31999L0032
L 121/13
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 1999/32/ЕО НА СЪВЕТА
от 26 април 1999 година
относно намаляването на съдържанието на сяра в определени течни горива и за изменение на Директива 93/12/EИО
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 130т, параграф 1 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (2),
в съответствие с процедурата, установена в член 189в от Договора (3),
(1)
като има предвид, че целите и принципите на политиката на Общността в областта на околната среда, установени в програмите за действие, и по-специално Петата програма за действие в областта на околната среда (4), въз основа принципите, заложени в член 130с от Договора, имат за цел осигуряване на ефективна защита на хората от известни рискове от емисии на серен диоксид и защита на околната среда чрез предотвратяване натрупването на сяра, превишаващо критичното натоварване и нива;
(2)
като има предвид, че член 129 от Договора предвижда, че изискванията за здравеопазване представляват неразделна част от останалите политики на Общността; като има предвид, че член, параграф 3, буква о) от Договора предвижда също така че дейностите на Общността следва да включват принос за постигането високо ниво на здравеопазване;
(3)
като има предвид, че емисиите от серен диоксид значително увеличават проблема с окисляването в рамките на Общността; като има предвид, че серният диоксид също има пряко въздействие върху човешкото здраве и околната среда;
(4)
като има предвид, че окисляването и атмосферният серен диоксид увреждат чувствителните екосистеми, намаляват биоразнообразието и благоприятните стойности, а също така вредят на реколтата и растежа на горите; като има предвид, че киселинният дъжд в градовете може да причини значителни щети на сградите и архитектурното наследство; като има предвид, че замърсяването със серен диоксид уврежда човешкото здраве, и по-специално групите население, страдащи от респираторни заболявания;
(5)
като има предвид, че окисляването е трансграничен феномен, налагащ решения на ниво Общност, както и на национално и местно ниво.
(6)
като има предвид, че емисиите от серен диоксид спомагат за образуването на прахови частици в атмосферата;
(7)
като има предвид, че Общността и отделните държави-членки са договарящи се страни по Конвенцията за трансграничното замърсяване на въздуха на Икономическата комисия за Европа на Организацията на обединените нации (ООН/ИКЕ); като има предвид, че Вторият протокол на ООН/ИКЕ за трансграничното замърсяване със серен диоксид предвижда договарящите се страни да намалят емисиите от серен диоксид до или под 30 % от намаляването, посочено в Първия протокол и като има предвид, че Вторият протокол на ООН/ИКЕ се основава на предпоставката, че критичното натоварване и нивото ще бъдат надхвърляни в някои чувствителни зони; като има предвид, че ако се зачитат целите на Петата програма за действие в областта на околната среда, ще бъдат необходими по-нататъшни мерки за намаляване на емисиите от серен диоксид; като има предвид, че договарящите се страни за в бъдеще значително ще намаляват емисиите от серен диоксид;
(8)
като има предвид, че сярата, която обикновено в природата се среща в малки количества в нефта и въглищата, през последните десетилетия се признава за доминиращ източник на емисии на серен диоксид, които са една от основните причина за киселинния дъжд и една от главните причини за замърсяването на въздуха в някои градски и индустриални зони;
(9)
като има предвид, че Комисията наскоро публикува съобщение за икономически ефективна стратегия в рамките на Общността за борба с окисляването; като има предвид, че контролът над емисиите на серен диоксид, образувани при изгаряне на определени течни горива, се определя като комплексен елемент от тази икономически ефективна стратегия; като има предвид, че Общността осъзнава потребността от мерки по отношение на всички останали горива;
(10)
като има предвид, че според проучванията ползите от намаляване на емисиите на сяра, чрез намаляването ѝ в съдържанието на течните горива, са по-големи от изчислените разходи за промишлеността и като има предвид, че съществуват и са се наложили технологии за намаляване нивото на сярата в течните горива;
(11)
като има предвид, че в съответствие с принципите на субсидиарност и пропорционалност по член 3б от Договора, целта на намаляването на емисиите от серен диоксид при изгаряне на определени видове течни горива не може да се постигне ефективно от отделна държава-членка; като има предвид, че несъгласуваните действия не гарантират постигане на желаната цел, не са продуктивни и това ще доведе до голяма несигурност на пазара на засегнатите продукти; като има предвид, че от гледна точка на необходимостта от намаляване в Общността на емисиите от серен диоксид, е по-ефективно да се предприемат действия на ниво Общност; като има предвид, че настоящата директива се ограничава до минимум изисквания, необходими за постигане на желаната цел;
(12)
като има предвид, че в Директива 93/12/ЕИО от 23 март 1993 г. относно съдържанието на сяра в някои течни горива (5), Комисията беше помолена да представи на Съвета предложение с по-ниски максимално допустими стойности за съдържание на сярата в газьола и нови максимално допустими стойности за авиационния керосин; като има предвид, че е подходящо да се установят максимално допустими стойности за съдържанието на сяра и в други течни горива, по-специално тежките течни горива, котелни горива, корабни горива и газьоли, на основата на проучвания за икономическата ефективност;
(13)
като има предвид, че в съответствие с член 130у от Договора, настоящата директива не възпрепятства държавата-членка да определи или въведе по-строги защитни мерки; като има предвид, че подобни мерки трябва да бъдат съвместими с Договора и следва да бъдат нотифицирани на Комисията;
(14)
като има предвид, че държавата-членка, преди да въведе нови, по-строги защитни мерки, следва, в съответствие с Директива 83/189/ЕИО на Съвета от 28 март 1983 г. относно установяване на процедура за осигуряване на информация в областта на техническите стандарти и разпоредби (6), да нотифицира Комисията за проектомерките;
(15)
като има предвид, че по отношение на максималните допустими стойности за съдържание на сяра в тежките течни горива е подходящо някои държави-членки и райони, където условията на околната среда позволяват това, да бъдат предвидени дерогации;
(16)
