32006L0069
L 221/9
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 2006/69/ЕО НА СЪВЕТА
от 24 юли 2006 година
за изменение на Директива 77/388/ЕИО по отношение на някои мерки за опростяване на процедурата за начисляване на данък добавена стойност и за подпомагане на борбата срещу избягване на данъчно облагане, и за отмяна на някои решения за предоставяне на дерогации
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 93 от него,
като взе предвид предложението на Комисията,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
като има предвид, че:
(1)
За да се води борба срещу избягване на данъчно облагане, и за да се опрости процедурата за начисляване на данък върху добавената стойност, на отделни държави-членки, при различни условия, от Съвета са предоставени някои дерогации, включващи подобни проблеми, по смисъла на член 27, параграф 1 от Шеста Директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 март 1977 г. относно хармонизиране на законодателствата на държавите-членки за данъците върху оборота - Обща система на данъка върху добавената стойност: единна данъчна основа (3). Решението на тези проблеми следва да се предостави като възможност на всички държави-членки посредством включването му в настоящата директива. Тези мерки следва да бъдат пропорционални на и ограничени до решаването на съответните проблеми. Като се вземе предвид, че държавите-членки имат различни потребности, това включване следва да се ограничи до даването на възможност за приемане на съответните правила на всички държави-членки, както и когато възникне необходимост от това.
(2)
Държавите-членки следва да имат възможност да предприемат действия, с които да гарантират, че мерките, предвидени в Директива 77/388/ЕО, които се отнасят до данъчно задължените лица и прехвърлянето на дейност като действащо предприятие, не се използват за избягване на данъчно облагане.
(3)
Държавите-членки следва да имат възможност да се намесват по отношение на стойността на доставки и придобивания при определени ограничени обстоятелства, за да гарантират, че няма загуба от данъци чрез използването на свързани лица за получаване на данъчни облаги.
(4)
Държавите-членки следва да имат възможност да включват в данъчната основа на доставка, която включва обработка на инвестиционно злато, доставено от клиент, стойността на това инвестиционно злато, когато, въз основа на това, че е било обработено, златото губи своя статут на инвестиционно злато.
(5)
Следва да се подчертае, че някои услуги с характер на капиталови могат да бъдат включени в схемата, която позволява корекция на приспаднатия данък за капиталови активи в течение на живота на актива в съответствие с фактическото му използване.
(6)
Държавите-членки следва да могат, в определени случаи, да определят получателя по доставките като лицето, носещо отговорност за заплащане и счетоводно отчитане на данъка върху добавената стойност. Това следва да помогне на държавите-членки при опростяване на правилата и в борбата им с избягването на данъчно облагане в определени сектори и при някои видове доставки.
(7)
Следователно Директива 77/388/ЕИО трябва да бъде съответно изменена.
(8)
В резултат на това държавите-членки не следва да имат възможност да се възползват от индивидуалните дерогации, предоставени им с някои решения на Съвета, приети съгласно член 27, параграф 1 от Директива 77/388/ЕИО, и които са предмет на разпоредбите на настоящата директива. Следователно съответните решения трябва изрично да бъдат отменени. Настоящата директива не следва да засяга нито мерките, прилагани от държави-членки съгласно член 27, параграф 5 от Директива 77/388/ЕИО; нито следва да засяга изключенията, предоставени по смисъла на член 27, параграф 1 от тази директива, и които не са били отменени с настоящата директива.
(9)
Прилагането на някои разпоредби в настоящата директива следва да бъде по избор и те следва да предоставят на държавите-членки известна свобода на действие. Когато е уместно, за целите на прозрачността, трябва да се предвиди, че държавите-членки следва да информират останалите държави-членки чрез Консултативния комитет за данъка добавена стойност, определен съгласно член 29 от Директива 77/388/ЕИО за всички национални законодателства, приети съгласно тези разпоредби. Такава информация следва да не бъде необходима по отношение на националните мерки, приети съгласно решение, което е отменено с настоящата директива или, срокът на действие на което изтича към датата на влизане в сила на настоящата директива, но което държава-членка продължава да прилага съгласно разпоредбите на настоящата директива,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Директива 77/388/ЕИО се изменя, както следва:
1.
