РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 1182/2007 НА СЪВЕТА
от 26 септември 2007 година
за определяне на специфични правила по отношение на секторa на плoдoвете и зеленчуците и за изменение на директиви 2001/112/ЕО и 2001/113/ЕО, и регламенти (ЕИО) № 827/68, (ЕО) № 2200/96, (ЕО) № 2201/96, (ЕО) № 2826/2000, (ЕО) № 1782/2003 и (ЕО) № 318/2006, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 2202/96
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално членове 36 и 37 от него,
като взе предвид предложението на Комисията,
като взе предвид становището на Европейския парламент,
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взе предвид становището на Комитета на регионите,
като има предвид, че:
(1)
Настоящият режим в сектор плодове и зеленчуци е определен в Регламент (ЕО) № 2200/96 на Съвета от 28 октомври 1996 г. относно общата организация на пазара на плодове и зеленчуци (2), Регламент (ЕО) № 2201/96 на Съвета от 28 октомври 1996 г. относно общата организация на пазарите на продукти от преработени плодове и зеленчуци (3) и Регламент (ЕО) № 2202/96 на Съвета от 28 октомври 1996 г. относно въвеждането на режим за помощ от Общността за производители на определени цитрусови плодове (4).
(2)
В светлината на опита е необходимо да се промени режимът за плодовете и зеленчуците, за да се постигнат следните цели: подобряване на конкурентоспособността и пазарната ориентация на сектора за постигане на устойчиво производство, което е конкурентоспособно както на вътрешния, така и на външния пазар, намаляване на колебанията в дохода на производителите в резултат на кризи на пазара, увеличаване на консумацията на плодове и зеленчуци в Общността и продължаване на усилията, положени от сектора за поддържане и опазване на околната среда.
(3)
Тъй като тези цели, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите-членки поради общия характер на пазара на плодове и зеленчуци и поради необходимостта от по-нататъшни общи действия те могат да бъдат постигнати по-добре на общностно равнище, Общността може да предприеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигане на тези цели.
(4)
Комисията представи отделно предложение за регламент на Съвета относно установяване на обща организация на земеделските пазари, което би могло първоначално да включи някои разпоредби от хоризонтален характер, които да обхващат сектор плодове и зеленчуци и да се отнасят до набор от други земеделски продукти, а именно тези, подлежащи на управителен комитет. Уместно е тези разпоредби да се оставят в Регламенти (ЕО) № 2200/96 и (ЕО) № 2201/96. Въпреки това тези разпоредби следва да бъдат осъвременени, опростени и рационализирани с цел лесното им включване в регламента относно установяване на обща организация на земеделските пазари.
(5)
По отношение на други разпоредби, специфични за сектор плодове и зеленчуци, обхватът на промените в настоящия режим прави необходимо включването им в отделен регламент с цел по-голяма яснота. В случаите, когато тези разпоредби са до известна степен от хоризонтален характер и се прилагат и за други земеделски продукти, като тези относно стандартите за предлагане на пазара и търговията с трети страни, те също трябва да бъдат осъвременени и опростени, за да се позволи лесното им включване в регламент на Съвета относно установяване на обща организация на земеделските пазари на по-късна дата. Този регламент не следва да отменя или да изменя съществуващи правни инструменти от хоризонтален характер освен в случаите, когато те са остарели или са станали излишни, или поради самото им естество не следва да бъдат разглеждани на равнище Съвет.
(6)
В обхвата на настоящия регламент следва да влязат продукти, които попадат в приложното поле на общите организации на пазарите на плодове и зеленчуци и на преработени плодове и зеленчуци. Въпреки това разпоредбите за организациите на производители и междубраншовите организации и споразумения се прилагат само към продукти, обхванати от общата организация на пазара на плодове и зеленчуци, и това разграничение следва да бъде запазено. Наред с това обхватът на общата организация на пазара на плодове и зеленчуци следва да бъде разширен и в него да бъдат включени някои растения за кулинарни цели с цел да могат да се възползват от режима. Мащерката и шафранът понастоящем са обхванати от Регламент (ЕИО) № 827/68 на Съвета от 28 юни 1968 г. относно общата организация на пазарите на някои продукти, изброени в приложение II от Договора (5), и поради това следва да бъдат извадени оттам.
(7)
Стандартите за предлагане на пазара, по-специално тези, свързани с определение, качество, категоризиране, размер, опаковка, амбалаж, съхранение, транспорт, търговски вид, предлагане на пазара и етикетиране, следва да се прилагат по отношение на някои продукти с цел доставяне на пазара на продукти с еднородно и задоволително качество. Освен това може да е необходимо приемането на специални мерки, особено съвременни методи за анализ и други мерки за определяне на характеристиките на съответните стандарти, с цел да се избегнат злоупотреби по отношение на качеството и автентичността на продуктите, представяни на потребителите, и значителните смущения на пазарите, които те могат да предизвикат.
(8)
Понастоящем, Директива 2001/112/ЕО на Съвета от 20 декември 2001 г. относно соковете от плодове и някои сходни продукти, предназначени за консумация от човека (6), и Директива 2001/113/ЕО на Съвета от 20 декември 2001 г. относно плодови конфитюри, желета и мармалади и подсладено пюре от кестени, предназначени за консумация от човека (7), определят специални разпоредби по отношение на производството, състава и етикетирането на тези продукти. Тези правила, обаче, не са напълно осъвременени и не отчитат развитието на съответните международни стандарти, и поради това следва да бъдат изменени, за да стане възможно тяхното осъвременяване.
(9)
Производството и предлагането на пазара на плодове и зеленчуци следва да бъдат изцяло съобразени с екологичните изисквания, включително техники на обработване, управление на отпадъчни материали и изхвърляне на продукти, изтеглени от пазара, особено по отношение съхранение на качеството на водата, запазване на биологичното разнообразие и опазване на селските райони.
(10)
Организациите на производители са основни действащи субекти в режима на плодове и зеленчуци и на своето равнище осигуряват децентрализираното му управление. С оглед на все по-голямото концентриране на търсенето групирането на доставките чрез тези организации продължава да бъде икономическа потребност с цел укрепване на позициите на производителите на пазара. Такова групиране следва да бъде осъществено доброволно и да докаже своята полезност посредством обхвата и ефикасността на услугите, които организациите на производители предлагат на своите членове. Тъй като организациите на производители работят изключително в интересите на своите членове, те следва да се разглеждат като действащи в името на и от страна на своите членове по въпросите от икономически характер.
(11)
Опитът показва, че организациите на производители са подходящо средство за групиране на доставките. Въпреки това, разпределението на организации на производители в различните държави-членки е неравномерно. С цел по-нататъшно подобряване на привлекателността на организациите на производители следва да бъде предвидена разпоредба за по-голяма гъвкавост във функционирането им, където е възможно. Тази гъвкавост следва да се отнася по-специално до набора от продукти на дадена организация на производители, степента на позволени преки продажби, прилагането на правилата спрямо производители, които не са членове, както и разрешаването на асоциации на организации на производители да осъществяват която и да е от дейностите на своите членове и разрешаването на изнасяне на дейности, включително към дъщерни предприятия, което и в двата случая подлежи на необходимите условия.
(12)
Една организация на производители не следва да бъде призната от съответната държава-членка за способна да допринася за постигането на целите на общата организация на пазара, ако нейният устав не налага определени изисквания на нея и на нейните членове. Създаването и правилното функциониране на операционни фондове изискват организациите на производители да отговарят за цялостното производство на плодове и зеленчуци на своите членове.
(13)
На групите производители в държавите-членки, които са се присъединили към Европейския съюз на 1 май 2004 г. или по-късно и желаят да получат статут на организации на производители в съответствие с настоящия регламент, следва да се даде преходен период, през който те могат да получават национална и общностна финансова подкрепа в замяна на изпълнението на определени ангажименти от съответната група производители.
(14)
С цел да се предостави по-голяма отговорност на организациите на производители по отношение на собствените им финансови решения и за насочване на обществените средства, които са им предоставени, към изпълнение на бъдещи изисквания, е необходимо да се определят условия за използването на тези средства. Подходящо решение е съвместното финансиране на операционни фондове, създадени от организации на производители. В някои специални случаи следва да бъде разрешена допълнителна сфера за финансиране. С цел да се осигури контрол върху разходите на Общността следва да се определи горна граница на помощта, отпускана на организации на производители, които създават операционни фондове
(15)
В региони, в които организацията на производството е слаба, следва да се разреши отпускането на допълнителни национални финансови помощи. За държави-членки, които са особено изостанали по отношение на структурите, тези допълнителни помощи следва да се възстановяват от Общността.
(16)
С цел опростяване и намаляване на разходите по схемата би било полезно, по възможност, процедурите и правилата за допустимост на разходите по операционните фондове да се уеднаквят с тези на програмите за развитие на селските райони, като бъде позволено на държавите-членки да установят национална стратегия за операционни програми.
(17)
За още по-голям ефект от организациите и асоциациите на производители и за осигуряване на желаната стабилност на пазара на държавите-членки следва да се разреши при определени условия да разширят обхвата на правилата с цел включване на производители от техния район, които не са членове, по-специално на правилата за производство, предлагане на пазара и опазване на околната среда, приети от организацията или асоциацията за членове му от съответния район. При представяне на подходяща обосновка някои разходи, възникнали от това разширяване на обхвата на правилата, следва да бъдат покрити от съответните производители, предмет на разширяването, тъй като именно те ще се възползват от него. Производителите на биологични продукти следва обаче да не бъдат предмет на това разширяване на обхвата на правилата без съгласието на значителна част от тези производители. Необходимо е разрешаването на бързо разширяване на обхвата на правилата за предотвратяване и управление на кризи с цел своевременното справяне с кризи.
(18)
Няколко разнородни схеми за помощ за някои плодове и зеленчуци са посочени в регламенти (ЕО) № 2200/96, (ЕО) № 2201/96 и (ЕО) № 2202/96. Броят и разнообразието на тези схеми ги правят трудни за управление. Тъй като са насочени към някои плодове и зеленчуци, те не могат да вземат изцяло предвид местните условия на производство и не обхващат всички плодове и зеленчуци. Следователно е уместно да се търси друго средство за подкрепа на производителите на плодове и зеленчуци.
(19)
Освен това, схемите за помощи за плодове и зеленчуци не са изцяло включени в Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета от 29 септември 2003 г. относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители (8). Това доведе до известни усложнения и липса на гъвкавост при управлението на тази схема.
(20)
С цел установяване на по-целенасочена, но и гъвкава система за подпомагане на сектор плодове и зеленчуци, и опростяване, е уместно съществуващите схеми за помощ да се премахнат и плодовете и зеленчуци да бъдат включени изцяло в схемата, установена от Регламент (ЕО) № 1782/2003. За тази цел е необходимо да се гарантира, че земеделските производители, които произвеждат плодове и зеленчуци през посочения период, отговарят на изискванията на схемата за единно плащане. Следва да се гарантира също, че държавите-членки ще определят референтни суми и хектари, които отговарят на условията за подпомагане в рамките на схемата за единно плащане въз основа на представителен период, подходящ за пазара на отделните плодове и зеленчуци, и на подходящи цели и критерии за недопускане на дискриминация. Площите, засадени с плодове и зеленчуци, включително трайни плодови и зеленчукови култури, както и разсадниците следва да отговарят на изискванията на схемата за единно плащане. Националните тавани следва да бъдат изменени съответно. С цел да се предостави време на съответните сектори да се адаптират към включването им в схемата за единно плащане, следва да бъдат предвидени преходни периоди. По-специално, следва да бъдат предвидени отделени от производството вноски за плодове и зеленчуци, както и временни, обвързани с производството, помощи за площи, засети с определени продукти, предназначени за преработка, които са отговаряли на условията по съществуващите до този момент схеми, както и за ягоди и малини. За последните продукти може да се предостави национална помощ, която да се добави към помощта от Общността. Следва също да се предвиди приемане от страна на Комисията на подробни правила за прилагане и необходими преходни мерки по отношение на тези правила.
(21)
Производството на плодове и зеленчуци е непредсказуемо, а продуктите са малотрайни. Евентуален излишък на пазара, дори да не е прекалено голям, може да предизвика сериозни пазарни смущения. Бяха установени схеми за изтегляния от пазара, но те се оказаха трудни за управление. Следва да бъдат въведени редица допълнителни мерки за управление на кризи, които да се прилагат по най-лесния възможен начин. Включването на всички тези мерки в операционните програми на организациите на производители изглежда най-добрият подход при тези обстоятелства и следва също така да направи организациите на производители по-привлекателни за производителите. Същевременно, с цел да се позволи обхватът на мерките за управление на кризи да включи и производители, които не са членове на организациите на производители, на държавите-членки следва да се разреши да предоставят в рамките на преходен период държавна помощ в тези случаи. Тази помощ, обаче, следва да бъде по-малка от получаваната от членовете на организациите на производители с цел членството в тези организации да стане привлекателно. Функционирането на тази държавна помощ следва да се преразгледа в края на преходния период.
(22)
Включването на картофите за консумация в схемата, установена в Регламент (ЕО) № 1782/2003, означава, че с цел да се гарантира правилното функциониране на единния пазар въз основа на общи цени, разпоредбите на Договора, които регламентират държавната помощ, следва да се прилагат и за картофите за консумация, което подлежи на преходен период, за да се позволи адаптирането на сектора.
(23)
Регламент (ЕО) № 2826/2000 на Съвета от 19 декември 2000 г. относно действията за информиране и насърчаване, свързани със селскостопанските продукти на вътрешния пазар (9) предвижда принос на Общността до 50 % за някои действия за насърчаване. За насърчаване на консумацията на плодове и зеленчуци сред децата в учебните заведения този процент следва да бъде увеличен за поощряване на консумацията на плодове и зеленчуци в този случай.
(24)
Междубраншовите организации, създадени по инициатива на индивидуални или вече групирани оператори, могат, при положение, че включват значителна част от членовете на отделните браншове, свързани със сектор плодове и зеленчуци, да допринесат за възприемане на ориентирано към пазарните реалности поведение и за улесняване на търговски подход, който ще подобри отчетността на производствения процес, по-специално по отношение на организацията на производството, представянето на продуктите и предлагането им на пазара. Тъй като работата на тези организации може като цяло да подпомогне постигането на целите, предвидени в член 33 от Договора, и по-специално на целите, залегнали в настоящия регламент, следва, след определяне на съответните форми на действие, да бъде възможно предоставянето на специално признаване на тези организации, които представят доказателства за достатъчна представителност и осъществяват практически действия по отношение на горепосочените цели. Разпоредбите за разширяване на обхвата на правилата, приети от организациите на производители и техните асоциации, и за поделяне на разходите, възникнали в резултат на това разширяване, следва, поради сходството на поставените цели, да се отнасят и за междубраншовите организации.
(25)
Създаването на единен пазар на Общността предвижда въвеждането на търговска система по външните граници на Общността. Тази търговска система следва да включва вносни мита и по принцип да стабилизира пазара на Общността. Търговската система следва да се основава на поетите задължения съгласно Уругвайския кръг от многостранни търговски преговори.
(26)
Прилагането на система за входни цени за плодове и зеленчуци налага приемането на разпоредби, които да отчитат международните ангажименти на Общността.
(27)
Контролът на обема на търговия със селскостопански продукти с трети страни може по отношение на някои продукти да наложи въвеждането на лицензионни системи за внос и износ, включително внасянето на гаранция, за да се гарантира, че транзакциите, за които са издадени тези лицензии, в действителност са били осъществени. Комисията следва да бъде упълномощена да въведе лицензионни системи по отношение на такива продукти.
(28)
С цел да се предотврати или противодейства на неблагоприятно влияние върху пазара на Общността, което може да е резултат от внос на някои селскостопански продукти, вносът на такива продукти следва да се обвърже с плащане на допълнително мито, ако са изпълнени някои условия.
(29)
Уместно е при определени условия на Комисията да се предостави правото да открива и управлява тарифни квоти, произтичащи от международни споразумения, сключени в съответствие с Договора, или от други актове на Съвета.
(30)
Митническата система позволява премахването на всички други мерки за защита по външните граници на Общността. При извънредни обстоятелства вътрешният пазар и митническият механизъм могат да се окажат неподходящи. В такива случаи, за да не бъде оставен пазарът на Общността без защита срещу смущенията, които могат да възникнат, Общността следва да е в състояние незабавно да вземе всички необходими мерки. Тези мерки следва да са в съответствие с международните ангажименти на Общността.
(31)
За да се гарантира правилното функциониране на тези търговски мерки, следва да се предвиди регулиране или, когато ситуацията на пазара го изисква, забрана за използване на режим „Активно усъвършенстване“ или „Пасивно усъвършенстване“.
(32)
С цел да се запази правната база за възстановявания за износ на захар, вложена в някои преработени продукти от плодове и зеленчуци, за които са представени доказателства съгласно член 16, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 2201/96, който подлежи на отмяна, списъкът с въпросните продукти следва да бъде добавен към поместения в приложение VII към Регламент (ЕО) № 318/2006 на Съвета от 20 февруари 2006 г. относно общата организация на пазарите в сектор захар (10).
(33)
Директиви 2001/112/ЕО и 2001/113/ЕО, и регламенти (ЕИО) № 827/68, (ЕО) № 2200/96, (ЕО) № 2201/96, (ЕО) № 2826/2000, (ЕО) № 1782/2003 и (ЕО) № 318/2006 следва следователно да бъдат съответно изменени.
(34)
Тъй като общите пазари на селскостопански продукти се развиват непрекъснато, държавите-членки и Комисията следва взаимно да се информират за съответните развития.
(35)
Правилното функциониране на единния пазар на основата на общи цени би било изложено на риск от отпускането на национални помощи. Ето защо разпоредбите на Договора относно държавните помощи следва, като общо правило, да се прилагат за продуктите, включени в настоящия регламент. Същевременно следва да се предвиди отпускането на еднократна държавна помощ за сектора на преработката на домати в Италия и Испания, с цел да се подпомогне неговата адаптация към разпоредбите на настоящия регламент.
(36)
Разходите на държавите-членки в резултат на задълженията, произтичащи от прилагането на настоящия регламент, следва да се финансират от Общността в съответствие с Регламент (ЕО) № 1290/2005 на Cъветa от 21 юни 2005 г. относно финансирането на Общата селскостопанска политика (11).
(37)
Режимът на плодове и зеленчуци предвижда съобразяването на някои задължения. С цел да се гарантира съответствие с тези задължения, е необходим контрол и налагане на санкции в случай на неспазване на тези задължения. Ето защо следва Комисията да има правомощието да установява съответните правила, включително тези, които се отнасят до възстановяването на недължими плащания и до задълженията за отчитане на държавите-членки. При новия режим специалното звено от инспектори в сектор плодове и зеленчуци вече няма да бъде необходимо и може да бъде премахнато.
(38)
Схемата за помощ, установена с Регламент (ЕО) № 2202/96, ще бъде премахната. Този регламент вече губи своя смисъл и поради това следва да бъде отменен.
(39)
Мерките, необходими за прилагането на настоящия регламент, следва да бъдат приети в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. относно установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (12).
(40)
С цел опростяване, отделните комитети по пресни плодове и зеленчуци и по преработени плодове и зеленчуци следва да бъдат премахнати и заменени с един комитет по плодове и зеленчуци, който да бъде създаден с Регламент (ЕО) № 2200/96 на Съвета.
(41)
Преминаването от съществуващите разпоредби към тези, предвидени в настоящия регламент, може да доведе до трудности, чието решение не е предвидено в настоящия регламент. За да се справи с тези трудности, Комисията следва да бъде в състояние да приеме преходни мерки. Наред с това, следва да се предвиди продължаване на признаването на организациите на производители и асоциациите на организации на производители, които са били признати съгласно Регламент (ЕО) № 2200/96, и евентуалното продължаване на операционните програми, одобрени съгласно този регламент, като се предвидят подобни разпоредби и за групите производители, признати съгласно Регламент (ЕО) № 2200/96 и техните планове за признаване.
(42)
Настоящият регламент следва, като общо правило, да се прилага от 1 януари 2008 г. Въпреки това, с цел да се предотврати прекъсване на схемите за помощи за продукти от преработени плодове и зеленчуци и цитрусови плодове по средата на пазарната година, следва да се разреши тези схеми за помощи да се прилагат до края на 2007/2008 пазарна година,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ДЯЛ I
УВОДНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Обхват
Настоящият регламент определя специфични правила, приложими за продуктите, посочени в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96 и член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2201/96.
Въпреки това дялове III и IV от настоящия регламент се прилагат единствено по отношение на продуктите, посочени в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96, и/или на такива продукти, предназначени единствено за преработка.
Член 43 се прилага за картофи, пресни или охладени, с код по КН 0701.
ДЯЛ II
КЛАСИФИКАЦИЯ НА ПРОДУКТИТЕ
Член 2
Стандарти за предлагане на пазара
1. Продуктите, посочени в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96, които са предназначени за продажба на потребителите в прясно състояние, могат да бъдат предлагани на пазара единствено при положение, че са здрави и в задоволително пазарно качество, и е отбелязана страната на произход.
2. Комисията може да включи разпоредба за стандартите за предлагане на пазара за един или повече от продуктите, посочени в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96 и член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2201/96.
3. При това Комисията взема предвид препоръките за стандарти, приети от Икономическата комисия за Европа на ООН (ИКЕ/ООН).
4. Стандартите за предлагане на пазара, посочени в параграфи 1 и 2:
а)
се прилагат на всички етапи от предлагането на пазара, включително внос и износ, освен при наличие на други разпоредби на Комисията;
б)
се определят при отчитане по-специално на специфичните качества на продуктите, необходимостта да се гарантират условия за безпроблемно предлагане на тези продукти на пазара, както и интересите на потребителите да получат достатъчна и прозрачна информация за продукта, по-специално по отношение на страната на произход, класа, а, при необходимост, и разновидността (или търговския тип) на продукта;
в)
могат по-специално да се отнасят до качеството, определяне на класове, размера, опаковката, амбалажа, съхранението, транспорта, представянето, предлагането на пазара и етикетирането.
5. Държателят на продуктите, обхванати от приетите стандарти за качество, няма право да излага подобни продукти или да ги предлага за продажба, или да ги доставя или предлага на пазара по какъвто и да било друг начин в рамките на Общността, освен в съответствие с тези стандарти. Държателят на продуктите носи отговорност за спазването на това съответствие.
6. Без да се засягат специфичните разпоредби, които могат да бъдат приети от Комисията в съответствие с член 42, държавите-членки правят избирателни проверки, въз основа на анализ на риска, дали тези продукти съответстват на стандартите за предлагане на пазара. Тези проверки се осъществяват приоритетно преди транспортирането от производствените райони, когато продуктите се опаковат или товарят. За продукти от трети страни проверките се осъществяват преди освобождаването на тези продукти за свободно движение.
7. До приемането на нови стандарти за предлагане на пазара продължават да се прилагат стандартите за предлагане на пазара съгласно Регламент (ЕО) № 2200/96 и Регламент (ЕО) № 2201/96.
ДЯЛ III
ОРГАНИЗАЦИИ НА ПРОИЗВОДИТЕЛИ
ГЛАВА I
Изисквания и признаване
Член 3
Изисквания
1. За целите на настоящия регламент „организация на производители“ означава юридическо лице или ясно обособена част от юридическо лице, което изпълнява следните изисквания:
а)
създадено е по инициатива на земеделски производители по смисъла на член 2, буква а) от Регламент (ЕО) № 1782/2003, които произвеждат един или повече от продуктите, посочени в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96 и/или на такива продукти, предназначени единствено за преработка;
б)
има за цел насърчаването на екологични практики на култивиране, производствени технологии и управление на отпадъците, по-специално насочени към съхранение на качеството на водата, почвите и ландшафта, както и опазване или увеличаване на биологичното разнообразие;
в)
има една или повече от следните цели:
i)
гарантиране, че производството се планира и адаптира в съответствие с търсенето, особено по отношение на качеството и количеството;
ii)
концентриране на доставките и пускане на пазара на продукцията на неговите членове;
iii)
оптимизиране на производствените разходи и стабилизиране на цените на производителите;
г)
уставът му предвижда специфичните изисквания, посочени в параграф 2; както и
д)
признато е от съответната държава-членка съгласно член 4.
2. Уставът на организацията на производители изисква от производителите, които са нейни членове, по-специално:
а)
да прилагат приетите от организацията на производители правила, свързани с отчитането на произведената продукция, със самото производство, с търговията и с опазването на околната среда;
б)
да принадлежат само към една организация на производители по отношение на производството на дадено стопанство на който и да е продукт, посочен в параграф 1, буква а);
в)
да предлагат на пазара цялата си съответна продукция посредством организацията на производители;
г)
да предоставят информацията, искана от организацията на производители за статистически цели, по-специално информация за засети площи, произведени количества, добиви и директни продажби;
д)
да заплащат предвидените в устава на организацията парични вноски за създаване и попълване на операционния фонд, предвиден в член 8.
3. Независимо от разпоредбите на параграф 2, буква в), в случаите, в които организацията на производители е дала своето разрешение и не е налице нарушение на правилата и условията, установени от организацията на производители, производителите, които са членове, могат:
а)
да продават не повече от определен процент от своята продукция пряко на своите стопанства или извън тях на потребители за техни лични нужди, като тези проценти се определят от държавите-членки на ниво, не по-ниско от 10 %;
б)
да предлагат на пазара сами или чрез друга организация на производители, определена от тяхната собствена организация, количества продукти, които са незначителни спрямо предлаганите на пазара от собствената им организация количества;
в)
да предлагат на пазара сами или чрез друга организация на производители, определена от тяхната собствена организация, продукти, които поради своите характеристики обичайно не се включват в търговската дейност на съответната организация.
4. Уставът на организацията на производители предвижда също така:
а)
процедури за определяне, приемане и изменение на правилата, посочени в параграф 2;
б)
задължение на членовете да заплащат финансови вноски, необходими за финансирането на организацията на производители;
в)
правила, които позволяват на производителите да контролират по демократичен начин своята организация и вземаните от нея решения;
г)
санкции за нарушаване на задълженията, залегнали в устава, по-специално неплащане на финансови вноски, или за нарушаване на правилата, приети от организацията на производители;
д)
правила за приемане на нови членове, по-специално минимален срок за членство;
е)
счетоводни и бюджетни правила, необходими за работата на организацията.
5. Организациите на производители се разглеждат като действащи в името на и от страна на своите членове по въпросите от икономически характер.
