32000L0031
L 178/1
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 2000/31/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 8 юни 2000 година
за някои правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия на вътрешния пазар (Директива за електронната търговия)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 47, параграф 2, членове 55 и 95 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията (1),
като взеха предвид становището на Икономическия и социален комитет (2),
в съответствие с процедурата по член 251 от Договора (3),
като имат предвид, че:
(1)
Европейският съюз се стреми да създаде все по-тесни връзки между държавите и народите на Европа и да гарантира икономически и социален напредък. В съответствие с член 14, параграф 2 от Договора, вътрешният пазар обхваща пространство без вътрешни граници, в което е гарантирано свободното движение на стоки, услуги и свободата на установяване в този пазар. Развитието на услуги на информационното общество в това пространство без вътрешни граници е основно средство за премахване на бариерите, които разделят европейските народи.
(2)
Развитието на електронната търговия в рамките на информационното общество предлага сериозни възможности за осигуряване на заетост в Общността, особено в малки и средни предприятия, и ще стимулира икономическия растеж и инвестиции от европейски фирми в областта на иновационните технологии, и може също така да увеличи конкурентоспособността на европейската промишленост, при условие че всеки има достъп до Интернет.
(3)
Правото на Общността и характеристиките на правния ред са важно предимство за да могат европейските граждани и оператори да се възползват напълно, без оглед на границите, от възможностите, които електронната търговия предлага; поради това настоящата директива има за цел да гарантира висока степен на правна интеграция на Общността, с цел създаване на реално пространство без вътрешни граници за услугите на информационното общество.
(4)
Важно е да се гарантира, че електронната търговия може да се възползва в пълна степен от вътрешния пазар и че следователно чрез Директива 89/552/ЕИО на Съвета от 3 октомври 1989 г. относно координирането на някои разпоредби, установени в действащи закони, подзаконови и административни актове на държавите-членки, отнасящи се до упражняване на телевизионна дейност (4), ще се постигне високо ниво на интеграция в Общността.
(5)
Развитието на услуги на информационното общество в Общността се възпрепятства от редица правни бариери за нормалното функциониране на вътрешния пазар, които правят по-непривлекателно упражняването на свободата на установяване или свободата на предоставяне на услуги; тези бариери са резултат от различията в законодателството и правната несигурност на националните режими, приложими към тези услуги; при отсъствието на координация и адаптиране на законодателството в съответните области, съществуването на пречките би могло да бъде оправдано в светлината на съдебната практика на Съда на Европейските общности; правна неяснота съществува и по отношение на обхвата на контрола, който държавите-членки могат да упражняват върху услугите, предлагани от други държави-членки.
(6)
В светлината на целите на Общността, на членове 43 и 49 от Договора и вторичното законодателство на Общността, тези бариери следва да се премахнат, като се съгласуват някои национални законодателства и се изяснят някои правни концепции на общностно равнище, доколкото е необходимо за правилното функциониране на вътрешния пазар; като разглежда само някои специфични въпроси, които пораждат проблеми за вътрешния пазар, настоящата директива отговаря напълно на необходимостта от спазване на принципа на субсидиарност, формулиран в член 5 от Договора.
(7)
За да се гарантира правна яснота и доверие от страна на клиента, настоящата директива следва да определи ясна обща рамка, която да обхваща някои правни аспекти на електронната търговия на вътрешния пазар.
(8)
Целта на настоящата директива е да се създаде правна рамка за гарантиране на свободното движение на услуги на информационното общество между държавите-членки, а не да се хармонизира законодателството в областта на наказателното право.
(9)
Свободното движение на услуги на информационното общество в много случаи може да бъде специфично отражение на един по-общ принцип в законодателството на Общността, а именно свободата на словото, който е залегнал в член 10, параграф 1 от Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи, която е ратифицирана от всички държави-членки; поради това, директиви, които се отнасят до предоставянето на услуги на информационното общество, трябва да гарантират, че такава дейност може да се извършва свободно в съответствие с този член, при спазване единствено на ограниченията, предвидени в параграф 2 от този член и в член 46, параграф 1 от Договора; настоящата директива няма за цел да засегне националните основни правила и принципи, които се отнасят до свободата на словото.
(10)
В съответствие с принципа на пропорционалност, предвидените в настоящата директива мерки, са строго ограничени до необходимия минимум за постигането на целта за нормално функциониране на вътрешния пазар; в случаите, когато е необходимо да се предприеме действие на равнище Общност и за да се гарантира икономическо пространство, което наистина е без вътрешни граници по отношение на електронната търговия, директивата трябва да осигури висока степен на защита на целите от общ интерес, и по-специално защита на непълнолетните и човешкото достойнство, защита на потребителя и опазване на общественото здраве; съгласно член 152 от Договора, опазването на общественото здраве е съществен компонент на други политики на Общността.
