31992L0102
L 355/32
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 92/102/ЕИО НА СЪВЕТА
от 27 ноември 1992 година
относно идентификацията и регистрацията на животните
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално член 43 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
като има предвид, че член 3, параграф 1, буква в) от Директива 90/425/ЕИО на Съвета от 26 юни 1990 г. относно ветеринарните и зоотехническите проверки, приложими при търговията в Общността с определени видове живи животни и продукти с оглед завършване изграждането на вътрешния пазар (3) предвижда животните за търговия в Общността да бъдат идентифицирани съгласно изискванията на правилата на Общността и да бъдат регистрирани по такъв начин, че първоначалното или транзитното стопанство, център или организация да могат да бъдат проследени, и преди 1 януари 1993 г., тези системи на идентификация и регистрация да се разширят до движението на животни на територията на всяка държава-членка;
като има предвид, че член 14 от Директива 91/496/ЕИО на Съвета от 15 юли 1991 г. за установяване на принципите относно организацията на ветеринарните проверки на животни, въведени в Общността от трети страни и относно изменение на Директиви 89/662/ЕИО, 90/425/ЕИО и 90/675/ЕИО (4), предвижда идентификацията и регистрацията на такива животни, както е предвидено в член 3, параграф 1, буква в) от Директива 90/425/ЕИО, да се направи след като са извършени посочените проверки, освен в случай на животни за клане и регистрирани еднокопитни;
като има предвид, че управлението на определени режими на помощ в Общността в областта на земеделието изискват индивидуална идентификация на определени видове добитък; като има предвид, че системата на идентификация и регистрация трябва следователно да бъде подходяща за прилагането и контрола на тези мерки;
като има предвид, че е необходимо да се гарантира бързата и ефективна обмяна на информация между държавите-членки за правилното прилагане на настоящата директива; като има предвид, че разпоредбите на Общността са установени от Регламент (ЕИО) № 1468/81 на Съвета от 19 май 1981 г. относно взаимната помощ между административните органи на държавите-членки и сътрудничество между последните и Комисията, за да се гарантира правилното прилагане на законодателството по митническите и селскостопанските въпроси (5) и от Директива 89/608/ЕИО на Съвета от 21 ноември 1989 г. относно взаимната помощ между административните органи на държавите-членки и сътрудничество между последните и Комисията, за да се гарантира правилното прилагане на законодателството по ветеринарните и зоотехническите въпроси (6);
като има предвид, че държателите на животни трябва да поддържат актуализирани данни за животните в техните стопанства; като има предвид, че хората, занимаващи се с търговия на животни, трябва да съхраняват регистър за своите сделки; като има предвид, че компетентните органи трябва да имат достъп до тези регистри, при поискване;
като има предвид, че за да се позволи бързото и акуратно проследяване на движенията на животни, животните трябва да могат да бъдат идентифицирани; като има предвид, че формата и съдържанието на марката, по отношение на едър рогат добитък, трябва да бъде определена на ниво Общност; като има предвид, че по отношение на прасета, овце и кози, решение следва да се вземе на по-късна дата, за да се определи естеството на марката и в очакване на такова решение, националните системи за идентификация следва да обслужват движенията, ограничени в рамките на националния пазар;
като има предвид, че следва да се предвиди разпоредба за възможността за отменяне на изискването за маркировки, в случай на животни, които се преместват директно от стопанството към кланицата; като има предвид, обаче, че тези животни трябва, при всеки случай, да бъдат идентифицирани, така че да може да се проследи стопанството, от което произхождат;
като има предвид, че следва да се предвиди разпоредба за възможността за дерогиране от задължението за регистрация на държателите на животни за лични нужди, и с оглед вземане предвид на определени специфични случаи, от процедурите по поддържане на регистри;
като има предвид, че в случай на животни, при които марката е станала нечетлива или е била загубена, трябва да се направи нова марка, позволяваща връзка с предишната марка;
като има предвид, че настоящата директива не трябва да засяга специфичните изисквания, съдържащи се в Решение 89/153/ЕИО на Комисията от 13 февруари 1989 г. относно връзката между пробите, взети за изследване за остатъчни количества при животните и стопанствата им на произход (7) или всякакви съответни приложими правила, създадени съгласно Директива 91/496/ЕИО;
като има предвид, че следва да се предвиди разпоредба за процедура за управителен комитет за приемане на всякакви необходими правила за прилагане на настоящата директива,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Настоящата директива установява минималните изисквания за идентификация и регистрация на животни, без да засяга по-подробните правила на Общността, които могат да бъдат установени за ликвидиране на болести или за контролни цели.
Тя се прилага, без да се засяга Решение 89/153/ЕИО и правилата за прилагане, определени съгласно Директива 91/496/ЕИО, и като има предвид член 5 на Регламент (ЕИО) № 3508/92 на Съвета от 27 ноември 1992 г. относно установяване на интегрирана система за управление и контрол за определени режими на помощ в Общността (8).