като има предвид, че по отношение максималните допустими стойности на съдържанието на сяра в тежките течни горива е подходящо държавите-членки да предвидят дерогации за използването им при горивните инсталации, които съответстват на допустимите стойности за емисиите, установени в Директива 88/609/ЕИО на Съвета от 24 ноември 1988 г. (7) за ограничаване на емисиите от определени замърсители във въздуха от големи горивни инсталации; като има предвид, че в светлината на предстоящото преразглеждане на Директива 88/609/ЕИО е необходимо да се преразгледат и ако е приложимо, да се променят някои разпоредби на настоящата директива;
(17)
Като има предвид, че за горивни инсталации в рафинериите, които са изключени от обхвата на член 3, параграф 3, i), буква в) от настоящата директива, емисиите от серен диоксид средно за такива инсталации следва да не надвишават нормите по Директива 88/609/ЕИО и всякакви нейни изменения; като има предвид, че при прилагането на директивата държавите-членки следва да вземат предвид, че заместването чрез други горива, различни от посочените в член 2, не води до увеличаване на емисиите на киселинни замърсители;
(18)
като има предвид, че максимално допустимата стойност за емисии от 0,2 % за съдържанието на сяра е вече определена в Директива 93/12/ЕИО; като има предвид, че тази максимално допустимата за емисии следва се промени на 0,1 % до 1 януари 2008 г.;
(19)
като има предвид, че в съответствие с Акта за присъединяване от 1994 г., на Австрия и Финландия се предоставя дерогация от разпоредбите на Директива 93/12/ЕИО относно съдържанието на сяра на газьола за период от 4 години от датата на присъединяването;
(20)
като има предвид, че максимално допустимите стойности за емисии от 0,2 % (от 2000 г.) и от 0,1 % (от 2008 г.) за съдържание на сяра в газьола предназначен за използване в морските плавателни съдове, може да представлява технически и икономически проблеми за Гърция за цялата ѝ територия, за Испания по отношение на Канарските острови, за Франция по отношение на Френските отвъдморски департаменти и за Португалия по отношение на архипелазите Мадейра и Азорите; като има предвид, че предоставянето на дерогация за Гърция, Канарските острови, Френските отвъдморски департаменти и архипелазите Мадейра и Азорите не следва да има отрицателен ефект върху пазара на корабни горива и че износът на корабни горива от Гърция, Канарските острови, Френските отвъдморски департаменти и архипелазите Мадейра и Азорите за други държави-членки следва да отговаря на действащите изисквания на внасящата държава-членка; като има предвид, че поради това на Гърция, Канарските острови, Френските отвъдморски департаменти и архипелазите Мадейра и Азорите следва да се предостави дерогация от нормите максималните допустими стойности за емисии на сяра от теглото за корабно горива;
(21)
като има предвид, че емисиите от сяра от корабоплаване поради изгарянето на котелни горива с високо съдържание на сяра допринасят за замърсяването от серен диоксид и проблемите с окисляването; като има предвид, че на продължаващите понастоящем и на бъдещите преговори по Конвенцията MAPOL в Международната морска организация (IMO) Общността ще подкрепя по-ефективната защита на зоните, чувствителни към емисии на серни оксиди и намаляването в нормални граници за котелни горива (от настоящите 4,5 %); като има предвид, че следва да бъдат продължени инициативите на Общността, районът на Северно море/Ла Манш да бъде обявен за специално контролирана зона за ниски емисии на серни оксиди;
(22)
като има предвид, че са необходими по-задълбочени проучвания по отношение ефекта от окисляването върху екосистемите и човешкото тяло; като има предвид, че Общността поддържа такива проучвания по Петата рамкова програма за научни изследвания (8);
(23)
като има предвид, че в случаи на нарушаване при доставка на суров петрол петролните продукти и други въглеводороди, Комисията може да разреши прилагането на по-високи допустими стойности на територията на държавата-членка;
(24)
като има предвид, че държавите-членки следва да установят подходящи механизми за мониторинг в съответствие с разпоредбите на настоящата директива; като има предвид, че докладите за съдържанието на сяра в течните горива следва да бъдат изпращани на Комисията;
(25)
като има предвид, че с цел по-голяма яснота е необходимо Директива 93/12/ЕИО да бъде изменена,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА
Член 1
Цел и обхват
1. Целта на настоящата директива е да бъдат намалени емисиите на серен диоксид, получени при изгарянето на определени видове течни горива и така да се намалят вредните ефекти от такива емисии върху човека и околната среда.
2. Намаляването на емисиите от серен диоксид, получени от изгарянето на определени извлечени от петрол течни горива, се постига чрез налагане на максимални допустими стойности на съдържанието на сяра в такива горива като условие за тяхната употреба на територията на държавите-членки.
Ограничаването на съдържанието на сяра в определени петролни течни горива като посочените в настоящата директива не се прилагат за:
а)
-
извлечени от петрол течни горива, използвани за задвижване на кораби, с изключение на горивата, обхванати от дефиницията на член 2, параграф 3;
-
корабно гориво, използвано от кораби, прекосяващи границите между трета страна и държава-членка;
б)
горива, предназначени за обработка преди тяхното крайно изгаряне;
в)
горива за обработка в рафинерната индустрия;
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива:
1.
течно тежко гориво е:
-
всяко извлечено от петрол течно гориво, попадащо под код по КН 2710 00 71-2710 00 78, или
-
всяко извлечено от петрол течно гориво, различно от газьола, определен в точки 2 и 3, което поради максималните допустими стойности за неговата дестилация, попада в категорията на течните тежки горива, предназначени за употреба като гориво и които се дестилират при 250 °С за не по-малко от 65 % от обема си (включително загубите при дестилация), определени съгласно метода ASTM D86. Ако дестилацията не може да бъде определена съгласно метода ASTM D86, петролният продукт също се категоризира като течно тежко гориво;
2.
газьол е:
-
всяко извлечено от петрола течно гориво, попадащо под код по КН 2710 00 67-2710 00 68, или
-
всяко извлечено от петрола течно гориво, което поради максималните допустими стойности за неговата дестилация, попада в категорията на средните дестилати, предназначени за употреба като гориво и които се дестилират при 350 °С за не по-малко от 85 % от обема (включително загубите при дестилация), определени съгласно метода ASTM D86.