(11)
Настоящата директива не засяга степента на защита, и по-специално, опазването на общественото здраве и защитата на интересите на потребителите, определена от актовете на Общността; наред с другото, Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 г. относно несправедливи условия в потребителските договори (5) и Директива 97/7/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 май 1997 г. относно защита на потребителите по отношение на договори от разстояние (6), представляват съществен елемент за защита на потребителите в договорните отношения; тези директиви също се прилагат в тяхната цялост за услугите на информационното общество; същите достижения на правото на Общността, които са напълно приложими към услугите на информационното общество, включват също така и Директива 84/450/ЕИО на Съвета от 10 септември 1984 г. във връзка с подвеждащата и сравнителна реклама (7), Директива 87/102/ЕИО на Съвета от 22 декември 1986 г. относно сближаването на законовите, подзаконови и административните разпоредби на държавите-членки относно потребителския кредит (8), Директива 93/22/ЕИО на Съвета от 10 май 1993 г. относно инвестиционните услуги в областта на ценните книжа (9), Директива 90/314/ЕИО на Съвета от 13 юни 1990 г. относно пакетните туристически пътувания, пакетните туристически ваканции и пакетните туристически обиколки (10), Директива 98/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 1998 г. относно защитата на потребителите при обозначаването на цените на продуктите, предлагани на потребителите (11), Директива 92/59/ЕИО на Съвета от 29 юни 1992 г. за общата безопасност на продуктите (12), Директива 94/47/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 октомври 1994 г. относно защитата на купувачите с оглед на определени аспекти от договорите, свързани с придобиването на правото на временно ползване на недвижима собственост (13), Директива 98/27/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 май 1998 г. за съдебните разпореждания за защита на интересите на потребителите (14), Директива 85/374/ЕИО на Съвета от 25 юли 1985 г. относно сближаването на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно отговорността за дефектни изделия (15), Директива 1999/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 май 1999 г. относно определени аспекти на продажбата на потребителски стоки и свързаните с тях гаранции (16), бъдещата дирек-тива на Европейския парламент и на Съвета относно продажбата от разстояние на финансови услуги на потребители и Директива 92/28/ЕИО на Съвета от 31 март 1992 г. относно рекламата на лекарствени продукти (17); настоящата директива не засяга разпоредбите на Директива 98/43/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 юли 1998 г. относно сближаването на законовите, подзаконовите и административните разпоредби на държавите-членки във връзка с рекламата и спонсорството на тютюневи изделия (18), приета в рамките на вътрешния пазар, или на директивите за опазване на общественото здраве; настоящата директива допълва изискванията за информация, които са установени от гореспоменатите директиви, и по-специално Директива 97/7/ЕО.
(12)
Необходимо е да се изключат от приложното поле на настоящата директива определени дейности въз основна на това, че свободата на предоставяне на услуги в тези сфери не може на този етап да бъде гарантирана съгласно Договора или съществуващото вторично законодателство; изключването на тези дейности не трябва да засяга инструментите, които биха се оказали необходими за правилното функциониране на вътрешния пазар; данъчното облагане, и по-специално данък добавена стойност върху голям брой услуги, които са обхванати от настоящата директива, трябва да се изключи от приложното поле на настоящата директива.
(13)
Настоящата директива няма за цел да определи правила в областта на фискалните задължения, нито пък предотвратява съставянето на документи, които засягат фискални аспекти на електронната търговия.
(14)
Защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни е уредена единствено в Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. относно защитата на физическите лица при обработването на лични данни и относно свободното движение на тези данни (19) и Директива 97/66/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 1997 г. относно обработката на лични данни и защитата на неприкосновеността на личния живот в телекомуникационния сектор (20), които са напълно приложими за услугите на информационното общество; тези директиви вече са установили правната рамка на Общността в областта на личните данни и, следователно, не е необходимо този въпрос да бъде включван в настоящата директива, за да се гарантира безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар, и по-специално свободното движение на лични данни между държавите-членки; изпълнението и прилагането на настоящата директива следва да се осъществява в пълно съответствие с принципите за защита на личните данни, и по-специално във връзка с непоръчани търговски съобщения и отговорността на посредниците; настоящата директива не може да предотврати анонимното използване на отворени мрежи като например Интернет.
(15)
Конфиденциалността на съобщенията се гарантира от член 5 от Директива 97/66/ЕО; в съответствие с тази директива, държавите-членки трябва да забраняват всякакъв вид засичания или контрол върху такива съобщения от други лица, освен от изпращачите и получателите, с изключение на случаите, когато това е разрешено от закона.
(16)
Изключването на хазартните дейности от приложното поле на настоящата директива се отнася само до игрите на късмета, лотарии и облози, които включват залагания с парична стойност; това не включва промоции или игри, които целят насърчаване на продажбите на стоки и услуги и за които плащанията, ако възникнат такива, служат единствено за придобиване на рекламираните стоки и услуги.
(17)
Определението на услуги на информационното общество вече съществува в законодателството на Общността в Директива 98/34/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 юни 1998 г., относно процедура за предоставяне на информация в областта на техническите стандарти и правилници, както и правилата за услугите на информационното общество (21) и в Директива 98/84/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 ноември 1998 г. относно правната защита на услугите, които се основават на или се предоставят при условен достъп (22); това определение обхваща всяка услуга, обикновено предоставена срещу заплащане, на разстояние, посредством електронно оборудване за обработка (включително цифрова компресия) и съхраняване на данни, при индивидуално поискване от страна на получателя на услугата; услугите, които са посочени в примерния списък от приложение V към Директива 98/34/ЕО, които не включват обработка и съхраняване на данни, не се обхващат от това определение.