Член 2
За целите на настоящата директива:
а)
животно е всяко животно от видовете, посочени в Директиви 64/432/ЕИО (9) и 91/68/ЕИО (10);
б)
стопанство е всяка сграда, конструкция или, при отглеждане на открито, всяко място в което се държат, отглеждат или се извършват манипулации с животни;
в)
държател е всяко физическо или юридическо лице отговорно, дори временно, за животните;
г)
компетентен орган е централният орган на държавата-членка, компетентен да извършва ветеринарни проверки или всеки орган, на когото е делегирана тази компетентност, за целите на прилагането на настоящата директива;
д)
търговия е търговия, както е определена в член 2 на Директива 90/425/ЕИО.
Член 3
1. Държавите-членки гарантират, че:
а)
компетентният орган има актуализиран списък на всички стопанства, които отглеждат животни, обхванати от настоящата директива, и са разположени на тяхна територия, с подробно описание на видовете отглеждани животни и техните държатели, като тези стопанства трябва да останат в посочения списък в продължение на три последователни години, след като са останали без животни. Този списък включва също марка или марки, разрешаващи идентификацията на стопанството съгласно член 5, параграф 2, букви а) и в), втора алинея, и параграф 3, първа алинея, и също член 8;
б)
Комисията, компетентният орган и всеки орган, отговорен за контрола върху прилагането на Регламент (ЕИО) № 3508/92, може да има достъп до цялата информация, получена съгласно настоящата директива.
2. Държавите-членки могат да бъдат оправомощени съгласно процедурата, посочена в член 18 от Директива 90/425/ЕИО, да изключат от списъка в параграф 1, буква а) физически лица, които отглеждат не повече от три животни - овце или кози, за които те не търсят премии, или предвид специфични обстоятелства, едно прасе, и които са предназначени за тяхна собствена употреба или консумация, при условие че всяко такова животно подлежи на проверките, посочени в настоящата директива, преди всяко движение.
Член 4
1. Държавите-членки гарантират, че:
а)
всеки държател на едър рогат добитък или животни от рода на свинете, изброени в Директива 64/432/ЕИО и съдържащи се в списъка, предвиден в член 3, параграф 1, буква а), поддържа регистър, посочващ броя животни в наличност в стопанството.
Този регистър трябва да включва актуализирана информация за всички раждания, смърт и движения (съответен брой животни при всяка операция на влизане или напускане), поне на базата на общите движения, като се отбелязва, когато е целесъобразно, произходът или местоназначението на животните, и датата на такива движения.
Идентификационата марка, прилагана съгласно членове 5 и 8, се посочва при всички случаи.
Въпреки това, за животните от рода на свинете, не е задължително да се включват раждания и смърт.
В случай на чистопородни и хибридни свине, които са вписани в родословната книга съгласно Директива 88/661/ЕИО (11), може да бъде призната алтернативна система за регистрация, на базата на индивидуална идентификация, позволяваща животните да бъдат идентифицирани според процедурата, посочена в член 18 на Директива 90/425/ЕИО, ако тя предлага еквивалентни на регистър гаранции;
б)
всеки държател на овце и кози, чието стопанство е вписано в списъка, предвиден в член 3, параграф 1, буква а) трябва да поддържа регистър, включващ поне общия брой овце и кози в наличност в стопанството всяка година на дата, която трябва да се определи от компетентния орган.
Регистърът трябва да включва още:
-
актуализирана информация за броя живи женски овце и кози, които са на възраст над 12 месеца или които са родили в стопанството;
-
движенията (съответен брой животни при всяка операция по влизане или излизане) на овце и кози поне на базата на общите движения, като се посочва, когато е целесъобразно, техният произход или местоназначение, тяхната марка и датата на такива движения.
2. Въпреки това, съгласно процедурата, посочена в член 18 от Директива 90/425/ЕИО, трябва да се въведе опростена процедура по регистриране преди 1 януари 1993 г. за биволи и преди 1 октомври 1994 г. за овце и кози, които се преселват в търсене на нови пасища, и за всички горепосочени животни, държани в общи пасбища или отглеждани в райони, които са географски изолирани.
3. Държавите-членки трябва също да гарантират, че:
а)
всеки държател предоставя на компетентния орган, при поискване, всичката информация относно произход, идентификация и, по целесъобразност, местоназначението на животните, които той е притежавал, държал, транспортирал, продавал или закла;
б)
всеки държател на животни, които трябва да се придвижват до или от пазар или център за събиране, предоставя документ, посочващ данните за животните, включително идентификационни номера или марки на всички животни от едър рогат добитък, на оператора, който на пазара или в центъра за събиране е временно държател на животните.
Този оператор може да използва получените документи съгласно първа алинея, за да изпълни задълженията, посочени в параграф 1, буква а), трета алинея.
в)
регистрите и информацията са на разположение в стопанството и на компетентните органи, при поискване, за минимален период, който следва да се определи от компетентния орган, но който не може да бъде по-малко от три години.
Член 5
1. Държавите-членки гарантират, че се спазват следните принципи:
а)
идентификационните марки трябва да бъдат сложени преди животните да напуснат стопанството, където са родени;
б)
никоя марка не може да бъде премахната или заменена без разрешение от компетентния орган.