Член 4
Признаване
1. Държавите-членки признават като организации на производители за целите на настоящия регламент всички юридически лица или ясно обособени части от юридически лица, които кандидатстват за такова признаване, при условие че:
а)
изпълняват изискванията, посочени в член 3, и предоставят нужните доказателства за това;
б)
имат минимален брой членове и обхващат минимален обем или стойност от предлагана на пазара продукция, които следва да бъдат определени от държавите-членки, и представят нужните доказателства за това;
в)
налице са достатъчнo данни, че могат да осъществяват дейността си по подходящ начин, както с течение на времето, така и по отношение на ефективността и концентрацията на доставките, като за постигането на тази цел държавите-членки могат да решат кои от продуктите или групите продукти, посочени в член 3, параграф 1, буква а), следва да бъдат обхванати от организацията на производители;
г)
дават реална възможност на членовете си да получават техническа помощ за използване на екологични практики на култивиране;
д)
при необходимост предоставят на членовете си техническите средства за събирането, съхранението, опаковането и предлагането на пазара на продукцията им;
е)
гарантират правилното търговско и счетоводно управление на своята дейност; както и
ж)
не заемат господстващо положение на даден пазар, освен когато това е необходимо за изпълнение на целите на член 33 от Договора.
2. Държавите-членки:
а)
вземат решение дали да признаят съответната организация на производители в срок от три месеца от подаване на заявление, придружено от всички необходими документи;
б)
извършват редовни проверки, за да удостоверят, че организациите на производители спазват изискванията на този дял, при неспазване или нередности, свързани с разпоредбите на настоящия регламент, налагат санкции на тези организации и при необходимост решават да лишат съответната организация от признаване;
в)
веднъж годишно нотифицират Комисията за всяко решение за предоставяне, отказване или оттегляне на признаването.
Член 5
Асоциации на организации на производители
Асоциация на организации на производители се образува по инициатива на признати организации на производители и може да осъществява всяка от дейностите на организация на производители, посочени в настоящия регламент. За тази цел държавите-членки могат да признаят, при поискване, асоциация на организации на производители, когато:
а)
държавата-членка счита, че асоциацията е способна ефективно на осъществява тези дейности; както и
б)
асоциацията не заема господстващо положение на даден пазар, освен когато това е необходимо за изпълнение на целите на член 33 от Договора.
Член 3, параграф 5 се прилага mutatis mutandis към действия на асоциации на организации на производители.
Член 6
Изнасяне на дейности
Държавите-членки могат да разрешат призната организация на производители или признатa асоциация на организации на производители да изнесат някоя от своите дейности, включително към дъщерни предприятия, при условие че те предоставят на държавата-членка достатъчни доказателства, че това е подходящ начин да се постигнат целите на съответната организация на производители или асоциация на организации на производители.
Член 7
Групи производители
1. За целите на настоящия регламент „група производители“ е всяко юридическо лице или ясно обособена част от юридическо лице, създадено по инициатива на земеделски производители по смисъла на член 2, буква а) от Регламент (ЕО) № 1782/2003, които произвеждат един или повече от продуктите, посочени в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96 и/или на такива продукти, предназначени единствено за преработка, с оглед на признаването му за организация на производители;
На групи производители в държавите-членки, които са се присъединили към Европейския съюз на 1 май 2004 г. или по-късно, или се намират в най-отдалечените региони на Общността, посочени в член 299, параграф 2 от Договора, или в малките острови в Егейско море, посочени в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1405/2006 на Cъветa (13), може да бъде даден преходен период, през който да изпълнят условията за признаване, посочени в член 4.
За тази цел, групите производители представят на съответната държава-членка поетапен план за признаване, чието приемане поставя началото на посочения във втора алинея петгодишен период и представлява предварително признаване. Преходният период е не по-дълъг от пет години.
2. Преди да приемат плана за признаване, държавите-членки информират Комисията за своите намерения и свързаните с тях вероятни финансови последици.
3. По време на преходния период държавите-членки могат да предоставят на групите производители, посочени в параграф 1:
а)
помощ за насърчаване на тяхното учредяване и улесняване на административната им дейност;
б)
помощ, предоставяна директно или посредством кредитни институции, предназначена да покрие част от инвестициите, необходими за получаването на признаване и изложени в плана за признаване, посочен в трета алинея от параграф 1.
4. Помощта, посочена в параграф 3 се възстановява от Общността в съответствие с правилата, приети съгласно член 42, буква б), ii).
5. Помощта, посочена в параграф 3, буква а), се определя за всяка група производители въз основа на продукцията, предлагана на пазара от нея, и възлиза, за първата, втората, третата, четвъртата и петата година, на:
а)
10 %, 10 %, 8 %, 6 % и 4 % съответно от стойността на предлаганата на пазара продукция в случая на групи производители в държави-членки, които са се присъединили към Европейския съюз на 1 май 2004 г. или по-късно, и
б)
5 %, 5 %, 4 %, 3 % и 2 % съответно от стойността на предлаганата на пазара продукция в случая на групи производители в най-отдалечените региони на Общността, посочени в член 299, параграф 2 от Договора, или в малките острови в Егейско море, посочени в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1405/2006.
Тези проценти могат да бъдат намалени във връзка със стойността на предлаганата на пазара продукция, която превишава даден праг. На помощта, дължима за дадена година на група производители, може да бъде наложена горна граница.
ГЛАВА II
Операционни фондове и операционни програми
Член 8
Операционни фондове
1. Организациите на производители могат да създадат операционен фонд. Фондът се финансира от:
а)
финансовите вноски на членовете или от самата организация на производители;
б)
финансова помощ от Общността, която може да бъде предоставена на организации на производители.
2. Операционните фондове се използват за финансиране на операционни програми, одобрени от държавите-членки в съответствие с член 13.
Член 9
Операционни програми
1. Операционните програми съдържат две или повече от целите, посочени в член 3, параграф 1, буква в), или от следните цели:
а)
планиране на производството;
б)
подобряване на качеството на продуктите;
в)
увеличаване на търговската стойност на продуктите;
г)
насърчаване на продуктите, независимо дали са в пресен или преработен вид;
д)
екологични мерки и методи на производство, които опазват околната среда, включително биологично земеделие;
е)
предотвратяване и управление на кризи.
2. Предотвратяването и управлението на кризи е свързано с избягване на и справяне с кризи на пазарите на плодове и зеленчуци и в този контекст обхваща:
а)
изтегляния от пазара;
б)
бране на плодове и зеленчуци, докато са още зелени, или небране;
в)
насърчаване и комуникация;
г)
мерки за обучение;
д)
застраховане на реколтата;
е)
подкрепа за административните разходи по създаване на взаимоспомагателни фондове.
Предотвратяването и управлението на кризи, включително изплащането на главници и лихви, посочени в трета алинея, не съставляват повече от една трета от разходите по операционната програма.
С цел да финансират предотвратяването и управлението на кризи, организациите на производители могат да изтеглят заеми при търговски условия. В този случай изплащането на главниците и лихвите по тези заеми може да формира част от операционната програма и по този начин може да отговаря на условията за финансова помощ от Общността по член 10. Всяко конкретно действие по предотвратяването и управлението на кризи се финансира или чрез тези заеми, или пряко, но не и по двата начина едновременно.
3. Държавите-членки гарантират, че:
а)
операционните програми включват две или повече екологични действия, или
б)
поне 10 % от разходите по операционните програми покриват екологични действия.
Екологичните действия спазват изискванията на плащанията за агроекология, установени в първа алинея от член 39, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1698/2005 на Cъвета от 20 септември 2005 г. относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) (14).
Когато поне 80 % от производителите, които са членове на организация на производители, подлежат на поемане на един или повече идентични агроекологични ангажименти по тази разпоредба, всеки един от тези ангажименти се счита за екологично действие, посочено в буква а) от първа алинея.
Подкрепата за екологичните действия, посочени в първа алинея, покрива допълнителните разходи и пропуснатите приходи в резултат на това действие.
4. Параграф 3 се прилага в България и Румъния от 1 януари 2011 г.
5. Инвестиции, които увеличават натиска върху околната среда, се разрешават само в случаите, когато съществуват ефективни предпазни средства за защита на околната среда от този натиск.
Член 10
Финансова помощ от Общността
1. Финансовата помощ от Общността е равна на размера на реално платените финансови вноски, посочени в член 8, параграф 1, буква а), и е ограничена до 50 % от реално направените разходи.
2. Финансовата помощ от Общността е ограничена до 4,1 % от стойността на предлаганата на пазара продукция на всяка организация на производители.
Същевременно, този процент може да бъде повишен до 4,6 % от стойността на предлаганата на пазара продукция, при условие че количеството, които превишава тези 4,1 % от стойността на предлаганата на пазара продукция, се използва единствено за предотвратяване и управление на кризи.
3. По искане от страна на организация на производители процентът, предвиден в параграф 1, се определя на 60 %, когато операционната програма или част от операционната програма изпълнява поне едно от следните условия:
а)
представена е от няколко организации на производители в Общността, работещи в различни държави-членки по транснационални схеми;
б)
представена е от една или повече организации на производители, участващи в схеми, управлявани на междубраншова основа;
в)
обхваща единствено специфична подкрепа за производството на биологични продукти, обхванати от Регламент (ЕИО) № 2092/91 на Съвета (15);
г)
представена е от организация на производители в една от държавите-членки, които са се присъединили към Общността на 1 май 2004 г. или по-късно, и включва мерки, чието изпълнение е до края на 2013 г.;
д)
представлява първата програма, представена от призната организация на производители, която се е сляла с друга призната организация на производители;
е)
представлява първата програма, представена от призната асоциация на организации на производители;
ж)
представена е от организации на производители в държави-членки, в които организациите на производители предлагат на пазара по-малко от 20 % от продукцията на плодове и зеленчуци;
з)
представена е от организация на производители в някой от най-отдалечените региони на Общността;
и)
обхваща единствено специфична помощ за действия, които насърчават консумацията на плодове и зеленчуци и са насочени към децата в учебните заведения.
4. Процентът, предвиден в параграф 1, се определя на 100 % в случай на изтегляния на плодове и зеленчуци от пазара, които не надхвърлят 5 % от количеството на предлаганата на пазара продукция на всяка организация на производители, и след изтеглянето са реализирани чрез:
а)
безплатно разпространение на благотворителни организации и фондации, които са одобрени за целта от държавите-членки, за да бъдат използвани в тяхната дейност за подпомагане на лица, чието право на обществена помощ е признато по националното законодателство, по-специално тъй като тези лица не разполагат с необходимите средства за прехрана;
б)
безплатно разпространение в наказателни институции, училища и обществено-образователни институции и детски ваканционни лагери, както и на болници и старчески домове, определени от държавите-членки, които предприемат всички необходими мерки, за да гарантират, че така разпределените количества са допълнителни спрямо нормално закупуваните от тези заведения.
Член 11
Национална финансова помощ
1. В регионите на държавите-членки, където степента на организираност на производителите е особено ниска, държавите-членки могат да получат от Комисията, след надлежно обосновано искане, разрешение да изплатят на организациите на производители национална финансова помощ, равна на не повече от 80 % от финансовите вноски, посочени в член 8, параграф 1, буква а). Тази помощ е в допълнение към операционния фонд.
В региони на държавите-членки, където по-малко от 15 % от продукцията от плодове и зеленчуци се предлага на пазара от организации на производители и чието производство на плодове и зеленчуци представлява най-малко 15 % от тяхната обща селскостопанска продукция, помощта, посочена в първа алинея, може да бъде възстановена от Общността по искане на съответната държава-членка.
2. Членове 87, 88 и 89 от Договора не се прилагат за националната финансова помощ, която е разрешена от Комисията съгласно параграф 1.
Член 12
Национална рамка и национална стратегия за операционни програми
1. Държавите-членки създават национална рамка за определяне на общите условия, свързани с действията, посочени в член 9, параграф 3. Тази рамка предвижда по-специално тези действия да изпълняват съответните изисквания на Регламент (ЕО) № 1698/2005, включително изискванията за допълняемост, съгласуваност и съответствие както са изложени в член 5 от този регламент.
Държавите-членки представят предложената от тях рамка на Комисията, която може да изиска внасянето на изменения в рамките на три месеца, ако счете, че предложението не дава възможност за постигане на целите, заложени в член 174 от Договора и в Шестата програма за действие на Общността за околната среда (16) Инвестициите в отделни стопанства, подкрепени от операционни програми, също спазват тези цели.
2. Държавите-членки създават национална стратегия за устойчиви операционни програми за пазара на плодове и зеленчуци. Стратегията предвижда следните елементи:
а)
анализ на положението по отношение на силните и слабите страни и потенциала за развитие;
б)
обосноваване на избраните приоритети;
в)
цели на операционните програми и инструменти, показатели за постигнатите резултати;
г)
оценка на операционните програми;
д)
задължения за отчитане на организациите на производители.
Стратегията трябва да включва също така националната рамка, посочена в параграф 1.
3. Параграфи 1 и 2 не се прилагат в държави-членки, в които няма признати организации на производители.
Член 13
Одобрение на операционни програми
1. Проектите за операционни програми се представят на компетентните национални власти, които ги одобряват или отхвърлят, или изискват внасянето на изменения в съответствие с разпоредбите на настоящата глава.
2. Организациите на производители информират държавата-членка за очаквания размер на операционния фонд за всяка година, като го обосновават със съответните аргументи въз основа на прогнозите в операционната програма, разходите за настоящата година и евентуално за предходни години, а, при необходимост, и въз основа на очакваните количества продукция за следващата година.
3. Държавата-членка уведомява организацията на производители или асоциацията на организации на производители за очаквания размер на финансовата помощ от Общността в съответствие с границите, установени в член 10.
4. Плащанията, свързани с финансовата помощ от Общността, се извършват въз основа на направените разходи във връзка със схемите, обхванати от операционната програма. По отношение на същите схеми могат да се извършват авансови плащания, като за това се изисква представяне на гаранция или обезпечение.
5. Организацията на производители уведомява държавата-членка за окончателния размер на разходите за предходната година, придружен от необходимите подкрепящи документи, което ѝ дава възможност да получи остатъка от финансовата помощ от Общността.
6. Операционните програми и тяхното финансиране от производители и организации на производители, от една страна, и от фондове на Общността, от друга страна, са с минимална продължителност от три години и максимална продължителност от пет години.
ГЛАВА III
Разширяване на обхвата на правилата спрямо производители от икономическа област
Член 14
Разширяване на обхвата на правилата
1. В случаите, когато по отношение на даден продукт дадена организация на производители, работеща в определена икономическа област, е смятана за представителна за производството и за производителите в тази област, съответната държава-членка може, по искане на организацията на производители, да направи следните правила задължителни за производителите в областта, които не членуват в организацията:
а)
правилата, посочени в член 3, параграф 2, буква а);
б)
правилата, необходими за прилагането на мерките, посочени в член 9, параграф 2, буква в).
Първа алинея се прилага, при условие че тези правила:
а)
са били в сила в продължение на поне една пазарна година;
б)
са включени в подробния списък в приложение I;
в)
са задължителни за срок, не по-дълъг от три пазарни години.
Същевременно, условието, посочено в буква а) от втора алинея, не се прилага, ако съответните правила са изброените в точки 1, 3 и 5 на приложение I. В този случай разширяването на обхвата на правилата не може да се прилага за повече от една пазарна година.
2. За целите на настоящата глава „икономическа област“ означава географска зона, съставена от граничещи или съседни райони на производство, в които условията за производство и предлагане на пазара са еднородни.
Държавите-членки нотифицират до Комисията списък на икономическите области.
В срок от един месец след нотификацията Комисията одобрява списъка или, след консултации със съответната държава-членка, взема решение относно измененията в него, които държавата-членка трябва да направи. Комисията прави одобрения списък публично достъпен чрез методите, които смята за уместни.
3. Организация на производители се смята за представителна по смисъла на параграф 1, ако нейните членове представляват поне 50 % от общия брой на производителите в икономическата област, в която тя работи, и ако обхваща поне 60 % от производството в тази област. Без да се засяга параграф 5, при изчислението на тези проценти не се вземат предвид производителите или продукцията на биологични продукти, обхванати от Регламент (ЕИО) № 2092/91.
4. Правилата, които се обявяват за задължителни за всички производители в определена икономическа област:
а)
не причиняват щети на други производители в съответната държава-членка или в Общността;
б)
не се прилагат, освен ако не ги обхващат изрично, за продукти, предназначени за преработка по силата на договор, подписан преди началото на пазарната година, с изключение на посочените в член 3, параграф 2, буква а) правила за отчитане на производството;
в)
не влизат в противоречие с действащите национални правила, както и с тези на Общността.
5. Правилата не може да станат задължителни за производителите на биологични продукти, обхванати от Регламент (ЕИО) № 2092/91, освен ако такава мярка не е била договорена от най-малко 50 % от тези производители в икономическата област, в която работи организацията на производители, и тази организация обхваща най-малко 60 % от това производство в областта.
Член 15
Нотифициране
Държавите-членки нотифицират незабавно Комисията за правилата, които са обявили за задължителни за всички производители в определена икономическа област съгласно член 14, параграф 1. Комисията прави одобрения списък публично достъпен чрез методите, които смята за уместни.
Член 16
Отмяна
Комисията решава, че държава-членка трябва да отмени разширяването на обхвата на правилата, прието от същата държава-членка съгласно член 14, параграф 1:
а)
ако установи, че съответното разширяване на обхвата на правилата спрямо други производители не допуска конкуренция в значителна част от вътрешния пазар или застрашава свободната търговия или целите на член 33 от Договора;
б)
ако установи, че член 81, параграф 1 от Договора е приложим за правилата, чийто обхват се разширява за други производители. Решението на Комисията по отношение на тези правила се прилага единствено от датата на това установяване;
в)
ако след проверки установи, че не са съобразени изискванията на настоящата глава.
Член 17
Финансови вноски на производители, които не са членове
Когато се прилага член 14, параграф 1, съответната държава-членка може да реши, след внимателно разглеждане на представените документи, че производителите, които не са членове на организацията, дължат на организацията част от плащаните от членуващите производители финансови вноски, доколкото тези средства се използват за покриване на:
а)
административните разходи, произтичащи от прилагане на правилата, посочени в член 14, параграф 1;
б)
разходите, свързани с изследователска дейност, пазарни проучвания и насърчаване на продажбите, предприети от организацията или асоциацията, от които имат изгода всички производители в съответната област.
Член 18
Разширяване на обхвата на правилата на асоциации на организации на производители
За целите на настоящата глава, всяко посочване на организации на производители се тълкува и като посочване на признати асоциации на организации на производители.
ГЛАВА IV
Доклад
Член 19
Доклад
Най-късно до 31 декември 2013 г. Комисията представя пред Европейския парламент и Съвета доклад за прилагането на настоящия дял по отношение на организациите на производители, операционните фондове и операционните програми.
ДЯЛ IV
МЕЖДУБРАНШОВИ ОРГАНИЗАЦИИ И СПОРАЗУМЕНИЯ
ГЛАВА I
Изисквания и признаване
Член 20
Изисквания
За целите на настоящия регламент изразът „междубраншови организации“ означава юридически лица, които:
а)
са съставени от представители на икономически дейности, свързани с производството и/или търговията, и/или преработката на продуктите, посочени в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96;
б)
са създадени по инициатива на всички или на няколко от организациите или асоциациите, които ги съставляват;
в)
извършват две или повече от следните дейности в един или повече региони на Общността, като отчитат интересите на потребителите:
i)
подобряват познаването и прозрачността на производството и пазара;
ii)
помагат за по-добро координиране на търговията на плодове и зеленчуци, особено посредством научна дейност и пазарни проучвания;
iii)
разработват стандартни типове договори, съобразени с правилата на Общността;
iv)
използват по-пълно потенциала на произведените плодове и зеленчуци;
v)
предоставят необходимата информация и извършват научни изследвания за адаптиране на производството към продукти, които съответстват в по-голяма степен на пазарните изисквания и на вкусовете и очакванията на потребителите, особено по отношение на качеството на продукта и опазването на околната среда;
vi)
търсят начини за ограничаване на използването на фитосанитарни продукти и други материали, като по този начин гарантират качеството на продукта и опазването на почвите и водите;
vii)
развиват методи и средства за подобряване на качеството на продукта;
viii)
използват и защитават потенциала на биологичното земеделие, както и наименованията за произход, етикетите за качество и географските указания;
ix)
насърчават интегрираното производство или други екологични производствени методи;
(x)
определят правила, свързани с посочените в точки 2 и 3 на приложение I правила за производство и търговия, които са по-строги от тези на Общността или от националните правила;
г)
са признати от съответната държава-членка при условията, установени в член 21.
Член 21
Признаване
1. Ако структурите на съответната държава-членка разрешават това, държавите-членки могат да признаят за междубраншови организации по смисъла на настоящия регламент всички създадени на тяхна територия организации, които са представили подходящо заявление, при условие че:
а)
организациите извършват своята дейност в един или повече региони на съответната държава-членка;
б)
представляват значителен дял от производството и/или търговията, и/или преработката на плодове и зеленчуци и продукти от преработени плодове и зеленчуци във въпросния регион или региони, като, ако действат в повече от един регион, могат да докажат минимално равнище на представителност във всеки регион за всеки един от браншовете, които те включват;
в)
извършват две или повече от дейностите, посочени в член 20, буква в);
г)
самите те не участват в производството или преработката, или предлагането на пазара на плодове и зеленчуци или на продукти от преработени плодове и зеленчуци;
д)
не участват в нито едно от споразуменията, решенията или съгласуваните практики, посочени в член 22, параграф 4.
2. Преди да признаят междубраншовите организации, държавите-членки нотифицират Комисията относно кандидатстващите за признаване организации, като предоставят цялата необходима информация за тяхната представителност и различните им дейности заедно с цялата останала информация, необходима за изготвяне на оценка.
Комисията може да оспори признаването в срок от два месеца след нотифицирането.
3. Държавите-членки:
а)
вземат решение дали да предоставят признаване в рамките на три месеца от подаване на заявлението и всички съответни документи в негова подкрепа;
б)
извършват редовни проверки, за да удостоверят, че междубраншовите организации спазват реда и условията за признаване, при неспазване или нередности, свързани с разпоредбите на настоящия регламент, налагат санкции на тези организации и при необходимост решават да оттеглят даденото от тях признаване;
в)
оттеглят признаването, ако:
i)
установените в настоящата глава изисквания и условия за признаване вече не се изпълняват;
ii)
междубраншовата организация участва в някое от споразуменията, решенията и съгласуваните действия, посочени в член 22, параграф 3, без да се засягат другите санкции, които могат да бъдат наложени съгласно националното законодателство;
iii)
междубраншовата организация не изпълни задължението за уведомяване, посочено в член 22, параграф 2;
г)
в срок от два месеца нотифицират Комисията относно всяко решение за предоставяне, отказ или оттегляне на признаване.
4. Редът, условията и честотата, при които държавите-членки докладват на Комисията за дейностите на междубраншовите организации, се определят в съответствие с процедурата, посочена в член 46, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96.
След извършени проверки Комисията може да поиска от държава-членка да оттегли признаването.
5. Признаването представлява разрешение за осъществяване на дейностите, изброени в член 20, буква в), съобразено с условията на настоящия регламент.
6. Комисията предоставя публичен достъп до списъка на признатите междубраншови организации чрез методите, които смята за уместни, като посочва икономическата сфера или областта на техните дейности, и дейностите, извършвани по смисъла на член 23. Оттеглянията на признаване също са публично достъпни.
ГЛАВА II
Правила за конкуренция
Член 22
Прилагане на правилата за конкуренция
1. Независимо от разпоредбите на член 1 от Регламент (ЕО) № 1184/2006 на Съвета (17), член 81, параграф 1 от Договора не се прилага към споразуменията, решенията и съгласуваните практики на признатите междубраншови организации, свързани с изпълнение на дейностите, посочени в член 20, буква в) от настоящия регламент.
2. Параграф 1 се прилага само при условие, че:
а)
Комисията е нотифицирана за споразуменията, решенията и съгласуваните практики;
б)
в срок от два месеца след получаване на цялата информация Комисията не е установила, че съответните споразумения, решения и съгласувани практики са несъвместими с правилата на Общността.
3. Споразуменията, решенията и съгласуваните практики не могат да влизат в сила преди изтичането на срока, посочен в параграф 2, буква б).
4. Следните споразумения, решения и съгласувани практики се обявяват за несъвместими с правилата на Общността при всички случаи:
а)
споразумения, решения и съгласувани практики, които могат да доведат до разделяне под каквато и да е форма на пазарите в Общността;
б)
споразумения, решения и съгласувани практики, които могат да засегнат стабилното функциониране на организацията на пазара;
в)
споразумения, решения и съгласувани практики, които могат да предизвикат изкривяване на конкуренцията и не са от съществено значение за постигане на целите на Общата селскостопанска политика, които се преследват с дейността на междубраншовите организации;
г)
споразумения, решения и съгласувани практики, които водят до определяне на цени, без да се засягат извършваните от междубраншовите организации дейности при прилагане на специални разпоредби от правила на Общността;
д)
споразумения, решения и съгласувани практики, които могат да породят дискриминация или да премахнат конкуренцията по отношение на значителен дял от съответните продукти.
5. Ако след изтичане на двумесечния срок, посочен в параграф 2, буква б), Комисията установи, че не са изпълнени условията за прилагане на параграф 1, тя взема решение, по силата на което член 81, параграф 1 от Договора се прилага към въпросното споразумение, решение или съгласувана практика.
Това решение на Комисията не се прилага преди датата на неговото съобщаване на съответната междубраншова организация, освен ако тази междубраншова организация не е дала невярна информация или е злоупотребила с предвиденото в параграф 1 освобождаване.
6. В случай на многогодишни споразумения, уведомяването за първата година е валидно и за следващите години на споразумението. Същевременно, в този случай Комисията може, по собствена инициатива или по искане на друга държава-членка, да констатира несъвместимост по всяко време.
ГЛАВА III
Разширяване на обхвата на правилата
Член 23
Разширяване на обхвата на правилата
1. В случай че междубраншова организация, работеща в конкретен регион или региони на държава-членка, се счита за представителна по отношение на производството или търговията, или преработката на даден продукт, съответната държава-членка може, по искане на тази междубраншова организация, да обяви някои от споразуменията, решенията или съгласуваните практики, договорени в рамките на въпросната организация, за задължителни за ограничен период за други оператори, работещи във въпросния регион или региони и които не членуват в организацията, независимо дали става въпрос за физически лица или групи.
2. Междубраншова организация се счита за представителна по смисъла на параграф 1, ако тя представлява поне две трети от производството или търговията, или преработката на съответния продукт или продукти в съответния регион или региони на дадена държава-членка. Ако заявлението за разширяване на обхвата на правилата спрямо други оператори обхваща повече от един регион, междубраншовата организация трябва да докаже минимално равнище на представителност за всеки един от браншовете, които обхваща, във всеки един от съответните региони.