(18)
Услугите на информационното общество обхващат широк кръг от икономически дейности, които се извършват онлайн; тези дейности може, в частност, да се състоят от продажби на стоки онлайн; не се включват дейности като доставката на стоки или на услуги офлайн; услугите на информационното общество не се ограничават единствено до услуги, които водят до онлайн сключване на договори, но също дотолкова, доколкото представляват икономическа дейност, обхващат и услуги, които не се заплащат от техните получатели, като тези, които предлагат онлайн информация или търговски съобщения, или от тези, които предоставят средства за търсене, достъп и извличане на данни; услугите на информационното общество включват и услуги, които включват предаване на информация чрез комуникационна мрежа, осигуряване на достъп до комуникационна мрежа или съхраняване на информация, доставена от получателя на услугата; телевизионното излъчване по смисъла на Директива 89/552/ЕИО и радиоразпръскването не са услуги на информационното общество, тъй като те не се предоставят по индивидуална заявка; за разлика от това, услуги предавани от точка на точка, като видео при поискване или предоставяне на търговски съобщения по електронна поща са услуги на информационното общество; използването на електронна поща или еквивалентни индивидуални съобщения, например, от физически лица, които действат извън тяхната търговска, икономическа или професионална дейност, включително и използването им за сключване на договори между такива лица, не е услуга на информационното общество; договорните отношения между служител и неговия работодател не е услуга на информационно общество; дейности, които, поради техния характер, не могат да се извършват на разстояние и по електронен път, като законоустановения одит на финансовите отчети на дружеството или медицински съвети за физически преглед на пациент не са услуги на информационното общество.
(19)
Мястото на установяване на доставчика на услуга се определя в съответствие със съдебната практика на Съда на Европейските общности, според която концепцията за установяване включва действително извършване на икономическа дейност чрез стабилно установяване за неопределен период; това изискване се изпълнява и в случаите, когато дадено дружество е учредено за определен период; мястото на установяване на дружество, което предоставя услуги чрез интернет страници не е мястото, където се намира технологията, която поддържа уебсайта или мястото на което уебсайтът е достъпен, а мястото, където извършва икономическата си дейност; в случаите, когато даден доставчик се е установил на няколко места, е важно да се уточни от кое място на установяване се предоставя съответната услуга; в случаите, когато е трудно да се определи от кое точно място на установяване сред няколко такива се предоставя съответната услуга, то тогава за място на установяване се приема мястото, където е центърът на дейностите на доставчика във връзка с тази услуга.
(20)
Определението на „получател на услуга“ обхваща всички видове ползване на услуги на информационното общество, както от лица, които предоставят информация по отворени мрежи като Интернет, така и от лица, които търсят информация в Интернет за лични и професионални цели.
(21)
Обхватът на координираната област не засяга бъдещата хармонизация в Общността по отношение на услугите на информационното общество и бъдещото законодателство, прието на национално ниво в съответствие със законодателството на Общността; координираната област обхваща само изисквания във връзка с онлайн дейности, като онлайн информация, онлайн реклама, онлайн пазаруване, онлайн сключване на договори и не засяга правните изисквания на държавите-членки за стоките, като норми на безопасност, задължения за етикетиране, или отговорност за стоките, или изисквания на държавите-членки за доставката и транспорта на стоки, включително дистрибуцията на лекарствени продукти; координираната област не се отнася до упражняването на права за откупуване с предимство от органите на държавната власт на определени стоки, като произведения на изкуството.
(22)
Услугите на информационното общество трябва да се контролират при източника на дейността, за да се гарантира ефективна защита на целите от обществен интерес; за тази цел е необходимо да се гарантира, че компетентният орган осигурява такава защита не само за гражданите на своята страна, но и за всички граждани на Общността; за да се повиши взаимното доверие между държавите-членки е важно тази отговорност да се формулира ясно от страна на държавата-членка, по произход на услугите; освен това, за да се гарантира ефективно свободата на предоставяне на услуги и правната сигурност за доставчиците и получателите на услуги, такива услуги на информационното общество трябва, по принцип, да са предмет на законодателството на държавата-членка, в която доставчикът на услугата е установен.
(23)
Настоящата директива няма за цел да установява допълнителни правила на международното частно право по отношение на колизия на правни норми, нито пък разглежда юрисдикцията на съдилищата; разпоредбите на приложимото право, посочено от правилата на международното частно право, не ограничават свободата на предоставяне на услуги от информационното общество, както е предвидено в настоящата директива.
(24)
В контекста на настоящата директива, независимо от правилото за контрол при източника на услугите на информационното общество, законосъобразно е, съгласно условията, установени в настоящата директива, държавите-членки да предприемат действия за ограничаване на свободното движение на услугите на информационното общество.
(25)
Националните съдилища, включително гражданските съдилища, които са компетентни да решават частно правни спорове, могат да вземат мерки да предвидят изключения по отношение на свободата за предоставяне на услуги на информационното общество в съответствие с условията, посочени в настоящата директива.
(26)
Държавите-членки, в съответствие с условията, установени в настоящата директива, могат да прилагат национални правила на наказателното право и наказателните процедури с оглед предприемане на всякакви мерки за разследване, разкриване и съдебно преследване на престъпления, без да е необходимо Комисията да бъде нотифицирана за тези мерки.