Когато марката е станала нечетлива или е била загубена, се слага нова марка, съгласно настоящия член;
в)
държателят записва всяка нова марка в регистъра, посочен в член 4, за да се направи връзка с предишната марка на животното;
г)
ушната марка, посочена в параграф 2, буква а) трябва да бъде одобрена от компетентния орган и трябва да бъде устойчива на фалшификации и лесна за четене по време на целия живот на животното. Трябва да е невъзможно да се използва повторно. Трябва да е такава, че да остане върху животното без да влияе на неговото добро състояние.
2. За животни от едрия рогат добитък държавите-членки гарантират, че:
а)
всички животни, изброени в член 2 от Директива 64/432/ЕИО в наличност в стопанството, се идентифицират с ушна марка, носеща буквеноцифров код, който не трябва да надвишава 14 знака, позволяваща идентифицирането на всяко животно индивидуално в стопанството, където е родено, или в случай на бикове, предназначени за културни и спортни мероприятия, с изключение на панаири и изложби, по идентификационна система, предлагаща еквивалентни гаранции, признати от Комисията.
Ушните марки, посочени в първа алинея, трябва да се сложат не по-късно от девет месеца след датата на приемане, съгласно процедурата, посочена в член 18 от Директива 90/425/ЕИО, за мерките, предвидени за идентификация на държавата-членка и стопанството на произход. Животни, идентифицирани преди края на този деветмесечен период трябва да бъдат маркирани съгласно националните системи, предвидени в трета алинея или с ушната марка, предвидена в първа алинея.
Съгласно процедурата, посочена в член 18 от Директива 90/425/ЕИО, този период по молба на държава-членка се удължава до 1 юли 1994 г.
Въпреки това животни, които са идентифицирани преди изтичането на деветмесечния период, съгласно националната система, която е в сила и Комисията е уведомена за това, продължават да подлежат на контрол на тази база;
б)
идентификационните марки се предоставят на стопанството, разпределят и прилагат върху животните по начин, определен от компетентния орган;
в)
идентификационните марки се прилагат най-късно в рамките на тридесет дни от раждането на животното.
Въпреки това компетентният орган може да отложи слагането на тази марка, докато животното стане минимум на шест месеца, ако животното е на по-малко от 30 дни, при осигурена от държателя временна марка, призната от компетентния орган, която позволява да се идентифицира стопанството, където животното е родено, и при условие че тези животни не могат да напускат стопанството, освен за клане в кланница, разположена на територията на компетентния орган, който е признал временната марка, без да преминава през никакво друго стопанство.
Въпреки това компетентният орган може да разреши телета, предназначени за заколване преди шестмесечна възраст и които са преместени преди да станат на 30 дни, съгласно националната система за движение, призната съгласно процедурата, посочена в член 18 от Директива 90/425/ЕИО, която позволява поне обратното проследяване на стопанството на произход, да бъдат маркирани в стопанството, където се угояват, при условие че телетата са били преместени там директно от стопанството, където са родени и че за телетата, преместени съгласно тези системи, не може да се кандидатства за премии.
3. Животни, различни от едър рогат добитък, трябва да бъдат маркирани колкото е възможно по-бързо, и при всеки случай, преди да напуснат стопанството, с ушна марка или татуировка, което прави възможно да се определи стопанството, от което са дошли и позволява да се прави позоваване на всеки придружаващ документ, който трябва да посочва тази ушна марка или татуировка, както и на списъка, посочен в член 3, параграф 1, буква а).
Държавите-членки могат, в очакване на решението, предвидено в член 10 от настоящото решение и чрез дерогация от втория параграф на член 3, параграф 1, буква в) от Директива 90/425/ЕИО, да прилагат техните национални системи за движение на животни, различни от едър рогат добитък, за всички движения на такива животни на техните територии. Тези системи трябва да подпомагат идентифицирането на стопанството, от което са дошли и стопанството, където са родени. Държавите-членки уведомяват Комисията за системите, които те предвиждат да въведат за тази цел, на 1 юли 1993 г. за свине и на 1 юли 1994 г. за овце и кози. Съгласно процедурата, определена в член 18 от Директива 90/425/ЕИО, държава-членка може да бъде помолена да направи изменения в своята система, когато тя не отговаря на изискванията, посочени във второто изречение.
Животните, имащи временна марка, идентифицираща партида, трябва да бъдат придружени по време на своето движение от документ, който позволява да бъде определен произходът, собственикът им, мястото на тръгване и местоназначението.
Въпреки това компетентният орган може да разреши движението на овце и кози без марки между стопанства с еднакъв здравен статус, на един и същи собственик и разположени на територията на този орган, при условие че всяко такова движение става съгласно национална система, която позволява животното да бъде проследено до стопанството, където е родено. Държавите-членки трябва да уведомят до 1 юли 1994 г. Комисията за системата, която те предвиждат да въведат за тази цел. Съгласно процедурата, определена в член 18 от Директива 90/425/ЕИО, държава-членка може да бъде помолена да измени настоящата система, когато тя не отговаря на горепосоченото изискване.
4. Буква д) на член 3, параграф 2 от Директива 64/432/ЕИО се заменя със следния текст:
„д)
да бъдат идентифицирани в съответствие с член 5 от Директива 92/102/ЕИО на Съвета относно идентификацията и регистрацията на животните (12).