3. Правилата, за които може да се иска разширяване на обхвата спрямо други оператори:
а)
имат една от следните цели:
i)
предоставяне на сведения за производството и пазарите;
ii)
приемане на по-строги правила за производство от тези на Общността или от националните правила;
iii)
изготвяне на стандартни типове договори, съобразени с правилата на Общността;
iv)
приемане на правила за предлагането на пазара;
v)
приемане на правила за опазване на околната среда;
vi)
предприемане на мерки за насърчаване и използване на потенциала на продуктите;
vii)
предприемане на мерки за защита на биологичното земеделие, както и на наименованията за произход, етикетите за качество и географските указания;
б)
са били в сила в продължение на поне една пазарна година,
в)
могат да бъдат обявени за задължителни за не повече от три пазарни години;
г)
не причиняват никаква вреда на останалите оператори в съответната държава-членка или в Общността.
Същевременно, условието, посочено в буква б) от първа алинея, не се прилага, ако съответните правила са изброените в точки 1, 3 и 5 от приложение I. В този случай разширяването на обхвата на правилата не може да се прилага за повече от една пазарна година.
4. Правилата, предвидени в параграф 3, буква а), ii), iv) и v), не трябва да бъдат различни от посочените в приложение I. Правилата, посочени в параграф 3, буква а), ii), не се прилагат за продукти, произведени извън конкретния регион или региони, отбелязани в параграф 1.
Член 24
Нотифициране и отмяна
1. Държавите-членки незабавно нотифицират Комисията за правилата, които са обявили за задължителни за всички оператори в един или повече конкретни региони съгласно член 23, параграф 1. Комисията прави тези правила публично достъпни чрез методите, които смята за уместни.
2. Преди тези правила да станат публично достъпни, Комисията информира комитета, създаден съгласно член 46, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 2200/96, за всяко уведомяване относно разширяването на обхвата на междубраншовите споразумения.
3. Комисията решава, че държава-членка трябва да отмени разширяването на обхвата на правилата, което тази държава-членка е приела, в случаите, посочени в член 16.
Член 25
Финансови вноски на оператори, които не са членове
В случаите, в които обхватът на правилата за един или повече продукти е разширен, и когато една или повече от дейностите, посочени в член 23, параграф 3, буква a), се извършват от призната междубраншова организация и са от общ икономически интерес за тези лица, чиято дейност е свързана с един или повече от съответните продукти, държавата-членка, признала организацията, може да вземе решение физически лица или групи, които не членуват в организацията, но имат изгода от тези дейности, да плащат на организацията наложените на членовете финансови вноски в пълен или частичен размер дотолкова, доколкото тези вноски са предназначени за покриване на разходите, направени пряко в резултат на упражняването на въпросните дейности.
ДЯЛ V
ТЪРГОВИЯ С ТРЕТИ СТРАНИ
ГЛАВА I
Общи разпоредби
Член 26
Общи принципи
Освен ако не е предвидено друго в настоящия регламент или в разпоредбите, приети съгласно него, в търговията с трети страни се забранява следното:
а)
налагането на каквато и да е такса, имаща равностоен на мито ефект;
б)
налагането на каквито и да било количествени ограничения или мерки, които имат равностоен ефект.
Член 27
Комбинирана номенклатура
Общите правила за тълкуване на Комбинираната номенклатура и специалните правила за нейното прилагане се прилагат за тарифната класификация на продуктите, обхванати от настоящия дял. Тарифната номенклатура, произтичаща от прилагането на настоящия регламент, се включва в Общата митническа тарифа.
ГЛАВА II
Внос
Раздел I
Лицензии зa внос
Член 28
Избирателни системи за лицензии зa внос
Комисията може да реши, че при внос в Общността на един или няколко продукта, които попадат в обхвата на настоящия регламент, трябва да се представи лицензия зa внос.
Член 29
Издаване на лицензии
Лицензиитe зa внос се издават от държавите-членки на всеки заявител, независимо от мястото му на установяване в Общността, освен ако не е предвидено друго в регламент на Съвета или в друг акт на Съвета, и без да се засягат мерките, взети за приложението на настоящата глава.
Член 30
Валидност
Лицензиитe зa внос са валидни в цялата Общност.
Член 31
Гаранция
1. Освен в случаите, когато е предвидено друго в съответствие с процедурата, посочена в член 46, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96, лицензиите се издават срещу представена гаранция, че продуктите се внасят по време на срока на валидност на лицензията.
2. Освен в случаи на непреодолима сила, гаранцията се задържа в пълен размер или частично, ако вносът не бъде осъществен или се осъществи само частично в срока на валидност на лиценза.
Член 32
Правила за прилагане
Подробните правила за прилагане на настоящия раздел, включително срокът на валидност на лицензиите и размерът на гаранцията, се определят в съответствие с процедурата, посочена в член 46, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96.
Раздел II
Вносни мита и система на входни цени
Член 33
Вносни мита
Освен ако не е предвидено друго в настоящия регламент, ставката на вносното мито в Общата митническа тарифа се прилага за продукти, които попадат в обсега на настоящия регламент.
Член 34
Система на входни цени
1. Ако прилагането на митническата ставка от Общата митническа тарифа зависи от входната цена на внасяната партида, достоверността на тази цена се проверява, като се използва фиксирана стойност на вноса, изчислена от Комисията по продукти и по произход въз основа на среднопретеглена цена за съответния продукт на представителни вносни пазари на държавите-членки или, при необходимост, на други пазари.
Въпреки това може да бъдат приети конкретни разпоредби за проверка на входните цени на продуктите, внасяни предимно за преработка, в съответствие с процедурата, посочена в член 46, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96.
2. Когато декларираната входна цена на въпросната партида е по-висока от фиксираната стойност на вноса, увеличена с маржа, определен в съответствие с процедурата, посочена в член 46, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96, който не може да надхвърля фиксираната стойност на вноса с повече от 10 %, се изисква внасяне на гаранция, равна на вносното мито, определено на базата на фиксираната стойност на вноса.
3. Когато входната цена на въпросната партида не е декларирана по време на митническото освобождаване, прилаганата митническа ставка по Общата митническа тарифа зависи от фиксираната стойност на вноса или се изчислява посредством прилагане на съответните разпоредби от митническото законодателство при условия, които се определят в съответствие с процедурата, посочена в член 46, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96.
4. Подробните правила за прилагане на параграфи 1, 2 и 3 се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 46, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96.
Член 35
Допълнителни вносни мита
1. Допълнително вносно мито се прилага със ставката на митото, установена в членове 33 и 34, при внос на един или повече продукти, попадащи в обхвата на настоящия регламент, с цел да се предотврати или противодейства на неблагоприятния ефект върху пазара на Общността, който можe да бъдe предизвикан от този внос, ако:
а)
вносът е направен на цена под равнището, което Общността е съобщила на Световната търговска организация („критична цена“); или
б)
обемът на вноса през някоя година превишава определено ниво („критичен обем“).
Критичният обем се определя въз основа на възможностите за достъп до пазара, определени като внос, като процент от съответното вътрешно потребление през предходните три години.
2. Допълнителни вносни мита не се налагат, когато е малко вероятно вносът да предизвика смущения на пазара на Общността или когато ефектът от тях би бил несъразмерен с поставената цел.
3. За целите на параграф 1, буква а) вносните цени се определят въз основа на вносните цени CIF на съответната партида.
Вносните цени CIF се проверяват въз основа на представителните цени за продукта на световния пазар или на пазара на внос на Общността за този продукт.
4. Подробните правила за прилагане на параграфи 1, 2 и 3 се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 46, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96. Тези подробни правила по-специално уточняват:
а)
продуктите, за които се прилагат допълнителни вносни мита;
б)
другите критерии, необходими за осигуряване на прилагането на параграф 1 от този член.
Раздел III
Управление на квотите за внос
Член 36
Тарифни квоти
1. Тарифните квоти за внос на продукти, попадащи в обхвата на настоящия регламент в резултат на споразумения, сключени в съответствие с член 300 от Договора, или в резултат на друг акт на Съвета, се откриват и управляват от Комисията съгласно подробни правила, приети в съответствие с процедурата, посочена в член 46, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96.
2. Тарифните квоти се управляват по начин, който предотвратява дискриминация между засегнатите оператори чрез прилагане на един от следните методи или комбинация от тях, или чрез друг подходящ метод:
а)
метод, основан на хронологичния ред на внасяне на заявленията (принципът „пръв пристигнал, пръв обслужен“);
б)
метод на пропорционално разпределение на заявените количества след внасяне на заявленията (използване на „метода на едновременно разглеждане“);
в)
метод, основан на отчитане на традиционни търговски модели (използване на „метода традиционни/новопристигнали“).
3. Когато е уместно, приетият метод на управление взема под внимание изискванията за доставки на пазара на Общността и необходимостта от запазване на равновесието на този пазар.
Член 37
Откриване на тарифни квоти
Комисията, в съответствие с процедурата, посочена в член 46, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96, предвижда годишни тарифни квоти, при необходимост подходящо разпределени през годината, и определя метода на управление, който да бъде използван.
Подробните правила за прилагане на настоящия раздел се приемат в съответствие със същата процедура, по-специално по отношение на:
а)
гаранциите за естеството, източника и произхода на продукта;
б)
признаването на документа, използван за проверка на гаранциите, посочени в буква а);
в)
условията, при които се издават лицензии зa внос, и техния срок на валидност.
Раздел IV
Предпазни мерки и режим „Активно усъвършенстване“
Член 38
Предпазни мерки
1. Предпазни мерки срещу внос в Общността се предприемат от Комисията при условията на параграф 3 от настоящия член в съответствие с регламенти (ЕО) № 519/94 (18) и (ЕО) № 3285/94 (19) на Съвета.
2. Освен ако не е предвидено друго съгласно друг акт на Съвета, предпазните мерки срещу внос в Общността, предвидени в международни споразумения, сключени в съответствие с член 300 от Договора, се предприемат от Комисията в съответствие с параграф 3 от настоящия член.
3. Мерките, посочени в параграфи 1 и 2, могат се предприемат от Комисията по искане на държава-членка или по нейна собствена инициатива. Ако Комисията получи искане от държава-членка, тя взема решение по него в срок от пет работни дни след получаването на искането.
Държавите-членки се уведомяват относно тези мерки, които влизат в сила незабавно.
Решенията, взети от Комисията съгласно параграфи 1 и 2, могат да бъдат отнесени до Съвета от всяка държава-членка в срок от пет работни дни от датата на уведомяването. Съветът се събира незабавно. Той може с квалифицирано мнозинство да измени или отмени въпросните решения в срок от един месец от датата, на която те са били отнесени до Съвета.
4. Когато Комисията прецени, че предпазните мерки, предприети в съответствие с параграфи 1 и 2, трябва да бъдат отменени или изменени, тя процедира, както следва:
а)
ако мярката е била постановена от Съвета, Комисията предлага на Съвета тя да бъде отменена или изменена. Съветът взема решение с квалифицирано мнозинство;
б)
във всички останали случаи предпазните мерки се отменят или изменят от Комисията.
Член 39
Временно преустановяване на режим „Активно усъвършенстване“
1. Ако са настъпили смущения на пазара на Общността или такива смущения са вероятни поради режим „Активно усъвършенстване“, Комисията може временно да преустанови по искане на държава-членка или по своя собствена инициатива, изцяло или частично използването на режим „Активно усъвършенстване“ за продуктите, които попадат в обхвата на настоящия регламент. Ако Комисията получи искане от държава-членка, тя взема решение по него в срок от пет работни дни след получаването на искането.
Държавите-членки се уведомяват относно тези мерки, които влизат в сила незабавно.
Мерките, предприети от Комисията в съответствие с първа алинея, могат да бъдат отнесени до Съвета от всяка държава-членка в срок от пет работни дни след датата на уведомяването. Съветът се събира незабавно. Той може с квалифицирано мнозинство да измени или отмени въпросните мерки в срок от един месец от датата, на която те са били отнесени до Съвета.
2. В степента, необходима за правилното функциониране на общата организация на пазара на продукти, обхванати от настоящия регламент, използването на режим „Активно усъвършенстване“ по отношение на продуктите, посочени в параграф 1, може да бъде изцяло или частично забранено от Съвета в съответствие с процедурата, установена в член 37, параграф 2 от Договора.
ГЛАВА III
Износ
Раздел I
Лицензии зa износ
Член 40
Избирателни системи за лицензии зa износ
1. Комисията може да реши, че при износ от Общността на продукти, попадащи в обхвата на настоящия регламент, трябва да се представи лицензия за изнoc.
2. Членове 29, 30 и 31 се прилагат mutatis mutandis.
3. Подробните правила за прилагане на параграфи 1 и 2, включително срокът на валидност на лицензиите и размерът на гаранцията, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 46, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96.
Раздел II
Временно преустановяване на режим „Пасивно усъвършенстване“
Член 41
Временно преустановяване на режим „Пасивно усъвършенстване“
1. Ако са настъпили смущения на пазара на Общността или такива смущения са вероятни поради режим „Пасивно усъвършенстване“, Комисията може временно да преустанови по искане на държава-членка или по своя собствена инициатива, изцяло или частично използването на режим „Пасивно усъвършенстване“ за продуктите, които попадат в обхвата на настоящия регламент. Ако Комисията получи искане от държава-членка, тя взема решение по него в срок от пет работни дни след получаването на искането.
Държавите-членки се уведомяват относно тези мерки, които влизат в сила незабавно.
Мерките, предприети от Комисията съгласно първа алинея, могат да бъдат отнесени до Съвета от всяка държава-членка в срок от пет работни дни след датата на уведомяването. Съветът се събира незабавно. Той може с квалифицирано мнозинство да измени или отмени въпросните мерки в срок от един месец от датата, на която те са били отнесени до Съвета.
2. В степента, необходима за правилното функциониране на общата организация на пазара на продукти, обхванати от настоящия регламент, използването на режим пасивно усъвършенстване по отношение на продуктите, посочени в параграф 1, може да бъде изцяло или частично забранено от Съвета в съответствие с процедурата, установена в член 37, параграф 2 от Договора.
ДЯЛ VI
РАЗПОРЕДБИ ЗА ПРИЛАГАНЕ, ИЗМЕНЯЩИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА I
Разпоредби за прилагане
Член 42
Подробни правила за прилагане
Подробните правила за прилагане на настоящия регламент могат да се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 46, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96. Тези правила могат да включват по-специално:
а)
правила за прилагане на дял II, които могат по-специално да включват:
i)
продуктите, предоставени за стандартизация, и разпоредбата за стандартите за предлагане на пазара, посочени в член 2, по-специално с цел да се определи какво представлява продукт, който е здрав и в задоволително пазарно качество;
ii)
правила относно проверки на спазването на стандартите, по-специално относно последователното им прилагане в държавите-членки;
iii)
правила относно дерогации и освобождавания от прилагането на стандартите за предлагане на пазара;
iv)
правила относно представянето, предлагането на пазара и етикетирането;
v)
правила за прилагане на стандартите за предлагане на пазара на продукти, внасяни в Общността, и продукти, изнасяни от Общността;
б)
правила за прилагане на дял III, включително:
i)
такива относно транснационални организации на производители и транснационални асоциации на организации на производители, включително административна помощ от съответните компетентни власти в случай на транснационално коопериране;
ii)
такива относно финансирането на мерките, посочени в член 7; включително за праговете и горните граници за помощта и степента на съфинансиране на тази помощ от страна на Общността;
iii)
дела и подробни правила относно финансовото възстановяване на мерките, посочени в член 11, параграф 1;
iv)
такива относно инвестициите в отделни стопанства;
v)
датите за съобщенията и нотификациите, посочени в член 13;
vi)
разпоредба за частични плащания на финансовата помощ от общността, посочена в член 13;
в)
правила за прилагане на дял IV;
г)
правила относно административния и физически контрол, който държавите-членки трябва да извършват по отношение на спазване на задълженията, произтичащи от прилагането на настоящия регламент;
д)
система за прилагане на административни наказания, когато е установено неспазване на някое от задълженията, произтичащи от прилагането на настоящия регламент. Административните наказания се степенуват в зависимост от сериозността, степента, постоянството и повторяемостта на установеното неспазване;
е)
правила относно възстановяването на неправомерно изплатени суми, произтичащи от прилагането на настоящия регламент;
ж)
правилата относно отчета на проведените проверки, както и за резултатите от тях;
з)
правила за прилагане на дял V, включително мерките, изрично посочени в този дял;
и)
правила за определяне на това каква информация е необходима за целите на прилагане на член 44, както и правила относно неговата форма, съдържание, синхронизиране и срокове и относно разпоредбите за предаване и предоставяне на информация и документи;
й)
мерки, необходими за улесняване на преминаването от мерките, предвидени в регламенти (ЕО) № 2200/96, (ЕО) № 2201/96 и (ЕО) № 2202/96, към тези в настоящия регламент, включително тези за прилагането на член 55.
ГЛАВА II
Изменения, отмяна и заключителни разпоредби
Член 43
Държавни помощи
Освен в случаите, когато е предвидено друго от настоящия регламент, членове 87, 88 и 89 от Договора се прилагат за производството на и търговията с продуктите, изброени в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96, продуктите, изброени в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2201/96 и картофите, пресни или охладени, с код по КН 0701.
Чрез дерогация от първа алинея:
а)
Държавите-членки могат да продължат да плащат държавни помощи по всички съществуващи схеми по отношение на производството на и търговията с картофи, пресни и охладени, с код по КН 0701 до 31 декември 2011 г.
б)
Испания и Италия могат да плащат по време на пазарната 2007/2008 година държавна помощ в размер до 15 милиона еуро с цел да подкрепят адаптацията на сектора за преработка на домати към разпоредбите, изложени в настоящия регламент.
в)
Държавите-членки могат да плащат държавна помощ до 31 декември 2010 г. при следните условия:
i)
държавната помощ се плаща само на производители на плодове и зеленчуци, които не са членове на призната организация на производители, но подпишат договор с призната организация на производители, чрез който приемат да прилагат мерките за предотвратяване и управление на кризи на съответната организация на производители;
ii)
размерът на държавната помощ, плащана на тези производители, не надхвърля 75 % от помощта от Общността, получавана от членовете на съответната организация на производители; както и
iii)
съответната държава-членка представи доклад на Комисията най-късно до 31 декември 2010 г. за ефикасността и ефективността от държавната помощ, по-специално като анализира до каква степен тя е подпомогнала организацията на сектора. Комисията разглежда доклада и решава дали да отправи подходящи предложения.
Член 44
Комуникации
Държавите-членки и Комисията взаимно си предоставят необходимата информация за прилагане на настоящия регламент, за мониторинг и анализ на пазара и за спазване на международните задължения относно продуктите, обхванати от настоящия регламент.
Член 45
Разходи
Разходите по силата на настоящия регламент се смятат за интервенционни мерки за регулиране на земеделските пазари, както е посочено в член 3, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 1290/2005 на Съвета.
Член 46
Изменения на Регламент (ЕО) № 827/68
В приложението към Регламент (ЕО) № 827/68 код по КН 0910 се заменя със следното:
„ex 0910
Джинджифил, куркума, дафинови листа, къри и други подправки с изключение на мащерка и шафран“
Член 47
Изменения на Регламент (ЕО) № 2200/96
С настоящото Регламент (ЕО) № 2200/96 се изменя, както следва:
1.
В член 1, параграф 2 таблицата се заменя със следното:
„Код по КН
Описание
0702 00 00
Домати, пресни или охладени
0703
Лук, шалот, чесън, праз и други лукови зеленчуци, пресни или охладени
0704
Зеле, карфиол, алабаш, къдраво зеле и подобни годни за консумация зеленчуци от вида Вrassica, пресни или охладени
0705
Марули (Lactuca sativa) и цикория (Cichorium spp.), пресни или охладени
0706
Моркови, репи, салатно цвекло, козя брада, целина с едри глави, репички и подобни кореноплодни, годни за консумация, пресни или охладени
0707 00
Краставици и корнишони, пресни или охладени
0708
Бобови зеленчуци, със или без шушулките, пресни или охладени
ex 0709
Други зеленчуци, пресни или охладени, с изключение на зеленчуците от подпозиции 0709 60 91, 0709 60 95, 0709 60 99, 0709 90 31, 0709 90 39 и 0709 90 60
ex 0802
Други черупкови плодове, пресни или сушени, със или без черупките им или обелени, с изключение на орехи от арека (или бетел) и от кола в рамките на подпозиция 0802 90 20
0803 00 11
Пресни хлебни банани
ex 0803 00 90
Сушени хлебни банани
0804 20 10
Смокини, пресни
0804 30 00
Ананаси
0804 40 00
Авокадо
0804 50 00
Гуаяви, манго и мангустани
0805
Цитрусови плодове, пресни или сушени
0806 10 10
Прясно трапезно грозде
0807
Пъпеши (в това число и дини) и папая, пресни
0808
Ябълки, круши и дюли, пресни
0809
Кайсии, череши, праскови (включително праскови без мъх), сливи и трънки, пресни
0810
Други плодове, пресни
0813 50 31
0813 50 39
Смеси, изключително от черупкови плодове с кодове по КН 0801 и 0802
0910 20
Шафран
ex 0910 99
Мащерка, прясна или охладена
ex 1211 90 85
Босилек, маточина, мента, origanum vulgare (див риган), розмарин, градински чай, пресни или охладени
1212 99 30
Рожкови“
2.
Заличават се дялове I, II, III, IV, V и VI, членове 43 и 44, членове 47-57 и приложения I-V;
3.
Член 46 се заменя, както следва:
„Член 46
1. Комисията се подпомага от Управителен комитет по плодове и зеленчуци (наричан по-дoлy „комитетa“).
2. Когато се прави позоваване на настоящия параграф, се прилагат членове 4 и 7 от Решение 1999/468/ЕО.
Периодът, предвиден в член 4, параграф 3 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на един месец.
3. Комитетът приема свой процедурен правилник.“
Член 48
Изменения на Регламент (ЕО) № 2201/96
С настоящото Регламент (ЕО) № 2201/96 се изменя, както следва:
1.
Параграф 3 от член 1 се заменя, както следва:
„3. Пазарните години за продуктите, посочени в параграф 2, се фиксират, при необходимост, в съответствие с процедурата, установена в член 46, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96.“;
2.
Заличават се дялове I и II, членове 23-32 и приложения I-III.
Член 49
Изменения на Регламент (ЕО) № 2826/2000
С настоящото Регламент (ЕО) № 2826/2000 се изменя, както следва:
1.
В член 5, параграф 3 се добавя следната алинея:
„Във връзка с популяризирането на пресните плодове и зеленчуци се поставя специално ударение върху популяризирането им сред децата в учебните заведения.“
2.
В член 9, параграф 2 се добавя следната алинея:
„Процентът, посочен в първа алинея, е 60 % в случаите на популяризиране на плодове и зеленчуци, насочено само към децата в учебните заведения.“
Член 50
Изменение на Директива 2001/112/ЕО
Към член 7 от Директива 2001/112/ЕО се добавя следното тире:
„-
при необходимост, привеждане на настоящата директива в съответствие с развитието на имащите отношение международни стандарти.“
Член 51
Изменение на Директива 2001/113/ЕО
Към член 5 от Директива 2001/113/ЕО се добавя следното тире:
„-
при необходимост, привеждане на настоящата директива в съответствие с развитието на имащите отношение международни стандарти.“
Член 52
Изменения на Регламент (ЕО) № 1782/2003
С настоящото Регламент (ЕО) № 1782/2003 се изменя, както следва:
1.
В член 33, параграф 1, буква а) се заменя със следния текст:
„а)
предоставя им се плащане през референтния период, посочен в член 38, поне по една от схемите за помощи, посочени в приложение VI, или, за маслиново масло, през пазарните години, посочени във втора алинея от член 37, параграф 1, или, за захарно цвекло, тръстика и цикория, ако са получили пазарна подкрепа за представителния период, посочен в буква К от приложение VII, или, за банани, ако са получили компенсация за загуба на доход през представителния период, посочен в буква Л от приложение VII, или, за плодове и зеленчуци, картофи за консумация или разсадници, ако са били производители на плодове и зеленчуци, картофи за консумация или разсадници през референтния период, прилаган от държавите-членки за тези продукти съгласно буква М от приложение VII;“.
2.
Към член 37, параграф 1 се добавя следната алинея:
„За плодове и зеленчуци, картофи за консумация и разсадници, референтното количество се изчислява и коригира в съответствие с буква М от приложение VII.“
3.
В член 40, параграф 2 се заменя със следния текст:
„2. Ако целият референтен период е бил засегнат от непреодолима сила или извънредни обстоятелства, държавата-членка изчислява референтното количество въз основа на периода от 1997 г. до 1999 г.
За захарно цвекло, тръстика и цикория референтното количество се изчислява въз основа на най-близката пазарна година преди представителния период, избран в съответствие с буква К от приложение VII. За банани то се изчислява въз основа на най-близката пазарна година преди представителния период, избран в съответствие с буква Л от приложение VII. За плодове и зеленчуци, картофи за консумация и разсадници, то се изчислява въз основа на най-близката пазарна година преди референтния период, избран в съответствие с буква М от приложение VII. В тези случаи параграф 1 се прилага mutatis mutandis.“
4.
В член 42, параграф 8, се добавя следната алинея:
„Същевременно, при прилагане на параграф 5, държавите-членки могат да решат, за 2007 г., неизползваните права за плащания, съответстващи на равностоен брой хектари, обявени от земеделски производител и използвани за картофи за консумация или за плодове и зеленчуци, да не се връщат в националния резерв“.
5.
В член 43, параграф 2, буква а) се заменя със следния текст:
„а)
за помощи за нишесте от картофи, сухи фуражи, семена, маслинени насаждения и тютюн, изброени в приложение VII, броят на хектарите, за чиято продукция е била дадена помощ през референтния период, както е изчислено в букви Б, Г, Е, З и И от приложение VII;
aa)
за захарно цвекло, тръстика и цикория броят на хектарите, както е изчислено в съответствие с точка 4 от буква К от приложение VII;
aб)
за банани броят на хектарите, както е изчислено в съответствие с буква Л от приложение VII;
aв)
за плодове и зеленчуци, картофи за консумация и разсадници, броят на хектарите, както е изчислено в съответствие с буква М от приложение VII;“.
6.
В член 44, параграф 2, първа алинея се заменя със следния текст:
„„Хектар, отговарящ на условията за подпомагане“ означава също така едно от следните:
а)
площи, които са засадени с хмел или са обект на задължение за временна почивка;
б)
площи, засадени с маслинови дръвчета;
в)
площи, засадени с банани;
г)
площи с трайни плодови и зеленчукови култури;
д)
разсадници.“
7.