(27)
Настоящата директива, заедно с бъдещата директива на Европейския парламент и на Съвета относно търговията от разстояние на финансови услуги за потребителите, допринася за създаването на правна рамка за онлайн предоставяне на финансови услуги; настоящата директива не възпрепятства бъдещи инициативи в областта на финансовите услуги, и по-специално по отношение на хармонизацията на правилата за поведение в тази област; възможността за държавите-членки, формулирана в настоящата директива, при определени обстоятелства да ограничават свободата на предоставяне на услуги на информационното общество с цел защита на потребителите също включва мерки в областта на финансовите услуги, и по-специално такива, които защищават интересите на инвеститорите.
(28)
Задължението на държавите-членки да не подлагат достъпа до дейността на доставчика на услуги на информационното общество на предварително разрешително не засяга пощенските услуги, които са обхванати от Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 1997 г. за общи правила за развитие на вътрешния пазар на пощенските услуги в Общността и подобряване качеството на услугата (23), които се състоят от физическото предаване на отпечатано съобщение по електронната поща и не засяга системите за доброволна акредитация, и по-специално доставчиците на удостоверения за електронен подпис.
(29)
Търговските съобщения са от съществено значение за финансирането на услугите на информационното общество и за развитието на широка гама от нови, безплатни услуги; в интерес на защитата на потребителя и лоялната търговия, търговските съобщения, включително отстъпките, рекламните оферти и промоции или игри трябва да отговарят на редица конкретни изисквания за прозрачност; тези изисквания не накърняват разпоредбите на Директива 97/7/ЕО; настоящата директива не следва да засяга съществуващите директиви за търговски съобщения, и по-специално Директива 98/43/ЕО.
(30)
Изпращането на непоръчани търговски съобщения по електронна поща може да е нежелателно за потребителите и доставчиците на услуги на информационното общество и да наруши безпрепятственото функциониране на интерактивните мрежи; въпросът за съгласието на получателя за определени форми на непоръчани търговски съобщения не се разглежда в настоящата директива, но той вече е разглеждан в други директиви, и по-специално в Директива 97/7/ЕО и в Директива 97/66/ЕО; в държавите-членки, които разрешават непоръчани търговски съобщения по електронната поща, следва да се насърчава и улеснява създаването на подходящи устройства за филтриране от предприятията; освен това е необходимо, във всеки случай, да може да се идентифицират ясно търговските съобщения като такива, за да се повиши прозрачността и да се улесни действието на такива устройства, внедрени от предприятията; непоръчаните търговски съобщения по електронната поща не трябва да водят до допълнителни разходи за комуникационни услуги за получателя.
(31)
Държавите-членки, които разрешават изпращането на непоръчани търговски съобщения по електронната поща без предварителното съгласие на получателя от доставчици на услуги, които са установени на тяхна територия, трябва да гарантират, че доставчиците правят справка редовно и спазват регистрите за отказ, в които физическите лица, които не желаят да получават такива търговски съобщения, могат да се регистрират.
(32)
За да се премахнат бариерите за развитие на трансгранични услуги в Общността, които членове на регламентираните професионални гилдии могат да предлагат по Интернет, е необходимо да се гарантира съответствие на равнището на Общността с професионалните правила, които имат за цел по-специално да защитават потребителите и опазват общественото здраве; кодексите за поведение на равнището на Общността биха били най-доброто средство за определяне на правилата на професионална етика, които са приложими към търговските комуникационни услуги; изработването, или по целесъобразност адаптирането на такива правила, следва да се насърчава без да се накърнява автономията на професионалните органи и асоциации.
(33)
Настоящата директива допълва правото на Общността и националното право по отношение на регламентираните професии, като поддържа пълен набор от правила, които са приложими в тази област.
(34)
Всяка държава-членка следва да адаптира своето законодателство, което съдържа изисквания, и по-специално изисквания по отношение на формата, които могат да ограничат сключването на договори по електронен път; разглеждането на законодателството, което изисква такова адаптиране, трябва да бъде систематично и да обхваща всички необходими етапи и действия на процеса на договаряне, включително и архивирането на договора; резултатът от това адаптиране трябва да позволи договорите, които са сключени по електронен път, да станат осъществими; правният аспект на електронните подписи е предмет на Директива 1999/93/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 1999 г. относно общностна рамка за електронните подписи (24); потвърждаването на получаването от доставчика на услуги може да бъде под формата на онлайн доставка на платената услуга.
(35)
Настоящата директива не засяга възможността на държавите-членки да поддържат или установят общи или специфични правни изисквания за договорите, които могат да се изпълняват по електронен път, и по-специално изискванията за сигурни електронни подписи.
(36)
Държавите-членки могат да поддържат ограничения за използването на електронни договори по отношение на договори, които по закон изискват намесата на съдилища, държавни органи или професии, които упражняват публична власт; тази възможност се отнася и до договори, които изискват намесата на съдилища, професии, при които се упражнява публична власт, за да има правно въздействие по отношение на трети страни, както и до договори, които изискват по закон удостоверение или нотариална заверка.
(37)
Задължението на държавите-членки да отстраняват пречките за използване на електронни договори засяга само пречки, които произтичат от правни изисквания, а не специфични пречки, които произтичат от невъзможността да се използват електронни средства в определени случаи.
(38)
Задължението на държавите-членки да отстраняват пречките за използване на електронни договори следва да се реализира в съответствие с правните изисквания за договорите, които са заложени в законодателството на Общността.
