанището следва да бъдат информирани за размера на таксите и за базата на изчисляването им.
4. Комисията, най-късно три години след посочената в член 16, параграф 1 дата, представя на Европейския парламент и на Съвета доклад, оценяващ значението на разликата в системите за покриване на разходите, предвидени в параграф 2, за морската среда и структурата на изхвърлянето на отпадъци. Този доклад се изготвя в сътрудничество с компетентните органи на държавите-членки и представителите на пристанищата.
Тя представя, ако това е необходимо с оглед това оценяване, предложение за изменение на настоящата директива посредством въвеждането на система, която предвижда внасянето от всички кораби, имащи престой в пристанище на дадена държава-членка, на такса, съответстваща на подходящ процент от посочените в параграф 1 разходи, т. е. най-малко една трета, независимо от използването от тях на съоръженията или на алтернативна система, имаща еквивалентно действие.
Член 9
Освобождавания
1. Когато кораби извършват редовни морски превози, свързани с чести и редовни престои, и ако достатъчно доказателства установяват съществуването на споразумение по отношение на депонирането на отпадъците от експлоатацията на кораби и на плащането на съответните такси в дадено пристанище, намиращо се по маршрута на кораба, компетентните за съответните пристанища държави-членки могат да освободят тези кораби от задълженията, посочени в член 6, в член 7, параграф 1, и в член 8.
2. Държавите-членки информират редовно, най-малко веднъж годишно, Комисията за предоставените освобождавания съгласно параграф 1.
Член 10
Депониране на остатъците от товари
Капитанът на кораб, който има престой в пристанище на Общността, трябва да се увери, че остатъците от товари се депонират в пристанищно приемно съоръжение в съответствие с разпоредбите на Марпол 73/78. Всяка такса, свързана с депонирането на остатъците от товари, се заплаща от ползвателя на приемното съоръжение.
Член 11
Изпълнение
1. Държавите-членки следят всеки кораб да бъде подложен на проверка, предназначена да установи дали спазва членове 7 и 10 и да се извършват достатъчно проверки.
2. В случай на проверки на кораби, различни от риболовните кораби и корабите за развлечения, имащи разрешение да превозват максимум 12 пътници:
а)
държавите-членки по време на подбора на корабите, които трябва да бъдат предмет на проверка, обръщат особено внимание:
-
на корабите, които не спазват изискванията за уведомяване, посочени в член 6,
-
на корабите, за които разглеждането на информацията, предоставена от капитана съгласно член 6, дава други основания да се смята, че корабът не спазва разпоредбите по настоящата директива;
б)
тази проверка може да бъде извършена в рамките на Директива 95/21/ЕО, когато тя е приложима; каквато и да е рамката на проверките, нормата от 25 % проверки, установена от директивата, се прилага;
в)
ако компетентната власт не е удовлетворена от резултатите от тази проверка, тя следи корабът да не напуска пристанището, преди да е депонирал отпадъците от експлоатацията си и остатъците от товари в пристанищно приемно съоръжение в съответствие с членове 7 и 10;
г)
когато ясно е установено, че даден кораб е отплавал, без да е спазил член 7 или член 10, компетентната власт на следващото пристанище, в което ще има престой, се информира за това и на кораба не се разрешава, без това да накърнява прилагането на санкциите, посочени в член 13, да напусне пристанището, докато не се извърши по-подробна оценка на факторите, свързани със спазването от страна на кораба на настоящата директива, като точността на информацията, предоставена в съответствие с член 6.
3. Държавите-членки установяват в необходимата степен контролни процедури за риболовните кораби и за корабите за развлечения, имащи разрешение да превозват максимум 12 пътници, за да гарантират, че те спазват изискванията по настоящата директива, приложими по отношение на тях.
Член 12
Съпътстващи мерки
1. Държавите-членки:
а)
вземат всички необходими мерки, за да гарантират, че капитаните, доставчиците на приемни съоръжения и другите заинтересовани лица са правилно информирани за изискванията, на които трябва да отговарят по силата на настоящата директива, и че се съобразяват с тези изисквания;
б)
посочват подходящи органи или органи, които да изпълняват функциите, предвидени от настоящата директива;
в)
взимат мерки с оглед сътрудничеството между техните компетентни органи и търговските организации с цел осигуряване на ефикасното въвеждане на настоящата директива;
г)
следят информацията, предавана от капитаните по силата на член 6, да бъде разглеждана по подходящ начин;
д)
следят формалностите, свързани с използването на пристанищните приемни съоръжения, да бъдат опростени и бързи, за да мотивират капитаните да използват тези съоръжения и да се избегне причиняването на неоправдани закъснения за корабите;
е)
следят копие от твърденията относно недостатъчното наличие на пристанищни приемни съоръжения, посочени в член 4, параграф 3, да бъде предоставено на Комисията;
ж)
следят обработването, оползотворяването и премахването на отпадъците от експлоатацията на кораби и на остатъците от товари да се осъществяват в съответствие с Директива 75/442/ЕИО и с другото действащо в областта на отпадъците законодателство на Общността, и по-специално Директива 75/439/ЕИО на Съвета от 16 юни 1975 г. относно премахването на отработени масла (9) и Директива 91/689/ЕИО на Съвета от 12 декември 1991 г. относно опасните отпадъци (10);
з)
следят, в съответствие с тяхното национално законодателство, всяка страна, участваща в депонирането или приемането на отпадъци от експлоатацията на кораби или на остатъци от товари, да може да поиска обезщетение за неоправдано закъснение.