В член 4, параграф 4 се добавя следната алинея:
„Държава-членка, която ползва възможността, предвидена във втора алинея, може да приема всякакви мерки, необходими за предотвратяване избягването на данъчно облагане чрез използване на настоящата разпоредба.“.
2.
В член 5, параграф 8 второ изречение се заменя със следния текст:
„Когато е уместно, държавите-членки могат, в случаите, когато получателят не е изцяло данъчно задължен, да предприемат мерки, необходими за предотвратяване на нарушението на конкуренцията. Те могат също да приемат всякакви мерки, необходими за предотвратяване избягването на данъчно облагане чрез използване на настоящата разпоредба.“.
3.
Член 11, дял А се изменя, както следва:
а)
в параграф 1, буква г), втора алинея се заличава;
б)
добавят се следните параграфи:
„5. Държавите-членки имат възможност да включват в данъчната основа по отношение доставката на стоки и услуги, стойността на освободеното инвестиционно злато по смисъла на член 26б, доставено от клиента, за да бъде използвано като основа за обработка, и което в резултат на това губи своя статут на освободено от ДДС инвестиционно злато, когато тези стоки и услуги се доставят. Стойността, която трябва да бъде използвана, е цената на инвестиционното злато на свободния пазар по време на доставката на тези стоки и услуги.
6. За да се предотврати избягването на данъчно облагане, държавите-членки могат да предприемат мерки, които да гарантират, че данъчната основа по отношение доставката на стоки или услуги е пазарната цена. Опцията се прилага само по отношение доставките на стоки и услуги между лица, които са в семейни или други близки лични връзки, връзки на управление, собственост, членство, финансови или правни връзки, определени от държавата-членка. За тези цели правни връзки могат да включват взаимоотношения между работодател и служител или семейството на служителя, или други тясно свързани лица.
Опцията в първа алинея може да се прилага само при някои от следните обстоятелства:
а)
когато възнаграждението е по-ниско от пазарната цена и получателят на доставката няма пълно право на приспадане съгласно член 17;
б)
когато възнаграждението е по-ниско от пазарната цена и доставчикът няма пълно право да приспадане съгласно член 17 и доставката подлежи на освобождаване съгласно член 13 или член 28, параграф 3, буква б);
в)
когато възнаграждението е по-високо от пазарната цена и доставчикът няма пълно право на приспадане съгласно член 17.
Държавите-членки могат да ограничат категориите доставчици или получатели, по отношение на които се прилагат мерките по първа и втора алинеи.
Държавите-членки информират Комитета, създаден съгласно член 29 за всички национални мерки, приети съгласно разпоредбите на настоящия параграф.
7. По смисъла на настоящата директива „пазарна цена“ означава общата сума, която клиентът, за да получи въпросните стоки или услуги в този момент, на същия маркетингов етап, на който се извършва доставката на стоки или услуги, би трябвало да заплати, при условията на лоялна конкуренция, на независим от него доставчик на територията на държавата-членка, в която доставката подлежи на облагане.
Когато не може да бъде установена подобна доставка на стоки или услуги, „пазарна цена“ означава, по отношение на стоките, сумата, която е не по-ниска от покупната цена на стоките или на подобни стоки, или, при отсъствието на покупна цена, себестойността, определена по време на доставката; по отношение на услугите означава не по-ниска от пълната себестойност за данъчнозадълженото лице за предоставяне на услугата.“.
4.
Член 17, параграф 4 във варианта, посочен в член 28е, параграф 1, се изменя, както следва:
а)
в буква а) от втора алинея „член 21, параграф 1, букви а) и в)“ се заменя с „член 21, параграф 1, букви а), в) или е), или член 21, параграф 2, буква в)“;
б)
в буква б) от втора алинея „член 21, параграф 1, буква а)“ се заменя с „член 21, параграф 1, букви а) или е), или член 21, параграф 2, буква в)“.
5.
В член 18, параграф 1, буква г) във варианта, посочен в член 28е, параграф 2, „член 21, параграф 1“ се заменя с „член 21, параграф 1 или член 21, параграф 2, буква в)“.
6.
В член 20, параграф 4 се добавя следната алинея:
„Държавите-членки могат да прилагат също параграфи 2 и 3 за услуги, които имат характеристики, подобни на капиталовите стоки.“.
7.