(39)
Изключенията от разпоредбите относно договорите, които са сключени изключително по електронната поща или чрез еквивалентни индивидуални съобщения, предвидени в настоящата директива, във връзка с доставяната информация, която следва да бъде предоставена и предаването на поръчки, не трябва да има за резултат даването на възможност на доставчиците на услуги на информационното общество да заобикалят тези разпоредби.
(40)
Както съществуващите, така и възникващите несъответствия в законодателството и съдебната практика на държавите-членки относно отговорността на доставчиците на услуги, които действат като посредници, пречат на безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар, в частност, като се затруднява развитието на трансграничните услуги и се нарушава конкуренцията; доставчиците на услуги имат задължението да действат, при определени обстоятелства, с оглед предотвратяване или прекратяване на незаконни дейности; настоящата директива следва да послужи за подходяща основа за разработването на бързи и надеждни процедури за премахването и блокирането на достъпа до незаконна информация; такива механизми биха могли да се разработят въз основа на доброволни споразумения между всички заинтересовани страни и следва да се насърчават от държавите-членки; в интерес на всички участници в предоставянето на услуги на информационното общество е да се приемат и осъществяват такива процедури; разпоредбите на настоящата директива по отношение на отговорността не трябва да възпрепятстват разработването и ефективното внедряване от страна на различните заинтересовани страни на технически системи за защита и идентификация, както и средства за технически контрол, осъществени чрез цифровата технология при спазване на границите, които са определени от Директиви 95/46/ЕО и 97/66/ЕО.
(41)
Настоящата директива балансира различните заложени интереси и установява принципи, които могат да послужат за основа на нормите и споразуменията, приети от предприятията.
(42)
Освобождаването от отговорност, което е предвидено в настоящата директива, се отнася само за случаи, при които дейността на доставчика на услуги на информационното общество е ограничена до техническия процес на експлоатация и предоставяне на достъп до комуникационна мрежа, по която доставената от трети страни информацията, се пренася или временно съхранява, с единствена цел да се повиши ефективността на преноса ѝ; тази дейност има чисто технически, автоматичен и пасивен характер, което означава, че доставчикът на услуги на информационното общество няма нито познания, нито контрол върху пренасяната или съхранявана информация.
(43)
Доставчикът на услуги може да се възползва от изключенията за „обикновен пренос“ и за формата на съхраняване, която се нарича „кеширане“, когато не е ангажиран по никакъв начин с пренасяната информация; това изисква, наред с други неща, той да не променя информацията, която пренася; това изискване не обхваща манипулации от технически характер, които се извършват в процеса на преноса, тъй като те не изменят целостта на информацията, която се съдържа в преноса.
(44)
Доставчик на услуги, който съзнателно сътрудничи на някой от получателите на неговата услуга за извършване на незаконни действия, излиза извън дейностите на „обикновен транспорт“ или „кеширане“ и в резултат на това не може да се възползва от дерогациите по отношение на отговорността, които са предвидени за този вид дейност.
(45)
Ограниченията на отговорността на доставчиците на междинни услуги, които са определени в настоящата директива, не засягат възможността за съдебни разпореждания от всякакъв вид; такива разпореждания могат, по-специално, да бъдат заповеди, издадени от съдебни или административни органи, които изискват прекратяване или предотвратяване на нарушение, включително отстраняването на незаконна информация или блокирането на достъпа до нея.
(46)
За да се възползва от ограничението на отговорността, доставчикът на услуга на информационното общество, състояща се в съхраняване на информация, трябва, веднага щом се запознае със или осъзнае незаконния характер на дейностите, да действа експедитивно за премахването или блокирането на достъпа до съответната информация; отстраняването или блокирането на достъпа трябва да се извършва при съблюдаване на принципа за свобода на словото и на процедурите, установени за тази цел на национално равнище; настоящата директива не засяга възможността на държавите-членки да установят специфични изисквания, които трябва да се изпълняват експедитивно преди премахването или блокирането на информация.
(47)
Забраната за държавите-членки да налагат на доставчиците на услуги задължение за контрол се отнася само за задължения от общ характер; това не се отнася за задълженията за контрол, които са приложими към конкретен случай, и по-специално, не засяга заповеди на национални органи в съответствие с националното законодателство.
(48)
Настоящата директива не засяга възможността държавите-членки да изискват от доставчиците на услуги, които съхраняват информация, предоставена от получатели на тяхната услуга, да действат с вниманието, което може да е основателно да се очаква от тях и които са предвидени в националното законодателство, за да се открият и предотвратят определени видове незаконни дейности.
(49)
Държавите-членки и Комисията следва да насърчават изготвянето на кодекси за поведение; това не следва да наруши доброволния характер на такива кодекси и възможността заинтересованите страни да решават свободно дали да спазват тези кодекси.
(50)
Важно е предложената директива за хармонизиране на определени аспекти на авторското право и сродните права в информационното общество и настоящата директива да влязат в сила по едно и също време с цел създаването на ясна рамка от правила във връзка с отговорността на посредниците за нарушаване на авторското право и сродните права на равнището на Общността.
(51)
От всяка държава-членка трябва да се изисква, в случаите когато това е необходимо, да изменя всяко законодателство, което може да попречи на въвеждането на механизми за извънсъдебно уреждане на спорове по електронен път; в резултат от тези изменения трябва да стане действително и ефективно възможно, в правото и на практика, функционирането на такива механизми, включително в трансгранични ситуации.