2. Депонирането на отпадъците от експлоатацията на кораби или на остатъците от товари се счита за свободно движение по смисъла на член 79 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 г. относно създаване на Митнически кодекс на Общността (11). Митническите органи не изискват подаването на обобщена декларация в съответствие с член 45 от Митническия кодекс на Общността.
3. Държавите-членки и Комисията си сътрудничат с оглед създаването на подходяща информационна и контролна система, отнасяща се най-малко за цялата Общност, предназначена да:
-
подобри идентифицирането на корабите, които не са депонирали своите отпадъци от експлоатацията и остатъци от товари в съответствие с настоящата директива,
-
гарантира, че целите, посочени в член 1 от директивата, са били постигнати.
4. Държавите-членки и Комисията си сътрудничат с оглед установяване на общи критерии за идентифициране на корабите, посочени в член 8, параграф 2, буква в).
Член 13
Санкции
Държавите-членки определят системата за санкции, налагани в случай на нарушаване на националните разпоредби, приети по силата на настоящата директива, и вземат всички необходими мерки, за да гарантират тяхното прилагане. Предвидените санкции трябва да бъдат ефикасни, пропорционални и възпиращи.
Член 14
Регулаторен комитет
1. Комисията се подпомага от комитет, установен в член 12, параграф 1 от Директива 93/75/ЕИО (12), наричан по-долу „комитет“.
2. В случаите на позоваване на настоящия параграф, членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО се прилагат, като се спазват разпоредбите по член 8 от посоченото решение.
Срокът, предвиден в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, е фиксиран на три месеца.
3. Комитетът приема свой процедурен правилник.
Член 15
Процедура за изменение
Приложенията към настоящата директива, определението в член 2, буква б), позоваванията на актовете на Общността и позоваванията на актовете на ММО могат да бъдат изменяни според процедурата, предвидена в член 14, параграф 2, за да бъдат съобразени с мерките на Общността или с мерките на ММО, които са влезли в сила, доколкото тези изменения не разширяват приложното поле на настоящата директива.
Приложенията към настоящата директива могат също да бъдат изменени съгласно тази процедура, когато са необходими изменения, за да се подобри режимът, установен с настоящата директива, доколкото тези изменения не разширяват приложното поле на настоящата директива.
Член 16
Изпълнение
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 28 декември 2002 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Въпреки това, по отношение до отпадъчните води, посочени в член 2, буква в), настоящата директива не се прилага до изтичането на дванадесет месеца от влизането в сила на приложение IV от Марпол 73/78, при спазване на разграничението, установено в тази конвенция между нови кораби и съществуващи кораби.
2. Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на това позоваване се определят от държавите-членки.
Член 17
Оценяване
1. Държавите-членки представят на Комисията на всеки три години доклад за напредъка, отнасящ се до въвеждането на настоящата директива.
2. Комисията представя, съгласно настоящата директива, на Европейския парламент и на Съвета доклад за оценка на функционирането на системата, основаващ се на докладите на държавите-членки, предвидени в параграф 1, както и при необходимост, предложения относно въвеждането на настоящата директива.
Член 18
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.
Член 19
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 27 ноември 2000 година.
Direttiva 2000/59/CE del Parlamento europeo e del Consiglio
del 27 novembre 2000
relativa agli impianti portuali di raccolta per i rifiuti prodotti dalle navi e i residui del carico
IL PARLAMENTO EUROPEO E IL CONSIGLIO DELL'UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l'articolo 80, paragrafo 2,
vista la proposta della Commissione(1),
visto il parere del Comitato economico e sociale(2),
visto il parere del Comitato delle regioni(3),
deliberando secondo la procedura di cui all'articolo 251 del trattato(4), visto il progetto comune approvato dal comitato di conciliazione il 18 luglio 2000,
considerando quanto segue:
(1) La politica comunitaria in materia di ambiente intende raggiungere un livello elevato di protezione. Essa si basa sui principi della precauzione e dell'azione preventiva e sul principio "chi inquina paga".