Дизеловите горива, дефинирани в член 2, параграф 2 от Директива 98/70/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 13 октомври 1998 г. относно качеството на бензиновите и дизеловите горива и за изменение на Директива 93/12/ЕИО на Съвета (9) са изключени от тази дефиниция. Горивата, използвани при извън-пътните машини и селскостопанските трактори също са изключени от тази дефиниция;
3.
корабно гориво представлява горивата, предназначени за морски цели, които покриват дефиницията в точка 2 или които имат вискозитет или плътност, попадащи в границите на вискозитет или плътност, определени за морски дестилати в таблица I от ISO 8217 (1996);
4.
ASTM метод е всеки метод, определен от Американско общество за тестване и материали в неговото издание от 1976 г., определящо стандартните определения и спецификации на гориво-смазочните материали;
5.
горивна инсталация е всяко техническо оборудване, в което горивата се окисляват, за да се използва получената топлина;
6.
критично натоварване е количествено измерване на въздействието на един или повече замърсители, при които не се появяват значителни вредни ефекти върху чувствителните елементи на околната среда, съгласно настоящите познания.
Член 3
Максимално съдържание на сяра в течните тежки горива
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки за да гарантират, че от 1 януари 2003 г. на тяхната територия не се използват течни тежки горива, ако съдържанието на сяра надвишава 1,00 масови процента.
2. При условие че нормите за качество на въздуха за серен диоксид, установени в Директива 80/779/ЕИО (10) или във всеки друг законодателен акт на Общността, който отменя и заменя тези стандарти и други разпоредби, се зачитат и емисиите не допринасят за увеличаване на критичното натоварване във всяка от държавите-членки, отделната държава-членка може да разреши на цялата ѝ територия или на части от нея да се използват течни тежки горива със съдържание на сяра между 1,00 и 3,00 масови процента. Такова разрешение се дава само докато емисиите от отделната държава-членка не допринасят за увеличаване на критичното натоварване в никоя от другите държави-членки.
3.
i)
При условията на подходящ мониторинг на емисии от компетентните власти, параграфи 1 и 2 не се прилагат за течни тежки горива, използвани:
а)
в горивни инсталации, които попадат в обхвата на Директива 88/609/ЕИО, които се считат за нови инсталации в съответствие с определенията, дадени в член 2, параграф 9 от настоящата директива, и съответстват на нормите за емисии от серен диоксид за такива инсталации, посочени в член 4 и приложение IV от настоящата директива;
б)
в други горивни инсталации, които не попадат в обхвата по буква а), където емисиите от серен диоксид от инсталацията са по-малко от или равни на 1 700 mg/Nm3 на кислородното съдържание в изходящ газ от 3 обемни процента, отнесено към сухо вещество;
в)
за изгаряне в рафинерии, където средните месечни емисии от серен диоксид осреднени за всички инсталации в рафинерията (с изключение на горивните инсталации, които попадат в обхвата на буква а)), без оглед на използвания вид или смес гориво, са в границите, определени от всяка държава-членка, които не надвишават 1 700 mg/Nm3.
ii)
Държавите-членки вземат необходимите мерки за да гарантират, че всяка горивна инсталация, използваща течни тежки горива с концентрация на сяра, по-висока от тази по параграф 1, не се експлоатира без издадено разрешение от компетентна власт, който определя нормите на емисии.
4. Разпоредбите по параграф 3 се преразглеждат и ако е подходящо, се поправят в съответствие с бъдещите изменения на Директива 88/609/ЕИО.
5. Ако държавата-членка се възползва от възможностите по параграф 2, тя информира Комисията и обществеността най-малко дванадесет месеца предварително. Комисията дава достатъчно информация за оценка, дали са спазени условията по параграф 2. Комисията информира останалите държави-членки.
В шестмесечен срок от датата на получаване на информация от държавата-членка, Комисията проверява предвидените мерки и в съответствие с процедурата по член 9 взема решение, което съобщава на държавите-членки. Това решение се преразглежда на всеки осем години въз основа на информацията, предоставена на Комисията от държавите-членки относно съответствието с процедурата по член 9.
Член 4
Максимално съдържание на сяра в газьола
1. Държавите-членки предприеемат необходимите мерки за да гарантират, че газьолът, включително корабните горива, не се използват на тяхна територия от:
-
юли 2000 г., ако съдържанието им на сяра надвишава 0,20 масови процента;
-
1 януари 2008 г., ако съдържанието им на сяра надвишава 0,10 масови проценти.
2. Чрез дерогация от параграф 1, Испания, по отношение на Канарските острови, Франция по отношение на Френските отвъдморски департаменти, Гърция - за цялата ѝ територия или за части от нея, и Португалия по отношение на архипелазите Мадейра и Азорите могат да разрешат употребата на корабно гориво със съдържание на сяра над нормите, определени в параграф 1.
3. При условие, че стандартите за качество на въздуха за серен диоксид, установени в Директива 80/779/ЕИО или друг законодателен акт на Общността, с който се отменят и заменят тези стандарти и други разпоредби, се зачитат и емисиите не допринасят за увеличаване на критичното натоварване във всяка от държавите-членки, отделна държава-членка може да разреши на цялата ѝ територия или на части от нея да се използва газьол със съдържание на сяра между 0,10 и 0,20 масови процента. Такова разрешение се дава само докато емисиите при отделна държава-членка не допринасят за увеличаване на критичното натоварване в никоя от останалите държава-членки и не по-късно от 1 януари 2013 г.
4. Ако държавата-членка се възползва от възможностите по параграф 3, тя информира за това Комисията и обществеността най-малко 12 месеца предварително. Комисията дава достатъчно информация за оценка на това, доколко са изпълнени условията по параграф 3. Комисията информира останалите държави-членки.