Член 6
1. Когато компетентният орган на държавата-членка по местоназначение реши да не пази идентификационната марка, дадена на животното в стопанството, от което произхожда, всички произтичащи разходи в резултат на премахването на марката, се поемат от този орган. Когато марката е била заместена по този начин, трябва да се установи връзка между идентификацията, дадена от компетентния орган на държавата-членка на изпращане и новата идентификация, дадена от компетентния орган на държавата-членка по местоназначение; тази връзка се записва в регистъра, предвиден в член 4.
Възможността в първа алинея не може да бъде прилагана в случай на животни, предназначени за клане, които са внесени съгласно член 8, без да носят нова марка съгласно член 5.
2. Когато животните са били търгувани, компетентният орган на държавата-членка по местоназначение може, за целите на член 5 от Директива 90/425/ЕИО, да приложи разпоредбите на член 4 от Директива 89/608/ЕИО, за да получи информация за животните, стадото от което произхождат и всяко движение, на което са подлежали.
Член 7
Държавите-членки гарантират, че всякаква информация, свързана с движенията на животни, непридружени от сертификат или документ, изискван от ветеринарното или зоотехническото законодателство, остава на разположение на компетентния орган при поискване, за минимален период, определен от последния.
Член 8
Всяко животно, внесено от трета страна, което е преминало проверките, определени в Директива 91/496/ЕИО, и което остава на територията на Общността, в рамките на тридесет дни след преминаване на по-горе посочените проверки, и във всеки случай, преди неговото движение, трябва да бъде идентифицирано с марка, отговаряща на член 5, освен ако стопанството по местоназначение е кланница, разположена на територията на компетентния орган, отговорен за ветеринарните проверки и животното действително е заклано в рамките на този 30-дневен период.
Трябва да се установи връзка между идентификацията, установена от третата страна и идентификацията, дадена от държавата-членка по местоназначение. Тази връзка се записва в регистъра, предвиден в член 4.
Член 9
Държавите-членки приемат необходимите административни и/или наказателни мерки, за да наказват всяко нарушение на ветеринарното законодателство на Общността, когато е установено, че маркирането или идентификацията или пазенето на регистрите, предвидени в член 4, не е извършено в съответствие с изискванията на настоящата директива.
Член 10
Не по-късно от 31 декември 1996 г., на базата на доклад от Комисията, придружен от предложения, по които ще вземе решение с квалифицирано мнозинство, в светлината на натрупания опит, Съветът преразглежда разпоредбите на настоящата директива, с оглед да дефинира хармонизирана система на Общността за идентификация и регистрация и взема решение за възможността за въвеждане на електронни идентификационни мерки, с оглед на прогреса, достигнат в тази област от Международната организация по стандартизация (ISO).
Член 11
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива:
-
за изискванията относно едър рогат добитък, така че:
i)
едрият рогат добитък, от 1 февруари 1993 г., се регистрира съгласно съществуващите национални процедури, отговарящи на изискванията, определени в член 4 и се идентифицира съгласно съществуващите правила, посочени в член 5, параграф 2, буква а), втора и трета алинея;
ii)
Системите на Общността за регистрация и идентификация, посочени в настоящата директива, се въвеждат от 1 октомври 1993 г.,
-
преди 1 януари 1994 г. за изискванията относно животни от рода на свинете,
-
преди 1 януари 1995 г. за изискванията относно овце и кози.
Те незабавно уведомяват Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки уведомяват Комисията за текста на основните разпоредби на националното законодателство в областта, уредена с настоящата директива.
3. Посочването на 1 януари 1994 г. и 1 януари 1995 г. за краен срок за транспониране в националното право, не засяга премахването на ветеринарните проверки на границите, предвидено в Директива 90/425/ЕИО.
Член 12
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 27 ноември 1992 година.