(2) Un settore importante dell'azione comunitaria nel settore dei trasporti marittimi riguarda la riduzione dell'inquinamento dei mari. Questo obiettivo si può raggiungere attraverso il rispetto delle convenzioni, dei codici e delle risoluzioni internazionali, mantenendo al contempo la libertà di navigazione, prevista dalla convenzione delle Nazioni Unite sul diritto del mare, e di fornitura dei servizi, prevista dal diritto comunitario.
(3) La Comunità nutre gravi preoccupazioni per l'inquinamento dei mari e dei litorali degli Stati membri provocato dagli scarichi di rifiuti e dai residui del carico riversato in mare dalle navi e, in particolare, per l'attuazione della convenzione internazionale sulla prevenzione dell'inquinamento causato da navi del 1973, modificata dal relativo protocollo del 1978 (Marpol 73/78), che disciplina i rifiuti che le navi possono scaricare nell'ambiente marino e prescrive inoltre che gli Stati firmatari garantiscano la fornitura di adeguati impianti portuali di raccolta. Tutti gli Stati membri hanno ratificato la convenzione Marpol 73/78.
(4) È possibile proteggere ulteriormente l'ambiente marino riducendo gli scarichi in mare dei rifiuti prodotti dalle navi e dei residui del carico. Tale protezione può essere conseguita migliorando la disponibilità e l'utilizzo di impianti di raccolta e il regime coercitivo. Nella risoluzione dell'8 giugno 1993 per una politica comune della sicurezza dei mari(5) il Consiglio ha inserito, tra le azioni prioritarie, la necessità di migliorare la disponibilità e l'utilizzo degli impianti di raccolta all'interno della Comunità.
(5) La direttiva 95/21/CE del Consiglio, del 19 giugno 1995, relativa all'attuazione di norme internazionali per la sicurezza delle navi, la prevenzione dell'inquinamento e le condizioni di vita e di lavoro a bordo, per le navi che approdano nei porti comunitari e che navigano nelle acque sotto la giurisdizione degli Stati Membri (controllo dello Stato di approdo)(6), stabilisce che le navi che costituiscono una minaccia irragionevole per l'ambiente marino non sono autorizzate a riprendere il largo.
(6) L'inquinamento dei mari ha, per sua intrinseca natura, implicazioni transfrontaliere. Alla luce del principio di sussidiarietà, l'azione intrapresa a livello comunitario è lo strumento più efficace per garantire norme ambientali comuni applicabili alle navi e ai porti in tutta la Comunità.
(7) Alla luce del principio di proporzionalità, una direttiva rappresenta lo strumento giuridico appropriato, poiché fornisce una cornice per l'applicazione uniforme e obbligatoria delle norme in materia ambientale da parte degli Stati membri, lasciando al contempo a ciascuno Stato membro la facoltà di stabilire gli strumenti di attuazione che meglio si adattano al proprio sistema interno.
(8) Occorre garantire la compatibilità di tale azione con gli accordi regionali esistenti, come la convenzione del 1974/1992 sulla protezione dell'ambiente marino nella regione del Mar Baltico.
(9) Al fine di migliorare la prevenzione dell'inquinamento e di evitare distorsioni della concorrenza, le prescrizioni ambientali dovrebbero applicarsi a tutte le navi, a prescindere dalla loro bandiera, ed occorrerebbe dotare tutti i porti comunitari di adeguati impianti di raccolta.
(10) Adeguati impianti portuali di raccolta dovrebbero soddisfare le esigenze degli utenti, dalle navi mercantili di maggiori dimensioni alle più piccole imbarcazioni da diporto, e dell'ambiente, senza causare ingiustificati ritardi alle navi che li utilizzano. L'obbligo di garantire la disponibilità di adeguati impianti portuali di raccolta lascia agli Stati membri un'ampia libertà quanto all'organizzazione migliore per la raccolta dei rifiuti e consente loro, tra l'altro, di prevedere impianti fissi di raccolta oppure di designare prestatori di servizi incaricati di fornire ai porti unità mobili per la raccolta dei rifiuti quando necessario. Tale obbligo comporta anche l'obbligo di fornire tutti i servizi e/o di adottare le altre disposizioni necessarie per l'uso corretto e/o adeguato degli impianti in questione.
(11) È possibile rendere più adeguati gli impianti mediante piani aggiornati di raccolta e di gestione dei rifiuti, elaborati in consultazione con le parti interessate.
(12) È possibile migliorare l'efficacia degli impianti portuali di raccolta imponendo alle navi di comunicare la necessità di utilizzare tali impianti. È opportuno che tale notifica fornisca informazioni anche per una gestione dei rifiuti all'insegna dell'efficienza e della pianificazione. I rifiuti prodotti dai pescherecci e dalle imbarcazioni da diporto omologate per un massimo di 12 passeggeri possono essere gestiti dagli impianti portuali di raccolta senza comunicazioni preliminari.