В шестмесечен срок от датата на получаване на информация от държавата-членка, Комисията проверява предвидените мерки и в съответствие с процедурата по параграф 9 взема решение, което съобщава на държавите-членки.
Член 5
Промяна в снабдяването с горива
Ако в резултат на внезапна промяна в снабдяването със суров нефт, петролни продукти или други въглеводороди, държавата-членка се затрудни при прилагането на нормите за максимално съдържание на сяра по параграфи 3 и 4, тази държава-членки информира Комисията за това. Комисията може да разреши прилагането на високи норми на територията на тази държава-членка за определен период, не по-дълъг от шест месеца; тя нотифицира за решението си Съвета и държавите-членки. Всяка държава-членка може да отнесе това решение пред Съвета в едномесечен срок. В двумесечен срок, с квалифицирано мнозинство, Съветът може да приеме различно решение.
Член 6
Изследване и анализ
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, чрез изследване съдържанието на сяра в използваните горива, да се провери съответствието с членове 3 и 4. Изследването започва в шестмесечен срок от датата, на която съответната норма за максимално съдържание на сяра в горивото влиза в сила. Извършва се толкова често и по такъв начин, че тези изследвания да са представителни за изпитваното гориво.
2. Референтният метод, приет за определяне съдържанието на сяра се определя чрез:
а)
ISO метод 8754 (1992) и PrEN ISO 14596 за течните тежки горива и корабното гориво;
б)
EN метод 24260 (1987), ISO 8754 (1992) и PrEN ISO 14596 за газьола.
Арбитражният метод е PrEN ISO 14596. Статистическата интерпретация на проверката за съдържание на сяра в използвания газьол, се изпълнява в съответствие с ISO стандарт 4259 (1992).
Член 7
Отчитане и преглед
1. На основата на изследването и анализа, направени в съответствие с член 6, до 30 юни на всяка година държавите-членки представят на Комисията доклад за съдържанието на сяра в течните горива, попадащи в обхвата на директивата и използвани на тяхната територия през текущата календарна година. Този доклад включва списък на разрешените дерогации по член 3, параграф 3.
2. На основата на годишния доклад, представен в съответствие с параграф 1 и наблюдаваните тенденции при качество на въздуха и окисляването, до 31 декември 2006 г. Комисията представя доклад на Европейския парламент и Съвета. В този доклад Комисията може да направи предложение с цел преразглеждане на директивата и по-специално на нормите за емисии, посочени за всяка категория горива, и изключенията и дерогациите по член 3, параграфи 2 и 3 и член 4, параграфи 2 и 3.
3. Комисията преценява какви мерки могат да се вземат за намаляване поддържането на окисляването от изгаряне на корабни горива, различни от посочените в член 2, параграф 3, и ако е приложимо, прави предложение до края на 2000 г.
Член 8
Изменения на Директива 93/12/ЕИО
1. Директива 93/13/ЕИО се изменя, както следва:
а)
в член 1 се заличават параграф 1, буква а) и параграф 2;
б)
в член 2 се заличават първата алинея от параграф 2 и параграф 3;
в)
членове 3 и 4 се заличават;
2. Параграф 1 се прилага от 1 юли 2000 г.
Член 9
Съвещателен комитет
Комисията се подпомага от комитет със съвещателни функции, съставен от представители на държавите-членки и председателстван от представител на Комисията.
Представителят на Комисията представя на комитета проект на мерките, които следва да се вземат. Комитетът изпраща своето становище по проекта, в срок, определен от председателя в съответствие със спешността на въпроса, ако е необходимо чрез гласуване.
Становището се записва в протокола; в допълнение всяка държава-членка има право да поиска нейното становище да бъде записано в протокола.
Комисията взима под изключително внимание становището на комитета. Тя го информира за начина, по който неговото становище е било взето под внимание.
Член 10
Транспониране
Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива преди 1 юли 2000 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки
Държавите-членки съобщават на Комисията текста на разпоредбите от националното си законодателство в областта, регулирана от настоящата директива.
Член 11
Наказания
Държавите-членки определят наказания в отделните клонове на националното им законодателство, приети в съответствие с настоящата директива. Наказанията трябва да са ефективни, пропорционални и разубеждаващи.
Член 12
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.
Член 13
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 26 април 1999 година.
DIRETTIVA 1999/32/CE DEL CONSIGLIO
del 26 aprile 1999
relativa alla riduzione del tenore di zolfo di alcuni combustibili liquidi e che modifica la direttiva 93/12/CEE
IL CONSIGLIO DELL'UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l'articolo 130 S, paragrafo 1,
vista la proposta della Commissione(1),
visto il parere del Comitato economico e sociale(2),
deliberando secondo la procedura di cui all'articolo 189 C del trattato(3),
(1) considerando che gli obiettivi e i principi della politica della Comunità in materia ambientale enunciati nei relativi programmi di azione, in particolare il quinto programma di azione a favore dell'ambiente(4), sulla base dei principi di cui all'articolo 130 R del trattato, mirano in particolare a garantire un'efficace protezione della popolazione dai rischi riconosciuti derivanti dalle emissioni di anidride solforosa e a tutelare l'ambiente evitando depositi di zolfo che superino i carichi e i livelli critici;
(2) considerando che, secondo l'articolo 129 del trattato, le esigenze di protezione della salute costituiscono una componente delle altre politiche della Comunità; che, a norma dell'articolo 3, lettera o), del trattato, l'azione della Comunità dovrebbe altresì comportare un contributo al conseguimento di un elevato livello di protezione della salute;
(3) considerando che le emissioni di anidride solforosa contribuiscono notevolmente al problema dell'acidificazione nella Comunità e che l'anidride solforosa ha inoltre un effetto diretto sulla salute umana e sull'ambiente;