Към член 45 се добавя следният параграф 3:
„3. Същевременно, за 2007 г., в държавите-членки, които не са се възползвали от възможността по член 71 и не се възползват от възможността съгласно втора алинея от член 51, неизползваните права за плащания, съответстващи на равностоен брой хектари, обявени от земеделски производител и използвани за картофи за консумация или за плодове и зеленчуци, не се връщат в националния резерв.“
8.
Член 51 се заменя със следния текст:
„Член 51
Използване на земя за селскостопански цели
Земеделските производители могат да използват парцелите, декларирани в съответствие с член 44, параграф 3, за всякаква селскостопанска дейност с изключение на отглеждане на трайни култури. Въпреки това земеделските производители могат да използват парцелите за следните трайни култури:
а)
хмел,
б)
маслинови дръвчета,
в)
банани,
г)
трайни плодови и зеленчукови култури;
д)
разсадници.
Чрез дерогация от първа алинея, държавите-членки могат да вземат решение не по-късно от 1 ноември 2007 г., съгласно което до дата, която предстои да бъде определена от държавата-членка, но не по късна от 31 декември 2010 г., парцелите в един или повече региони на държавата-членка, могат да продължат да не се използват за:
а)
производството на един или повече от продуктите, посочени в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96 и в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2201/96. В този случай обаче държавите-членки могат да разрешат отглеждането на вторични култури върху отговарящите на условията площи за срок, не по-дълъг от три месеца, чиято продължителност започва всяка година на 15 август; същевременно, при искане от държава-членка, тази дата се променя в съответствие с процедурата, установена в член 144, параграф 2 за региони, в които обикновено зърнените култури се прибират по-рано поради климатични причини; и/или
б)
производството на картофи за консумация; и/или
в)
разсадници.“
9.
В член 60, параграф 8 се заменя със следния текст:
„8. Когато държава-членка реши да използва дерогацията съгласно втора алинея от член 51, тя може също така да реши до 1 ноември 2007 г. да приложи параграфи 1-7 от настоящия член за същия период. Параграфи 1-7 от настоящия член не се прилагат в други случаи.“
10.
Към член 63, параграф 3 се добавя следната алинея:
„По отношение на включването на плащанията за плодове и зеленчуци, картофи за консумация и разсадници в схемата за единно плащане държавите-членки могат да решат до 1 април 2008 г. да приложат дерогацията, предвидена в първа алинея.“
11.
Първите две алинеи от член 64, параграф 2 се заменят със следното:
„2. В зависимост от избора, направен от всяка държава-членка, Комисията фиксира, в съответствие с процедурата, установена в член 144, параграф 2, таван за всяко от преките плащания, посочени съответно в членове 66 до 69.
Този таван се равнява на дела на всеки вид пряко плащане в националния таван, посочен в член 41, умножен по процента на намалениe, прилаган от държавите-членки, в съответствие с членове 66 до 69.
Сборът от фиксирани тавани се приспада от националния таван, посочен в член 41, в съответствие с процедурата, посочена в член 144, параграф 2.“
12.
В член 65, параграф 1 се заменя със следния текст:
„1. За права за плащания, които следва да се разпределят на земеделските производители, след евентуални намалявания съгласно член 41, делът от референтното количество, който произтича от всяко от посочените преки плащания, съответно съгласно членове 66 до 69, се намалява с процента, фиксиран от държавите-членки в рамките на границата, определена в членове 66 до 69, а за преките плащания, посочени в член 68б, в рамките на срока, определен от държавите-членки в съответствие с този член.“
13.
След член 68а се добавя следният член:
„Член 68б
Преходни плащания за плодове и зеленчуци
1. Държавите-членки могат да решат до 1 ноември 2007 г. да задържат до 31 декември 2011 г. до 50 % от дела от националните тавани, посочени в член 41, съответстващ на домати, които са били доставени за преработка и са отговаряли на условията по схемата за помощи, установена в Регламент (ЕО) № 2201/96.
В този случай и в рамките на ограничението на тавана, фиксиран в съответствие с член 64, параграф 2, съответната държава-членка отпуска на земеделските производители допълнително плащане на ежегоден принцип.
Допълнителното плащане се отпуска на земеделски производители, които произвеждат домати съгласно условията, предвидени в глава 10ж от дял IV.
2. Държавите-членки могат да решат до 1 ноември 2007 г. да задържат:
а)
до 31 декември 2010 г. до 100 % от дела от националните тавани, посочени в член 41, съответстващи на плодови и зеленчукови култури, различни от едногодишните култури, изброени в трета алинея oт наcтоящия пapaгpaф, които се доставят за преработка и са отговаряли на условията по схемите за помощи, установени в регламенти (ЕО) № 2201/96 и (ЕО) № 2202/96; както и
б)
от 1 януари 2011 г. до 31 декември 2012 г. до 75 % от дела от националните тавани, посочени в член 41, съответстващ на плодови и зеленчукови култури, различни от едногодишните култури, изброени в трета алинея oт наcтоящия пapaгpaф, които се доставят за преработка и са отговаряли на условията по схемите за помощи, установени в регламенти (ЕО) № 2201/96 и (ЕО) № 2202/96.
В този случай и в рамките на ограничението на тавана, фиксиран в съответствие с член 64, параграф 2, съответната държава-членка отпуска на земеделските производители допълнително плащане на ежегоден принцип.
Допълнителното плащане се предоставя на земеделски производители, които произвеждат един или повече видове от плодовете и зеленчуците, които се доставят за преработка и са отговаряли на условията по схемите за помощи, установени в регламенти (ЕО) № 2201/96 и (ЕО) № 2202/96, определени от съответните държави-членки, при условията, предвидени в глава 10ж от дял IV:
а)
смокини, пресни;
б)
цитрусови плодове, пресни;
в)
трапезно грозде;
г)
круши;
д)
праскови и праскови без мъх; както и
е)
някои сортове сливи, получени от сорта „d'Ente“.
3. Делът от националните тавани, посочен в параграф 1, съответстващ на доматите, е както следва:
Държава-членка
Сума
(в милиони еуро за календарна година)
България
5,394
Чешка република
0,414
Гърция
35,733
Испания
56,233
Франция
8,033
Италия
183,967
Кипър
0,274
Малта
0,932
Унгария
4,512
Румъния
1,738
Полша
6,715
Португалия
33,333
Словакия
1,018
4. Делът от националните тавани, посочен в параграф 2, съответстващ на плодови и зеленчукови култури, различни от едногодишните култури, е както следва:
Държава-членка
Сума
(в милиони еуро за календарна година)
България
0,851
Чешка република
0,063
Гърция
153,833
Испания
110,633
Франция
44,033
Италия
131,700
Кипър
За 2008 г.: 4,793
За 2009 г.: 4,856
За 2010 г.: 4,919
За 2011 г.: 4,982
За 2012 г.: 5,045
Унгария
0,244
Румъния
0,025
Португалия
2,900
Словакия
0,007“
14.
Член 71ж се заличава.
15.
Към член 71к, параграф 2, се добавя следната алинея:
„Въпреки това, по отношение на включването на плащанията за плодове и зеленчуци в схемата за единно плащане, новите държави-членки могат да решат до 1 април 2008 г. или до 1 август на годината, предхождаща първата година на прилагане на схемата за единно плащане, да приложат дерогацията, предвидена в първа алинея.“
16.
Следните глави се добавят към дял IV след глава 10е:
„ГЛАВА 10ж
ПРЕХОДНИ ПЛАЩАНИЯ ЗА ПЛОДОВЕ И ЗЕЛЕНЧИЦИ
Член 110у
Преходни помощи за площи
1. В случай на прилагане на член 68б, параграф 1 или член 143бв, параграф 1 по време на срока, посочен в тези разпоредби, може да бъде предоставена преходна помощ за площи, при условията, установени в настоящата глава, на земеделски производители, които произвеждат сортове домати, определени от държавите-членки и доставяни за преработка.
2. В случай на прилагане на член 68б, параграф 2 или член 143бв, параграф 2 по време на срока, посочен в тези разпоредби, може да бъде предоставена преходна помощ за площи, при условията, установени в настоящата глава, на земеделски производители, които произвеждат някои продукти от плодове и зеленчуци, изброени в трета алинея от член 68б, параграф 2, определени от държавите-членки и доставяни за преработка.
Член 110ф
Размер на помощта и допустимост
1. Държавите-членки определят помощта за хектар, върху който се отглеждат домати и всеки от продуктите от плодове и зеленчуци, изброени в трета алинея от член 68б, параграф 2, въз основа на обективни и недопускащи дискриминация критерии.
2. Общият размер на плащанията в никакъв случай не превишава тавана, фиксиран в съответствие с член 64, параграф 2 или член 143бв.
3. Помощта се предоставя единствено по отношение на площи, чиято продукция се включва в договор за преработка в един от продуктите, изброени в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2201/1996.
4. Държавите-членки могат да обвържат предоставянето на помощ от Общността с допълнителни обективни и недопускащи дискриминация критерии, включително поставяне на условието земеделските производители да членуват в организация на производители или група производители, признати съответно съгласно членове 4 или 7 от Регламент (ЕО) № 1182/2007 нa Cъвeтa от 26 септември 2007 г. относно специалните правила по отношение на сектор плодове и зеленчуци (20).
5. Държавите-членки нотифицират Комисията за решението си да приложат член 68б или член 143бв, за количеството, задържано съгласно член 68б или член 143бв, и за критериите, посочени в параграф 1, не по късно от 1 ноември 2007 г.
ГЛАВА 10з
ПРЕХОДНИ ПЛАЩАНИЯ ЗА МЕКИ ПЛОДОВЕ
Член 110х
Плащания за меки плодове
1. Преходни помощи за площи се прилагат по време на периода, който приключва на 31 декември 2012 г., по отношение на ягодите с код по КН 0810 10 00 и малините с код по КН 0810 20 10, които се доставят за преработка.
2. Помощта се предоставя единствено по отношение на площи, чиято продукция се включва в договор за преработка в един от продуктите, изброени в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2201/1996.
3. Изплащаната помощ от Общността се определя на 230 EUR/ha.
4. Държавите-членки могат да плащат национална помощ в допълнение към помощта от Общността. Общият размер на помощта от Общността и националната помощ не превишава 400 EUR/ha.
5. Помощта се плаща единствено по отношение на максимални национално гарантирани площи, които се разпределят между държавите-членки, както следва:
Държава-членка
Национални гарантирани площи
(в хектари)
България
2 400
Унгария
1 700
Латвия
400
Литва
600
Полша
48 000
Ако площите, които отговарят на условията в дадена държава-членка и за дадена година, превишават максималните национални гарантирани площи, размерът на помощта, посочен в параграф 3, се намалява пропорционално на размера на площите, който превишава максималните национално гарантирани площи.
6. Членове 143а и 143в не се прилагат към преходните плащания за меки плодове.
17.
Член 143б, параграф 1 се заменя със следния текст:
„1. Новите държави-членки могат да решат не по-късно от датата на присъединяването си да заменят преките плащания, с изключение на помощта за енергийни култури, установена в глава 5 от дял IV, и на преходните плащания за меки плодове, установени в глава 10з от дял IV, за срока на прилагане, посочен в параграф 9, с единно плащане на площ, което се изчислява в съответствие с параграф 2.“
18.
В член 143б, параграф 3, третото тире се заменя със следния текст:
„-
се коригира, като се използва съответният процент, определен в член 143а, за постепенното въвеждане на преки плащания, с изключение на наличните количества в съответствие с точка 2 от буква К от приложение VII или в съответствие с разликата между тези количества и действително приложените такива, както се посочва в член 143ба, параграф 4, и с изключение на количествата, съответстващи на сектор плодове и зеленчуци в съответствие с параграфи 3 и 4 от член 68б, или в съответствие с разликата между тези количества и действително приложените такива, както се посочва в членове 143бб, параграф 4 и 143бв, параграф 3.“
19.
След член 143ба се добавя следният текст:
„Член 143бб
Отделни плащания за плодове и зеленчуци
1. Чрез дерогация от член 143б, новите държави-членки, които прилагат схемата за единно плащане на площ, могат да решат до 1 ноември 2007 г. да предоставят отделно плащане за плодове и зеленчуци на земеделски производители, които отговарят на условията по схемата за единно плащане на площ. То се предоставя въз основа на обективни и недопускащи дискриминация критерии като тези, установени в първия параграф от буква М от приложение VII, и по отношение на представителния период, установен в този параграф.
2. Отделното плащане за плодове и зеленчуци се предоставя в рамките на границите за дела от националния таван, посочен в член 71в, който съответства на плодове и зеленчуци.
3. Чрез дерогация от параграф 2, всяка нова държава-членка може да реши до 1 ноември 2007 г. въз основа на обективни критерии да приложи за отделното плащане за плодове и зеленчуци по-нисък таван от установения в този параграф.
4. Наличните средства за предоставяне на отделното плащане за плодове и зеленчуци в съответствие с параграфи 1, 2 и 3 не се включват в ежегодния финансов пакет, посочен в член 143б, параграф 3.
5. Членове 143а и 143в не се прилагат към отделните плащания за плодове и зеленчуци.
6. В случаите на действително или очаквано наследяване, отделното плащане за плодове и зеленчуци се предоставя на земеделския производител, който е наследил стопанството, при условие че този производител отговаря на условията по схемата за единно плащане на площ.
Член 143бв
Преходни плащания за плодове и зеленчуци
1. Чрез дерогация от член 143б, новите държави-членки, които прилагат единни плащания на площ, могат да решат до 1 ноември 2007 г. да задържат до 31 декември 2011 г. до 50 % от дела от националните тавани, посочен в член 41 и съответстващ на доматите с код по КН 0702 00 00.
В този случай и в рамките на ограничението на тавана, фиксиран в съответствие с процедурата, посочена в член 144, параграф 2, съответната държава-членка отпуска на земеделските производители допълнително плащане на ежегоден принцип.
Допълнителното плащане се отпуска на земеделски производители, които произвеждат домати съгласно условията, предвидени в глава 10ж от дял IV.
2. Чрез дерогация от член 143б, новите държави-членки, които прилагат схемата за единни плащания на площ, решават до 1 ноември 2007 г. да задържат:
а)
до 31 декември 2010 г., до 100 % от дела от националните тавани, посочен в член 71в и съответстващ на плодовите и зеленчукови култури, различни от едногодишните култури, изброени в трета алинея oт член 68б, пapaгpaф 2;
б)
от 1 януари 2011 г. до 31 декември 2012 г., до 75 % от дела от националните тавани, посочен в член 71в и съответстващ на плодовите и зеленчукови култури, различни от едногодишните култури, изброени в трета алинея oт член 68б, пapaгpaф 2;
В този случай и в рамките на ограничението на тавана, фиксиран в съответствие с процедурата, посочена в член 144, параграф 2, съответната държава-членка отпуска на земеделските производители допълнително плащане на ежегоден принцип.
Допълнителното плащане се предоставя на земеделски производители, които произвеждат един или повече от продуктите от плодове и зеленчуци, определени от съответната държава-членка, изброени в трета алинея от член 68б, параграф 2.
3. Наличните средства за предоставяне на преходното плащане за плодове и зеленчуци в съответствие с параграфи 1 и 2 не се включват в ежегодния финансов пакет, посочен в член 143б, параграф 3.
4. Членове 143а и 143в не се прилагат към преходното плащане за плодове и зеленчуци.“
20.
В член 145, след буква гв) се добавя следната буква:
„гг)
подробни правила за прилагане по отношение на включването на помощ за плодове и зеленчуци, картофи за консумация и разсадници в схемата за единно плащане и по отношение на плащанията, посочени в глава 10ж и глава 10з.“
21.
Член 155 се заменя от следния текст:
„Член 155
Други преходни правила
В съответствие с процедурата, посочена в член 144, параграф 2 от настоящия регламент, могат да бъдат приети по-нататъшни мерки, необходими за улесняване на преминаването от разпоредбите, предвидени в регламентите, посочени в членове 152 и 153, и в регламенти (ЕИО) № 404/93, (ЕО) № 2200/96, (ЕО) № 2201/96, (ЕО) № 2202/96 и (ЕО) № 1260/2001, към тези на настоящия регламент, по-специално тези, свързани с прилагането на членове 4 и 5 и на приложението към Регламент (ЕО) № 1259/1999, и на член 6 от Регламент (ЕО) № 1251/1999, и преминаването от разпоредбите, свързани с плановете за подобряване, предвидени в Регламент (ЕИО) № 1035/72, към тези, посочени в членове от 83 до 87 от настоящия регламент. Регламентите и членовете, посочени в членове 152 и 153, продължават да се прилагат за целите на установяването на референтните количества, посочени в приложение VII.“;
22.
Приложенията се изменят в съответствие с приложение II към настоящия регламент.
Член 53
Изменения на Регламент (ЕО) № 318/2006
Регламент (ЕО) № 318/2006 се изменя, както следва:
1.
В параграфи 1, 2 и 4 от член 32, думите „или приложение VIII“ се добавят след „приложение VII“.
2.
Следното приложение се добавя след приложение VII:
„ ПРИЛОЖЕНИЕ VIII
Продукти от преработени плодове и зеленчуци
Продуктите, изброени в член 1, параграф 2, буква б) от Регламент (ЕО) № 2201/96 на Съвета от 28 октомври 1996 г. относно общата организация на пазарите на продукти от преработени плодове и зеленчуци (21).
“
Член 54
Отмяна
Регламент (EО) № 2202/96 се отменя.
Член 55
Преходни разпоредби
1. Схемите за помощ, установени в регламенти (ЕО) № 2201/96 и (ЕО) № 2202/96 и премахнати с настоящия регламент, остават приложими за всеки от съответните продукти за пазарната година за този продукт, която приключва през 2008 г.
2. Организации на производители и асоциации на организации на производители, които вече са били признати съгласно Регламент (ЕО) № 2200/96 преди датата на влизане в сила на настоящия регламент, продължават да бъдат признавани съгласно настоящия регламент. При необходимост, те се адаптират към изискванията на настоящия регламент до 31 декември 2010 г.
3. По искане на организация на производители, операционните програми, одобрени съгласно Регламент № 2200/96 преди датата на влизане в сила на настоящия регламент:
а)
могат да продължат действието си до своя край, или
б)
да бъдат променени, за да отговорят на изискванията на настоящия регламент, или
в)
да бъдат заменени от нови операционни програми, одобрени съгласно настоящия регламент.
Букви д) и е) от член 10, параграф 3 се прилагат към операционните програми, които са били подадени през 2007 г., но все още не са получили одобрение към датата на прилагане на настоящия регламент, но които отговарят на критериите по тези букви.
4. Групи производители, на които е било предоставено предварително признаване съгласно Регламент (ЕО) № 2200/96, продължават да се ползват от това предварително признаване съгласно настоящия регламент. Планове за признаване, които са били одобрени съгласно Регламент (ЕО) № 2200/96, продължават да се ползват от това предварително признаване съгласно настоящия регламент. Въпреки това, при необходимост плановете се изменят, за да позволят на групата производители да изпълни критериите за признаване като организация на производители, установени в член 4 от настоящия регламент. По отношение на групи производители в държавите-членки, които са се присъединили към Европейския съюз на 1 май 2004 г. или след това, размерът на помощта, определен в член 7, параграф 4, буква а), се прилага към планове за признаване от датата на влизане в сила на настоящия регламент.
5. Договорите, посочени в член 3, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2202/96, които обхващат повече от една пазарна година от схемата за помощи за преработка на цитрусови плодове, които имат отношение към пазарната година с начало 1 октомври 2008 г. или следващи пазарни години, могат, със съгласието на двете страни, да бъдат изменени или прекратени, с цел да бъде отчетена отмяната на този регламент и последващото от нея премахване на помощта. При такова изменение или прекратяване на двете страни не се налагат санкции съгласно този регламент или неговите правила за прилагане.
6. Когато държава-членка се възползва от преходната разпоредба по член 68б или член 143бв от Регламент (ЕО) № 1782/2003, правилата, приети съгласно член 6 от Регламент (ЕО) № 2201/96 или член 6 от Регламент (ЕО) № 2202/96 относно минималните характеристики на суровината, доставена за преработка, и минималните изисквания за качество на готовите продукти остават в сила по отношение на суровината, добита на нейна територия.
Член 56
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Той се прилага от 1 януари 2008 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 26 септември 2007 гoдинa.
REGOLAMENTO (CE) N. 1182/2007 DEL CONSIGLIO
del 26 settembre 2007
recante norme specifiche per il settore ortofrutticolo, recante modifica delle direttive 2001/112/CE e 2001/113/CE e dei regolamenti (CEE) n. 827/68, (CE) n. 2200/96, (CE) n. 2201/96, (CE) n. 2826/2000, (CE) n. 1782/2003 e (CE) n. 318/2006 e che abroga il regolamento (CE) n. 2202/96
IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare in particolare gli articoli 36 e 37,
vista la proposta della Commissione,
visto il parere del Parlamento europeo,
visto il parere del Comitato economico e sociale europeo (1),
visto il parere del Comitato delle regioni,
considerando quanto segue:
(1)
L’attuale regime per il settore ortofrutticolo è disciplinato dal regolamento (CE) n. 2200/96 del Consiglio, del 28 ottobre 1996, relativo all’organizzazione comune dei mercati nel settore degli ortofrutticoli (2), dal regolamento (CE) n. 2201/96 del Consiglio, del 28 ottobre 1996, relativo all’organizzazione comune dei mercati nel settore dei prodotti trasformati a base di ortofrutticoli (3), e dal regolamento (CE) n. 2202/96 del Consiglio, del 28 ottobre 1996, che istituisce un regime di aiuti ai produttori di taluni agrumi (4).
(2)
Alla luce dell’esperienza, risulta necessario modificare il regime del settore ortofrutticolo al fine di realizzare i seguenti obiettivi: potenziare la competitività e l’orientamento al mercato del settore, in modo da contribuire a rendere la produzione sostenibile e competitiva sia sul mercato interno sia sui mercati esteri, ridurre le fluttuazioni del reddito dei produttori ortofrutticoli dovute alle crisi di mercato, aumentare il consumo di ortofrutticoli nella Comunità e continuare gli sforzi operati nel settore per salvaguardare e proteggere l’ambiente.
(3)
Poiché tali obiettivi non possono essere realizzati in misura sufficiente dagli Stati membri a motivo della natura comune del mercato dei prodotti ortofrutticoli e possono dunque, a motivo della necessità di ulteriori iniziative comuni, essere realizzati meglio a livello comunitario, la Comunità può intervenire in base al principio di sussidiarietà sancito dall’articolo 5 del trattato. Il presente regolamento si limita a quanto è necessario per conseguire tali obiettivi in ottemperanza al principio di proporzionalità enunciato nello stesso articolo.
(4)
La Commissione ha presentato una proposta separata di regolamento del Consiglio che istituisce un’organizzazione comune dei mercati agricoli che potrebbe comprendere, in un primo tempo, alcune disposizioni a carattere orizzontale riguardanti il settore ortofrutticolo ma che si applicano anche a tutta una serie di altri prodotti agricoli, in particolare disposizioni sul comitato di gestione. È opportuno mantenere tali disposizioni nei regolamenti (CE) n. 2200/96 e (CE) n. 2201/96, ma occorrerebbe aggiornarle, semplificarle e snellirle, in modo da agevolarne l’inserimento nel regolamento recante organizzazione comune dei mercati agricoli.
(5)
Per altre disposizioni specifiche che disciplinano il settore ortofrutticolo, la portata delle modifiche del regime attuale è tale da rendere necessario, a fini di chiarezza, il loro inserimento in un regolamento separato. Se tali disposizioni sono anch’esse, in certa misura, a carattere orizzontale, vale a dire si applicano ad una serie di altri prodotti agricoli, come le norme di commercializzazione e le disposizioni sugli scambi con i paesi terzi, dovrebbero parimenti essere aggiornate e semplificate per consentirne in una fase successiva l’agevole inserimento nel suddetto regolamento recante organizzazione comune dei mercati agricoli. Il presente regolamento non dovrebbe dunque abrogare o modificare gli strumenti esistenti a carattere orizzontale, salvo che siano diventati obsoleti o superflui o che, per loro stessa natura, non si prestino ad essere trattati a livello di Consiglio.
(6)
Il presente regolamento dovrebbe applicarsi ai prodotti soggetti all’organizzazione comune dei mercati nei settori degli ortofrutticoli freschi e trasformati. Tuttavia, le disposizioni concernenti le organizzazioni di produttori nonché le organizzazioni e gli accordi interprofessionali si applicano unicamente ai prodotti soggetti all’organizzazione comune dei mercati nel settore degli ortofrutticoli freschi; questa distinzione dovrebbe essere mantenuta. Il campo di applicazione dell’organizzazione comune dei mercati nel settore ortofrutticolo dovrebbe essere esteso ad alcune erbe aromatiche, affinché queste possano beneficiare di quel regime. Il timo e lo zafferano sono attualmente coperti dal regolamento (CEE) n. 827/68 del Consiglio, del 28 giugno 1968, relativo all’organizzazione comune dei mercati per taluni prodotti elencati nell’allegato II del trattato (5), dal quale dovrebbero pertanto essere soppressi.
(7)
Alcuni prodotti dovrebbero essere soggetti a norme di commercializzazione, riguardanti in particolare la definizione, la qualità, la classificazione in categorie, la calibrazione, il condizionamento, l’imballaggio, il magazzinaggio, il trasporto, la presentazione, l’immissione in commercio e l’etichettatura, per consentire l’approvvigionamento del mercato con prodotti di qualità uniforme e soddisfacente. Può essere inoltre necessario adottare misure speciali, in particolare metodi di analisi aggiornati e altri provvedimenti volti a determinare le caratteristiche delle norme in questione, onde evitare abusi circa la qualità e la genuinità dei prodotti offerti al consumatore e le gravi turbative dei mercati che tali abusi possono causare.
(8)
Attualmente, la direttiva 2001/112/CE del Consiglio, del 20 dicembre 2001, concernente i succhi di frutta e altri prodotti analoghi destinati all’alimentazione umana (6), e la direttiva 2001/113/CE del Consiglio, del 20 dicembre 2001, relativa alle confetture, gelatine e marmellate di frutta e alla crema di marroni destinate all’alimentazione umana (7), recano disposizioni specifiche in materia di produzione, composizione ed etichettatura di questi prodotti. Tuttavia, tali norme non sono del tutto aggiornate in base all’evoluzione delle pertinenti norme internazionali e dovrebbero pertanto essere modificate per consentirne l’aggiornamento.
(9)
La produzione e la commercializzazione degli ortofrutticoli dovrebbero tener conto delle considerazioni ambientali, a livello sia delle pratiche colturali sia della gestione dei materiali usati e dell’eliminazione dei prodotti ritirati dal mercato, soprattutto per quanto riguarda la protezione della qualità delle acque, la salvaguardia della biodiversità e la conservazione del paesaggio.