(13) È possibile ridurre gli scarichi in mare di rifiuti prodotti dalle navi imponendo a tutte le navi di conferire i loro rifiuti agli impianti portuali di raccolta prima di lasciare il porto. Al fine di conciliare gli interessi di un funzionamento fluido del trasporto marittimo con la tutela dell'ambiente, si possono prevedere deroghe a questa norma, tenendo conto di una sufficiente capacità di stoccaggio ad hoc a bordo, della possibilità di conferimento in un altro porto senza pericolo di scarico in mare, nonché di prescrizioni specifiche in materia di conferimento adottate in base al diritto internazionale.
(14) Alla luce del principio "chi inquina paga", il costo degli impianti portuali di raccolta, incluso il trattamento e lo smaltimento dei rifiuti prodotti dalle navi, dovrebbe essere a carico delle navi. Nell'interesse della tutela ambientale, il regime tariffario dovrebbe incentivare il conferimento dei rifiuti nei porti anziché lo scarico in mare. È possibile promuovere tale prassi prevedendo che tutte le navi contribuiscano ai costi di raccolta e di gestione dei rifiuti prodotti dalle navi al fine di ridurre gli incentivi economici agli scarichi in mare. Alla luce del principio di sussidiarietà, gli Stati membri dovrebbero secondo la legislazione nazionale e le prassi vigenti, avere la facoltà di stabilire se e in quale proporzione i contributi applicabili ai quantitativi di rifiuti effettivamente conferiti dalle navi debbano essere inclusi nei sistemi di recupero dei costi per l'uso degli impianti portuali di raccolta. La tariffa per l'utilizzo degli impianti dovrebbe essere equa, non discriminatoria e trasparente.
(15) Le navi che producono quantitativi limitati di rifiuti dovrebbero ricevere un trattamento più favorevole nei sistemi di recupero dei costi. L'identificazione di tali navi sarebbe più facile in presenza di criteri comuni.
(16) Al fine di evitare un onere eccessivo per le parti interessate, le navi che svolgono servizio regolare, con approdi frequenti e regolari, possono essere esentate da taluni obblighi della presente direttiva qualora sia dimostrato che sussistono disposizioni atte a garantire il conferimento dei rifiuti e il pagamento dei relativi contributi.
(17) I residui del carico dovrebbero essere conferiti agli impianti portuali di raccolta in base alla convenzione Marpol 73/78. Essa prevede che i residui del carico devono essere conferiti agli impianti portuali di raccolta entro i limiti necessari per soddisfare le esigenze di pulizia delle cisterne di carico. Ogni tariffa per tale tipo di conferimento dovrebbe essere pagato da chi utilizza l'impianto portuale di raccolta che è di norma indicato nelle convenzioni contrattuali tra le parti interessate o in altre convenzioni locali.
(18) È necessario svolgere ispezioni mirate al fine di verificare l'osservanza della presente direttiva. Il numero delle ispezioni, nonché le sanzioni applicate, dovrebbero essere tali da scoraggiare violazioni della direttiva. Per motivi di efficacia e di economia tali ispezioni, se del caso, possono essere effettuate nell'ambito della direttiva 95/21/CE.
(19) Gli Stati membri dovrebbero predisporre un opportuno quadro amministrativo per il funzionamento adeguato degli impianti portuali di raccolta. In base alla convenzione Marpol 73/78, la presunta inadeguatezza degli impianti portuali di raccolta dovrebbe essere segnalata all'Organizzazione Marittima Internazionale (IMO). Siffatte informazioni potrebbero essere trasmesse contemporaneamente alla Commissione a scopo informativo.
(20) L'attuazione della presente direttiva può essere rafforzata istituendo un sistema d'informazione per individuare le navi che inquinano o potrebbero inquinare, sistema che sarebbe inoltre utile alla verifica dell'applicazione della direttiva. Il sistema informativo Sirenac, istituito nell'ambito del memorandum d'intesa di Parigi relativo al controllo delle navi da parte dello Stato d'approdo, fornisce molte informazioni supplementari necessarie a tal fine.
(21) Per l'attuazione efficace della presente direttiva la Commissione deve essere assistita da un comitato costituito da rappresentanti degli Stati membri. Poiché le misure necessarie per l'attuazione della presente direttiva sono misure di portata generali ai sensi dell'articolo 2 della decisione 1999/468/CE del Consiglio, del 28 giugno 1999, recante modalità per l'esercizio delle competenze di esecuzione conferite alla Commissione(7), tali misure dovrebbero essere adottate secondo la procedura di regolamentazione di cui all'articolo 5 di tale decisione.