(4) considerando che l'acidificazione e l'anidride solforosa atmosferica danneggiano gli ecosistemi sensibili, riducono la biodiversità e il valore paesaggistico, ed hanno inoltre un impatto negativo sulle coltivazioni e sulla crescita forestale; che la pioggia acida sulle città può causare danni rilevanti agli edifici e al patrimonio architettonico; che l'inquinamento dovuto all'anidride solforosa può anche avere una notevole incidenza sulla salute umana, soprattutto per le fasce della popolazione che soffrono di malattie respiratorie;
(5) considerando che l'acidificazione è un fenomeno transfrontaliero che esige soluzioni a livello comunitario, nazionale e locale;
(6) considerando che le emissioni di anidride solforosa contribuiscono alla formazione di particelle nell'atmosfera;
(7) considerando che la Comunità e i singoli Stati membri sono parti contraenti della convenzione UNECE sull'inquinamento atmosferico transfrontaliero a grande distanza; che il secondo protocollo UNECE sull'inquinamento transfrontaliero da anidride solforosa prevede che le parti contraenti riducano le emissioni di tale sostanza ad un livello pari o superiore alla riduzione del 30 % specificata nel primo protocollo e che tale secondo protocollo UNECE parte dalla premessa che i carichi e livelli critici continueranno ad essere superati in alcune zone sensibili; che per rispettare gli obiettivi del quinto programma d'azione a favore dell'ambiente si richiederanno ancora ulteriori misure di riduzione delle emissioni di anidride solforosa; che le parti contraenti dovrebbero pertanto operare ulteriori riduzioni significative delle emissioni di anidride solforosa;
(8) considerando che lo zolfo, naturalmente presente in piccole quantità nel petrolio e nel carbone, da decenni è stato riconosciuto come la fonte principale delle emissioni di anidride solforosa che sono una delle grandi cause delle "piogge acide" e uno dei principali fattori all'origine dell'inquinamento atmosferico registrato in molte zone urbane e industriali;
(9) considerando che la Commissione ha recentemente pubblicato una comunicazione relativa ad una strategia economicamente razionale per combattere l'acidificazione nella Comunità; che il controllo delle emissioni di anidride solforosa dovute alla combustione di alcuni combustibili liquidi è stato considerato una componente integrante di questa strategia improntata al rapporto costi/efficacia; che la Comunità riconosce la necessità di misure per quanto concerne tutti gli altri combustibili;
(10) considerando che degli studi hanno indicato che i vantaggi che si ottengono riducendo le emissioni di anidride solforosa mediante riduzioni del tenore di zolfo dei combustibili saranno spesso, nel quadro della presente direttiva, notevolmente superiori ai costi stimati per l'industria e che la tecnologica necessaria per ridurre il tenore di zolfo dei combustibili liquidi esiste ed è ben consolidata;
(11) considerando che, sulla base del principio di sussidiarietà e del principio di proporzionalità di cui all'articolo 3 B del trattato, l'obiettivo di ridurre le emissioni di anidride solforosa dovute alla combustione di alcuni combustibili liquidi non può essere raggiunto efficacemente dai singoli Stati membri; che un'azione non concertata non garantisce il conseguimento dell'obiettivo auspicato, è potenzialmente controproducente e provocherà notevoli incertezze sul mercato dei prodotti combustibili interessati; che, vista la necessità di ridurre nella Comunità le emissioni di anidride solforosa, è pertanto più efficace intervenire a livello comunitario; che la presente direttiva si limita alle prescrizioni minime necessarie per il raggiungimento dell'obiettivo auspicato;
(12) considerando che nella direttiva 93/12/CEE del Consiglio, del 23 marzo 1993, relativo al tenore di zolfo di alcuni combustibili liquidi(5) si è chiesto alla Commissione di presentare al Consiglio una proposta che prescrivesse limiti più bassi per il tenore di zolfo dei gasoli e nuovi limiti per il kerosene per aviazione; che sarebbe appropriato fissare limiti per il tenore di zolfo di altri combustibili liquidi, in particolare gasoli pesanti, oli combustibili per uso bordo, oli e gasoli per diesel marini sulla base di studi di costo/efficacia;
(13) considerando che, a norma dell'articolo 130 T del trattato, la presente direttiva non dovrebbe impedire agli Stati membri di mantenere e di prendere provvedimenti per una protezione ancora maggiore; che tali provvedimenti devono essere compatibili con il trattato e dovrebbero essere notificati alla Commissione;
(14) considerando che uno Stato membro, prima di introdurre nuovi provvedimenti per una maggiore protezione, dovrebbe notificare alla Commissione i progetti di detti provvedimenti, secondo la direttiva 83/189/CEE del Consiglio, del 28 marzo 1983, che prevede una procedura di informazione nel settore delle norme e delle regolamentazioni tecniche(6);
(15) considerando che, un riferimento al limite per il tenore di zolfo dell'olio combustibile pesante, è opportuno prevedere deroghe per gli Stati membri o alcune loro regioni quando lo consentano le condizioni ambientali;
(16) considerando che, con riferimento al limite per il tenore di zolfo dell'olio combustibile pesante, è anche opportuno prevedere deroghe per l'uso dello stesso negli impianti di combustione conformi ai valori limiti di emissione stabiliti dalla direttiva 88/609/CEE del Consiglio, del 24 novembre 1988, concernente la limitazione delle emissioni nell'atmosfera di taluni inquinanti originari dai grandi impianti di combustione(7); che alla luce dell'imminente revisione della direttiva 88/609/CEE può essere necessario riesaminare e, ove opportuno, modificare talune disposizioni della presente direttiva;
(17) considerando che, per gli impianti di combustione delle raffinerie esclusi dal campo d'applicazione della lettera c) del punto i) del paragrafo 3 dell'articolo 3, il valore medio delle emissioni di anidride solforosa non dovrebbe essere superiore ai limiti stabiliti nella direttiva 88/609/CEE o in eventuali revisioni della stessa; che, nell'applicare la presente direttiva, gli Stati membri dovrebbero tener conto del fatto che la sostituzione di combustibili diversi da quelli contemplati all'articolo 2 della presente direttiva non dovrebbe provocare un aumento delle emissioni di sostanze inquinanti acide;