(10)
Le organizzazioni di produttori sono gli attori fondamentali del regime ortofrutticolo, del quale garantiscono, al loro livello, il funzionamento decentrato. Di fronte ad una concentrazione sempre maggiore della domanda, l’aggregazione dell’offerta tramite queste organizzazioni continua ad essere una necessità economica per consolidare la posizione dei produttori sul mercato. Tale aggregazione dell’offerta dovrebbe realizzarsi su base volontaria e dimostrare la propria utilità grazie alla portata e all’efficienza dei servizi offerti dalle organizzazioni di produttori ai propri aderenti. Poiché le organizzazioni di produttori agiscono esclusivamente nell’interesse dei loro aderenti, dovrebbero essere considerate come agenti a nome e per conto dei loro aderenti nelle questioni economiche.
(11)
L’esperienza dimostra che le organizzazioni di produttori sono lo strumento adatto per concentrare l’offerta. Tuttavia, le organizzazioni di produttori non sono distribuite in modo uniforme nei vari Stati membri. Per accrescere l’attrattiva delle organizzazioni di produttori, è opportuno provvedere, per quanto possibile, a rendere più flessibile il loro funzionamento. Tale flessibilità dovrebbe, in particolare, riguardare la gamma di prodotti coperta da ciascuna organizzazione di produttori, la proporzione autorizzata di vendite dirette e l’estensione delle regole ai non aderenti, nonché consentire alle associazioni di organizzazioni di produttori di svolgere le attività dei loro aderenti e permettere l’esternalizzazione delle attività, anche alle filiali, in entrambi i casi a determinate condizioni.
(12)
Un’organizzazione di produttori atta a contribuire al conseguimento degli obiettivi dell’organizzazione comune dei mercati dovrebbe essere riconosciuta dallo Stato membro soltanto in presenza di condizioni che essa stessa si impegna a rispettare e a far rispettare, per statuto, ai propri membri. L’esistenza e il corretto funzionamento dei fondi di esercizio esigono che le organizzazioni di produttori si occupino della totalità della produzione ortofrutticola dei propri aderenti.
(13)
Alle associazioni di produttori degli Stati membri che hanno aderito all’Unione europea il 1o maggio 2004 o dopo tale data, le quali desiderano acquisire lo status di organizzazioni di produttori ai sensi del presente regolamento dovrebbe essere concesso un periodo transitorio in cui potrebbero fruire di un sostegno finanziario nazionale e comunitario, a condizione che rispettino determinati impegni.
(14)
Per responsabilizzare maggiormente le organizzazioni di produttori, in particolare per quanto attiene alle decisioni finanziarie e per orientare verso requisiti futuri le risorse pubbliche ad esse assegnate, è opportuno stabilire le condizioni per l’uso di tali risorse. Il cofinanziamento di fondi di esercizio costituiti dalle organizzazioni di produttori sembra una soluzione adeguata. In determinati casi dovrebbero essere autorizzati finanziamenti a raggio più ampio. Ai fini del controllo delle spese comunitarie, è opportuno limitare l’aiuto concesso alle organizzazioni di produttori che costituiscono un fondo di esercizio.
(15)
Nelle regioni in cui i produttori sono scarsamente organizzati, è opportuno autorizzare l’erogazione di contributi finanziari supplementari a carattere nazionale. Per quanto concerne gli Stati membri particolarmente svantaggiati sul piano strutturale, tali contributi dovrebbero poter essere rimborsati dalla Comunità.
(16)
Al fine di semplificare il regime e ridurne il costo, sarebbe utile allineare, ove possibile, le regole e le procedure per l’ammissibilità delle spese a titolo dei fondi di esercizio con quelle dei programmi di sviluppo rurale, richiedendo agli Stati membri di elaborare una strategia nazionale per i programmi operativi.
(17)
Per potenziare ulteriormente l’incidenza delle organizzazioni di produttori e delle relative associazioni e per garantire al mercato l’auspicabile stabilità, è opportuno consentire agli Stati membri, nel rispetto di talune condizioni, di estendere a tutti i produttori non aderenti di una regione le regole, in particolare in materia di produzione, commercializzazione e tutela ambientale, adottate per i propri aderenti dall’organizzazione o dall’associazione della regione di cui trattasi. Dietro giustificazione, alcune spese determinate dall’estensione delle regole dovrebbero poter essere imputate ai produttori interessati per i quali detta estensione ha ricadute vantaggiose. L’estensione delle regole non dovrebbe tuttavia applicarsi ai produttori biologici senza il consenso di una porzione sostanziale di tali produttori. È necessario consentire l’estensione rapida di tali regole per le misure relative alla prevenzione ed alla gestione delle crisi al fine di far fronte tempestivamente alle crisi.
(18)
I regolamenti (CE) n. 2200/96, (CE) n. 2201/96 e (CE) n. 2202/96 hanno istituito regimi di aiuto eterogenei a favore di taluni ortofrutticoli. Il numero e la varietà di tali regimi ne hanno reso complessa la gestione. I regimi in parola, che riguardano determinati ortofrutticoli in particolare, non rispecchiano pienamente le condizioni di produzione a livello regionale, né contemplano la totalità dei prodotti ortofrutticoli. È pertanto opportuno ricorrere a uno strumento diverso per sostenere i produttori ortofrutticoli.
(19)
Inoltre, i regimi di aiuto a favore degli ortofrutticoli non sono stati pienamente integrati nel regolamento (CE) n. 1782/2003 del Consiglio, del 29 settembre 2003, che stabilisce norme comuni relative ai regimi di sostegno diretto nell’ambito della politica agricola comune e istituisce taluni regimi di sostegno a favore degli agricoltori (8). Ne è conseguita una certa complessità e rigidità nella gestione di detti regimi.
(20)
A fini di semplificazione e nell’intento di predisporre un dispositivo di sostegno più mirato e nel contempo più flessibile a favore del settore ortofrutticolo, è quindi opportuno abolire i regimi di aiuto vigenti e inserire pienamente i prodotti ortofrutticoli nel regime istituito dal regolamento (CE) n. 1782/2003. A questo scopo è necessario ammettere gli agricoltori che hanno prodotto ortofrutticoli durante il periodo di riferimento a beneficiare del regime di pagamento unico. Occorrerebbe altresì disporre che gli Stati membri stabiliscano gli importi di riferimento e il numero di ettari ammissibili nell’ambito del regime di pagamento unico in base ad un periodo rappresentativo idoneo per il mercato di ciascun prodotto ortofrutticolo e secondo adeguati criteri oggettivi e non discriminatori. Le superfici coltivate a ortofrutticoli, comprese le colture permanenti ed i vivai, dovrebbero poter beneficiare del regime di pagamento unico. Occorrerebbe di conseguenza modificare i massimali nazionali. Al fine di lasciare ai settori il tempo di adattarsi all’integrazione nel regime di pagamento unico si dovrebbero prevedere periodi transitori. In particolare, si dovrebbero prevedere pagamenti disaccoppiati per gli ortofrutticoli ed aiuti accoppiati temporanei basati sulla superficie per taluni prodotti destinati alla trasformazione che erano ammissibili secondo i regimi di aiuto esistenti, nonché per le fragole ed i lamponi. Per questi ultimi prodotti può essere concesso anche un pagamento complementare nazionale in aggiunta all’aiuto comunitario. È opportuno inoltre disporre che la Commissione adotti le modalità di applicazione e le misure transitorie eventualmente necessarie riguardo a quanto sopra.
(21)
Gli ortofrutticoli sono prodotti deperibili e la produzione è imprevedibile. Le eccedenze, anche di modesta entità, possono perturbare sensibilmente il mercato. Sono stati applicati alcuni regimi di ritiro dal mercato, ma la loro gestione è risultata piuttosto complessa. È opportuno introdurre ulteriori misure di gestione delle crisi, la cui applicazione sia il più facile possibile. L’integrazione di tutte queste misure nei programmi operativi delle organizzazioni di produttori sembra la soluzione migliore in tali circostanze e dovrebbe inoltre contribuire ad accrescere l’attrattiva delle organizzazioni di produttori. Tuttavia, al fine di consentire l’estensione delle misure di gestione delle crisi ai non aderenti alle organizzazioni di produttori gli Stati membri dovrebbero essere autorizzati ad accordare, per un periodo transitorio, un aiuto di Stato in questi casi. L’aiuto dovrebbe tuttavia essere inferiore a quello ricevuto dagli aderenti all’organizzazione di produttori al fine di invogliare all’adesione. Il funzionamento di questo aiuto di Stato dovrebbe essere riesaminato alla fine del periodo transitorio.
(22)
L’inserimento delle patate di consumo nel regime istituito dal regolamento (CE) n. 1782/2003 implica che, per tutelare il corretto funzionamento del mercato unico basato su prezzi comuni, le disposizioni del trattato in materia di aiuti di Stato si applichino anche alle patate di consumo, fatto salvo un periodo transitorio per consentire al settore di adeguarsi.
(23)
Il regolamento (CE) n. 2826/2000 del Consiglio, del 19 dicembre 2000, relativo ad azioni d’informazione e di promozione dei prodotti agricoli sul mercato interno (9), prevede un contributo comunitario ad azioni promozionali fino ad un massimo del 50 %. Al fine di promuovere il consumo di ortofrutticoli tra i bambini nelle scuole, è opportuno aumentare la suddetta percentuale per azioni di promozione di questi prodotti a tale scopo.
(24)
Le organizzazioni interprofessionali costituite per iniziativa di operatori singoli o associati e rappresentative di una parte significativa delle varie categorie professionali del settore ortofrutticolo possono contribuire a comportamenti che tengano maggiormente conto delle realtà del mercato e facilitare un’impostazione commerciale che migliorerà la comunicazione sulla produzione, in particolare riguardo all’organizzazione della produzione, presentazione e commercializzazione dei prodotti. In considerazione del contributo globale che le attività di queste organizzazioni possono recare al conseguimento degli obiettivi dell’articolo 33 del trattato e, in particolare, di quelli del presente regolamento, è opportuno, previa definizione del tipo di attività in questione, prevedere la possibilità di concedere un riconoscimento specifico alle organizzazioni che comprovino una rappresentatività sufficiente e svolgano iniziative concrete mirate ai suddetti obiettivi. Le disposizioni relative all’estensione delle regole adottate dalle organizzazioni di produttori e dalle relative associazioni e alla ripartizione delle spese occasionate da tale estensione dovrebbero applicarsi anche alle organizzazioni interprofessionali, data l’affinità degli obiettivi perseguiti.
(25)
La realizzazione di un mercato unico comunitario implica l’instaurazione di un regime di scambi alle frontiere esterne della Comunità. Tale regime degli scambi, comprendente dazi all’importazione, dovrebbe permettere, in linea di massima, di stabilizzare il mercato comunitario. Il regime degli scambi dovrebbe basarsi sugli impegni assunti nell’ambito dei negoziati commerciali multilaterali dell’Uruguay Round.
(26)
L’applicazione del regime del prezzo di entrata agli ortofrutticoli richiede l’adozione di apposite disposizioni per tenere conto degli impegni internazionali assunti dalla Comunità.
(27)
Ai fini del controllo del volume degli scambi di prodotti agricoli con i paesi terzi, può essere necessario introdurre, per taluni prodotti, un regime di titoli di importazione e di esportazione che preveda la costituzione di una cauzione a garanzia dell’effettivo compimento delle operazioni per le quali sono stati rilasciati i titoli stessi. La Commissione dovrebbe essere pertanto abilitata a introdurre un regime di titoli per i prodotti di cui trattasi.
(28)
Per evitare o neutralizzare eventuali effetti pregiudizievoli sul mercato comunitario imputabili alle importazioni di determinati prodotti agricoli, è opportuno subordinare l’importazione di tali prodotti al pagamento di un dazio addizionale, se sono soddisfatte determinate condizioni.
(29)
A determinate condizioni, è opportuno conferire alla Commissione la competenza ad aprire e gestire i contingenti tariffari previsti da accordi internazionali conclusi conformemente al trattato o ad altri atti del Consiglio.
(30)
Il regime dei dazi doganali consente di rinunciare a qualsiasi altra misura di protezione alle frontiere esterne della Comunità. In circostanze eccezionali il meccanismo del mercato interno e dei dazi doganali potrebbe rivelarsi inadeguato. In una simile evenienza, per non lasciare il mercato comunitario indifeso contro le turbative che rischiano di derivarne, è opportuno autorizzare la Comunità ad adottare rapidamente tutte le misure necessarie che dovranno essere conformi agli impegni internazionali assunti dalla Comunità.
(31)
Per garantire il buon funzionamento del regime degli scambi, è opportuno disciplinare il ricorso ai regimi di perfezionamento attivo o passivo ed eventualmente vietarlo qualora la situazione del mercato lo richieda.
(32)
Per continuare a fornire una base giuridica per le restituzioni all’esportazione per lo zucchero incorporato in taluni prodotti trasformati a base di ortofrutticoli di cui all’articolo 16, paragrafo 1, lettera b), del regolamento (CE) n. 2201/96, l’elenco dei prodotti interessati dovrebbe essere aggiunto a quello contenuto nell’allegato VII del regolamento (CE) n. 318/2006 del Consiglio, del 20 febbraio 2006, relativo all’organizzazione comune dei mercati nel settore dello zucchero (10).
(33)
Le direttive 2001/112/CE e 2001/113/CE e i regolamenti (CEE) n. 827/68, (CE) n. 2200/96, (CE) n. 2201/96, (CE) n. 2826/2000, (CE) n. 1782/2003 e (CE) n. 318/2006 dovrebbero pertanto essere modificati di conseguenza.
(34)
Data la costante evoluzione delle organizzazioni comuni dei mercati agricoli, è opportuno che la Commissione e gli Stati membri si tengano reciprocamente informati dei cambiamenti significativi.
(35)
La concessione di aiuti di Stato potrebbe mettere a repentaglio il corretto funzionamento del mercato unico, basato su prezzi comuni. È pertanto opportuno che ai prodotti contemplati dal presente regolamento si applichino, in via generale, le disposizioni del trattato in materia di aiuti di Stato. Si dovrebbe tuttavia prevedere un aiuto di Stato una tantum per il settore della trasformazione dei pomodori in Italia ed in Spagna al fine di sostenerne l’adeguamento alle disposizioni del presente regolamento.
(36)
È opportuno che le spese sostenute dagli Stati membri per l’adempimento degli obblighi derivanti dall’applicazione del presente regolamento siano finanziate dalla Comunità a norma del regolamento (CE) n. 1290/2005 del Consiglio, del 21 giugno 2005, relativo al finanziamento della politica agricola comune (11).
(37)
Il regime ortofrutticolo impone il rispetto di determinati obblighi. A garanzia dell’adempimento di tali obblighi, è necessario effettuare controlli e irrogare sanzioni in caso di inadempimento. È opportuno pertanto conferire alla Commissione la competenza a introdurre norme in materia, in particolare per quanto riguarda il recupero delle somme indebitamente pagate e gli obblighi di notifica degli Stati membri. Il nuovo regime rende superflua l’esistenza dell’apposito corpo di ispettori per il settore ortofrutticolo, che dovrebbe pertanto essere abolito.
(38)
Il regime di aiuto istituito dal regolamento (CE) n. 2202/96 deve essere abolito. Detto regolamento, diventato dunque superfluo, dovrebbe pertanto essere abrogato.
(39)
Le misure necessarie per l’attuazione del presente regolamento sono adottate secondo la decisione 1999/468/CE del Consiglio, del 28 giugno 1999, recante modalità per l’esercizio delle competenze di esecuzione conferite alla Commissione (12).
(40)
A fini di semplificazione, i comitati distinti per gli ortofrutticoli freschi e quelli trasformati dovrebbero essere aboliti e sostituiti da un unico comitato per gli ortofrutticoli, da istituire conformemente al regolamento (CE) n. 2200/96.
(41)
La transizione dalla disciplina vigente a quella introdotta dal presente regolamento potrebbe dar luogo a difficoltà non previste dal presente regolamento. Per far fronte a tali difficoltà è opportuno autorizzare la Commissione ad adottare misure transitorie. È inoltre opportuno prevedere il riconoscimento permanente delle organizzazioni di produttori e delle associazioni di organizzazioni di produttori riconosciute a norma del regolamento (CE) n. 2200/96, la possibile continuazione dei programmi operativi approvati a norma di detto regolamento, nonché disposizioni analoghe per i gruppi di produttori riconosciuti in base al regolamento (CE) n. 2200/96 e i rispettivi piani di riconoscimento.
(42)
È opportuno che, in via generale, il presente regolamento si applichi a decorrere dal 1o gennaio 2008. Tuttavia, per evitare interruzioni dei regimi di aiuto a favore dei prodotti trasformati a base di ortofrutticoli e degli agrumi nel corso di una campagna di commercializzazione, è opportuno autorizzare il proseguimento di tali regimi sino alla fine della campagna 2007/2008,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
TITOLO I
DISPOSIZIONI INTRODUTTIVE
Articolo 1
Ambito di applicazione
Il presente regolamento stabilisce norme specifiche applicabili ai prodotti di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96 e all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2201/96.
Tuttavia, i titoli III e IV del presente regolamento si applicano esclusivamente ai prodotti di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96 e/o ai prodotti destinati esclusivamente alla trasformazione.
L’articolo 43 si applica altresì alle patate, fresche o refrigerate, del codice NC 0701.
TITOLO II
CLASSIFICAZIONE DEI PRODOTTI
Articolo 2
Norme di commercializzazione
1. I prodotti elencati nell’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96 destinati alla vendita al consumatore come prodotti freschi, possono essere commercializzati soltanto se di qualità sana, leale e mercantile e se è indicato il paese di origine.
2. La Commissione può prevedere norme di commercializzazione per uno o più dei prodotti di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96 e di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2201/96.
3. Nel far ciò, la Commissione tiene conto delle raccomandazioni comuni adottate dalla Commissione economica per l’Europa delle Nazioni Unite (UNECE).
4. Le norme di commercializzazione di cui ai paragrafi 1 e 2:
a)
si applicano a tutte le fasi della commercializzazione, incluse l’importazione e l’esportazione, salvo diversa disposizione della Commissione;
b)
sono stabilite tenendo conto, in particolare, delle peculiarità dei prodotti in questione, della necessità di garantire le condizioni per un loro regolare smaltimento sul mercato e dell’interesse dei consumatori a ricevere informazioni adeguate e trasparenti sui prodotti stessi, in particolare il paese d’origine, la categoria e, se del caso, la varietà (o la tipologia commerciale) del prodotto;
c)
possono in particolare riguardare la qualità, la classificazione in categorie, la calibrazione, il condizionamento, l’imballaggio, il magazzinaggio, il trasporto, la presentazione, l’immissione in commercio e l’etichettatura.
5. Il detentore dei prodotti per i quali sono adottate norme di commercializzazione può esporre tali prodotti per la vendita, metterli in vendita, venderli, consegnarli o altrimenti commercializzarli all’interno della Comunità soltanto se conformi a dette norme. Egli è responsabile dell’osservanza di tale conformità.
6. Fatte salve eventuali disposizioni specifiche adottate dalla Commissione ai sensi dell’articolo 42, gli Stati membri verificano in maniera selettiva, sulla base di un’analisi del rischio, la conformità dei prodotti alle relative norme di commercializzazione. Tale controllo si concentra nella fase precedente alla partenza dalle regioni di produzione, all’atto del condizionamento o del carico della merce. Per i prodotti provenienti da paesi terzi, il controllo è effettuato prima dell’immissione in libera pratica.
7. Fino all’adozione di nuove norme di commercializzazione, continuano ad applicarsi le norme di commercializzazione redatte a norma dei regolamenti (CE) n. 2200/96 e (CE) n. 2201/96.
TITOLO III
ORGANIZZAZIONI DI PRODUTTORI
CAPITOLO I
Requisiti e riconoscimento
Articolo 3
Requisiti
1. Ai fini del presente regolamento, per organizzazione di produttori s’intende qualsiasi persona giuridica o una sua parte chiaramente definita che soddisfi i seguenti requisiti:
a)
è costituita per iniziativa di agricoltori ai sensi dell’articolo 2, lettera a), del regolamento (CE) n. 1782/2003, i quali coltivano uno o più prodotti di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96 e/o prodotti destinati esclusivamente alla trasformazione;
b)
ha come obiettivo l’impiego di pratiche colturali, tecniche di produzione e pratiche di gestione dei rifiuti che rispettino l’ambiente, in particolare per tutelare la qualità delle acque, del suolo e del paesaggio e per preservare o favorire la biodiversità;
c)
ha uno o più dei seguenti obiettivi:
i)
assicurare la programmazione della produzione e l’adeguamento della stessa alla domanda, specie in termini qualitativi e quantitativi;
ii)
la concentrazione dell’offerta e l’immissione sul mercato della produzione degli aderenti;
iii)
ottimizzare i costi di produzione e stabilizzare i prezzi alla produzione;
d)
il suo statuto enuncia i particolari obblighi previsti al paragrafo 2; e
e)
è stata riconosciuta dallo Stato membro interessato a norma dell’articolo 4.
2. Lo statuto di un’organizzazione di produttori impone ai propri aderenti, in particolare, i seguenti obblighi:
a)
applicare, in materia di conoscenza della produzione, di commercializzazione e di tutela ambientale, le regole adottate dall’organizzazione di produttori;
b)
aderire, per quanto riguarda la produzione di un determinato prodotto di cui al paragrafo 1, lettera a), di una data azienda, ad una sola organizzazione di produttori;
c)
vendere tutta la loro produzione per il tramite dell’organizzazione di produttori in questione;
d)
fornire le informazioni richieste dall’organizzazione di produttori a fini statistici e riguardanti, in particolare, le superfici, i raccolti, le rese e le vendite dirette;
e)
versare i contributi finanziari previsti dallo statuto per la costituzione e il finanziamento del fondo di esercizio di cui all’articolo 8.
3. In deroga al paragrafo 2, lettera c), previa autorizzazione dell’organizzazione di produttori e nel rispetto delle condizioni da essa stabilite, i produttori aderenti possono:
a)
vendere direttamente al consumatore, per il suo fabbisogno personale, presso la propria azienda e/o altrove, una determinata percentuale della loro produzione e/o dei loro prodotti, fissata dallo Stato membro e non inferiore al 10 %;
b)
commercializzare essi stessi o tramite un’altra organizzazione di produttori designata dall’organizzazione cui aderiscono una quantità di prodotti marginale rispetto al volume della produzione commercializzabile della loro organizzazione;
c)
commercializzare essi stessi o tramite un’altra organizzazione di produttori designata dall’organizzazione cui aderiscono i prodotti che, per le loro caratteristiche intrinseche, non rientrano normalmente nelle attività commerciali della loro organizzazione.
4. Lo statuto di un’organizzazione di produttori contiene altresì disposizioni concernenti:
a)
le modalità di determinazione, adozione e modifica delle regole di cui al paragrafo 2;
b)
l’imposizione agli aderenti di contributi finanziari necessari al finanziamento dell’organizzazione di produttori;
c)
le regole atte a consentire ai produttori aderenti il controllo democratico della loro organizzazione e delle decisioni da essa prese;
d)
le sanzioni in caso di inosservanza degli obblighi statutari, in particolare di mancato pagamento dei contributi finanziari, o delle regole fissate dall’organizzazione di produttori;
e)
le regole relative all’ammissione di nuovi aderenti, in particolare il periodo minimo di adesione;
f)
le regole contabili e di bilancio necessarie per il funzionamento dell’organizzazione.
5. Si ritiene che le organizzazioni di produttori agiscano in nome e per conto dei loro aderenti nelle questioni economiche.
Articolo 4
Riconoscimento
1. Gli Stati membri riconoscono organizzazioni di produttori ai sensi dell’articolo 3, paragrafo 1, che ne facciano richiesta a condizione che:
a)
rispondano ai requisiti di cui all’articolo 3 e lo comprovino;
b)
abbiano un numero minimo di aderenti e un volume o valore minimo di produzione commercializzabile, da fissare a cura degli Stati membri, e lo comprovino;
c)
offrano sufficienti garanzie circa la realizzazione, la durata e l’efficienza della loro attività, nonché la concentrazione dell’offerta, al cui fine gli Stati membri possono decidere quali prodotti o gruppi di prodotti di cui all’articolo 3, paragrafo 1, lettera a), dovrebbero essere di pertinenza dell’organizzazione;
d)
consentano effettivamente ai loro aderenti di usufruire dell’assistenza tecnica necessaria per poter applicare pratiche colturali rispettose dell’ambiente;
e)
mettano effettivamente a disposizione dei loro aderenti, se necessario, i mezzi tecnici per la raccolta, il magazzinaggio, il condizionamento e la commercializzazione dei prodotti;
f)
garantiscano una corretta gestione commerciale e contabile delle loro attività; e
g)
non detengano una posizione dominante in un dato mercato, tranne qualora ciò sia necessario ai fini dell’articolo 33 del trattato.
2. Gli Stati membri:
a)
decidono in merito alla concessione del riconoscimento ad un’organizzazione di produttori entro tre mesi dalla presentazione della domanda corredata di tutti i pertinenti elementi di prova;
b)
eseguono controlli a intervalli regolari per accertare il rispetto, da parte delle organizzazioni di produttori, delle disposizioni del presente titolo, comminano le sanzioni alle organizzazioni medesime in caso di irregolarità o di inosservanza delle disposizioni del presente regolamento e decidono, se necessario, la revoca del riconoscimento;
c)
comunicano alla Commissione, una volta all’anno, le decisioni di concessione, diniego o revoca del riconoscimento.
Articolo 5
Associazioni di organizzazioni di produttori
Un’associazione di organizzazioni di produttori è costituita su iniziativa di organizzazioni di produttori riconosciute e può svolgere qualsiasi attività di un’organizzazione di produttori. A tal fine, gli Stati membri possono riconoscere, su richiesta, un’associazione di organizzazioni di produttori se:
a)
lo Stato membro ritiene che l’associazione sia capace di svolgere efficacemente le suddette attività; e
b)
l’associazione non detiene una posizione dominante in un dato mercato, tranne qualora ciò sia necessario ai fini dell’articolo 33 del trattato.
L’articolo 3, paragrafo 5, si applica, mutatis mutandis, alle attività delle associazioni di organizzazioni di produttori.
Articolo 6
Esternalizzazione
Gli Stati membri possono autorizzare un’organizzazione di produttori riconosciuta o un’associazione di organizzazioni di produttori riconosciuta ad esternalizzare una parte delle sue attività, incluso a filiali, purché fornisca allo Stato membro sufficienti garanzie che si tratta di una soluzione adeguata per conseguire gli obiettivi dell’organizzazione di produttori o associazione di organizzazioni di produttori interessata.