В член 21, параграф 2 във варианта, посочен в член 28ж, се добавя следната буква:
„в)
когато се извършват следните доставки, държавите-членки могат да предвидят, че лицето задължено да плати данък е данъчнозадълженото лице, за което се извършват тези доставки:
i)
предоставяне на строителни услуги, включително ремонтни услуги, услуги по почистване, поддръжка, промени и събаряне на недвижима собственост, както и предаването на строителни работи, което се смята за доставка на стоки по смисъла на член 5, параграф 5;
ii)
осигуряването на персонал, ангажиран в дейности съгласно i);
iii)
доставка на недвижима собственост съгласно член 13, дял Б, букви ж) и з), когато доставчикът е избрал доставката да е облагаема съгласно дял В, буква б) от настоящия член;
iv)
доставка на използван материал, използван материал, който не може да бъде използван повторно в същия вид, скрап, промишлени и непромишлени отпадъци, рециклируеми отпадъци, частично обработени отпадъци и някои стоки и услуги, както е определено в приложение М;
v)
доставка на стоки, предвидени като обезпечение от едно данъчно задължено лице на друго в изпълнение на това обезпечение;
vi)
доставката на стоки в резултат на прехвърляне на временното запазване на правото на собственост на правоприемника и упражняването на това право от правоприемника;
vii)
доставка на недвижима собственост, продадена от длъжник по съдебно решение в процедура по принудително изпълнение.
По смисъла на настоящата буква, държавите-членки могат да предвидят, че данъчнозадължено лице, което извършва дейности или транзакции, които не се смятат за облагаеми доставки на стоки или услуги съгласно член 2, ще се счита за данъчнозадължено лице по отношение на получените доставки по първа алинея. Орган, който не подлежи на данъчно облагане, регулиран от публичното право, може да се счита за данъчно задължено лице по отношение на получените доставки, посочени в v), vi) и vii).
По смисъла на настоящата буква, държавите-членки могат да определят доставките на стоки и услуги и категориите доставчици или получатели, към които могат да се прилагат тези мерки. Те могат също така да ограничат прилагането на тази мярка до някои от доставките на стоки и услуги, изброени в приложение М.
Държавите-членки информират Комитета, създаден съгласно член 29, за всяка нова национална мярка, приета съгласно разпоредбите на настоящата буква.“
8.
Добавя се приложение М, установено в приложение I към настоящата директива.
Член 2
Решенията, изброени в приложение II от настоящата директива, се отменят от 1 януари 2008 г.
Член 3
Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива.
Те прилагат разпоредбите, необходими за привеждането в съответствие с член 1, параграф 3 по отношение на новия член 11А, параграф 7 от Директива 77/388/ЕИО, и с член 1, параграф 4 по отношение на позоваването в член 17, параграф 4, букви а) и б) от Директива 77/388/ЕИО във варианта, установен в член 28е, параграф 1 и член 21, параграф 1, буква е) от упоменатата директива, преди1 януари 2008 г.
Когато държавите-членки приемат разпоредби съгласно настоящата директива те незабавно съобщават на Комисията текста на тези разпоредби, в които се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
Член 4
Настоящата директива влиза в сила в деня след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 5
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 24 юли 2006 година.
DIRETTIVA 2006/69/CE DEL CONSIGLIO
del 24 luglio 2006
che modifica la direttiva 77/388/CEE per quanto riguarda talune misure aventi lo scopo di semplificare la riscossione dell'imposta sul valore aggiunto e di contribuire a contrastare la frode o l'evasione fiscale e che abroga talune decisioni che autorizzano misure derogatorie
IL CONSIGLIO DELL'UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l'articolo 93,
vista la proposta della Commissione,
visto il parere del Parlamento europeo (1),
visto il parere del Comitato economico e sociale europeo (2),
considerando quanto segue:
(1)
Al fine di contrastare la frode e l'evasione fiscale e di semplificare la procedura di riscossione dell'imposta sul valore aggiunto, sono state concesse a singoli Stati membri, a condizioni diverse, talune deroghe relative a problemi analoghi ai sensi dell'articolo 27, paragrafo 1, della sesta direttiva 77/388/CEE del Consiglio, del 17 maggio 1977, in materia di armonizzazione delle legislazioni degli Stati membri relative alle imposte sulla cifra di affari - Sistema comune di imposta sul valore aggiunto: base imponibile uniforme (3). È opportuno consentire a tutti gli Stati membri di risolvere tali problemi incorporando misure corrispondenti in detta direttiva. Le misure incorporate dovrebbero essere proporzionate e limitate ad affrontare il problema di cui trattasi. Dato che gli Stati membri hanno esigenze diverse, l’incorporazione dovrebbe limitarsi ad estendere a tutti gli Stati membri la facoltà di adottare, ove e quando necessario, le norme in questione.