DIRETTIVA 92/102/CEE DEL CONSIGLIO del 27 novembre 1992 relativa all'identificazione e alla registrazione degli animali
IL CONSIGLIO DELLE COMUNITÀ EUROPEE,
visto il trattato che istituisce la Comunità economica europea, in particolare l'articolo 43,
vista la proposta della Commissione (1),
visto il parere del Parlamento europeo (2),
considerando che, a norma dell'articolo 3, paragrafo 1, lettera c) della direttiva 90/425/CEE del Consiglio, del 26 giugno 1990, relativa ai controlli veterinari e zootecnici applicabili negli scambi intracomunitari di taluni animali vivi e prodotti di origine animale nella prospettiva della realizzazione del mercato interno (3), gli animali destinati agli scambi intracomunitari devono essere identificati conformemente ai requisiti della normativa comunitaria ed essere registrati in modo da permettere di risalire all'azienda, al centro o all'organismo di origine o di passaggio e i sistemi di identificazione e di registrazione suddetti saranno estesi anteriormente al 1o gennaio 1993, ai movimenti di animali all'interno del territorio dei singoli Stati membri;
considerando che l'articolo 14 della direttiva 91/496/CEE del Consiglio, del 15 luglio 1991, che fissa i principi relativi all'organizzazione dei controlli veterinari per gli animali che provengono dai paesi terzi e che sono introdotti nella Comunità e che modifica le direttive 89/662/CEE, 90/425/CEE e 90/675/CEE (4), stabilisce che l'identificazione e la registrazione, previste all'articolo 3, paragrafo 1, lettera c) della direttiva 90/425/CEE, di questi animali, ad eccezione degli animali da macello e degli equidi registrati, devono essere effettuate dopo l'esecuzione di detti controlli;
considerando che ai fini della gestione di taluni regimi comunitari di aiuto nel settore agricolo è necessario procedere per taluni tipi di bestiame all'identificazione dei singoli capi; che il sistema di identificazione e di registrazione deve pertanto consentire l'applicazione e il controllo di siffatte misure;
considerando che è necessario garantire un rapido ed efficace scambio di informazioni tra Stati membri per la corretta applicazione della presente direttiva; che norme comunitarie in tal senso sono state adottate con il regolamento (CEE) n. 1468/81 del Consiglio, del 19 maggio 1981, relativo alla mutua assistenza tra le autorità amministrative degli Stati membri e alla collaborazione tra queste e la Commissione per assicurare la corretta applicazione della regolamentazione doganale e agricola (5), e la direttiva 89/608/CEE del Consiglio, del 21 novembre 1989, relativa alla mutua assistenza tra le autorità amministrative degli Stati membri e alla collaborazione tra queste e la Commissione per assicurare la corretta applicazione della legislazione veterinaria e zootecnica (6);
considerando che i detentori di animali devono tenere un registro aggiornato degli animali presenti nell'azienda; che le persone che si occupano del commercio di animali devono tenere un registro delle loro transazioni; che l'autorità competente deve avere accesso, a sua richiesta, ai registri suddetti;
considerando che, per poter ricostruire rapidamente e in modo accurato i movimenti degli animali, questi devono poter essere identificati; che per quanto concerne i bovini la forma e il contenuto del marchio devono essere fissati a livello comunitario; per quanto riguarda i suini, gli ovini ed i caprini conviene rimettere ad una decisione futura la natura del marchio e mantenere intanto il sistema nazionale di identificazione per i movimenti limitati al mercato nazionale;
considerando che occorre prevedere una possibilità di deroga alle norme sul marchio nel caso di animali trasportati direttamente dall'allevamento al macello; che, tuttavia, detti animali devono comunque essere identificati in modo da poter risalire al loro allevamento d'origine;
considerando che conviene prevedere la possibilità di deroghe all'obbligo di registrare gli animali detenuti per propria convenienza e, per tener conto di taluni casi particolari, alle modalità di tenuta dei registri;
considerando che agli animali il cui marchio sia andato perso o sia diventato illeggibile occorre applicare un nuovo marchio che consenta di stabilire un nesso con il marchio precedente;
considerando che la presente direttiva non deve pregiudicare le disposizioni specifiche contenute nella decisione 89/153/CEE della Commissione, del 13 febbraio 1989, relativa alla correlazione dei campioni, prelevati ai fini della ricerca dei residui, con gli animali ed allevamenti d'origine (7), o qualsiasi pertinente norma d'applicazione emanata conformemente alla direttiva 91/496/CEE;
considerando che occorre prevedere una procedura di gestione per l'adozione di eventuali norme necessarie all'applicazione della presente direttiva,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
Articolo 1
La presente direttiva stabilisce le prescrizioni minime in materia di identificazione e registrazione degli animali, fatte salve le norme comunitarie più dettagliate che potranno essere stabilite al fine di estirpare le malattie o di controllarle.
Essa si applica fatte salve la decisione 89/153/CEE e le norme di applicazione stabilite conformemente alla direttiva 91/496/CEE e tenendo conto dell'articolo 5 del regolamento (CEE) n. 3508/92 del Consiglio, del 27 novembre 1992, che istituisce un sistema integrato di gestione e di controllo di taluni regimi di aiuti comunitari (8).
Articolo 2
Ai fini della presente direttiva si applicano le seguenti definizioni:
a) animale: qualsiasi animale delle specie di cui alle direttive 64/432/CEE (9) e 91/68/CEE (10);
b) azienda: qualsiasi stabilimento, costruzione o, nel caso di un allevamento all'aria aperta, luogo in cui gli animali sono tenuti, allevati o trattati;
c) detentore: qualsiasi persona fisica o giuridica responsabile di animali, anche a titolo temporaneo;
d) autorità competente: l'autorità centrale di uno Stato membro competente per i controlli veterinari o qualsiasi autorità a cui essa abbia delegato tale competenza ai fini della presente direttiva;
e) scambi: gli scambi definiti all'articolo 2 della direttiva 90/425/CEE.