Articolo 7
Gruppi di produttori
1. Ai fini del presente regolamento, per gruppo di produttori si intende qualsiasi persona giuridica o una sua parte chiaramente definita, costituita per iniziativa di agricoltori ai sensi dell’articolo 2, lettera a), del regolamento (CE) n. 1782/2003, i quali coltivano uno o più prodotti di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96 e/o prodotti destinati esclusivamente alla trasformazione, allo scopo di essere riconosciuta come organizzazione di produttori.
I gruppi di produttori degli Stati membri che hanno aderito all’Unione europea il 1o maggio 2004 o dopo tale data, ovvero delle regioni ultraperiferiche della Comunità di cui all’articolo 299, paragrafo 2, del trattato o delle isole minori del Mar Egeo di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 1405/2006 del Consiglio (13), possono avvalersi di un periodo transitorio per conformarsi alle condizioni prescritte dall’articolo 4 per il riconoscimento.
A tal fine, detti gruppi di produttori presentano allo Stato membro competente un piano di riconoscimento scaglionato nel tempo, la cui accettazione fa decorrere il periodo transitorio di cui al secondo comma ed equivale ad un prericonoscimento. Il periodo transitorio non è superiore a cinque anni.
2. Prima di accettare il piano di riconoscimento, lo Stato membro comunica alla Commissione le proprie intenzioni e le relative conseguenze finanziarie probabili.
3. Nel periodo transitorio gli Stati membri possono accordare ai gruppi di produttori:
a)
aiuti intesi ad incentivarne la costituzione e ad agevolarne il funzionamento amministrativo;
b)
aiuti, erogati direttamente o tramite enti creditizi, destinati a finanziare una parte degli investimenti necessari per ottenere il riconoscimento e in quanto tali indicati nel piano di riconoscimento di cui al paragrafo 1, terzo comma.
4. Gli aiuti di cui al paragrafo 3 sono rimborsati dalla Comunità conformemente alle disposizioni adottate a norma dell’articolo 42, lettera b), punto ii).
5. Gli aiuti di cui al paragrafo 3, lettera a), sono determinati, per ciascun gruppo di produttori, sulla base della produzione commercializzata e ammontano, per il primo, secondo, terzo, quarto e quinto anno:
a)
al 10 %, 10 %, 8 %, 6 % e 4 %, rispettivamente, del valore della produzione commercializzata nel caso di gruppi di produttori negli Stati membri che hanno aderito all’Unione europea il 1o maggio 2004 o dopo tale data;
b)
al 5 %, 5 %, 4 %, 3 % e 2 %, rispettivamente, del valore della produzione commercializzata nel caso di gruppi di produttori nelle regioni ultraperiferiche della Comunità di cui all’articolo 299, paragrafo 2, del trattato o nelle isole minori del Mar Egeo di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 1405/2006.
Detti tassi possono essere ridotti in relazione al valore della produzione commercializzata eccedente una determinata soglia. Agli aiuti da versare, in un dato anno, ad un gruppo di produttori può essere applicato un massimale.
CAPITOLO II
Fondi di esercizio e programmi operativi
Articolo 8
Fondi di esercizio
1. Le organizzazioni di produttori possono costituire un fondo di esercizio. Il fondo è finanziato:
a)
con contributi finanziari degli aderenti o dell’organizzazione stessa;
b)
con un aiuto finanziario comunitario che può essere concesso alle organizzazioni di produttori.
2. Il fondo di esercizio è destinato esclusivamente a finanziare i programmi operativi approvati dagli Stati membri a norma dell’articolo 13.
Articolo 9
Programmi operativi
1. I programmi operativi perseguono due o più degli obiettivi di cui all’articolo 3, paragrafo 1, lettera c), o dei seguenti obiettivi:
a)
pianificazione della produzione;
b)
miglioramento della qualità dei prodotti;
c)
incremento del valore commerciale dei prodotti;
d)
promozione dei prodotti, freschi o trasformati;
e)
misure ambientali e metodi di produzione rispettosi dell’ambiente, inclusa l’agricoltura biologica;
f)
prevenzione e gestione delle crisi.
2. La prevenzione e la gestione delle crisi consistono nell’evitare e nell’affrontare le crisi che sopravvengono sui mercati ortofrutticoli e in tale contesto, prevedono le seguenti misure:
a)
ritiro dal mercato;
b)
raccolta prima della maturazione o mancata raccolta degli ortofrutticoli;
c)
promozione e comunicazione;
d)
iniziative di formazione;
e)
assicurazione del raccolto;
f)
sostegno a fronte delle spese amministrative per la costituzione di fondi comuni di investimento.
Le misure di prevenzione e gestione delle crisi, compreso il rimborso del capitale e degli interessi di cui al terzo comma, totalizzano al massimo un terzo della spesa prevista a titolo del programma operativo.
Per finanziare le misure di prevenzione e gestione delle crisi, le organizzazioni di produttori possono contrarre mutui a condizioni commerciali. In tal caso, il rimborso del capitale e degli interessi sui mutui contratti può far parte del programma operativo ed essere così ammissibile all’aiuto finanziario comunitario di cui all’articolo 10. Le attività specifiche nell’ambito della prevenzione e della gestione delle crisi sono finanziate con questo tipo di mutui oppure direttamente, l’una modalità escludendo l’altra.
3. Gli Stati membri provvedono affinché:
a)
i programmi operativi comprendano due o più azioni ambientali; oppure
b)
almeno il 10 % della spesa prevista dai programmi operativi riguardi azioni ambientali.
Le azioni ambientali rispettano i requisiti relativi ai pagamenti agroambientali di cui al primo comma dell’articolo 39, paragrafo 3, del regolamento (CE) n. 1698/2005 del Consiglio, del 20 settembre 2005, sul sostegno allo sviluppo rurale da parte del Fondo europeo agricolo per lo sviluppo rurale (FEASR) (14).
Qualora almeno l’80 % degli aderenti di un’organizzazione di produttori siano soggetti a uno o più impegni agroambientali identici in virtù di tale disposizione, ciascuno di tali impegni conta allora come un’azione ambientale, quale prevista al primo comma, lettera a).
Il sostegno alle azioni ambientali di cui al primo comma copre le perdite di reddito e i costi addizionali risultanti dall’azione.
4. Il paragrafo 3 si applica in Bulgaria e Romania soltanto a partire dal 1o gennaio 2011.
5. Gli investimenti che accrescono la pressione ambientale sono autorizzati soltanto qualora siano state predisposte idonee difese per proteggere l’ambiente da tali pressioni.
Articolo 10
Aiuto finanziario comunitario
1. L’aiuto finanziario comunitario è pari all’importo dei contributi finanziari di cui all’articolo 8, paragrafo 1, lettera a), effettivamente versati, nel limite del 50 % della spesa effettivamente sostenuta.
2. L’aiuto finanziario comunitario è limitato al 4,1 % del valore della produzione commercializzata da ciascuna organizzazione di produttori.
Tale percentuale può tuttavia essere portata al 4,6 % del valore della produzione commercializzata a condizione che la porzione eccedente il 4,1 % del valore della produzione commercializzata sia utilizzata unicamente per misure di prevenzione e gestione delle crisi.
3. Su richiesta di un’organizzazione di produttori, la percentuale di cui al paragrafo 1 è portata al 60 % per un programma operativo o parte di esso, se soddisfa almeno una delle seguenti condizioni:
a)
è presentato da più organizzazioni di produttori della Comunità che partecipano in Stati membri diversi ad azioni transnazionali;
b)
è presentato da una o più organizzazioni di produttori che partecipano ad azioni svolte a livello interprofessionale;
c)
riguarda esclusivamente il sostegno specifico alla produzione biologica ai sensi del regolamento (CEE) n. 2092/91 del Consiglio, del 24 giugno 1991, relativo al metodo di produzione biologico di prodotti agricoli e alla indicazione di tale metodo sui prodotti agricoli e sulle derrate alimentari (15);
d)
è presentato da un’organizzazione di produttori di uno degli Stati membri che hanno aderito all’Unione europea il 1o maggio 2004 o dopo tale data, per azioni da realizzarsi entro la fine del 2013;
e)
è il primo programma operativo presentato da un’organizzazione di produttori riconosciuta che si è fusa con un’altra organizzazione di produttori riconosciuta;
f)
è il primo programma operativo ad essere presentato da un’associazione di organizzazioni di produttori riconosciuta;
g)
è presentato da un’organizzazione di produttori di uno Stato membro in cui le organizzazioni di produttori commercializzano meno del 20 % della produzione ortofrutticola;
h)
è presentato da un’organizzazione di produttori di una delle regioni ultraperiferiche della Comunità;
i)
copre unicamente il sostegno specifico ad azioni intese alla promozione del consumo di ortofrutticoli mirate ai bambini nelle scuole.
4. La percentuale di cui al paragrafo 1 è portata al 100 % in caso di ritiri dal mercato di ortofrutticoli in volume non superiore al 5 % della produzione commercializzata da ciascuna organizzazione di produttori, sempreché i prodotti ritirati vengano smaltiti nei seguenti modi:
a)
distribuzione gratuita ad opere di beneficenza o enti caritativi, a ciò autorizzati dagli Stati membri, per attività a favore di persone riconosciute dalla legislazione nazionale come aventi diritto alla pubblica assistenza, in particolare a causa della mancanza dei necessari mezzi di sussistenza;
b)
distribuzione gratuita ad istituti di pena, scuole, istituti di istruzione pubblica e colonie di vacanze, nonché ad ospedali e ospizi per persone anziane designati dagli Stati membri, i quali prendono tutti i provvedimenti necessari affinché i quantitativi così distribuiti si aggiungano a quelli normalmente acquistati dalle collettività di cui trattasi.
Articolo 11
Aiuto finanziario nazionale
1. Per quanto concerne le regioni degli Stati membri in cui il livello di organizzazione dei produttori è particolarmente scarso, gli Stati membri possono essere autorizzati dalla Commissione, previa richiesta debitamente giustificata, a concedere alle organizzazioni di produttori un aiuto finanziario nazionale non superiore all’80 % dei contributi finanziari di cui all’articolo 8, paragrafo 1, lettera a). Tale aiuto si aggiunge al fondo di esercizio.
Nelle regioni degli Stati membri in cui meno del 15 % del valore della produzione ortofrutticola è commercializzato da organizzazioni di produttori e in cui detta produzione rappresenta almeno il 15 % della produzione agricola totale, l’aiuto di cui al primo comma può essere rimborsato dalla Comunità, su richiesta dello Stato membro interessato.
2. All’aiuto finanziario nazionale autorizzato ai sensi del paragrafo 1, non si applicano gli articoli 87, 88 e 89 del trattato.
Articolo 12
Disciplina e strategia nazionali applicabili ai programmi operativi
1. Gli Stati membri definiscono una disciplina nazionale per l’elaborazione di capitolati d’oneri relativi alle azioni di cui all’articolo 9, paragrafo 3. Detta disciplina prescrive, in particolare, che tali azioni soddisfino i requisiti applicabili del regolamento (CE) n. 1698/2005, inclusi quelli relativi alla complementarietà, alla coerenza e alla conformità di cui all’articolo 5 di detto regolamento.
Gli Stati membri trasmettono il progetto di disciplina alla Commissione, che può richiederne la modifica entro tre mesi qualora constati che il progetto non permette di conseguire gli obiettivi enunciati dall’articolo 174 del trattato e dal sesto programma comunitario di azione in materia di ambiente (16). Anche gli investimenti su singole aziende sostenuti dai programmi operativi sono compatibili con i suddetti obiettivi.
2. Gli Stati membri elaborano una strategia nazionale in materia di programmi operativi sostenibili sul mercato ortofrutticolo. Tale strategia comprende i seguenti elementi:
a)
analisi della situazione in termini di punti di forza e debolezze e potenziale di sviluppo;
b)
giustificazione delle priorità adottate;
c)
obiettivi e strumenti dei programmi operativi, nonché indicatori di rendimento;
d)
valutazione dei programmi operativi;
e)
obblighi di notifica a carico delle organizzazioni di produttori.
Nella strategia nazionale è incorporata anche la disciplina nazionale di cui al paragrafo 1.
3. I paragrafi 1 e 2 non si applicano agli Stati membri che non annoverano organizzazioni di produttori riconosciute.
Articolo 13
Approvazione dei programmi operativi
1. I progetti di programmi operativi sono presentati alle autorità nazionali competenti, che li approvano o li respingono o ne chiedono la modifica in conformità delle disposizioni del presente capitolo.
2. Le organizzazioni di produttori comunicano allo Stato membro l’importo indicativo del fondo di esercizio previsto per ciascun anno e ne presentano le opportune giustificazioni basate sulle previsioni del programma operativo, sulle spese dell’anno in corso ed eventualmente degli anni precedenti, nonché, se necessario, sulle stime della produzione per l’anno successivo.
3. Lo Stato membro notifica all’organizzazione di produttori o all’associazione di organizzazioni di produttori l’importo indicativo dell’aiuto finanziario comunitario, nel rispetto dei limiti di cui all’articolo 10.
4. L’aiuto finanziario comunitario è erogato in funzione delle spese sostenute per le azioni previste dal programma operativo. Per le stesse azioni possono essere versati degli anticipi, previo deposito di garanzia o cauzione.
5. L’organizzazione di produttori comunica allo Stato membro l’importo definitivo delle spese dell’anno precedente, corredato dei documenti giustificativi necessari, per ricevere il saldo dell’aiuto finanziario comunitario.
6. I programmi operativi e il loro finanziamento da parte dei produttori e delle organizzazioni di produttori, da un lato, e mediante fondi comunitari, dall’altro, hanno una durata minima di tre anni e massima di cinque anni.
CAPITOLO III
Estensione delle regole ai produttori di una circoscrizione economica
Articolo 14
Estensione delle regole
1. Nel caso in cui un’organizzazione di produttori operante in una determinata circoscrizione economica sia considerata, per un dato prodotto, rappresentativa della produzione e dei produttori di tale circoscrizione, lo Stato membro interessato può, su richiesta dell’organizzazione di produttori, rendere obbligatorie per i produttori stabiliti in quella circoscrizione economica e non aderenti all’organizzazione in questione:
a)
le regole di cui all’articolo 3, paragrafo 2, lettera a);
b)
le regole necessarie per l’applicazione delle misure di cui all’articolo 9, paragrafo 2, lettera c).
Il primo comma si applica a condizione che queste regole:
a)
siano applicate da almeno una campagna di commercializzazione;
b)
figurino nell’elenco tassativo di cui all’allegato I;
c)
siano rese obbligatorie per un massimo di tre campagne di commercializzazione.
Tuttavia, la condizione di cui al secondo comma, lettera a), non si applica se le regole interessate sono quelle di cui all’allegato I, punti 1, 3 e 5, dell’allegato I. In tal caso l’estensione delle regole non può essere applicata per più di una campagna di commercializzazione.
2. Ai fini del presente capitolo, per «circoscrizione economica» si intende una zona geografica costituita da regioni di produzione limitrofe o vicine nelle quali le condizioni di produzione e di commercializzazione sono omogenee.
Gli Stati membri comunicano alla Commissione l’elenco delle circoscrizioni economiche.
Entro un mese dalla comunicazione, la Commissione approva l’elenco o decide, previa consultazione dello Stato membro interessato, le modifiche che questi deve apportarvi. La Commissione rende pubblico l’elenco approvato nei modi che essa giudica opportuni.
3. Un’organizzazione di produttori è considerata rappresentativa ai sensi del paragrafo 1 qualora raggruppi almeno il 50 % dei produttori della circoscrizione economica in cui opera e totalizzi almeno il 60 % del volume della produzione di tale circoscrizione. Fatto salvo il paragrafo 5, nel calcolo di tali percentuali non si tiene conto dei produttori o della produzione biologica di cui al regolamento (CEE) n. 2092/91.
4. Le regole rese obbligatorie per tutti i produttori di una determinata circoscrizione economica:
a)
non danneggiano altri produttori dello Stato membro interessato o della Comunità;
b)
non sono applicabili, salvo che siano ad essi specificatamente destinate, ai prodotti consegnati per la trasformazione nell’ambito di un contratto firmato prima dell’inizio della campagna di commercializzazione, fatte salve le regole di conoscenza della produzione di cui all’articolo 3, paragrafo 2, lettera a);
c)
non sono incompatibili con la vigente normativa comunitaria e nazionale.
5. Le regole non possono essere rese obbligatorie per i produttori di prodotti biologici di cui al regolamento (CEE) n. 2092/91, salvo qualora tale estensione sia approvata da almeno il 50 % dei produttori in questione della circoscrizione economica in cui opera l’organizzazione di produttori e quest’ultima totalizzi almeno il 60 % della produzione biologica di detta circoscrizione.
Articolo 15
Notifica
Gli Stati membri notificano senza indugio alla Commissione le regole da essi rese obbligatorie per l’insieme dei produttori di una determinata circoscrizione economica ai sensi dell’articolo 14, paragrafo 1. La Commissione pubblica tali regole nei modi che essa giudica opportuni.
Articolo 16
Revoca
La Commissione dispone che uno Stato membro revochi l’estensione delle regole da esso decisa ai sensi dell’articolo 14, paragrafo 1:
a)
qualora constati che l’estensione elimina la concorrenza in una parte sostanziale del mercato interno o lede la libertà degli scambi o compromette gli obiettivi dell’articolo 33 del trattato;
b)
qualora accerti che l’articolo 81, paragrafo 1, del trattato si applica alle regole estese ad altri produttori. La decisione della Commissione in merito a tali regole si applica soltanto a decorrere dalla data dell’accertamento;
c)
qualora constati, previe verifiche, che non sono state rispettate le disposizioni del presente capitolo.
Articolo 17
Contributi finanziari dei produttori non aderenti
Ove si applichi l’articolo 14, paragrafo 1, lo Stato membro interessato può decidere, dopo aver esaminato i documenti giustificativi presentati, che i produttori non aderenti siano tenuti a versare all’organizzazione di produttori la quota dei contributi finanziari pagati dai produttori aderenti destinata a coprire:
a)
le spese amministrative occasionate dall’applicazione delle regole di cui all’articolo 14, paragrafo 1;
b)
le spese relative alle attività di ricerca, di studio del mercato e di promozione delle vendite svolte dall’organizzazione o dall’associazione a beneficio dell’insieme dei produttori della circoscrizione.
Articolo 18
Estensione delle regole di associazioni di organizzazioni di produttori
Ai fini del presente capitolo, ogni riferimento alle organizzazioni di produttori è inteso anche come riferimento ad associazioni di organizzazioni di produttori riconosciute.
CAPITOLO IV
Relazione
Articolo 19
Relazione
Entro il 31 dicembre 2013, la Commissione presenta al Parlamento europeo e al Consiglio una relazione sull’applicazione del presente titolo con riguardo alle organizzazioni di produttori, ai fondi di esercizio e ai programmi operativi.
TITOLO IV
ORGANIZZAZIONI E ACCORDI INTERPROFESSIONALI
CAPITOLO I
Requisiti e riconoscimento
Articolo 20
Requisiti
Ai fini del presente regolamento, per «organizzazione interprofessionale» si intende qualsiasi persona giuridica che:
a)
sia composta di rappresentanti delle attività economiche connesse con la produzione e/o il commercio e/o la trasformazione dei prodotti di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96;
b)
sia costituita per iniziativa di tutte o di alcune delle organizzazioni o associazioni che la compongono;
c)
svolga, in una o più regioni della Comunità, due o più attività tra le seguenti, nel rispetto degli interessi dei consumatori:
i)
migliorare la conoscenza e la trasparenza della produzione e del mercato;
ii)
contribuire ad un migliore coordinamento dell’immissione sul mercato dei prodotti ortofrutticoli, in particolare attraverso ricerche e studi di mercato;
iii)
redigere contratti tipo compatibili con la normativa comunitaria;
iv)
valorizzare in misura maggiore il potenziale dei prodotti ortofrutticoli;
v)
fornire le informazioni e svolgere le ricerche necessarie per orientare la produzione verso prodotti più adatti al fabbisogno del mercato e ai gusti e alle aspirazioni dei consumatori, con particolare riguardo alla qualità dei prodotti e alla protezione dell’ambiente;
vi)
ricercare metodi atti a limitare l’impiego di prodotti fitosanitari e di altri fattori di produzione, nonché a garantire la qualità dei prodotti e la salvaguardia del suolo e delle acque;
vii)
mettere a punto metodi e strumenti per migliorare la qualità dei prodotti;
viii)
valorizzare e tutelare l’agricoltura biologica e le denominazioni d’origine, i marchi di qualità e le indicazioni geografiche;
ix)
promuovere la produzione integrata o altri metodi di produzione rispettosi dell’ambiente;
x)
definire, per quanto riguarda le norme di produzione e di commercializzazione di cui ai punti 2 e 3 dell’allegato I, criteri più restrittivi rispetto alle normative comunitarie o nazionali;
d)
sia stata riconosciuta dallo Stato membro interessato a norma dell’articolo 21.
Articolo 21
Riconoscimento
1. Se le loro strutture lo giustificano, gli Stati membri possono riconoscere quali organizzazioni interprofessionali le organizzazioni stabilite nel loro territorio che ne facciano richiesta, a condizione che:
a)
esercitino la loro attività in una o più regioni dello Stato membro interessato;
b)
rappresentino una parte significativa della produzione e/o del commercio e/o della trasformazione di ortofrutticoli e di prodotti trasformati a base di ortofrutticoli nella regione o nelle regioni di cui trattasi e, qualora operino in varie regioni, dimostrino di possedere una rappresentatività minima, per ciascuno dei comparti raggruppati, in ognuna delle regioni interessate;
c)
svolgano due o più attività fra quelle menzionate all’articolo 20, lettera c);
d)
non esercitino, come tali, né la produzione né la trasformazione né la commercializzazione di ortofrutticoli e di prodotti trasformati a base di ortofrutticoli;
e)
non aderiscano a nessuno degli accordi, decisioni e pratiche concordate di cui all’articolo 22, paragrafo 4.
2. Prima di concedere il riconoscimento, gli Stati membri notificano alla Commissione le organizzazioni interprofessionali che ne hanno fatto richiesta, fornendo tutte le informazioni utili sulla loro rappresentatività e sulle loro varie attività, nonché tutti gli altri elementi di valutazione necessari.
La Commissione può opporsi al riconoscimento entro due mesi dalla notifica.
3. Gli Stati membri:
a)
decidono in merito alla concessione del riconoscimento entro tre mesi dalla presentazione della domanda, corredata di tutti i pertinenti documenti giustificativi;
b)
effettuano controlli a intervalli regolari per accertare il rispetto, da parte delle organizzazioni interprofessionali, delle condizioni per il riconoscimento, comminano sanzioni a tali organizzazioni in caso di irregolarità o di inosservanza delle disposizioni del presente regolamento e decidono, se necessario, la revoca del riconoscimento;
c)
revocano il riconoscimento se:
i)
i requisiti e le condizioni previsti dal presente capitolo per il riconoscimento non sono più soddisfatti;
ii)
l’organizzazione interprofessionale aderisce agli accordi, decisioni e pratiche concordate di cui all’articolo 22, paragrafo 3, fatte salve le altre eventuali sanzioni da comminare a norma della legislazione nazionale;
iii)
l’organizzazione interprofessionale non osserva l’obbligo di notifica di cui all’articolo 22, paragrafo 2;
d)
comunicano alla Commissione, entro due mesi, le decisioni di concessione, diniego o revoca del riconoscimento.
4. Le modalità e la frequenza con cui gli Stati membri devono riferire alla Commissione in merito alle attività delle organizzazioni interprofessionali sono stabilite secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96.
La Commissione può, a seguito di controlli effettuati, chiedere agli Stati membri di revocare il riconoscimento.
5. Il riconoscimento equivale ad una autorizzazione a svolgere le attività di cui all’articolo 20, lettera c), fatte salve le altre disposizioni del presente regolamento.
6. La Commissione rende pubblici, nei modi che essa giudica opportuni, un elenco delle organizzazioni interprofessionali riconosciute, indicandone la circoscrizione economica o la zona di attività, nonché le azioni intraprese ai sensi dell’articolo 23. Sono pubblicate anche le revoche del riconoscimento.
CAPITOLO II
Regole di concorrenza
Articolo 22
Applicazione delle regole di concorrenza
1. In deroga all’articolo 1 del regolamento (CE) n. 1184/2006 del Consiglio, del 24 luglio 2006, relativo all’applicazione di alcune regole di concorrenza alla produzione e al commercio dei prodotti agricoli (17), l’articolo 81, paragrafo 1, del trattato non si applica agli accordi, alle decisioni e alle pratiche concordate delle organizzazioni interprofessionali riconosciute, finalizzati allo svolgimento delle attività di cui all’articolo 20, lettera c), del presente regolamento.
2. Il paragrafo 1 si applica soltanto a condizione che:
a)
gli accordi, le decisioni e le pratiche concordate siano stati notificati alla Commissione;
b)
entro i due mesi successivi alla ricezione di tutte le informazioni richieste, la Commissione non abbia accertato l’incompatibilità degli accordi, delle decisioni o delle pratiche concordate con la normativa comunitaria.
3. Gli accordi, le decisioni e le pratiche concordate non possono avere effetto prima che sia trascorso il periodo di cui al paragrafo 2, lettera b).
4. Sono considerati in ogni caso incompatibili con la normativa comunitaria gli accordi, le decisioni e le pratiche concordate che:
a)
possono causare una qualsiasi forma di compartimentazione dei mercati all’interno della Comunità;
b)
possono nuocere al buon funzionamento dell’organizzazione comune dei mercati;
c)
possono creare distorsioni di concorrenza non indispensabili per conseguire gli obiettivi della politica agricola comune perseguiti dall’attività dell’organizzazione interprofessionale;
d)
comportano la fissazione dei prezzi, indipendentemente dalle attività svolte dalle organizzazioni interprofessionali in applicazione della normativa comunitaria specifica;
e)
possono creare discriminazioni o eliminare la concorrenza per una parte sostanziale dei prodotti di cui trattasi.
5. Se, alla scadenza del termine di due mesi di cui al paragrafo 2, lettera b), la Commissione constata che non siano soddisfatte le condizioni per l’applicazione del paragrafo 1, essa adotta una decisione con cui si dichiara che l’articolo 81, paragrafo 1, del trattato si applica all’accordo, alla decisione o alla pratica concordata in questione.
La decisione della Commissione si applica a decorrere dalla data di notifica della stessa all’organizzazione interprofessionale interessata, tranne qualora quest’ultima abbia fornito informazioni errate o abbia abusato della deroga di cui al paragrafo 1.
6. In caso di accordi pluriennali, la notifica del primo anno è valida per gli anni successivi dell’accordo. Tuttavia, in questo caso, la Commissione, di propria iniziativa o su richiesta di uno Stato membro, può in qualsiasi momento esprimere un parere di incompatibilità.