(2)
Gli Stati membri dovrebbero poter intervenire per far sì che le misure previste dalla direttiva 77/388/CEE relativamente al soggetto passivo e al trasferimento di un’azienda senza cessazione di attività non siano utilizzate a fini di frode ed evasione fiscale.
(3)
Gli Stati membri dovrebbero poter intervenire, in casi specifici e limitati, in relazione al valore delle cessioni, prestazioni e acquisizioni, per garantire che non vi siano perdite di gettito dovute all’utilizzazione di parti collegate al fine di ottenere vantaggi fiscali.
(4)
Gli Stati membri dovrebbero poter includere, nella base imponibile di un’operazione che implica la lavorazione di oro da investimento fornito dall'acquirente o destinatario, il valore di tale oro, se con la lavorazione l’oro perde la sua qualità di oro da investimento.
(5)
Si dovrebbe evidenziare che taluni servizi di natura analoga a quella dei beni d’investimento possono essere inclusi nel regime che consente la rettifica delle detrazioni per i beni d’investimento lungo la durata di vita utile del bene, secondo il suo effettivo utilizzo.
(6)
In determinati casi gli Stati membri dovrebbero poter designare il beneficiario delle operazioni quale soggetto tenuto all’adempimento degli obblighi di versamento e contabili relativi all’imposta sul valore aggiunto. Tale misura dovrebbe aiutare gli Stati membri a semplificare le regole e a contrastare la frode e l'evasione fiscali in determinati settori e per taluni tipi di operazioni.
(7)
È opportuno modificare di conseguenza la direttiva 77/388/CEE.
(8)
Gli Stati membri non dovrebbero pertanto più potersi avvalere delle deroghe individuali concesse loro in virtù di talune decisioni del Consiglio adottate ai sensi dell'articolo 27, paragrafo 1, della direttiva 77/388/CEE e rientranti nell’ambito di applicazione della presente direttiva. Le decisioni in questione dovrebbero quindi essere espressamente abrogate. La presente direttiva dovrebbe lasciare impregiudicate le misure applicate dagli Stati membri ai sensi dell'articolo 27, paragrafo 5, della direttiva 77/388/CEE e le deroghe concesse ai sensi dell'articolo 27, paragrafo 1, di detta direttiva non abrogate dalla presente direttiva.
(9)
L'applicazione di talune misure previste dalla presente direttiva dovrebbe essere facoltativa e dette misure dovrebbero lasciare agli Stati membri una certa discrezionalità. Per motivi di trasparenza sarebbe opportuno che gli Stati membri si informassero reciprocamente, attraverso il comitato consultivo dell'imposta sul valore aggiunto istituito ai sensi dell'articolo 29 della direttiva 77/388/CEE, in merito all'applicazione a livello nazionale delle misure previste dalla presente direttiva. Tali informazioni non dovrebbero essere necessarie nel caso di deroghe abrogate dalla presente direttiva la cui corrispondente misura nazionale continua invece ad essere applicata o di deroghe che giungono a scadenza al momento dell'entrata in vigore della presente direttiva, che lo Stato membro continua tuttavia ad applicare in base alle disposizioni della presente direttiva,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
Articolo 1
La direttiva 77/388/CEE è modificata come segue:
1)
all’articolo 4, paragrafo 4, è aggiunto il comma seguente:
«Lo Stato membro che esercita l'opzione di cui al secondo comma può adottare tutte le misure necessarie per evitare che il ricorso alla presente disposizione sfoci in frodi o evasioni fiscali.»;
2)
all’articolo 5, paragrafo 8, la seconda frase è sostituita dalla seguente:
«Se del caso, qualora il beneficiario non sia un soggetto passivo totale, gli Stati membri possono adottare le misure necessarie ad evitare distorsioni di concorrenza. Essi possono adottare altresì tutte le misure necessarie per evitare che il ricorso alla presente disposizione sfoci in frodi o evasioni fiscali.»;
3)
l’articolo 11, parte A, è modificato come segue:
a)
al paragrafo 1, lettera d), è soppresso il secondo comma;
b)
sono aggiunti i seguenti paragrafi:
«5. Gli Stati membri hanno la facoltà di includere nella base imponibile per la cessione di beni e la prestazione di servizi il valore dell'oro da investimento esente ai sensi dell'articolo 26 ter, che è stato fornito dall'acquirente o destinatario per essere utilizzato da base per la lavorazione e che, di conseguenza, perde la sua qualità di oro da investimento esente da IVA nel momento in cui avviene la cessione di tali beni e la prestazione di tali servizi. Il valore da utilizzare è il valore normale dell'oro da investimento nel momento in cui avviene la cessione di tali beni e la prestazione di tali servizi.