(22) Alcune disposizioni della presente direttiva possono essere modificate, senza ampliare l'ambito d'applicazione, secondo tale procedura al fine di tener conto di misure comunitarie o dell'IMO che entrassero in vigore in futuro per garantirne un'attuazione armonizzata,
HANNO ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
Articolo 1
Obiettivo
La presente direttiva ha l'obiettivo di ridurre gli scarichi in mare dei rifiuti prodotti dalle navi e dei residui del carico, in particolare gli scarichi illeciti, da parte delle navi che utilizzano porti situati nel territorio della Comunità europea, migliorando la disponibilità e l'utilizzo degli impianti portuali di raccolta per i suddetti rifiuti e residui e rafforzando pertanto la protezione dell'ambiente marino.
Articolo 2
Definizioni
Ai fini della presente direttiva, si intende per:
a) "nave": imbarcazione di qualsiasi tipo che opera nell'ambiente marino, inclusi gli aliscafi, i veicoli a cuscino d'aria, i sommergibili e i natanti;
b) "Marpol 73/78": convenzione internazionale sulla prevenzione dell'inquinamento causato da navi, del 1973, come modificata dal relativo protocollo del 1978, e in vigore alla data di adozione della presente direttiva;
c) "rifiuti prodotti dalla nave": tutti i rifiuti, comprese le acque reflue, e i residui diversi dai residui del carico, prodotti durante il servizio di una nave e che rientrano nell'ambito di applicazione degli allegati I, IV e V della Marpol 73/78, nonché i rifiuti associati al carico di cui agli Orientamenti (Guidelines) per l'attuazione dell'allegato V della Marpol 73/78;
d) "residui del carico": i resti di qualsiasi materiale che costituisce il carico contenuto a bordo della nave nella stiva o in cisterne e che permane al termine delle operazioni di scarico o di pulizia; tali resti comprendono eccedenze di carico/scarico e fuoriuscite;
e) "impianto portuale di raccolta": qualsiasi struttura, fissa, galleggiante o mobile, che sia in grado di ricevere i rifiuti prodotti dalla nave o i residui del carico;
f) "peschereccio": qualsiasi imbarcazione equipaggiata o utilizzata a fini commerciali per la cattura del pesce o di altre risorse marine viventi;
g) "imbarcazione da diporto": un'imbarcazione di qualunque tipo, a prescindere dal mezzo di propulsione, che viene usata con finalità sportive o ricreative;
h) "porto": un luogo o un'area geografica cui siano state apportate migliorie e aggiunte attrezzature tali da consentire, principalmente, l'attracco di navi, compresi i pescherecci e le imbarcazioni da diporto.
A prescindere dalle definizioni di cui alle lettere c) e d), i "rifiuti prodotti dalla nave" e i "residui del carico" sono considerati rifiuti ai sensi dell'articolo 1, lettera a) della direttiva 75/442/CEE del Consiglio, del 15 luglio 1975, relativa ai rifiuti(8).
Articolo 3
Ambito di applicazione
La presente direttiva si applica a:
a) tutte le navi, compresi i pescherecci e le imbarcazioni da diporto, a prescindere dalla loro bandiera, che fanno scalo o che operano in un porto di uno Stato membro, ad esclusione delle navi militari da guerra, o ausiliarie o di altre navi possedute o gestite da uno Stato e impiegate, al momento, solo per servizi statali a fini non commerciali;
b) tutti i porti degli Stati membri ove fanno normalmente scalo le navi cui si applica la lettera a).
Gli Stati membri adottano misure per assicurare che le navi escluse dall'ambito di applicazione della presente direttiva a norma del precedente comma, lettera a), conferiscano i propri rifiuti ed i residui del carico secondo modalità coerenti con la presente direttiva, nella misura del ragionevole e del praticabile.
Articolo 4
Impianti portuali di raccolta
1. Gli Stati membri provvedono a mettere a disposizione impianti portuali di raccolta adeguati a rispondere alle esigenze delle navi che utilizzano normalmente il porto, senza causare loro ingiustificati ritardi.
2. Per essere adeguati gli impianti portuali di raccolta devono essere in grado di ricevere le categorie e i quantitativi di rifiuti prodotti da navi e i residui del carico provenienti dalle navi che normalmente vi approdano, tenendo conto delle esigenze operative degli utenti dello scalo, dell'ubicazione geografica e delle dimensioni del porto, della tipologia delle navi che vi fanno scalo nonché delle esenzioni di cui all'articolo 9.
3. Gli Stati membri stabiliscono le procedure, nel rispetto di quelle stabilite dall'IMO, per segnalare allo Stato di approdo le inadeguatezze rilevate negli impianti portuali di raccolta.
Articolo 5
Piani di raccolta e di gestione dei rifiuti
1. Per ciascun porto è elaborato e applicato un piano adeguato di raccolta e di gestione dei rifiuti, previa consultazione delle parti interessate, in particolare gli utenti dello scalo o i loro rappresentanti, tenendo conto degli obblighi di cui agli articoli 4, 6, 7, 10 e 12. Nell'allegato I figurano le prescrizioni dettagliate per l'elaborazione dei piani in questione.