CAPITOLO III
Estensione delle regole
Articolo 23
Estensione delle regole
1. Qualora un’organizzazione interprofessionale operante in una o più regioni determinate di uno Stato membro sia considerata rappresentativa della produzione o del commercio o della trasformazione di un dato prodotto, lo Stato membro interessato può, su richiesta di tale organizzazione interprofessionale, disporre che alcuni degli accordi, decisioni o pratiche concordate convenuti nell’ambito di quest’ultima siano resi obbligatori, per un periodo limitato, nei confronti degli altri operatori attivi, individualmente o in gruppo, nella regione o nelle regioni di cui trattasi e non aderenti alla suddetta organizzazione.
2. Un’organizzazione interprofessionale è considerata rappresentativa ai sensi del paragrafo 1 qualora rappresenti almeno due terzi della produzione o del commercio o della trasformazione del prodotto o dei prodotti in questione nella regione o nelle regioni interessate di uno Stato membro. Qualora la richiesta di estensione delle regole agli altri operatori riguardi più regioni, l’organizzazione interprofessionale deve comprovare una rappresentatività minima per ciascuno dei comparti raggruppati e in ognuna delle regioni interessate.
3. Le regole delle quali può essere chiesta l’estensione:
a)
si prefiggono uno dei seguenti obiettivi:
i)
conoscenza della produzione e del mercato;
ii)
regole di produzione più restrittive rispetto alla normativa comunitaria o nazionale;
iii)
stesura di contratti tipo compatibili con la normativa comunitaria;
iv)
regole di commercializzazione;
v)
regole di tutela ambientale;
vi)
azioni di promozione e di valorizzazione della produzione;
vii)
azioni di tutela dell’agricoltura biologica nonché delle denominazioni d’origine, dei marchi di qualità e delle indicazioni geografiche;
b)
sono applicate da almeno una campagna di commercializzazione;
c)
possono essere rese obbligatorie per un massimo di tre campagne di commercializzazione;
d)
non danneggiano altri operatori dello Stato membro interessato o della Comunità.
Tuttavia, la condizione di cui al primo comma, lettera b), non si applica se le regole interessate sono quelle di cui all’allegato I, punti 1, 3 e 5. In tal caso l’estensione delle regole non può essere applicata per più di una campagna di commercializzazione.
4. Le regole di cui al paragrafo 3, lettera a), punti ii), iv) e v), non sono diverse da quelle elencate nell’allegato I. Le regole di cui al paragrafo 3, lettera a), punto ii), non si applicano ai prodotti ottenuti fuori dalla regione o dalle regioni determinate di cui al paragrafo 1.
Articolo 24
Notifica e revoca
1. Gli Stati membri comunicano senza indugio alla Commissione le regole da essi rese obbligatorie per tutti gli operatori di una o più regioni determinate ai sensi dell’articolo 23, paragrafo 1. La Commissione rende pubbliche tali regole nei modi che essa giudica opportuni.
2. Prima di rendere pubbliche le regole, la Commissione informa il comitato istituito dall’articolo 46, paragrafo 1, del regolamento (CE) n. 2200/96 di qualsiasi notifica relativa all’estensione di accordi interprofessionali.
3. La Commissione dispone che uno Stato membro revochi l’estensione delle regole da esso decisa nei casi di cui all’articolo 16.
Articolo 25
Contributi finanziari dei produttori non aderenti
In caso di estensione delle regole per uno o più prodotti e qualora una o più delle azioni di cui all’articolo 23, paragrafo 3, lettera a), svolte da un’organizzazione interprofessionale riconosciuta siano di interesse economico generale per gli operatori economici le cui attività sono legate al prodotto o ai prodotti in questione, lo Stato membro che ha accordato il riconoscimento può decidere che i singoli operatori o gruppi non aderenti all’organizzazione interprofessionale che fruiscono di dette azioni siano tenuti a corrispondere all’organizzazione un importo pari alla totalità o ad una parte dei contributi finanziari versati dagli aderenti, nella misura in cui siano destinati a coprire le spese direttamente occasionate dall’esecuzione delle azioni di cui trattasi.
TITOLO V
SCAMBI CON I PAESI TERZI
CAPITOLO I
Disposizioni generali
Articolo 26
Principi generali
Salvo disposizione contraria prevista dal presente regolamento o adottata a norma dello stesso, negli scambi con i paesi terzi sono vietate:
a)
la riscossione di qualsiasi tassa avente effetto equivalente a un dazio doganale;
b)
l’applicazione di qualsiasi restrizione quantitativa o misura di effetto equivalente.
Articolo 27
Nomenclatura combinata
Per la classificazione dei prodotti contemplati dal presente titolo si applicano le norme generali relative all’interpretazione della nomenclatura combinata, nonché le relative norme specifiche di applicazione. La nomenclatura tariffaria risultante dall’applicazione del presente regolamento viene inserita nella tariffa doganale comune.
CAPITOLO II
Importazioni
Sezione I
Titoli di importazione
Articolo 28
Regime facoltativo dei titoli di importazione
La Commissione può assoggettare le importazioni nella Comunità di uno o più prodotti contemplati dal presente regolamento alla presentazione di un titolo d’importazione.
Articolo 29
Rilascio dei titoli
I titoli di importazione sono rilasciati dagli Stati membri a chiunque ne faccia richiesta, indipendentemente dal luogo di stabilimento nella Comunità, salvo qualora il Consiglio disponga diversamente e fatte salve le disposizioni adottate per l’applicazione del presente capitolo.
Articolo 30
Validità
Il titolo di importazione è valido in tutta la Comunità.
Articolo 31
Cauzione
1. Salvo se altrimenti disposto secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96, il rilascio del titolo è subordinato alla costituzione di una cauzione a garanzia dell’importazione dei prodotti nel corso del periodo di validità del titolo.
2. Salvo casi di forza maggiore, la cauzione è incamerata in tutto o in parte se l’importazione non è effettuata o è effettuata solo parzialmente entro il periodo di validità del titolo.
Articolo 32
Modalità di applicazione
Le modalità di applicazione della presente sezione, compresa la durata di validità dei titoli ed il livello della cauzione, sono adottate secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96.
Sezione II
Dazi all’importazione e regime del prezzo di entrata
Articolo 33
Dazi all’importazione
Salvo disposizione contraria nel presente regolamento, ai prodotti contemplati dal presente regolamento si applicano le aliquote dei dazi all’importazione della tariffa doganale comune.
Articolo 34
Regime del prezzo di entrata
1. Qualora l’applicazione del dazio della tariffa doganale comune dipenda dal prezzo di entrata della partita importata, la reale entità di tale prezzo è verificata alla stregua di un valore all’importazione forfettario, calcolato dalla Commissione per ciascun prodotto e per ciascuna origine in base alla media ponderata dei prezzi del prodotto in questione sui mercati d’importazione rappresentativi degli Stati membri o, se necessario, su altri mercati.
Tuttavia, per la verifica del prezzo di entrata di prodotti importati essenzialmente a fini di trasformazione, possono essere adottate disposizioni specifiche secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96.
2. Se il prezzo di entrata dichiarato della partita in questione è superiore al valore all’importazione forfettario, maggiorato di un margine stabilito secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96, ma non superiore al 10 % del valore forfettario, è necessario costituire una cauzione pari al dazio all’importazione determinata in base al valore all’importazione forfettario.
3. Se il prezzo di entrata della partita in questione non è dichiarato al momento dello sdoganamento, l’applicazione del dazio della tariffa doganale comune dipende dal valore all’importazione forfettario o dall’applicazione delle pertinenti disposizioni della legislazione doganale, con modalità da determinare secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96.
4. Le modalità di applicazione del presente articolo sono adottate secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96.
Articolo 35
Dazi addizionali all’importazione
1. Per evitare o neutralizzare eventuali effetti pregiudizievoli sul mercato comunitario imputabili alle importazioni di uno o più prodotti contemplati dal presente regolamento, a tali importazioni si applica un dazio addizionale all’importazione, con l’aliquota di cui agli articoli 33 e 34, qualora:
a)
le importazioni siano effettuate ad un prezzo inferiore a quello comunicato dalla Comunità all’Organizzazione mondiale del commercio («prezzo soglia»); o
b)
il volume delle importazioni in un dato anno superi un determinato quantitativo («quantitativo soglia»).
Il quantitativo soglia è determinato in base alle possibilità di accesso al mercato intese come importazioni in percentuale del corrispondente consumo interno nei tre anni precedenti.
2. Il dazio addizionale all’importazione non è applicato se le importazioni non rischiano di perturbare il mercato comunitario o gli effetti appaiono sproporzionati rispetto all’obiettivo perseguito.
3. Ai fini del paragrafo 1, lettera a), i prezzi all’importazione sono determinati in base ai prezzi cif all’importazione della partita considerata.
I prezzi cif all’importazione sono verificati rispetto ai prezzi rappresentativi del prodotto interessato sul mercato mondiale o sul mercato comunitario di importazione.
4. Le modalità di applicazione del presente articolo sono adottate secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96. Tali modalità precisano in particolare:
a)
i prodotti ai quali sono applicati i dazi addizionali all’importazione;
b)
gli altri criteri necessari per garantire l’applicazione del paragrafo 1.
Sezione III
Gestione dei contingenti di importazione
Articolo 36
Contingenti tariffari
1. I contingenti tariffari per l’importazione dei prodotti contemplati dal presente regolamento, istituiti in forza di accordi conclusi a norma dell’articolo 300 del trattato o di un atto del Consiglio, sono aperti e gestiti dalla Commissione con modalità da adottarsi secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96.
2. I contingenti tariffari sono gestiti in modo da evitare discriminazioni tra gli operatori interessati applicando uno dei metodi seguenti, una loro combinazione o un altro metodo appropriato:
a)
un metodo basato sull’ordine cronologico di presentazione delle domande (secondo il principio «primo arrivato, primo servito»);
b)
un metodo di ripartizione in proporzione ai quantitativi richiesti all’atto della presentazione delle domande («metodo dell’esame simultaneo»);
c)
un metodo basato sulla considerazione delle correnti commerciali tradizionali (metodo detto «operatori tradizionali/nuovi arrivati»).
3. I metodi di gestione adottati tengono conto, se del caso, del fabbisogno di approvvigionamento del mercato comunitario e della necessità di salvaguardarne l’equilibrio.
Articolo 37
Apertura dei contingenti tariffari
La Commissione stabilisce i contingenti tariffari annuali, se necessario opportunamente scaglionati nell’arco dell’anno, e il metodo di gestione da applicare, secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96.
Le modalità di applicazione della presente sezione sono adottate secondo la stessa procedura e riguardano in particolare:
a)
garanzie circa la natura, la provenienza e l’origine del prodotto;
b)
il riconoscimento del documento atto a verificare le garanzie di cui alla lettera a);
c)
le condizioni per il rilascio e il periodo di validità dei titoli di importazione.
Sezione IV
Misure di salvaguardia e regime di perfezionamento attivo
Articolo 38
Misure di salvaguardia
1. La Commissione può adottare misure di salvaguardia avverso le importazioni nella Comunità fatto salvo il paragrafo 3 del presente articolo, conformemente al regolamento (CE) n. 519/94 del Consiglio, del 7 marzo 1994, relativo al regime comune applicabile alle importazioni da alcuni paesi terzi (18), e al regolamento (CE) n. 3285/94 del Consiglio, del 22 dicembre 1994, relativo al regime comune applicabile alle importazioni (19).
2. Salvo disposizione contraria del Consiglio, le misure di salvaguardia avverso le importazioni nella Comunità previste negli accordi internazionali conclusi a norma dell’articolo 300 del trattato sono adottate dalla Commissione a norma del paragrafo 3 del presente articolo.
3. La Commissione può adottare le misure di salvaguardia di cui ai paragrafi 1 e 2 su richiesta di uno Stato membro o di propria iniziativa. Ove tali misure siano state richieste da uno Stato membro, la Commissione decide al riguardo entro cinque giorni lavorativi dalla data di ricezione della domanda.
Tali misure di salvaguardia vengono comunicate agli Stati membri e sono immediatamente applicabili.
Ogni Stato membro può deferire al Consiglio le decisioni prese dalla Commissione a norma dei paragrafi 1 e 2 entro cinque giorni lavorativi dalla data della loro notifica. Il Consiglio si riunisce senza indugio. Esso può, deliberando a maggioranza qualificata, modificare o abrogare le decisioni di cui trattasi entro un mese dalla data in cui gli sono state deferite.
4. Ove la Commissione ritenga che una misura di salvaguardia adottata a norma dei paragrafi 1 o 2 debba essere revocata o modificata, essa procede nel modo seguente:
a)
se il Consiglio si è pronunciato sulla misura, la Commissione gli propone di abrogarla o modificarla. Il Consiglio delibera a maggioranza qualificata;
b)
in tutti gli altri casi, la Commissione revoca o modifica le misure di salvaguardia comunitarie.
Articolo 39
Sospensione del regime di perfezionamento attivo
1. Qualora il mercato comunitario subisca o rischi di subire perturbazioni a motivo del regime di perfezionamento attivo, la Commissione può, su a richiesta di uno Stato membro o di propria iniziativa, sospendere totalmente o parzialmente il ricorso a detto regime per i prodotti contemplati dal presente regolamento. Ove tali misure siano state richieste da uno Stato membro, la Commissione decide al riguardo entro cinque giorni lavorativi dalla data di ricezione della domanda.
Tali misure vengono comunicate agli Stati membri e sono immediatamente applicabili.
Ogni Stato membro può deferire al Consiglio le misure decise dalla Commissione a norma del primo comma entro cinque giorni lavorativi dalla data di notifica delle stesse. Il Consiglio si riunisce senza indugio. Esso può, deliberando a maggioranza qualificata, modificare o abrogare le misure di cui trattasi entro un mese dalla data in cui gli sono state deferite.
2. Nella misura necessaria al buon funzionamento dell’organizzazione comune dei mercati per i prodotti contemplati dal presente regolamento, il Consiglio, deliberando secondo la procedura di cui all’articolo 37, paragrafo 2, del trattato, può vietare totalmente o parzialmente il ricorso al regime di perfezionamento attivo per tali prodotti.
CAPITOLO III
Esportazioni
Sezione I
Titoli di esportazione
Articolo 40
Regime facoltativo dei titoli di esportazione
1. La Commissione può decidere di assoggettare le esportazioni dalla Comunità dei prodotti contemplati dal presente regolamento alla presentazione di un titolo d’importazione.
2. Gli articoli 29, 30 e 31 si applicano per analogia.
3. Le modalità di applicazione del presente articolo, compresa la durata di validità dei titoli ed il livello della cauzione, sono adottate secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96.
Sezione II
Sospensione del regime di perfezionamento passivo
Articolo 41
Sospensione del regime di perfezionamento passivo
1. Qualora il mercato comunitario subisca o rischi di subire perturbazioni a motivo del regime di perfezionamento passivo, la Commissione può, su richiesta di uno Stato membro o di propria iniziativa, sospendere totalmente o parzialmente il ricorso a detto regime per i prodotti contemplati dal presente regolamento. Ove tali misure siano state richieste da uno Stato membro, la Commissione decide al riguardo entro cinque giorni lavorativi dalla data di ricezione della domanda.
Tali misure vengono comunicate agli Stati membri e sono immediatamente applicabili.
Ogni Stato membro può deferire al Consiglio le misure decise dalla Commissione a norma del primo comma entro cinque giorni lavorativi dalla data di notifica delle stesse. Il Consiglio si riunisce senza indugio. Esso può, deliberando a maggioranza qualificata, modificare o abrogare le misure di cui trattasi entro un mese dalla data in cui gli sono state deferite.
2. Nella misura necessaria al buon funzionamento dell’organizzazione comune dei mercati per i prodotti contemplati dal presente regolamento, il Consiglio, deliberando secondo la procedura di cui all’articolo 37, paragrafo 2, del trattato, può vietare totalmente o parzialmente il ricorso al regime di perfezionamento passivo per tali prodotti.
TITOLO VI
DISPOSIZIONI ATTUATIVE, MODIFICATIVE E FINALI
CAPITOLO I
Disposizioni attuative
Articolo 42
Modalità di applicazione
Le modalità di applicazione del presente regolamento sono adottate secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96. Tali modalità possono comprendere, in particolare:
a)
modalità di applicazione del titolo II, concernenti:
i)
i prodotti sottoposti a normalizzazione e le norme di commercializzazione di cui all’articolo 2, in particolare al fine di definire la nozione di prodotto di qualità sana, leale e mercantile;
ii)
disposizioni relative ai controlli di conformità, in particolare riguardo alla loro attuazione uniforme negli Stati membri;
iii)
disposizioni relative alle deroghe ed alle esenzioni dall’applicazione delle norme di commercializzazione;
iv)
disposizioni in materia di presentazione, commercializzazione ed etichettatura;
v)
disposizioni relative all’applicazione delle norme di commercializzazione ai prodotti importati nella Comunità e a quelli esportati dalla Comunità;
b)
modalità di applicazione del titolo III, concernenti in particolare:
i)
disposizioni relative alle organizzazioni di produttori transnazionali ed alle organizzazioni di associazioni di produttori transnazionali, compresa l’assistenza amministrativa prestata dalle pertinenti autorità competenti nei casi di cooperazione transnazionale;
ii)
disposizioni relative al finanziamento delle misure di cui all’articolo 7, fra l’altro le soglie ed i massimali per gli aiuti ed il livello di cofinanziamento comunitario degli aiuti;
iii)
la proporzione e le modalità per il rimborso dell’assistenza di cui all’articolo 11, paragrafo 1;
iv)
disposizioni relative agli investimenti delle singole aziende;
v)
le date per le comunicazioni e le notifiche di cui all’articolo 13;
vi)
disposizioni relative ai pagamenti parziali dell’assistenza finanziaria della Comunità di cui all’articolo 13;
c)
modalità di applicazione del titolo IV;
d)
disposizioni relative ai controlli fisici e amministrativi che gli Stati membri sono tenuti ad effettuare per verificare l’adempimento degli obblighi derivanti dal presente regolamento;
e)
la disciplina per l’irrogazione di sanzioni amministrative in caso di inadempimento degli obblighi derivanti dall’applicazione del presente regolamento. Le sanzioni amministrative saranno proporzionate alla gravità, alla portata, alla persistenza e alla frequenza dell’inadempienza constatata;
f)
disposizioni in materia di recupero di pagamenti indebiti derivanti dall’applicazione del presente regolamento;
g)
modalità secondo cui gli Stati membri devono riferire alla Commissione in merito ai controlli effettuati e ai relativi risultati;
h)
modalità di applicazione del titolo V, comprese le disposizioni espressamente menzionate nello stesso titolo;
i)
disposizioni intese a determinare i dati necessari ai fini dell’applicazione dell’articolo 44 e a definirne la forma, il contenuto, i tempi e le scadenze, nonché le modalità di trasmissione o di messa a disposizione di dati e documenti;
j)
misure intese ad agevolare la transizione dal regime di cui ai regolamenti (CE) n. 2200/96, (CE) n. 2201/96 e (CE) n. 2202/96 a quello istituito dal presente regolamento, comprese quelle per l’attuazione dell’articolo 55 del presente regolamento.
CAPITOLO II
Modifiche, abrogazioni e disposizioni finali
Articolo 43
Aiuti di Stato
Salvo disposizione contraria prevista dal presente regolamento, gli articoli 87, 88 e 89 del trattato si applicano alla produzione e al commercio dei prodotti di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96 e di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2201/96 ed alle patate, fresche o refrigerate, del codice NC 0701.
In deroga alle disposizioni di cui al primo comma:
a)
gli Stati membri possono continuare a erogare aiuti di Stato nel quadro di un regime esistente per la produzione ed il commercio di patate, fresche o refrigerate, del codice NC 0701 fino al 31 dicembre 2011;
b)
la Spagna e l’Italia possono, nel corso della campagna di commercializzazione 2007/2008, erogare un aiuto di Stato di un importo massimo di 15 milioni di EUR al fine di aiutare il settore della trasformazione dei pomodori ad adeguarsi alle disposizioni di cui al presente regolamento;
c)
gli Stati membri possono erogare un aiuto di Stato fino al 31 dicembre 2010 alle seguenti condizioni:
i)
l’aiuto di Stato è versato unicamente ai produttori di ortofrutticoli che non appartengono ad un’organizzazione di produttori riconosciuta e che sottoscrivono un contratto con un’organizzazione siffatta in cui essi accettano di applicare le misure di prevenzione e di gestione delle crisi dell’organizzazione di produttori in questione;
ii)
l’importo dell’aiuto di Stato versato a tali produttori non supera il 75 % del sostegno comunitario ricevuto dai produttori appartenenti all’organizzazione di produttori in questione; e
iii)
entro il 31 dicembre 2010 lo Stato membro interessato presenta alla Commissione una relazione sull’utilità e sull’efficacia dell’aiuto di Stato, nella quale valuta in particolare in che misura l’aiuto ha sostenuto l’organizzazione del settore. La Commissione esamina la relazione e decide sull’opportunità di formulare proposte appropriate.
Articolo 44
Comunicazioni
Gli Stati membri e la Commissione si comunicano i dati necessari ai fini dell’applicazione del presente regolamento, a fini di monitoraggio e di analisi del mercato, nonché ai fini del rispetto degli impegni internazionali relativi ai prodotti contemplati dal presente regolamento.
Articolo 45
Spese
Le spese sostenute a titolo del presente regolamento si considerano interventi intesi a regolarizzare i mercati agricoli ai sensi dell’articolo 3, paragrafo 1, lettera b), del regolamento (CE) n. 1290/2005.
Articolo 46
Modifica del regolamento (CEE) n. 827/68
Nell’allegato del regolamento (CEE) n. 827/68 la voce per il codice NC 0910 è sostituita dalla seguente:
«ex 0910
Zenzero, curcuma, foglie di alloro, curry e altre spezie, ad esclusione del timo e dello zafferano».
Articolo 47
Modifiche del regolamento (CE) n. 2200/96
Il regolamento (CE) n. 2200/96 è modificato come segue:
1)
all’articolo 1, paragrafo 2, la tabella è sostituita dalla seguente:
«CN code
Descrizione
0702 00 00
Pomodori freschi o refrigerati
0703
Cipolle, scalogni, agli, porri ed altri ortaggi agliacei, freschi o refrigerati
0704
Cavoli, cavolfiori, cavoli ricci, cavoli rapa e simili prodotti commestibili del genere Brassica, freschi o refrigerati
0705
Lattughe (Latuca sativa) e cicorie (Cichorium spp.), fresche o refrigerate
0706
Carote, navoni, barbabietole da insalata, salsefrica o barba di becco, sedani-rapa, ravanelli e simili radici commestibili, freschi o refrigerati
0707 00
Cetrioli e cetriolini, freschi o refrigerati
0708
Legumi da granella, anche sgranati, freschi o refrigerati
ex 0709
Altri ortaggi, freschi o refrigerati, esclusi quelli delle sottovoci 0709 60 91, 0709 60 95, 0709 60 99, 0709 90 31, 0709 90 39 e 0709 90 60
ex 0802
Altre frutta a guscio, fresche o secche, anche sgusciate o decorticate, escluse noci di arec (o di betel) e noci di cola di cui alla sottovoce 0802 90 20
0803 00 11
Banane fresche da cuocere
ex 0803 00 90
Banane essiccate da cuocere
0804 20 10
Fichi, freschi
0804 30 00
Ananassi
0804 40 00
Avocadi
0804 50 00
Guaiave, manghi e mangostani
0805
Agrumi, freschi o secchi
0806 10 10
Uve da tavola, fresche
0807
Meloni (compresi i cocomeri) e papaie, freschi
0808
Mele, pere e cotogne, fresche
0809
Albicocche, ciliegie, pesche (comprese le pesche noci), prugne e prugnole, fresche
0810
Altre frutta fresche
0813 50 31
0813 50 39
Miscugli formati esclusivamente da frutta a guscio secche delle voci 0801 e 0802
0910 20
Zafferano
ex 0910 99
Timo, fresco o refrigerato
ex 1211 90 85
Basilico, melissa, menta, origano - maggiorana selvatica (origanum vulgare), rosmarino, salvia, freschi o refrigerati
1212 99 30
Carrube»
2)
i titoli da I a VI, gli articoli 43 e 44, gli articoli da 47 a 57 e gli allegati da I a V sono soppressi;
3)
l’articolo 46 è sostituito dal seguente:
«Articolo 46
1. La Commissione è assistita da un comitato di gestione per gli ortofrutticoli (di seguito “il comitato”).
2. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo, si applicano gli articoli 4 e 7 della decisione 1999/468/CE.
Il periodo di cui all’articolo 4, paragrafo 3, della decisione 1999/468/CE è fissato a un mese.»
Articolo 48
Modifiche del regolamento (CE) n. 2201/96
Il regolamento (CE) n. 2201/96 è modificato come segue:
1)
l’articolo 1, paragrafo 3, è sostituito dal seguente:
«3. Le campagne di commercializzazione per i prodotti di cui al paragrafo 2 sono fissate, se necessario, secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96.»;
2)
i titoli I e II, gli articoli da 23 a 32 e gli allegati da I a III sono soppressi.
Articolo 49
Modifiche del regolamento (CE) n. 2826/2000
Il regolamento (CE) n. 2826/2000 è modificato come segue:
1)
all’articolo 5, paragrafo 3, è aggiunto il comma seguente:
«Per quanto riguarda la promozione degli ortofrutticoli freschi si attribuirà speciale importanza alla promozione mirata ai bambini nelle scuole.»;
2)
all’articolo 9, paragrafo 2, è aggiunto il comma seguente:
«La percentuale di cui al primo comma è portata al 60 % qualora la promozione degli ortofrutticoli sia rivolta ai bambini nelle scuole.»
Articolo 50
Modifiche della direttiva 2001/112/CE
All’articolo 7 della direttiva 2001/112/CE è aggiunto il trattino seguente:
«-
allineare la presente direttiva agli sviluppi delle norme internazionali pertinenti, se del caso.»
Articolo 51
Modifiche della direttiva 2001/113/CE
All’articolo 5 della direttiva 2001/113/CE è aggiunto il trattino seguente:
«-
allineare la presente direttiva agli sviluppi delle norme internazionali pertinenti, se del caso.»