6. Allo scopo di prevenire la frode e l’evasione fiscale, gli Stati membri possono adottare misure affinché la base imponibile per una cessione di beni o una prestazione di servizi sia pari al valore normale. L’opzione si esercita soltanto per la cessione di beni e la prestazione di servizi a destinatari con cui sussistono legami familiari o altri stretti vincoli personali, gestionali, di associazione, di proprietà, finanziari o giuridici quali definiti dallo Stato membro. A tal fine, i vincoli stretti possono comprendere il rapporto tra datore di lavoro e lavoratore dipendente, la famiglia del lavoratore dipendente o altre persone strettamente collegate al lavoratore dipendente.
Il campo di applicazione del primo comma è limitato ai seguenti casi:
a)
se il corrispettivo è inferiore al valore normale e l’acquirente dei beni o il destinatario dei servizi non ha interamente diritto alla detrazione ai sensi dell’articolo 17;
b)
se il corrispettivo è inferiore al valore normale e il cedente o prestatore non ha interamente diritto alla detrazione ai sensi dell’articolo 17 e l’operazione è esente ai sensi dell’articolo 13 o dell'articolo 28, paragrafo 3, lettera b);
c)
se il corrispettivo è superiore al valore normale e il cedente o prestatore non ha interamente diritto alla detrazione ai sensi dell’articolo 17.
Ai fini del primo e del secondo comma gli Stati membri possono stabilire le categorie di prestatori o destinatari di servizi cui si applicano le suddette disposizioni.
Gli Stati membri informano il comitato istituito ai sensi dell'articolo 29 in merito all'introduzione di ogni nuova misura nazionale adottata in applicazione delle disposizioni del presente paragrafo.
7. Ai fini della presente direttiva, per “valore normale” si intende l’intero importo che, per ottenere i beni o servizi in questione in quel momento, un cliente, al medesimo stadio di commercializzazione in cui avviene la cessione di beni o la prestazione di servizi, dovrebbe pagare in condizioni di libera concorrenza ad un cedente o prestatore indipendente all’interno del territorio dello Stato membro in cui l'operazione è assoggettata all'imposta.
Qualora non siano accertabili cessioni di beni o prestazioni di servizi analoghe, il valore normale non è fissato al di sotto del prezzo di acquisto dei beni o di beni simili, o, in mancanza del prezzo di acquisto, del prezzo di costo, determinati nel momento in cui si effettuano tali operazioni ovvero, nel caso di prestazioni di servizi, non al di sotto dell'importo delle spese sostenute dal soggetto passivo per l'esecuzione della prestazione di servizi.»;
4)
l’articolo 17, paragrafo 4, nella versione figurante nell’articolo 28 septies, paragrafo 1, è modificato come segue:
a)
nel secondo comma, lettera a), i termini «articolo 21, paragrafo 1, lettere a) e c)» sono sostituiti dai termini «articolo 21, paragrafo 1, lettere a), c) o f), o articolo 21, paragrafo 2, lettera c)»;
b)
nel secondo comma, lettera b), i termini «articolo 21, paragrafo 1, lettera a)» sono sostituiti dai termini «articolo 21, paragrafo 1, lettera a) o f), o articolo 21, paragrafo 2, lettera c)»;
5)
all’articolo 18, paragrafo 1, lettera d), nella versione figurante nell’articolo 28 septies, paragrafo 2, i termini «articolo 21, paragrafo 1» sono sostituiti dai termini «articolo 21, paragrafo 1, o articolo 21, paragrafo 2, lettera c)»;
6)
all’articolo 20, paragrafo 4, è aggiunto il comma seguente:
«Gli Stati membri possono inoltre applicare i paragrafi 2 e 3 ai servizi che hanno caratteristiche analoghe a quelle normalmente attribuite ai beni d’investimento.»;
7)
all’articolo 21, paragrafo 2, nella versione figurante nell’articolo 28 octies, è aggiunta la lettera seguente:
«c)
gli Stati membri possono stabilire che, per le operazioni seguenti, il debitore dell’imposta sia il soggetto passivo nei cui confronti esse sono effettuate:
i)
prestazioni di servizi di costruzione, inclusi i servizi di riparazione, pulizia, manutenzione, modifica e demolizione relative a beni immobili nonché la consegna di lavori immobiliari, considerata cessione di beni ai sensi dell'articolo 5, paragrafo 5;
ii)
messa a disposizione di personale per l’esecuzione delle attività di cui al punto i);
iii)
cessioni di beni immobili, di cui all’articolo 13, parte B, lettere g) e h), qualora il cedente abbia optato per l’imposizione dell'operazione ai sensi del suddetto articolo, parte C, lettera b);
iv)
cessioni di materiali di recupero, di materiali di recupero non riutilizzabili in quanto tali, di avanzi, di materiali di scarto industriali e non industriali, di materiali di scarto riciclabili nonché di materiali di scarto parzialmente lavorati, e determinate cessioni di beni e prestazioni di servizi figuranti nell’allegato M;
v)
cessioni di beni dati in garanzia da un soggetto passivo ad un altro soggetto passivo in esecuzione di questa garanzia;
vi)
cessioni di beni successive alla cessione del diritto di riserva di proprietà ad un cessionario che esercita tale diritto;
vii)
cessione di beni immobili in una vendita giudiziale al pubblico incanto da parte di un debitore giudiziario.
Ai fini della presente lettera, gli Stati membri possono esigere che il soggetto passivo che esercita altresì attività o effettua operazioni non considerate cessioni di beni o prestazioni di servizi imponibili ai sensi dell'articolo 2, sia considerato soggetto passivo per le operazioni effettuate nei suoi confronti di cui al primo comma. Un ente di diritto pubblico che non è soggetto passivo può essere considerato soggetto passivo per le operazioni effettuate nei suoi confronti di cui ai punti v), vi) e vii).
Ai fini della presente lettera, gli Stati membri possono specificare le cessioni di beni e le prestazioni di servizi contemplati e le categorie di prestatori, cedenti o destinatari cui tali misure possono applicarsi. Essi possono altresì limitare l’applicazione della presente misura ad alcune delle cessioni di beni o prestazioni di servizi figuranti nell’allegato M.
Gli Stati membri informano il comitato istituito ai sensi dell'articolo 29 in merito all'introduzione di ogni nuova misura nazionale adottata in applicazione delle disposizioni della presente lettera.»;
8)
è aggiunto l’allegato M figurante nell’allegato I della presente direttiva.
Articolo 2
Le decisioni elencate nell'allegato II della presente direttiva sono abrogate con effetto dal 1o gennaio 2008.
Articolo 3
Gli Stati membri mettono in vigore le disposizioni legislative, regolamentari e amministrative necessarie per conformarsi alla presente direttiva.
Essi applicano le disposizioni necessarie per conformarsi all'articolo 1, punto 3), per quanto concerne il nuovo articolo 11, parte A, paragrafo 7, della direttiva 77/388/CEE e all'articolo 1, punto 4), per quanto concerne il riferimento nell'articolo 17, paragrafo 4, lettere a) e b), della direttiva 77/388/CEE nella versione di cui all'articolo 28 septies, paragrafo 1, all'articolo 21, punto 1, lettera f), di detta direttiva al più tardi a decorrere dal 1o gennaio 2008.
Quando gli Stati membri adottano disposizioni a norma della presente direttiva, comunicano immediatamente alla Commissione il testo di tali disposizioni, le quali contengono un riferimento alla presente direttiva o sono corredate di un siffatto riferimento all'atto della pubblicazione ufficiale. Le modalità di tale riferimento sono decise dagli Stati membri.
Articolo 4
La presente direttiva entra in vigore il giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell'Unione europea.
Articolo 5
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Bruxelles, addì 24 luglio 2006.