2. I piani di raccolta e di gestione dei rifiuti di cui al paragrafo 1 possono, se è necessario per la loro efficienza, essere elaborati in un contesto regionale con l'opportuna partecipazione di ciascun porto, purché l'esigenza e la disponibilità di impianti di raccolta siano specificate per ogni singolo porto.
3. Gli Stati membri valutano e approvano i piani di raccolta e di gestione dei rifiuti, ne controllano l'esecuzione e/o curano che si proceda ad una nuova approvazione almeno ogni tre anni dopo eventuali cambiamenti operativi avvenuti nel porto.
Articolo 6
Notifica
1. Il comandante di una nave diversa da un peschereccio o da un'imbarcazione da diporto omologata per un massimo di 12 passeggeri che sia diretta verso un porto situato nella Comunità compila, in maniera fedele e accurata, il modulo di cui all'allegato II e notifica tali informazioni all'autorità o all'organismo designato a tal fine dallo Stato membro in cui si trova il porto:
a) con almeno 24 ore di anticipo rispetto all'arrivo se il porto di scalo è noto;
b) non appena è noto il porto, qualora conosciuto a meno di 24 ore dall'arrivo;
c) entro la partenza dal porto precedente se la durata del viaggio è inferiore a 24 ore.
Gli Stati membri possono decidere che le informazioni siano notificate al gestore dell'impianto di raccolta che le trasmette a sua volta all'autorità competente.
2. Le informazioni di cui al paragrafo 1 vengono conservate a bordo almeno fino al successivo porto di scalo e, su richiesta, messe a disposizione delle autorità degli Stati membri.
Articolo 7
Conferimento dei rifiuti prodotti dalla nave
1. Il comandante di una nave che approda in un porto comunitario conferisce tutti i rifiuti prodotti dalla nave ad un impianto portuale di raccolta prima di lasciare il porto.
2. Nonostante il paragrafo 1, una nave può procedere verso il successivo porto di scalo senza aver conferito i rifiuti prodotti, qualora dalle informazioni fornite a norma dell'articolo 6 e dell'allegato II risulti la presenza di una capacità di stoccaggio sufficiente per tutti i rifiuti prodotti dalla nave che sono già stati accumulati e che saranno accumulati nel corso del tragitto previsto della nave fino al porto di conferimento.
Se vi sono fondati motivi di ritenere che nel porto di conferimento previsto non siano disponibili impianti adeguati o se questo porto non è conosciuto e sussiste quindi il rischio che i rifiuti vengano scaricati in mare, gli Stati membri adottano tutte le misure necessarie atte a prevenire l'inquinamento marino, se necessario richiedendo alla nave di conferire i rifiuti prodotti prima di lasciare il porto.
3. Il paragrafo 1 si applica fatte salve le prescrizioni a carico delle navi più rigorose in materia di conferimento adottate in base al diritto internazionale.
Articolo 8
Regime tariffario applicabile ai rifiuti prodotti dalla nave
1. Gli Stati membri provvedono affinché i costi degli impianti portuali di raccolta dei rifiuti prodotti dalle navi, ivi compreso il trattamento e lo smaltimento degli stessi, siano recuperati attraverso la riscossione di tariffe a carico delle navi.
2. I sistemi di recupero dei costi connessi con l'utilizzo degli impianti portuali di raccolta non devono non costituire un incentivo per le navi a scaricare i loro rifiuti in mare. A tal fine si applicano i seguenti principi alle navi diverse dai pescherecci e dalle imbarcazioni da diporto omologate per un massimo di 12 passeggeri:
a) tutte le navi che approdano nei porti di uno Stato membro contribuiscono in misura significativa ai costi di cui al paragrafo 1, a prescindere dall'effettivo uso degli impianti. Tra le disposizioni applicabili a tal fine si possono annoverare l'incorporazione delle tariffe nei diritti portuali o una tariffa standard distinta per i rifiuti. Le tariffe possono essere differenziate in funzione, ad esempio, della categoria, del tipo e della dimensione della nave;
b) la parte dei costi non coperta dalla tariffa di cui alla lettera a) è coperta in base ai quantitativi e ai tipi di rifiuti prodotti dalle navi effettivamente conferiti dalla nave;
c) le tariffe possono essere ridotte se la gestione ambientale, la concezione, le attrezzature e il funzionamento della nave sono tali che il comandante della nave stessa possa dimostrare che essa produce quantità ridotte di rifiuti.
3. Per garantire che le tariffe applicate siano eque, trasparenti, non discriminatore e rispecchino i costi degli impianti e dei servizi messi a disposizione ed, eventualmente, utilizzati, andrebbero precisati agli utenti dei porti l'importo delle tariffe e la base sulla quale sono state calcolate.