(52)
Ефективното упражняване на свободите на вътрешния пазар налага да се гарантира на засегнатите ефективен достъп до средствата за уреждане на спорове; щетите, които могат да възникнат във връзка с услугите на информационното общество се характеризират както с бързина, така и с географския си обхват; с оглед на този специфичен характер и необходимостта да се гарантира, че националните органи няма да застрашават взаимното доверие, което трябва да съществу а помежду им, настоящата директива приканва държавите-членки да гарантират, че има възможност за предявяване на съдебни искове; държавите-членки следва да проучат необходимостта от осигуряване на достъп до съдебни процедури чрез подходящи електронни средства.
(53)
Директива 98/27/ЕО, която е приложима за услугите на информационното общество, осигурява механизъм за искове за съдебни предписания с цел защита на колективните интереси на потребителите; този механизъм ще допринесе за свободното движение на услуги на информационното общество чрез гарантиране на високо ниво на потребителска защита.
(54)
Санкциите, които са предвидени в настоящата директива, не засягат други санкции или средства за правна защита, които са предвидени от националното законодателство; държавите-членки не са длъжни да предвиждат наказателни санкции за нарушаване на вътрешни разпоредби, които са приети съгласно настоящата директива.
(55)
Настоящата директива не засяга правото, което е приложимо към договорните задължения във връзка със сключените от потребители договори; съответно, изпълнението на настоящата директива не може да има като последица лишаването на потребителя от защитата, която му осигуряват задължителните правила, които се отнасят до договорните задължения, предвидени от правото на държавата-членка, в която обичайно пребивава.
(56)
По отношение на дерогацията, която се съдържа в настоящата директива относно договорните задължения в договорите, които са сключени от потребители, тези задължения следва да се тълкуват като включващи информация за съществени елементи на съдържанието на договора, включително права на потребителя, които имат решаващо влияние върху решението за сключване на договор.
(57)
Съгласно последователната съдебна практика на Съда на Европейските общности, държава-членка запазва правото си да предприема действия срещу доставчик на услуги, който е установен в друга държава-членка, но насочва цялата или голяма част от дейността си към територията на първата държава-членка, ако изборът за установяване е бил направен с оглед да се избегне законодателството, което би се прилагало спрямо доставчика, ако е установен на територията на първата държава-членка.
(58)
Настоящата директива не се прилага за услуги, които са предоставяни от доставчици на услуги, които са установени в трета страна; с оглед на глобалното измерение на електронната търговия, все пак е целесъобразно да се гарантира съгласуваност на правилата на Общността с международните правила; настоящата директива не засяга резултатите от дискусиите в рамките на международните организации (между които Световната търговска организация, Организацията за икономическо сътрудничество и развитие, Комисията на ООН по международно търговско право) по правни проблеми.
(59)
Въпреки глобалния характер на електронните комуникации, координацията на националните регулаторни мерки на равнище Европейски съюз е необходима, за да се избегне разпокъсването на международния пазар и създаването на подходяща европейска регулаторна рамка; такава координация следва също да допринесе за установяването на обща и силна позиция за преговори на международни форуми.
(60)
За осигуряване на безпрепятствено развитие на електронната търговия, правната рамка трябва да бъде ясна и проста, предсказуема и съвместима с правилата, които са приложими на международно ниво, така че да няма отрицателно въздействие върху конкуренцията на европейската промишленост или да възпрепятства нововъведенията в този сектор.
(61)
Ако пазарът наистина трябва да функционира с помощта на електронни средства в контекста на глобализацията, страните от Европейския съюз и основните страни извън Европа трябва да провеждат консултации, за да направят съвместими законодателствата и процедурите си.
(62)
Трябва да укрепва сътрудничеството с трети страни в областта на електронната търговия, и по-специално със страни-кандидатки, развиващите се страни и други търговски партньори на Европейския съюз.
(63)
Приемането на настоящата директива не би следвало да попречи на държавите-членки да отчитат различните социални, професионални и културни последици, характерни за установяването на информационно общество, в частност, тя не би трябвало да възпрепятства мерките, които държавите-членки могат да предприемат в съответствие с правото на Общността за постигане на социални, културни и демократични цели, като се отчита езиковото разнообразие, националните и регионалните специфики, както и културното им наследство, с цел гарантиране и поддържане на обществен достъп до възможно най-широк кръг услуги на информационното общество; във всеки случай, развитието на информационното общество следва да осигури на гражданите на Общността достъп до културното европейско наследство в цифрова среда.
(64)
Електронната комуникация представлява за държавите-членки отлично средство за предоставяне на обществени услуги в областта на културата, образованието и езика.
(65)
Съветът, в своята резолюцията от 19 януари 1999 г. за потребителското измерение на информационното общество (25), подчертава, че защитата на потребителите заслужава специално внимание в тази област; Комисията ще проучи степента, до която съществуващите правила за защита на потребителя осигуряват недостатъчна защита в контекста на информационното общество и ще определи, при необходимост, недостатъците на това законодателство, както и тези въпроси, които биха наложили допълнителни мерки; ако е необходимо, Комисията следва да направи конкретни допълнителни предложения за отстраняване на недостатъците, които са били установени,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Цел и приложно поле
1. Настоящата директива има за цел да допринесе за нормалното функциониране на вътрешния пазар, като осигурява свободното движение на услуги на информационното общество между държавите-членки.