(18) considerando che la direttiva 93/12/CEE ha già stabilito un valore limite di 0,2 % per il tenore di zolfo dei gasoli; che questo valore limite dovrebbe essere ridotto fino allo 0,1 % al 1o gennaio 2008;
(19) considerando che, in base all'atto di adesione del 1994, l'Austria e la Finlandia possono, per un periodo di quattro anni dalla data di adesione, derogare alle disposizioni della direttiva 93/12/CEE relative al tenore di zolfo del gasolio;
(20) considerando che i valori limite di 0,2 % (a decorrere dall'anno 2000) e di 0,1 % (a decorrere dall'anno 2008) per il tenore di zolfo dei gasoli per uso marittimo adoperati dalle navi possono presentare problemi tecnici ed economici per l'intero territorio della Grecia, per la Spagna relativamente alle Isole Canarie, per la Francia relativamente ai dipartimenti francesi d'oltremare e per il Portogallo relativamente agli arcipelaghi di Madera e delle Azzorre; che una deroga per la Grecia, le Isole Canarie, i dipartimenti francesi d'oltremare e gli arcipelaghi di Madera e delle Azzorre non dovrebbe avere effetti negativi sul mercato dei gasoli per uso marittimo e che le esportazioni di gasoli per uso marittimo dalla Grecia, dalle Isole Canarie, dai dipartimenti francesi d'oltremare e dagli arcipelaghi di Madera e delle Azzorre verso gli altri Stati membri dovrebbero soddisfare i requisiti vigenti nello Stato membro di destinazione; che la Grecia, le Isole Canarie, i dipartimenti francesi d'oltremare e gli arcipelaghi di Madera e delle Azzorre dovrebbero usufruire di una deroga dai valori limite di zolfo in peso per i gasoli per uso marittimo;
(21) considerando che le emissioni di zolfo derivanti da trasporti marittimi e dovute alla combustione di combustibili per uso bordo con alto tenore di zolfo contribuiscono all'inquinamento da anidride solforosa e all'acidificazione; che la Comunità invocherà una protezione più efficace delle aree sensibili alle emissioni di SOx e la riduzione del normale valore limite per gli oli combustibili per uso bordo (attualmente pari al 4,5 %) negli attuali e futuri negoziati sulla convenzione MARPOL nell'ambito dell'Organizzazione marittima internazionale (IMO); che dovrebbero essere proseguite le iniziative della Comunità volte ad ottenere che La Manica/Mare del Nord vengano dichiarati zona a controllo speciale di bassa emissione di SOx;
(22) considerando che è necessaria una ricerca più approfondita per quanto riguarda gli effetti dell'acidificazione sugli ecosistemi e sul corpo umano; che la Comunità contribuisce a tale ricerca nell'ambito del quinto programma quadro di ricerca(8);
(23) considerando che in caso di interruzione dell'approvvigionamento di greggio, di prodotti petroliferi o di altri idrocarburi, la Commissione può autorizzare l'applicazione di un limite più elevato sul territorio di uno Stato membro;
(24) considerando che gli Stati membri dovrebbero introdurre opportuni sistemi per controllare l'osservanza della presente direttiva; che dovrebbero essere periodicamente inviate alla Commissione relazioni sul tenore di zolfo dei combustibili liquidi;
(25) considerando che, per ragioni di chiarezza, sarà necessario modificare la direttiva 93/12/CEE,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
Articolo 1
Finalità e ambito di applicazione
1. Scopo della presente direttiva è ridurre le emissioni di anidride solforosa derivanti dalla combustione di alcuni tipi di combustibili liquidi, diminuendo così gli effetti nocivi di tali emissioni per le persone e l'ambiente.
2. La riduzione delle emissioni di anidride solforosa dovute alla combustione di alcuni combustibili liquidi derivati dal petrolio deve essere realizzata stabilendo limiti per il tenore di zolfo di tali combustibili, come condizione per il loro uso sul territorio degli Stati membri.
Le limitazioni al tenore di zolfo di alcuni combustibili liquidi derivati dal petrolio, come stabilito nella presente direttiva, non si applicano tuttavia:
a) - ai combustibili liquidi derivati dal petrolio usati nella navigazione marittima, salvo quelli che rientrano nell'ambito della definizione di cui al paragrafo 3, dell'articolo 2;
- al gasolio marino utilizzato dalle navi che attraversano una frontiera tra un paese terzo ed uno Stato membro;
b) ai combustibili destinati alla trasformazione prima della combustione finale;
c) ai combustibili usati a fini di trasformazione nell'industria della raffinazione.
Articolo 2
Definizioni
Ai fini della presente direttiva valgono le seguenti definizioni:
1) Olio combustibile pesante,
- qualsiasi combustibile liquido derivato dal petrolio del codice NC 2710 00 71 - 2710 00 78 oppure
- qualsiasi combustibile liquido derivato dal petrolio, a parte il gasolio di cui ai punti 2 e 3, che, per i suoi limiti di distillazione, rientra nella categoria di oli pesanti destinati ad essere usati come combustibile e di cui meno del 65 % in volume, comprese le perdite, si distilla a 250 °C con il metodo ASTM D86. Se la distillazione non può essere determinata con il metodo ASTM D86, il prodotto petrolifero rientra ugualmente nella categoria degli oli combustibili pesanti.
2) Gasolio,
- qualsiasi combustibile liquido derivato dal petrolio del codice NC 2710 00 67 o 2710 00 68, oppure
- qualsiasi combustibile liquido derivato dal petrolio che, per i suoi limiti di distillazione, rientra nella categoria dei distillati medi destinati ad essere usati come combustibile o carburante e di cui almeno l'85% in volume, comprese le perdite, si distilla a 350 °C con il metodo ASTM D86.
Sono esclusi dalla presente definizione i carburanti diesel, quali definiti al paragrafo 2 dell'articolo 2, della direttiva 98/70/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 13 ottobre 1998, relativa alla qualità del petrolio e dei carburanti diesel e recante modifica della direttiva 93/12/CEE(9). I carburanti utilizzati dalle macchine mobili non stradali e dai trattori agricoli sono anch'essi esclusi da questa definizione.