Articolo 3
1. Gli Stati membri provvedono affinché:
a) l'autorità competente disponga di un elenco aggiornato di tutte le aziende che detengono gli animali contemplati dalla presente direttiva e sono situate sul suo territorio, con l'indicazione delle specie di animali detenuti e dei detentori; le aziende devono continuare a figurare in tale elenco finché non siano trascorsi tre anni consecutivi durante i quali non siano presenti animali nell'azienda. Questo elenco comprende anche il marchio o i marchi utilizzati per identificare l'azienda in conformità dell'articolo 5, paragrafo 2, lettera a) e lettera c), secondo comma e paragrafo 3, primo comma e dell'articolo 8,
b) la Commissione, le autorità competenti e qualsiasi autorità proposta al controllo dell'applicazione del regolamento (CEE) n. 3508/92 possano accedere a tutte le informazioni ottenute a norma della presente direttiva.
2. Gli Stati membri possono essere autorizzati, secondo la procedura prevista all'articolo 18 della direttiva 90/425/CEE, ad escludere dall'elenco previsto al paragrafo 1, lettera a) le persone fisiche che detengono non più di tre capi delle specie ovina o caprina, per i quali non hanno richiesto premi o, per tener conto di circostanze particolari, un suino e che sono destinati all'uso o al consumo personale, purché tutti i suddetti animali siano sottoposti, prima di ogni movimento, ai controlli stabiliti nella presente direttiva.
Articolo 4
1. Gli Stati membri provvedono affinché:
a) i detentori di animali delle specie bovina o suina che sono contemplati nella direttiva 64/432/CEE e figurano nell'elenco di cui all'articolo 3, paragrafo 1, lettera a) tengano un registro che indichi il numero di animali presenti nell'azienda.
Questo registro comprende la registrazione aggiornata di tutte le nascite e di tutti i decessi e movimenti (numero di animali interessati ad ogni operazione di entrata e di uscita) sulla base minima dei flussi, con menzione della loro origine o della loro destinazione, nonché della data di tali flussi.
È indicato in ogni caso il marchio di identificazione apposto in conformità degli articoli 5 e 8.
Tuttavia, per gli animali della specie suina non è obbligatoria la registrazione delle nascite e dei decessi.
Per i suini di razza pura o ibridi iscritti in un registro genealogico ai sensi della direttiva 88/661/CEE (11) può essere riconosciuto, secondo la procedura prevista all'articolo 18 della direttiva 90/425/CEE, un sistema di registrazione basato su un'identificazione individuale degli animali, purché offra garanzie equivalenti a un registro;
b) i detentori di ovini o caprini la cui azienda è compresa nell'elenco previsto all'articolo 3, paragrafo 1, lettera a) tengano un registro che indichi almeno il numero totale di ovini e caprini presenti nell'azienda ogni anno a una data che sarà stabilita dall'autorità competente.
Il registro comprende anche:
- l'indicazione costante del numero presente nell'azienda di animali femmine che abbiano raggiunto l'età di dodici mesi o abbiano figliato;
- i movimenti (numero di animali interessati ad ogni operazione di entrata e di uscita) di ovini e caprini sulla base minima dei flussi, con menzione della loro origine o della loro destinazione, nonché della data di tali flussi.
2. Tuttavia, secondo la procedura prevista all'articolo 18 della direttiva 90/425/CEE, un sistema di registrazione semplificato viene stabilito anteriormente al 1o gennaio 1993 per quanto concerne i bufali ed al 1o ottobre 1994 per quanto concerne gli ovini e i caprini in transumanza e tutti gli animali precitati detenuti in pascoli comuni o allevati in regioni geograficamente isolate, nonché per gli ovini ed i caprini in transumanza.
3. Gli Stati membri provvedono inoltre affinché:
a) i detentori di animali forniscano all'autorità competente che ne faccia richiesta le informazioni sull'origine, l'identificazione ed eventualmente la destinazione degli animali posseduti, detenuti, trasportati, commercializzati o macellati;
b) i detentori di animali che devono essere trasferiti da o verso un mercato o un centro di raccolta forniscano all'operatore che, sul mercato o nel centro di raccolta, è temporaneamente detentore degli animali, un documento contenente dati particolareggiati sugli animali, compresi i numeri o i marchi di identificazione di tutti i bovini;
Tale operatore può utilizzare i documenti ottenuti conformemente al primo comma per adempiere gli obblighi di cui al paragrafo 1, lettera a), terzo comma;
c) i registri e le informazioni siano disponibili nell'azienda e tenuti a disposizione dell'autorità competente che ne faccia richiesta, per un periodo minimo da essa stabilito, comunque non inferiore a tre anni.
Articolo 5
1. Gli Stati membri provvedono affinché siano rispettati i seguenti principi generali:
a) il marchio di identificazione deve essere apposto prima che l'animale lasci l'azienda in cui è nato;
b) il marchio non può essere rimosso o sostituito senza l'autorizzazione dell'autorità competente.
Laddove il marchio sia diventato illeggibile o sia andato perso, si appone un nuovo marchio conformemente al presente articolo;
c) il detentore trascrive il nuovo marchio nel registro di cui all'articolo 4 in modo da stabilire un nesso con il precedente marchio apposto sull'animale;
d) il marchio auricolare di cui al paragrafo 2, lettera a) è conforme ad un modello approvato dall'autorità competente, è inalterabile e resta leggibile durante l'intera vita dell'animale. Esso è utilizzabile una sola volta. È inoltre di natura tale da rimanere sull'animale senza comprometterne il benessere.