2. Настоящата директива сближава, до степен, необходима за постигането на целта, посочена в параграф 1, определени национални разпоредби за услугите на информационното общество по отношение на вътрешния пазар, установяване на доставчиците на услуги, търговските съобщения, електронните договори, отговорността на посредниците, кодекси за поведение, извънсъдебно уреждане на спорове, средства за правна защита и сътрудничество между държавите-членки.
3. Настоящата директива допълва правото на Общността, което е приложимо към услугите на информационното общество, без да се засяга степента на защита, и по-специално на общественото здраве и интересите на потребителите, както е установено от актовете на Общността и националното законодателство, доколкото това не ограничава свободата за предоставяне на услуги на информационното общество.
4. Настоящата директива не установява допълнителни правила на международното частно право, нито разглежда юрисдикцията на съдилищата.
5. Настоящата директива не се прилага за:
а)
данъчната област;
б)
въпроси, които се отнасят до услуги на информационното общество, които са предмет на Директиви 95/46/ЕО и 97/66/ЕО;
в)
въпроси, които се отнасят до споразумения или практики, уредени от антимонополното право;
г)
следните дейности във връзка с услуги на информационното общество:
-
дейностите на нотариусите или еквиваленти професии, доколкото съдържат пряко и специфично участие в упражняването на държавна власт,
-
представителство на клиента и защита на неговите интереси пред съда,
-
хазартни дейности, които включват залагания с парична стойност в игри на късмета, включително лотарии и сделки, свързани със залагания.
6. Настоящата директива не засяга мерките, които са предприети на общностно или на национално равнище, при спазване на правото на Общността за насърчаване на културното и езиково разнообразие и осигуряване защитата на плурализма.
Член 2
Определения
По смисъла на настоящата директива, следните термини означават:
a)
„услуги на информационното общество“: услуги по смисъла на член 1, параграф 2 от Директива 98/34/ЕО, изменена с Директива 98/48/ЕО;
б)
„доставчик на услуги“: всяко физическо или юридическо лице, което предоставя услуги на електронното общество;
в)
„установен доставчик на услуги“: доставчик на услуги, който действително извършва икономическа дейност, като използва постоянно установяване за неопределен период. Наличието и използването на технически средства и технологии, необходими за предоставянето на услугата, само по себе си не представлява установяване на доставчика;
г)
„получател на услугата“: всяко физическо или юридическо лице, което използва услуга на информационно общество за професионални или други цели, по-специално за търсене на информация или осигуряване на достъп до нея;
д)
„потребител“: всяко физическо лице, което действа за цели извън неговата или нейната търговска, икономическа или професионална дейност;
е)
„търговско съобщение“: всяка форма на съобщение, което има за цел да рекламира, директно или косвено, стоките, услугите или имиджа на дружество, организация или лице, което извършва търговска, производствена или занаятчийска дейност, или упражнява регламентирана професия. Следните съобщения не представляват сами по себе си търговски съобщения:
-
информация, която позволява директен достъп до дейността на предприятието, организацията или лицето, по-специално названието на домейна или адреса на електронната поща,
-
съобщения, които се отнасят до стоките, услугите или имиджа на дружеството, организацията или лицето, съставени по независим път, особено когато се предоставят без финансови ангажименти;
ж)
„регламентирана професия“: всяка професия по смисъла на член 1, буква г) от Директива 89/48/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 г. относно обща система за признаване на дипломите за висше образование, издадени след завършването на професионално обучение с минимална продължителност от три години (26) или член 1, буква е) от Директива 92/51/ЕИО на Съвета от 18 юни 1992 г. относно втората обща система за признаване на професионално образование и обучение за допълнение на Директива 89/48/ЕИО (27);
з)
„координирана област“: изисквания, предвидени в правните системи на държавите-членки, приложими към доставчиците на услуги на информационното общество или услуги на информационното общество, независимо дали са от общ характер или специално предназначени за тях:
i)
координираната област се отнася до изисквания, на които доставчикът на услуги трябва да отговаря по отношение на:
-
достъпа до дейност за предоставяне на услуги на информационното общество, като изисквания за квалификации, разрешително или нотификация,
-
извършване на дейност за предоставяне на услуги на информационното общество, като изисквания за поведението на доставчика на услуги, качеството или съдържанието на услугата, включително по отношение на рекламата и договорите, или изисквания за отговорността на доставчика на услуги;
ii)
координираната област не обхваща изисквания като:
-
изисквания приложими към стоките като такива,
-
изисквания приложими към доставката на стоки,
-
изисквания приложими към услугите, които не са предоставени по електронен път.
Член 3
Вътрешен пазар
1. Всяка държава-членка гарантира, че услугите на информационното общество, които се предоставят от доставчика на услуги, който е установен на нейна територия, съответстват на националните разпоредби на съответната държава-членка, които са част от координираната област.
2. Държавите-членки не могат, по причини, свързани с координираната област, да ограничават свободата на предоставяне на услуги на информационното общество от друга държава-членка.
3. Параграфи 1 и 2 не се прилагат за областите, посочени в приложението.