3) Gasolio marino, qualsiasi combustibile per uso marittimo che corrisponde alla definizione del punto 2, o che ha una viscosità o densità che rientri nei limiti della viscosità o densità definiti per i distillati marini nella tabella dell'ISO 8217 (1996).
4) Metodo ASTM, i metodi stabiliti dalla "American Society for Testing and Materials" nell'edizione 1976 delle definizioni e specifiche tipo per il petrolio e i prodotti lubrificanti.
5) Impianto di combustione, qualsiasi apparato tecnico nel quale i combustibili vengono ossidati al fine di usare il calore prodotto.
6) Carico critico, l'esposizione quantitativa stimata a una o più sostanze inquiananti al di sotto della quale non si verificano secondo le conoscenze attuali effetti nocivi significativi su elementi ambientali sensibili.
Articolo 3
Tenore massimo di zolfo nell'olio combustibile pesante
1. Gli Stati membri prendono tutte le iniziative necessarie affinché, a decorrere dal 1o gennaio 2003, non siano usati sul loro territorio oli combustibili pesanti il cui tenore di zolfo superi l'1,00 % in massa.
2. Nel rispetto delle norme di qualità dell'aria relative all'anidride solforosa stabilite nella direttiva 80/779/CEE(10) o in qualsiasi atto legislativo della Comunità che abroghi e sostituisca tali norme e nelle altre pertinenti disposizioni comunitarie, e purché le emissioni non contribuiscano in modo significativo al superamento dei carichi critici in altri Stati membri, uno Stato membro può autorizzare, su tutto il suo territorio o su una parte di esso, l'uso di oli combustibili pesanti aventi un tenore di zolfo compreso tra 1,00 e 3,00 % in peso massa. Tale autorizzazione si applica soltanto se le emissioni di uno Stato membro non contribuiscono al superamento dei carichi critici in qualsiasi Stato membro.
3. i) Fatto salvo l'adeguato controllo delle emissioni da parte delle competenti autorità, i paragrafi 1 e 2 non si applicano agli oli combustibili pesanti usati:
a) negli impianti di combustione che rientrano nell'ambito di applicazione della direttiva 88/609/CEE, che sono considerati nuovi impianti secondo la definizione di cui al paragrafo 9 dell'articolo 2 della suddetta direttiva e che rispettano i limiti di emissione di anidride solforosa per tali impianti, previsti nell'articolo 4 e nell'allegato IV della stessa;
b) in altri impianti di combustione, che non rientrano nell'ambito di applicazione della lettera a), se le emissioni di anidride solforosa dell'impianto sono pari o inferiori a 1700 mg/Nm3, in presenza di un tenore di ossigeno nel gas di combustione del 3 % misurato a secco;
c) per la combustione nelle raffinerie, se la media mensile delle emissioni di anidride solforosa di tutti gli impianti della raffineria [esclusi gli impianti di combustione che rientrano nell'ambito di applicazione della lettera a)], indipendentemente dal tipo di combustibile e dalle combinazioni di combustibili utilizzati, sono entro un limite che viene fissato da ciascuno Stato membro e non è superiore a 1700 mg/Nm3.
ii) Gli Stati membri prendono le misure necessarie affinché tutti gli impianti di combustione che utilizzano olio combustibile pesante, con una concentrazione di zolfo superiore a quella prevista nel paragrafo 1, non possano funzionare senza l'autorizzazione di un'autorità competente nella quale siano specificati i limiti di emissione.
4. Le disposizioni del paragrafo 3 sono riesaminate e, ove opportuno, modificate alla luce di eventuali revisioni della direttiva 88/609/CEE.
5. Lo Stato membro che intende avvalersi della facoltà di cui al paragrafo 2 ne informa la Commissione e il pubblico con almeno dodici mesi di anticipo. Alla Commissione devono essere fornite le informazioni necessarie per valutare se i criteri previsti al paragrafo 2 siano stati rispettati. La Commissione informa gli altri Stati membri.
Entro sei mesi dalla data di ricezione delle suddette informazioni dello Stato membro, la Commissione esamina i provvedimenti previsti e, secondo la procedura di cui all'articolo 9, prende una decisione e la comunica agli Stati membri. Tale decisione è riesaminata ogni otto anni sulla base delle informazioni che gli Stati membri interessati forniscono alla Commissione secondo la procedura di cui all'articolo 9.
Articolo 4
Tenore massimo di zolfo nel gasolio
1. Gli Stati membri prendono tutte le iniziative necessarie affinché sul loro territorio, comprese le acque territoriali, non siano usati gasoli, inclusi quelli marini, a decorrere:
- dal 1o luglio 2000 se il loro tenore di zolfo è superiore allo 0,20 % in massa;
- dal 1o gennaio 2008 se il loro tenore di zolfo è superiore allo 0,10 % in massa.
2. In deroga al paragrafo 1, la Spagna per le Canarie, la Francia per i dipartimenti francesi d'oltremare, la Grecia per tutto il suo territorio o una parte di esso e il Portogallo per gli arcipelaghi di Madera e delle Azzorre possono autorizzare l'impiego di gasoli per uso marittimo con un tenore di zolfo superiore ai limiti di cui al paragrafo 1.
3. Nel rispetto delle norme di qualità dell'aria relative all'anidride solforosa stabilite nella direttiva 80/779/CEE o in qualsiasi atto legislativo della Comunità che abroghi e sostituisca tali norme e nelle altre pertinenti disposizioni comunitarie, e purché le emissioni non contribuiscano in modo significativo al superamento dei carichi critici in altri Stati membri, uno Stato membro può autorizzare, su tutto il suo territorio o su una parte di esso, l'uso di gasoli aventi un tenore di zolfo compreso tra 0,10 e 0,20 % in massa. Tale autorizzazione si applica soltanto se le emissioni di uno Stato membro non contribuiscono al superamento dei carichi critici in qualsiasi Stato membro e non va al di là del 1o gennaio 2013.