2. Gli Stati membri provvedono affinché, per quanto riguarda i bovini:
a) tutti i bovini di cui all'articolo 2 della direttiva 64/432/CEE presenti nell'azienda siano identificati con un marchio auricolare recante un codice alfanumerico di non oltre 14 caratteri, idoneo a consentire l'identificazione di ogni singolo capo nonché dell'azienda in cui è nato oppure, per i tori destinati a manifestazioni culturali o sportive, eccetto le fiere e le esposizioni, secondo un sistema di identificazione che offra garanzie equivalenti, riconosciuto dalla Commissione.
Il marchio auricolare di cui al primo comma deve essere apposto entro nove mesi dalla data di adozione, secondo la procedura prevista all'articolo 18 della direttiva 90/425/CEE, delle modalità di identificazione dello Stato membro e dell'azienda d'origine. Gli animali identificati prima dello scadere di tale periodo di nove mesi, devono essere marchiati conformemente ai sistemi nazionali di cui al terzo comma oppure mediante il marchio di cui al primo comma.
Il predetto periodo di nove mesi sarà esteso, a richiesta di uno Stato membro e secondo la procedura prevista all'articolo 18 della direttiva 90/425/CEE, fino al 1o luglio 1994.
Tuttavia, gli animali identificati prima dello scadere del periodo di nove mesi conformemente ai sistemi nazionali vigenti e notificati alla Commissione continuano ad essere sottoposti a controllo su tale base;
b) i marchi di identificazione siano assegnati all'azienda, distribuiti ed apposti sugli animali secondo modalità definite dall'autorità competente;
c) il marchio di identificazione sia apposto al più tardi entro trenta giorni dalla nascita dell'animale.
Tuttavia, l'autorità competente può differire l'apposizione del marchio sino a che l'animale abbia raggiunto un'età massima di sei mesi, qualora questo sia soggetto, prima dei trenta giorni di età, all'apposizione da parte dell'allevatore di un marchio provvisorio riconosciuto dall'autorità competente e che consenta di identificare l'azienda in cui l'animale è nato e purché l'animale non possa lasciare l'azienda se non per essere macellato in un macello situato nel territorio dell'autorità competente che ha riconosciuto il marchio, senza passare per un'altra azienda.
Tuttavia, l'autorità competente può permettere che i vitelli destinati alla macellazione prima dei sei mesi di età che sono trasferiti prima di aver raggiunto trenta giorni di età conformemente al sistema nazionale di trasferimento, riconosciuto secondo la procedura prevista all'articolo 18 della direttiva 90/425/CEE e che consenta di individuare almeno l'azienda di origine, siano marchiati nell'azienda di ingrasso, purché vi siano stati trasferiti direttamente dall'azienda in cui sono nati e purché i vitelli trasferiti in conformità dei suddetti sistemi non siano ammissibili a beneficiare di un premio.
3. Gli animali diversi dai bovini devono essere marchiati quanto prima possibile e in ogni caso prima di lasciare l'azienda con un marchio auricolare o con un tatuaggio atto a consentire l'individuazione dell'azienda di provenienza nonché un riferimento all'elenco di cui all'articolo 3, paragrafo 1, lettera a); ogni documento di accompagnamento deve fare menzione di detto marchio.
In attesa della decisione di cui all'articolo 10 della presente direttiva, nonché in deroga all'articolo 3, paragrafo 1, lettera c), secondo comma della direttiva 90/425/CEE, gli Stati membri possono mantenere il loro sistema nazionale per i movimenti di animali diversi dai bovini all'interno del loro territorio. Tale sistema deve consentire di identificare l'azienda di provenienza e di risalire all'azienda in cui gli animali sono nati. Gli Stati membri notificano alla Commissione il sistema che intendono applicare al riguardo a decorrere dal 1o luglio 1993 per i suini e dal 1o luglio 1994 per gli ovini e i caprini. Secondo la procedura prevista all'articolo 18 della direttiva 90/425/CEE uno Stato membro può essere invitato a modificare il suo sistema se esso non soddisfa la condizione di cui alla seconda frase.
Gli animali marchiati con un marchio provvisorio che identifica una partita devono essere accompagnati per tutta la durata dello spostamento da un documento atto a consentire la determinazione dell'origine, della proprietà, del luogo di partenza e della destinazione.
Tuttavia, l'autorità competente può autorizzare lo spostamento di ovini e caprini non marchiati tra aziende di identico status sanitario appartenenti allo stesso proprietario e situate nel territorio dell'autorità in questione purché ogni spostamento avvenga nell'ambito di un sistema nazionale che consenta di risalire all'azienda di nascita dell'animale. Anteriormente al 1o luglio 1994 gli Stati membri notificano alla Commissione i sistemi che intendono introdurre al riguardo. Secondo la procedura prevista all'articolo 18 della direttiva 90/425/CEE, uno Stato membro può essere invitato a modificare questo sistema qualora esso non sia conforme al requisito precitato.