Articolo 52
Modifiche del regolamento (CE) n. 1782/2003
Il regolamento (CE) n. 1782/2003 è modificato come segue:
1)
all’articolo 33, paragrafo 1, la lettera a) è sostituita dalla seguente:
«a)
abbiano fruito di un pagamento durante il periodo di riferimento di cui all’articolo 38, a titolo di almeno uno dei regimi di sostegno menzionati nell’allegato VI, oppure, per quanto riguarda l’olio d’oliva, nelle campagne di commercializzazione di cui all’articolo 37, paragrafo 1, secondo comma, o, per quanto riguarda la barbabietola da zucchero, la canna da zucchero e la cicoria, abbiano beneficiato del sostegno di mercato nel periodo rappresentativo di cui all’allegato VII, punto K, oppure, per quanto riguarda le banane, abbiano fruito di compensazioni per la perdita di reddito nel periodo rappresentativo di cui all’allegato VII, punto L, o, per quanto riguarda gli ortofrutticoli, le patate di consumo ed i vivai, abbiano prodotto ortofrutticoli, patate di consumo o vivai, nel periodo rappresentativo fissato dagli Stati membri per i prodotti in questione ai sensi dell’allegato VII, punto M;»
2)
all’articolo 37, paragrafo 1, è aggiunto il comma seguente:
«Per gli ortofrutticoli, le patate di consumo ed i vivai l’importo di riferimento è calcolato e adeguato a norma dell’allegato VII, punto M.»;
3)
l’articolo 40, paragrafo 2, è sostituito dal seguente:
«2. Se il caso di forza maggiore o le circostanze eccezionali interessano l’intero periodo di riferimento, lo Stato membro calcola l’importo di riferimento sulla base del periodo 1997-1999.
Per quanto riguarda la barbabietola da zucchero, la canna da zucchero e la cicoria, l’importo di riferimento è calcolato sulla base della campagna di commercializzazione più vicina all’inizio del periodo rappresentativo scelto a norma dell’allegato VII, punto K. Per quanto riguarda le banane, l’importo di riferimento è calcolato sulla base della campagna di commercializzazione più vicina all’inizio del periodo rappresentativo scelto a norma dell’allegato VII, punto L. Per quanto riguarda gli ortofrutticoli e le patate di consumo e i vivai, l’importo di riferimento è calcolato sulla base della campagna di commercializzazione più vicina all’inizio del periodo rappresentativo scelto a norma dell’allegato VII, punto M. In questi casi le disposizioni del paragrafo 1 si applicano per analogia.»;
4)
all’articolo 42, paragrafo 8, è aggiunto il comma seguente:
«Tuttavia, qualora si applichi il paragrafo 5, gli Stati membri possono decidere che, per il 2007, i diritti all’aiuto inutilizzati che corrispondono ad un numero equivalente di ettari dichiarati dall’agricoltore ed utilizzati per le patate di consumo o per gli ortofrutticoli non saranno versati nella riserva nazionale.»;
5)
all’articolo 43, paragrafo 2, la lettera a) è sostituita dalla seguente:
«a)
nel caso degli aiuti per la fecola di patate, i foraggi essiccati, le sementi, gli oliveti e il tabacco, di cui all’allegato VII, il numero di ettari la cui produzione ha fruito dell’aiuto durante il periodo di riferimento, calcolato a norma dell’allegato VII, punti B, D, F, H e I;
a bis)
nel caso della barbabietola da zucchero, della canna da zucchero e della cicoria, il numero di ettari calcolato a norma dell’allegato VII, punto K, punto 4;
a ter)
nel caso delle banane, il numero di ettari calcolato a norma dell’allegato VII, punto L;
a quater)
nel caso degli ortofrutticoli, delle patate di consumo e dei vivai il numero di ettari calcolato a norma dell’allegato VII, punto M;»
6)
all’articolo 44, paragrafo 2, il secondo comma è sostituito dal seguente:
«Per “ettari ammissibili” si intendono anche:
a)
le superfici coltivate a luppolo o soggette all’obbligo di ritiro temporaneo dalla produzione;
b)
le superfici a oliveto;
c)
le superfici coltivate a banane;
d)
le superfici investite a colture permanenti di ortofrutticoli;
e)
i vivai.»;
7)
all’articolo 45 è aggiunto il paragrafo seguente:
«3. Tuttavia, per il 2007, negli Stati membri che non si sono avvalsi dell’opzione di cui all’articolo 71 e che non si avvalgono dell’opzione di cui all’articolo 51, secondo comma, i diritti all’aiuto inutilizzati che corrispondono ad un numero equivalente di ettari dichiarati dall’agricoltore ed utilizzati per le patate di consumo o per gli ortofrutticoli non saranno versati nella riserva nazionale.»;
8)
l’articolo 51 è sostituito dal seguente:
«Articolo 51
Uso agricolo del suolo
Gli agricoltori possono utilizzare le parcelle dichiarate ai sensi dell’articolo 44, paragrafo 3, per qualsiasi attività agricola, ad eccezione delle colture permanenti. Tuttavia, gli agricoltori possono utilizzare le parcelle per quanto segue:
a)
luppolo:
b)
oliveti,
c)
banane,
d)
colture permanenti di ortofrutticoli;
e)
vivai.
In deroga alle disposizioni di cui al primo comma, uno Stato membro può decidere, entro il 1o novembre 2007, che fino ad una data che sarà stabilita dallo Stato membro interessato, ma che non sarà posteriore al 31 dicembre 2010, le parcelle ubicate in una o più regioni all’interno di tale Stato membro possono continuare a non essere utilizzate per:
a)
la produzione di uno o più dei prodotti di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96 ed all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2201/96. In tal caso gli Stati membri possono tuttavia decidere di autorizzare colture intercalari sugli ettari ammissibili all’aiuto nel corso di un periodo massimo di tre mesi a decorrere dal 15 agosto di ogni anno; tuttavia, su richiesta di uno Stato membro, tale data può essere modificata secondo la procedura di cui all’articolo 144, paragrafo 2, per le regioni in cui i cereali sono abitualmente raccolti più presto per questioni climatiche; e/o
b)
la produzione di patate di consumo; e/o
c)
i vivai.»;
9)
l’articolo 60, paragrafo 8, è sostituito dal seguente:
«8. Quando uno Stato membro decide di avvalersi della deroga di cui all’articolo 51, secondo comma, esso può altresì decidere, entro il 1o novembre 2007, di applicare i paragrafi da 1 a 7 del presente articolo per il medesimo periodo. I paragrafi da 1 a 7 del presente articolo non si applicano in nessun altro caso.»;
10)
all’articolo 63, paragrafo 3, è aggiunto il comma seguente:
«Con riguardo all’inclusione nel regime di pagamento unico della componente relativa ai pagamenti per gli ortofrutticoli, le patate di consumo ed i vivai, gli Stati membri possono decidere entro il 1o aprile 2008 di applicare la deroga di cui al primo comma.»;
11)
l’articolo 64, paragrafo 2, è sostituito dal seguente:
«2. In conformità della scelta operata da ciascuno Stato membro, la Commissione fissa, secondo la procedura di cui all’articolo 144, paragrafo 2, un massimale per ciascun pagamento diretto previsto negli articoli da 66 a 69.
Detto massimale è pari alla componente di ciascun tipo di pagamento diretto nell’ambito dei massimali nazionali di cui all’articolo 41, moltiplicato per le percentuali di riduzione applicate dagli Stati membri a norma degli articoli da 66 a 69.
L’importo totale dei massimali fissati è dedotto dai massimali nazionali di cui all’articolo 41 secondo la procedura di cui all’articolo 144, paragrafo 2.»;
12)
l’articolo 65, paragrafo 1, è sostituito dal seguente:
«1. Per i diritti da concedere agli agricoltori, previa eventuale riduzione a norma dell’articolo 41, la componente “importo di riferimento” risultante da ciascuno dei pagamenti diretti previsti rispettivamente negli articoli da 66 a 69 è ridotta di una percentuale che sarà stabilita dagli Stati membri nei limiti fissati agli articoli summenzionati e, per i pagamenti diretti di cui all’articolo 68 ter, limitatamente al periodo fissato dagli Stati membri conformemente a detto articolo.»;
13)
dopo l’articolo 68 bis è inserito l’articolo seguente:
«Articolo 68 ter
Pagamenti transitori per i prodotti ortofrutticoli
1. Gli Stati membri possono decidere, entro il 1o novembre 2007, di conservare fino al 31 dicembre 2011, fino al 50 % della componente dei massimali nazionali di cui all’articolo 41 corrispondente a taluni pomodori consegnati alla trasformazione e che erano ammissibili all’aiuto a titolo del regime previsto dal regolamento (CE) n. 2201/96.
In tal caso e nei limiti del massimale fissato a norma dell’articolo 64, paragrafo 2, lo Stato membro in questione effettua, su base annua, un pagamento supplementare agli agricoltori.
Il pagamento supplementare è versato agli agricoltori che producono tali pomodori nelle condizioni previste al titolo IV, capitolo 10 octies.
2. Gli Stati membri possono decidere entro il 1o novembre 2007 di conservare:
a)
fino al 31 dicembre 2010, fino al 100 % della componente dei massimali nazionali di cui all’articolo 41 corrispondente a talune colture di ortofrutticoli diverse dalle colture annuali di cui al terzo comma del presente paragrafo, consegnate alla trasformazione e che erano ammissibili all’aiuto a titolo del regime previsto dai regolamenti (CE) n. 2201/96 e (CE) n. 2202/96; e
b)
dal 1o gennaio 2011 al 31 dicembre 2012, fino al 75 % della componente dei massimali nazionali di cui all’articolo 41 corrispondente a talune colture di ortofrutticoli diverse dalle colture annuali di cui al terzo comma del presente paragrafo, consegnate alla trasformazione e che erano ammissibili all’aiuto a titolo del regime previsto dai regolamenti (CE) n. 2201/96 e (CE) n. 2202/96.
In tal caso e nei limiti del massimale fissato a norma dell’articolo 64, paragrafo 2, lo Stato membro in questione effettua, su base annua, un pagamento supplementare agli agricoltori.
Il pagamento supplementare è corrisposto agli agricoltori che producono uno o più dei prodotti ortofrutticoli consegnati alla trasformazione e che erano ammissibili all’aiuto a titolo dei regimi previsti dai regolamenti (CE) n. 2201/96 e (CE) n. 2202/96, come stabilito dallo Stato membro interessato, alle condizioni previste al titolo IV, capitolo 10 octies:
a)
fichi freschi;
b)
agrumi freschi;
c)
uve da tavola;
d)
pere;
e)
pesche e nettarine; e
f)
taluni tipi di prugne derivate dalle prugne “d’Ente”.
3. La componente dei massimali nazionali di cui al paragrafo 1 corrispondente ai pomodori è la seguente:
Stato membro
Importo
(milioni di EUR per anno civile)
Bulgaria
5,394
Repubblica ceca
0,414
Grecia
35,733
Spagna
56,233
Francia
8,033
Italia
183,967
Cipro
0,274
Malta
0,932
Ungheria
4,512
Romania
1,738
Polonia
6,715
Portogallo
33,333
Slovacchia
1,018
4. La componente dei massimali nazionali di cui al paragrafo 2 corrispondente alla produzione di ortofrutticoli diversa dalle colture annuali è la seguente:
Stato membro
Importo
(milioni di EUR per anno civile)
Bulgaria
0,851
Repubblica ceca
0,063
Grecia
153,833
Spagna
110,633
Francia
44,033
Italia
131,700
Cipro
Nel 2008: 4,793
Nel 2009: 4,856
Nel 2010: 4,919
Nel 2011: 4,982
Nel 2012: 5,045
Ungheria
0,244
Romania
0,025
Portogallo
2,900
Slovacchia
0,007»
14)
l’articolo 71 octies è soppresso;
15)
all’articolo 71 duodecies, paragrafo 2, è aggiunto il comma seguente:
«Tuttavia, con riguardo all’inclusione nel regime di pagamento unico della componente relativa ai pagamenti per gli ortofrutticoli, i nuovi Stati membri possono decidere, entro il 1o aprile 2008 o entro il 1o agosto dell’anno precedente il primo anno di applicazione del regime di pagamento unico, di applicare la deroga di cui al primo comma.»;
16)
al titolo IV, dopo il capitolo 10 septies sono aggiunti i capitoli seguenti:
«CAPITOLO 10 OCTIES
PAGAMENTI TRANSITORI PER I PRODOTTI ORTOFRUTTICOLI
Articolo 110 unvicies
Aiuti transitori alla superficie
1. Qualora siano applicati l’articolo 68 ter, paragrafo 1, o l’articolo 143 ter quater, paragrafo 1, nel corso del periodo menzionato in tali disposizioni può essere concesso a titolo transitorio un aiuto alla superficie alle condizioni previste dal presente capitolo agli agricoltori che producono taluni pomodori, come stabilito dagli Stati membri, che sono consegnati alla trasformazione.
2. Qualora siano applicati l’articolo 68 ter, paragrafo 2, o l’articolo 143 ter quater, paragrafo 2, nel corso del periodo menzionato in tali disposizioni può essere concesso a titolo transitorio un aiuto alla superficie alle condizioni previste dal presente capitolo agli agricoltori che producono taluni prodotti ortofrutticoli di cui all’articolo 68 ter, paragrafo 2, terzo comma, come stabilito dagli Stati membri, che sono consegnate alla trasformazione.
Articolo 110 duovicies
Importo dell’aiuto ed ammissibilità
1. Gli Stati membri stabiliscono l’importo dell’aiuto per ettaro di coltura di pomodori e di ciascun ortofrutticolo di cui all’articolo 68 ter, paragrafo 2, terzo comma, sulla base di criteri obiettivi e non discriminatori.
2. L’importo totale dei pagamenti non deve in nessun caso essere superiore al massimale stabilito conformemente all’articolo 64, paragrafo 2, o all’articolo 143 ter quater.
3. L’aiuto è concesso unicamente per le superfici la cui produzione è disciplinata da un contratto di trasformazione in uno dei prodotti elencati all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2201/96.
4. Gli Stati membri possono subordinare la concessione dell’aiuto comunitario ad altri criteri obiettivi e non discriminatori, tra cui l’appartenenza degli agricoltori ad un’organizzazione o ad un gruppo di produttori riconosciuti rispettivamente ai sensi degli articoli 4 o 7 del regolamento (CE) n. 1182/2007, del 26 settembre 2007, recante norme specifiche per l’ortofrutticolo (20).
5. Entro il 1o novembre 2007 gli Stati membri comunicano alla Commissione la loro decisione di applicare gli articoli 68 ter o 143 ter quater, l’importo conservato ai sensi di detti articoli ed i criteri di cui al paragrafo 1 del presente articolo.
CAPITOLO 10 NONIES
PAGAMENTO TRANSITORIO PER I FRUTTI ROSSI
Articolo 110 tervicies
Pagamento per i frutti rossi
1. Nel corso del periodo fino al 31 dicembre 2012 è applicato un aiuto alla superficie a titolo transitorio alle fragole del codice NC 0810 10 00 ed ai lamponi del codice NC 0810 20 10, consegnati all’industria di trasformazione.
2. L’aiuto è concesso unicamente per le superfici la cui produzione è disciplinata da un contratto di trasformazione in uno dei prodotti elencati all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2201/96.
3. L’aiuto comunitario è fissato a 230 EUR per ettaro all’anno.
4. Gli Stati membri possono concedere un aiuto nazionale complementare all’aiuto comunitario. L’importo totale dell’aiuto comunitario e nazionale non supera i 400 EUR per ettaro all’anno.
5. L’aiuto è versato soltanto per le superfici nazionali massime garantite assegnate agli Stati membri come segue:
Stato membro
Superficie nazionale garantita
(ettari)
Bulgaria
2 400
Ungheria
1 700
Lettonia
400
Lituania
600
Polonia
48 000
Se la superficie ammissibile all’aiuto in un determinato Stato membro e in un determinato anno supera la superficie nazionale massima garantita l’importo dell’aiuto di cui al paragrafo 3 è ridotto proporzionalmente al superamento della superficie nazionale massima garantita.
6. Gli articoli 143 bis e 143 quater non si applicano al pagamento per i frutti rossi.
17)
l’articolo 143 ter, paragrafo 1, è sostituito dal seguente:
«1. Durante il periodo di applicazione di cui al paragrafo 9, i nuovi Stati membri possono decidere, non oltre la data di adesione, di sostituire i pagamenti diretti, ad eccezione dell’aiuto a favore delle colture energetiche, istituito al titolo IV, capitolo 5, e del pagamento transitorio per i frutti rossi istituito al titolo IV, capitolo 10 nonies, con un pagamento unico per superficie che è calcolato a norma del paragrafo 2.»;
18)
il terzo trattino dell’articolo 143 ter, paragrafo 3, è sostituito dal seguente:
«-
adeguato ricorrendo alla percentuale pertinente indicata all’articolo 143 bis per l’introduzione graduale dei pagamenti diretti, eccetto per gli importi disponibili a norma del punto K, punto 2, dell’allegato VII o in base al differenziale tra tali importi e quelli effettivamente applicati di cui all’articolo 143 ter bis, paragrafo 4, ed eccetto per gli importi corrispondenti al settore dei prodotti ortofrutticoli a norma dell’articolo 68 ter, paragrafi 3 e 4, o in base al differenziale tra tali importi e quelli effettivamente applicati di cui all’articolo 143 ter ter, paragrafo 4, ed all’articolo 143 ter quater, paragrafo 3.»;
19)
dopo l’articolo 143 ter bis sono inseriti gli articoli seguenti:
«Articolo 143 ter ter
Pagamento separato per i prodotti ortofrutticoli
1. In deroga all’articolo 143 ter, i nuovi Stati membri che applicano il regime di pagamento unico per superficie possono decidere, entro il 1o novembre 2007, di concedere un pagamento separato per i prodotti ortofrutticoli agli agricoltori ammissibili al regime di pagamento unico per superficie. Tale pagamento è concesso sulla base di criteri obiettivi e non discriminatori, quali quelli stabiliti all’allegato VII, punto M, primo comma, e per un periodo rappresentativo previsto in tale comma.
2. Il pagamento separato per i prodotti ortofrutticoli è concesso entro i limiti della componente del massimale nazionale di cui all’articolo 71 ter corrispondente ai prodotti ortofrutticoli.
3. In deroga alle disposizioni di cui al paragrafo 2 ogni nuovo Stato membro interessato può decidere, entro il 1o novembre 2007, in base a criteri obiettivi, di applicare per il pagamento separato per i prodotti ortofrutticoli un massimale inferiore a quello previsto in tale paragrafo.
4. I fondi resi disponibili per la concessione del pagamento separato per i prodotti ortofrutticoli conformemente ai paragrafi 1, 2 e 3 non sono inclusi nella dotazione finanziaria annuale di cui all’articolo 143 ter, paragrafo 3.
5. Gli articoli 143 bis e 143 quater non si applicano al pagamento separato per i prodotti ortofrutticoli.
6. In caso di eredità effettiva o anticipata, il pagamento separato per i prodotti ortofrutticoli è concesso all’agricoltore che ha ereditato l’azienda, a condizione che tale agricoltore sia ammissibile al regime di pagamento unico per superficie.
Articolo 143 ter quater
Pagamento transitorio per i prodotti ortofrutticoli
1. In deroga alle disposizioni di cui all’articolo 143 ter, i nuovi Stati membri che applicano il regime di pagamento unico per superficie possono decidere, entro il 1o novembre 2007, di conservare, fino al 31 dicembre 2011, fino al 50 % della componente dei massimali nazionali di cui all’articolo 41 che corrisponde ai pomodori del codice NC 0702 00 00.
In tal caso e nei limiti del massimale fissato secondo la procedura di cui all’articolo 144, paragrafo 2, lo Stato membro in questione effettua, su base annua, un pagamento supplementare agli agricoltori.
Il pagamento supplementare è versato agli agricoltori che producono pomodori nelle condizioni previste al titolo IV, capitolo 10 octies.
2. In deroga all’articolo 143 ter, i nuovi Stati membri che applicano il regime di pagamento unico per superficie possono decidere, entro il 1o novembre 2007, di conservare:
a)
fino al 31 dicembre 2010, fino al 100 % della componente dei massimali nazionali di cui all’articolo 71 quater corrispondente alle colture di ortofrutticoli diverse dalle colture annuali di cui all’articolo 68 ter, paragrafo 2, terzo comma;
b)
dal 1o gennaio 2011 fino al 31 dicembre 2012, fino al 75 % della componente dei massimali nazionali di cui all’articolo 71 quater corrispondente alle colture di ortofrutticoli diverse dalle colture annuali di cui all’articolo 68 ter, paragrafo 2, terzo comma.
In tal caso e nei limiti del massimale fissato secondo la procedura di cui all’articolo 144, paragrafo 2, lo Stato membro in questione effettua, su base annua, un pagamento supplementare agli agricoltori.
Il pagamento supplementare è corrisposto agli agricoltori che producono uno o più degli ortofrutticoli, quali definiti dallo Stato membro interessato, di cui all’articolo 68 ter, paragrafo 2, terzo comma.
3. I fondi resi disponibili per la concessione del pagamento transitorio per gli ortofrutticoli conformemente ai paragrafi 1 e 2 non sono inclusi nella dotazione finanziaria annuale di cui all’articolo 143 ter, paragrafo 3.
4. Gli articoli 143 bis e 143 quater non si applicano al pagamento transitorio per i prodotti ortofrutticoli.»;
20)
all’articolo 145, dopo la lettera d quater) è inserita la lettera seguente:
«d quinquies)
modalità di applicazione relative all’inclusione dell’aiuto per gli ortofrutticoli, le patate di consumo ed i vivai nel regime di pagamento unico ed ai pagamenti di cui ai capitoli 10 octies e 10 nonies del titolo IV.»;
21)
l’articolo 155 è sostituito dal seguente:
«Articolo 155
Altre disposizioni transitorie
Possono essere adottate, secondo la procedura di cui all’articolo 144, paragrafo 2, del presente regolamento, ulteriori disposizioni intese ad agevolare la transizione dalle misure previste nei regolamenti citati negli articoli 152 e 153 e nei regolamenti (CEE) n. 404/93, (CE) n. 2200/96, (CE) n. 2201/96, (CE) n. 2202/96 e (CE) n. 1260/2001 alle misure istituite dal presente regolamento, in particolare quelle relative all’applicazione degli articoli 4 e 5 e dell’allegato del regolamento (CE) n. 1259/1999 e dell’articolo 6 del regolamento (CE) n. 1251/1999, nonché dalle disposizioni relative ai piani di miglioramento previsti dal regolamento (CEE) n. 1035/72 a quelle di cui agli articoli da 83 a 87 del presente regolamento. I regolamenti e gli articoli citati negli articoli 152 e 153 continuano ad applicarsi ai fini della fissazione degli importi di riferimento di cui all’allegato VII.»;
22)
gli allegati sono modificati in base all’allegato II del presente regolamento.
Articolo 53
Modifiche del regolamento (CE) n. 318/2006
Il regolamento (CE) n. 318/2006 è modificato come segue:
1)
nell’articolo 32, paragrafi 1, 2 e 4, sono inseriti i termini «o nell’allegato VIII» dopo i termini «nell’allegato VII»;
2)
dopo l’allegato VII è aggiunto l’allegato seguente:
« ALLEGATO VIII
Prodotti trasformati a base di ortofrutticoli
I prodotti di cui all’articolo 1, paragrafo 2, lettera b), del regolamento (CE) n. 2201/96 del Consiglio, del 28 ottobre 1996, relativo all’organizzazione comune dei mercati nel settore dei prodotti trasformati a base di ortofrutticoli (21).
»
Articolo 54
Revoca
Il regolamento (CE) n. 2202/96 è abrogato.
Articolo 55
Disposizioni transitorie
1. I regimi di aiuto istituiti dai regolamenti (CE) n. 2201/96 e (CE) n. 2202/96 ed aboliti dal presente regolamento continuano ad applicarsi a ciascuno dei prodotti considerati per la rispettiva campagna di commercializzazione che si conclude nel 2008.
2. Le organizzazioni di produttori e le associazioni di organizzazioni di produttori già riconosciute ai sensi del regolamento (CE) n. 2200/96 prima della data di entrata in vigore del presente regolamento continueranno ad essere riconosciute ai sensi del presente regolamento. Se necessario, apporteranno adeguamenti ai requisiti del presente regolamento entro il 31 dicembre 2010.
3. Su richiesta di un’organizzazione di produttori, un programma operativo approvato ai sensi del regolamento (CE) n. 2200/96 prima della data di applicazione del presente regolamento:
a)
può proseguire fino alla sua scadenza; o
b)
può essere modificato per conformarsi ai requisiti del presente regolamento; o
c)
può essere sostituito da un nuovo programma operativo approvato ai sensi del presente regolamento.
L’articolo 10, paragrafo 3, lettere e) e f), si applica ai programmi operativi presentati nel 2007 ma non ancora approvati alla data di applicazione del presente regolamento che altrimenti soddisfano i criteri menzionati in tali lettere.
4. I gruppi di produttori cui è stato concesso il prericonoscimento ai sensi del regolamento (CE) n. 2200/96 continuano a beneficiare di tale prericonoscimento ai sensi del presente regolamento. I piani di riconoscimento accettati ai sensi del regolamento (CE) n. 2200/96 continuano a beneficiare di tale accettazione ai sensi del presente regolamento. Tuttavia i piani sono modificati, se del caso, al fine di consentire al gruppo di produttori di soddisfare i criteri per il riconoscimento in quanto organizzazione di produttori stabiliti dall’articolo 4 del presente regolamento. Per quanto riguarda i gruppi di produttori negli Stati membri che hanno aderito all’Unione europea il 1o maggio 2004 o dopo tale data, i tassi di aiuto di cui all’articolo 7, paragrafo 4, lettera a), si applicano ai piani di riconoscimento a decorrere dalla data di applicazione del presente regolamento.
5. I contratti di cui all’articolo 3, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2202/96 riguardanti più di una campagna di commercializzazione del regime di aiuti per la trasformazione degli agrumi che si riferiscono alla campagna di commercializzazione avente inizio il 1o ottobre 2008 o a campagne successive possono, previo accordo di entrambe le parti del contratto, essere modificati o annullati per tener conto dell’abrogazione di tale regolamento e della conseguente abolizione dell’aiuto. Non si applicano sanzioni ai sensi di tale regolamento o delle sue modalità di applicazione alle parti interessate in seguito alla modifica o all’annullamento dei contratti summenzionati.
6. Quando uno Stato membro fa valere le disposizioni transitorie di cui agli articoli 68 ter o 143 ter quater del regolamento (CE) n. 1782/2003, le regole adottate ai sensi dell’articolo 6 del regolamento (CE) n. 2201/96 o dell’articolo 6 del regolamento (CE) n. 2202/96 sulle caratteristiche minime della materia prima consegnata alla trasformazione e sui requisiti qualitativi minimi per i prodotti finiti restano applicabili nei confronti delle materie prime raccolte nel territorio di detto Stato membro.
Articolo 56
Entrata in vigore
Il presente regolamento entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Esso si applica a decorrere dal 1o gennaio 2008.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, addì 26 settembre 2007.