4. Lo Stato membro che intende avvalersi della facoltà di cui al paragrafo 3 ne informa la Commissione e il pubblico con almeno dodici mesi di anticipo. Alla Commissione devono essere fornite informazioni sufficienti per valutare se i criteri previsti al paragrafo 3 siano stati rispettati. La Commissione informa gli altri Stati membri.
Entro sei mesi dalla data di ricezione delle suddette informazioni dallo Stato membro, la Commissione esamina i provvedimenti previsti e, secondo la procedura di cui all'articolo 9, prende una decisione e la comunica agli Stati membri.
Articolo 5
Mutamenti nell'approvvigionamento di combustibili
Qualora un mutamento improvviso nell'approvvigionamento di greggio, di prodotti petroliferi, o di altri idrocarburi renda difficile per uno Stato membro l'applicazione dei limiti massimi del tenore di zolfo di cui agli articoli 3 e 4, detto Stato membro ne informa la Commissione. La Commissione può autorizzare l'applicazione di un limite più elevato sul territorio di detto Stato membro, per un periodo non superiore a sei mesi e notifica la sua decisione al Consiglio e agli Stati membri. Ogni Stato membro può deferire al Consiglio, entro un mese, la decisione della Commissione. Il Consiglio, deliberando a maggioranza qualificata, può adottare una decisione differente entro due mesi.
Articolo 6
Campionatura e analisi
1. Gli Stati membri adottano tutte le misure necessarie per verificare mediante campionatura che il tenore di zolfo dei combustibili usati sia conforme agli articoli 3 e 4. La campionatura ha inizio entro sei mesi dalla data di entrata in vigore delle norme recanti il pertinente limite per il tenore massimo di zolfo nel combustibile. La campionatura è effettuata con una frequenza sufficiente e secondo modalità che assicurino la rappresentatività dei campioni rispetto al combustibile esaminato.
2. Il metodo di riferimento per determinare il tenore di zolfo è quello definito:
a) dai metodi ISO 8754 (edizione 1992) e PrEN ISO 14596 per l'olio combustibile pesante e il gasolio marino;
b) dai metodi EN 24260 (edizione 1987), ISO 8754 (edizione 1992) e PrEN ISO 14596 per il gasolio.
Per l'arbitrato sarà utilizzato il metodo PrEN ISO 14596. L'interpretazione statistica dei risultati della verifica del tenore di zolfo dei gasoli impiegati è effettuata secondo la norma ISO 4259 (edizione 1992).
Articolo 7
Relazioni e riesame
1. Sulla base dei risultati della campionatura e dell'analisi eseguita a norma dell'articolo 6, gli Stati membri presentano alla Commissione, ogni anno ed entro il 30 giugno, una breve relazione sul tenore di zolfo dei combustibili liquidi contemplati dalla presente direttiva e usati nel loro territorio durante l'anno civile precedente. Tale relazione comprende un sommario delle deroghe di cui al paragrafo 3 dell'articolo 3.
2. Sulla base, fra l'altro, delle relazioni annuali presentate a norma del paragrafo 1 e delle tendenze rilevate in materia di qualità dell'aria e di acidificazione, la Commissione presenta, entro il 31 dicembre 2006, una relazione al Parlamento europeo e al Consiglio. La Commissione può accompagnare a questa relazione proposte di revisione della presente direttiva, in particolare dei valori limite stabiliti per ciascuna categoria di combustibile, e delle eccezioni e deroghe di cui ai paragrafi 2 e 3 dell'articolo 3, e ai paragrafi 2 e 3 dell'articolo 4.
3. La Commissione esamina quali misure possono essere adottate per ridurre gli effetti di acidificazione prodotti dalla combustione di combustibili marini diversi da quelli specificati nel paragrafo 3 dell'articolo 2, e, se del caso, presenta una proposta entro la fine del 2000.
Articolo 8
Modifiche della direttiva 93/12/CEE
1. La direttiva 93/12/CEE è modificata come segue:
a) all'articolo 1, la lettera a) del paragrafo 1 e il paragrafo 2 sono soppressi;
b) all'articolo 2, il primo comma del paragrafo 2 e il paragrafo 3 sono soppressi;
c) gli articoli 3 e 4 sono soppressi.
2. Il paragrafo 1 si applica a decorrere dal 1o luglio 2000.
Articolo 9
Comitato consultivo
La Commissione è assistita da un comitato a carattere consultivo, composto dai rappresentanti degli Stati membri e presieduto dal rappresentante della Commissione.
Il rappresentante della Commissione sottopone al comitato un progetto delle misure da adottare. Il comitato, entro un termine che il presidente può fissare in funzione dell'urgenza della questione in esame, formula il suo parere sul progetto, eventualmente procedendo a votazione.
Il parere è iscritto a verbale; inoltre, ciascuno Stato membro ha il diritto di chiedere che la sua posizione figuri a verbale.
La Commissione tiene in massima considerazione il parere formulato dal comitato. Essa lo informa del modo in cui ha tenuto conto del suo parere.
Articolo 10
Recepimento
Gli Stati membri adottano le disposizioni legislative, regolamentari ed amministrative necessarie per conformarsi alla presente direttiva anteriormente al 1o luglio 2000. Essi ne informano immediatamente la Commissione.
Quando gli Stati membri adottano tali disposizioni, queste contengono un riferimento alla presente direttiva o sono corredate di un siffatto riferimento all'atto della pubblicazione ufficiale. Le modalità del riferimento sono decise dagli Stati membri.
Gli Stati membri comunicano alla Commissione il testo delle disposizioni di diritto interno adottate nella materia disciplinata dalla presente direttiva.
Articolo 11
Sanzioni
Gli Stati membri determinano le sanzioni da irrogare in caso di violazione delle norme nazionali d'attuazione della presente direttiva. Le sanzioni devono essere effettive, proporzionate e dissuasive.
Articolo 12
Entrata in vigore
La presente direttiva entra in vigore il giorno della pubblicazione nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee.
Articolo 13
Destinatari
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Lussemburgo, addì 26 aprile 1999.