4. Entro tre anni dalla data di cui all'articolo 16, paragrafo 1, la Commissione presenta al Parlamento europeo e al Consiglio una relazione per valutare l'impatto della varietà di sistemi di recupero dei costi, istituiti a norma del paragrafo 2, sull'ambiente marino e sulla struttura dei flussi di rifiuti. La relazione è predisposta d'intesa con gli Stati membri e i rappresentanti dei porti.
Se necessario, a seguito di questa valutazione, la Commissione presenta una proposta di modifica della presente direttiva introducendo un sistema che preveda che le navi che fanno scalo in un porto di uno Stato membro paghino una percentuale adeguata, pari ad almeno un terzo, dei costi indicati nel paragrafo 1, indipendentemente dall'effettivo utilizzo degli impianti, o un sistema alternativo che abbia effetti equivalenti.
Articolo 9
Esenzioni
1. Gli Stati membri possono esonerare dagli obblighi di cui all'articolo 6, articolo 7, paragrafo 1 e all'articolo 8 le navi in servizio di linea con scali frequenti e regolari presso i loro porti, qualora si possa dimostrare l'esistenza di misure che garantiscano il pagamento delle tariffe e il conferimento dei rifiuti prodotti dalle navi in un porto lungo la rotta.
2. Gli Stati membri informano periodicamente, almeno una volta all'anno la Commissione delle esenzioni rilasciate in base al paragrafo 1.
Articolo 10
Conferimento dei residui del carico
Il comandante di una nave che fa scalo in un porto comunitario garantisce che i residui del carico siano conferiti a un impianto di raccolta dei rifiuti in base alle disposizioni della Marpol 73/78. Ogni tariffa per il conferimento dei residui del carico viene pagata da chi utilizza l'impianto di raccolta.
Articolo 11
Regime coercitivo
1. Gli Stati membri provvedono affinché qualsiasi nave possa essere soggetta a ispezione per verificarne la conformità agli articoli 7 e 10 e che sia svolto un numero sufficiente di tali ispezioni.
2. Per le ispezioni riguardanti navi diverse dai pescherecci e dalle imbarcazioni da diporto omologate per un massimo di 12 passeggeri:
a) Nella scelta delle navi da ispezionare gli Stati membri si interessano in particolare delle:
- navi che non hanno adempiuto agli obblighi di notifica di cui all'articolo 6,
- navi per le quali l'esame delle informazioni fornite dal comandante a norma dell'articolo 6 ha messo in luce altre ragioni per ritenere che la nave non ottemperi alla presente direttiva.
b) Tale ispezione può essere effettuata nel quadro della direttiva 95/21/CE, se applicabile. Vale l'obbligo di ispezionare il 25 % delle navi come previsto dalla direttiva menzionata, a prescindere dal regime applicato alle ispezioni;
c) L'autorità pertinente che non è soddisfatto dei risultati di tale ispezione provvede affinché la nave non lasci il porto fino al conferimento dei rifiuti prodotti dalle navi e dei residui del carico all'impianto di raccolta, in misura tale da ottemperare agli articoli 7 e 10;
d) Qualora sia chiaramente dimostrato che una nave ha preso il largo senza aver osservato l'articolo 7 o l'articolo 10, la competente autorità del successivo porto di scalo ne viene informata e, fatta salva l'applicazione delle sanzioni di cui all'articolo 13, alla nave non viene consentito di lasciare tale porto fino all'avvenuto svolgimento di una più dettagliata valutazione dei fattori relativi alla conformità della nave alla presente direttiva, quali la precisione delle informazioni fornite a norma dell'articolo 6.
3. Gli Stati membri fissano, nella misura necessaria, le procedure di controllo atte a garantire la conformità alle prescrizioni applicabili della presente direttiva per i pecherecci e le imbarcazioni da diporto omologate per un massimo di 12 passeggeri.
Articolo 12
Misure di accompagnamento
1. Gli Stati membri:
a) adottano tutte le misure necessarie per garantire che i comandanti, i gestori degli impianti portuali di raccolta e le altre parti interessate siano adeguatamente informati sugli obblighi loro incombenti in base alla presente direttiva e che essi vi si conformino;
b) designano le autorità o gli organismi incaricati di svolgere gli incarichi previsti dalla presente direttiva;
c) provvedono a garantire la cooperazione tra le rispettive autorità competenti e le organizzazioni commerciali al fine di garantire un'attuazione efficace della presente direttiva;
d) provvedono affinché le informazioni notificate dai comandanti delle navi a norma dell'articolo 6 siano esaminate accuratamente;
e) garantiscono che le formalità relative all'utilizzo degli impianti portuali di raccolta siano semplici e rapide, per incentivare comandanti ad utilizzare gli impianti portuali di raccolta e per evitare ingiustificati ritardi alle navi;
f) provvedono affinché la Commissione riceva una copia dei rapporti relativi alle inadeguatezze rilevate negli impianti portuali di raccolta di cui all'articolo 4, paragrafo 3;
g) garantiscono che il trattamento, il recupero o lo smaltimento dei rifiuti prodotti dalle navi e dei residui del carico siano svolti in conformità della direttiva 75/442/CEE e di altra legislazione comunitaria in materia, in particolare la direttiva 75/439/CEE del Consiglio concernente l'eliminazione degli oli usati(9) e la direttiva 91/689/CEE del Consiglio, del 12 dicembre 1991, relativa ai rifiuti pericolosi(10);
h) garantiscono, conformemente alla propria legislazione nazionale, che le parti coinvolte nel conferimento o nella raccolta di rifiuti prodotti dalla nave o di residui del carico abbiano diritto al risarcimento del danno causato da ritardi ingiustificati.