4. Il testo dell'articolo 3, paragrafo 2, lettera e) della direttiva 64/432/CEE, è sostituito dal testo seguente:
« e) essere identificati conformemente all'articolo 5 della direttiva 92/102/CEE del Consiglio, del 27 novembre 1992, relativa all'identificazione e alla registrazione degli animali (*).
(*) GU n. L 355 del 5. 12. 1992, pag. 32. »
Articolo 6
1. Laddove l'autorità competente dello Stato membro di destinazione decida di non conservare il marchio di identificazione assegnato ad un capo nell'azienda d'origine, tutte le spese connesse alla sostituzione del marchio sono a carico di detta autorità. Qualora il marchio sia stato sostituito deve essere stabilito un nesso tra l'identificazione attribuita dall'autorità competente dello Stato membro di spedizione e la nuova identificazione attribuita dall'autorità dello Stato membro di destinazione. Tale nesso è trascritto nel registro di cui all'articolo 4.
Non ci si può avvalere del ricorso alla facoltà prevista al primo comma nel caso di animali destinati alla macellazione ed importati conformemente all'articolo 8, senza dover essere provvisti di un nuovo marchio conforme all'articolo 5.
2. Laddove gli animali abbiano formato oggetto di scambi, l'autorità competente dello Stato membro di destinazione può, ai fini dell'applicazione dell'articolo 5 della direttiva 90/425/CEE, avvalersi delle disposizioni dell'articolo 4 della direttiva 89/608/CEE per ottenere le informazioni relative agli animali, al loro allevamento d'origine e ai loro eventuali movimenti.
Articolo 7
Gli Stati membri provvedono affinché le informazioni relative ai movimenti di animali non accompagnati da un certificato o da un documento richiesto a norma della legislazione veterinaria o zootecnica siano conservate al fine di essere presentate all'autorità competente che ne faccia richiesta, per un periodo minimo fissato dall'autorità stessa.
Articolo 8
Gli animali importati da un paese terzo, che abbiano superato i controlli di cui alla direttiva 91/496/CEE e rimangano nel territorio della Comunità, devono essere identificati mediante un marchio conforme all'articolo 5 entro trenta giorni dalla data in cui hanno subito i suddetti controlli e comunque prima del loro spostamento, tranne qualora l'azienda di destinazione sia un macello situato nel territorio dell'autorità responsabile dei controlli veterinari e l'animale sia effettivamente macellato entro questo termine di trenta giorni.
Deve essere stabilito un nesso tra l'identificazione del capo effettuata dal paese terzo e quella assegnatagli dallo Stato membro di destinazione. Tale nesso è trascritto nel registro di cui all'articolo 4.
Articolo 9
Gli Stati membri prendono le misure amministrative e/o penali necessarie per punire qualsiasi infrazione della legislazione veterinaria comunitaria, laddove si accerti che la marchiatura o l'identificazione degli animali o la tenuta dei registri prevista dall'articolo 4 non è stata effettuata nel rispetto delle prescrizioni della presente direttiva.
Articolo 10
Entro il 31 dicembre 1996, il Consiglio, in base ad una relazione della Commissione corredata di eventuali proposte in merito alle quali delibererà a maggioranza qualificata e alla luce dell'esperienza acquisita, riesamina la presente direttiva al fine di definire un sistema comunitario armonizzato d'identificazione e di registrazione e decide in merito alla possibilità di introdurre un dispositivo elettronico di identificazione in funzione dei progressi compiuti in questo settore dall'Organizzazione internazionale per la standardizzazione (ISO).
Articolo 11
1. Gli Stati membri mettono in vigore le disposizioni legislative, regolamentari e amministrative necessarie per conformarsi alla presente direttiva:
- per quanto riguarda le prescrizioni concernenti i bovini, in modo tale che:
i) i bovini formino oggetto, a decorrere dal 1o febbraio 1993, di una registrazione secondo modalità nazionali esistenti che rispettino le prescrizioni di cui all'articolo 4 e di un'identificazione secondo le regole esistenti di cui all'articolo 5, paragrafo 2, lettera a), secondo e terzo comma,
ii) i sistemi comunitari di registrazione e di identificazione previsti dalla presente direttiva siano realizzati a decorrere dal 1o ottobre 1993,
- per quanto riguarda le prescrizioni concernenti i suini, anteriormente al 1o gennaio 1994,
- per quanto riguarda le prescrizioni concernenti gli ovini e i caprini, anteriormente al 1o gennaio 1995.
Essi ne informano immediatamente la Commissione.
Quando gli Stati membri adottano queste disposizioni, esse contengono un riferimento alla presente direttiva o sono corredate da un siffatto riferimento all'atto della pubblicazione ufficiale. Le modalità di tale riferimento sono decise dagli Stati membri.
2. Gli Stati membri comunicano alla Commissione il testo delle disposizioni essenziali di diritto interno che essi adottano nel settore disciplinato dalla presente direttiva.
3. La fissazione al 1o gennaio 1994 e al 1o gennaio 1995 della data di scadenza del termine utile per la trasposizione lascia impregiudicata l'abolizione dei controlli veterinari alle frontiere prevista dalla direttiva 90/425/CEE.
Articolo 12
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva. Fatto a Bruxelles, addì 27 novembre 1992.