2. Il conferimento dei rifiuti prodotti dalle navi e dei residui del carico è considerata come immissione in libera pratica ai sensi dell'articolo 79 del regolamento (CEE) n. 2913/92 del Consiglio, del 12 ottobre 1992, che istituisce un codice doganale comunitario(11). Le autorità doganali non esigono la presentazione della dichiarazione sommaria di cui all'articolo 45 del codice doganale comunitario.
3. Gli Stati membri e la Commissione collaborano per creare un adeguato sistema informativo e di controllo che comprenda quanto meno l'intera Comunità, al fine:
- di migliorare l'individuazione delle navi che non hanno proceduto al conferimento dei rifiuti prodotti e dei residui del carico a norma della presente direttiva,
- di verificare se sono stati conseguiti gli obiettivi di cui all'articolo 1 della direttiva.
4. Gli Stati membri e la Commissione cooperano nella fissazione di criteri comuni per individuare le navi di cui all'articolo 8, paragrafo 2, punto c).
Articolo 13
Sanzioni
Gli Stati membri istituiscono un regime sanzionatorio per la violazione delle disposizioni nazionali adottate in base alla presente direttiva e adottano tutte le misure necessarie per garantirne l'applicazione. Le sanzioni così comminate devono essere efficaci, proporzionate e dissuasive.
Articolo 14
Comitato di regolamentazione
1. La Commissione è assistita dal comitato istituito in base all'articolo 12, paragrafo 1 della direttiva 93/75/CEE(12), in seguito denominato "il comitato".
2. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo si applicano gli articoli 5 e 7 della decisione 1999/468/CE, tenendo conto delle disposizioni dell'articolo 8 della stessa.
Il periodo di cui all'articolo 5, paragrafo 6 della decisione 1999/468/CE è fissato a tre mesi.
3. Il comitato adotta il proprio regolamento interno.
Articolo 15
Procedura di modifica
Gli allegati della presente direttiva, le definizioni di cui all'articolo 2, lettera b), i riferimenti agli strumenti comunitari e i riferimenti agli strumenti IMO possono essere modificati secondo la procedura di cui all'articolo 14, paragrafo 2 al fine di adeguarli alle misure comunitarie o dell'IMO che siano entrate in vigore, senza in alcun caso ampliare l'ambito di applicazione della presente direttiva.
Gli allegati della presente direttiva possono inoltre essere modificati secondo la suddetta procedura, se necessario per migliorare il regime istituito dalla presente direttiva, senza in alcun caso ampliare l'ambito di applicazione della stessa.
Articolo 16
Attuazione
1. Gli Stati membri mettono in vigore le disposizioni legislative, regolamentari e amministrative necessarie per conformarsi alla presente direttiva prima del 28 dicembre 2002. Essi ne informano immediatamente la Commissione.
Tuttavia, per quanto riguarda le acque reflue di cui all'articolo 2, lettera c), l'applicazione della presente direttiva è sospesa fino a 12 mesi dall'entrata in vigore dell'allegato IV di Marpol 73/78, nel rispetto della distinzione operata in detta convenzione fra navi nuove ed esistenti.
2. Quando gli Stati membri adottano tali disposizioni, queste contengono un riferimento alla presente direttiva o sono corredate di un siffatto riferimento all'atto della pubblicazione ufficiale. Le modalità di tale riferimento sono decise dagli Stati membri.
Articolo 17
Valutazione
1. Gli Stati membri presentano alla Commissione una relazione sullo stato di attuazione della presente direttiva a scadenze triennali.
2. La Commissione presenta al Parlamento europeo e al Consiglio una relazione di valutazione sul funzionamento del sistema previsto dalla presente direttiva, in base alle relazioni presentate dagli Stati membri di cui al paragrafo 1, oltre alle proposte eventualmente necessarie in merito all'attuazione della presente direttiva.
Articolo 18
Entrata in vigore
La presente direttiva entra in vigore il giorno della pubblicazione nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee.
Articolo 19
Destinatari
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Bruxelles, addì 27 novembre 2000.