4. Държавите-членки не могат да предприемат мерки за дерогиране от параграф 2 по отношение на дадена услуга на информационното общество, ако са изпълнени следните условия:
a)
мерките трябва да бъдат:
i)
необходими поради една от следните причини:
-
обществен ред, по-специално предотвратяване, разследване, разкриване и съдебно преследване на престъпления, включително защита на непълнолетните и борбата срещу подстрекаване към омраза на расова, сексуална, религиозна основа или на основа националност, и накърняване на човешкото достойнство на отделни лица,
-
опазване на общественото здраве,
-
обществена сигурност, включително гарантиране на националната сигурност и отбрана,
-
защита на потребителите, включително инвеститорите;
ii)
предприети срещу услуга на информационното общество, която е в ущърб на целите, посочени в i) или които представляват сериозен риск за накърняването на тези цели;
iii)
пропорционални на тези цели;
б)
преди да се предприемат посочените мерки и без да се засягат съдебните процедури, включително предварителните процесуални действия, извършвани в рамките на следствието, държавата-членка е:
-
помолила държавата-членка, посочена в параграф 1, да предприеме мерки, и последната не е предприела такива или предприетите мерки са били недостатъчни,
-
нотифицирала Комисията и държавата-членка, посочена в параграф 1, за намерението ѝ да предприеме такива мерки.
5. Държавите-членки могат, при спешност, да дерогират условията, предвидени в параграф 4, буква б). В такива случаи мерките се съобщават в най-кратък срок на Комисията и на държавата-членка, посочена в параграф 1, като се изтъкват причините, поради които държавата-членка счита, че случаят е спешен.
6. Без да се засяга възможността на държавата-членка да взема и прилага въпросните мерки, Комисията проучва съвместимостта на съобщените мерки със законодателството на Общността в най-кратки срокове; когато се направи изводът, че съответната мярка е несъвместима с правото на Общността, Комисията се обръща с молба към съответната държава-членка да се въздържа от предприемането на предвидените мерки или спешно да спре прилагането им.
ГЛАВА II
ПРИНЦИПИ
Раздел 1: Изисквания за установяване и информация
Член 4
Принцип, който изключва предварително разрешително
1. Държавите-членки следят достъпът и упражняването на дейността на доставчика на услуги на информационното общество да не подлежи на предварително разрешително или някакво друго изискване с еквивалентен ефект.
2. Параграф 1 не засяга разрешителните режими, които не са специално и изключително насочени към услуги на информационното общество, или които са обхванати в Директива 97/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 10 април 1997 г. относно общата рамка на общите разрешителни и индивидуални лицензи в областта на телекомуникационните услуги (28).
Член 5
Обща информация, която следва да се предоставя
1. В допълнение към други изисквания за информация, предвидени в правото на Общността, държавите-членки гарантират, че доставчикът на услуги осигурява лесен, директен и постоянен достъп на получателите на услугата и на компетентните органи най-малко до следната информация:
a)
името на доставчика на услуги;
б)
географския адрес, на който доставчикът на услуги е установен;
в)
данни за доставчика на услуги, включително адреса на електронна му поща, които позволяват бързо да се влезне в контакт и да се разменятт съобщения с него по директен и ефективен начин;
г)
в случаите, когато доставчикът на услуги е регистриран в търговски или подобен публичен регистър, търговският регистър, в който доставчикът е вписан и неговият регистрационен номер, или еквиваленти средства за идентификация в този регистър;
д)
в случаите, когато дейността му подлежи на разрешителен режим, данни за съответния надзорен орган;
е)
по отношение на регламентираните професии:
-
всяка професионална организация или подобна институция, в която доставчикът на услуги е регистриран,
-
професионално звание и държавата-членка, където е получено,
-
препратка към приложимите професионални правила в държавата-членка по установяване и средствата за достъп до тях;
ж)
когато доставчикът на услуги предприеме дейност, която подлежи на облагане с ДДС, идентификационния номер по член 22, параграф 1 от Шеста директива 77/388/ЕИО на Съвета от 17 май 1977 г. относно хармонизирането на законодателствата на държавите-членки по отношение на данъка върху оборота - Обща система за данък добавена стойност: еднаква база за оценка (29).
2. В допълнение към други изисквания по отношение на информацията, предвидени в правото на Общността, държавите-членки гарантират най-малко, че в случаите, когато услуги на информационното общество касаят цени, те се посочват ясно и недвусмислено и, по-специално, трябва да се посочва дали включват данъци и разходи за доставка.
Раздел 2: Търговски съобщения
Член 6
Информация, която следва да се предоставя
Освен другите изисквания за информация, които са предвидени в правото на Общността, държавите-членки гарантират, че търговските съобщения, които са част от, или съставляват услуга на информационното общество, отговарят най-малко на следните условия:
a)
търговското съобщение трябва ясно да бъде определяемо като такова;
б)
самоличността на физическото или юридическо лице, от името на което е извършено търговското съобщение, трябва да може лесно да се установи;
в)
рекламни оферти, като отстъпки в цените, премии и подаръци, когато са разрешени в държавата-членка, където е установен доставчикът на услуги, трябва да бъдат ясно определяеми като такива, а условията, които трябва да са изпълнени, за да могат да се ползват, трябва да бъдат лесно достъпни и представени точно и недвусмислено.
г)
рекламните състезания или игри, когато са разрешени в държавата-членка, където е установен доставчикът на услуги, трябва да бъдат ясно определяеми като такива, а условията за участие трябва да бъдат лесно достъпни и представени точно и недвусмислено.
Член 7
Непоръчани търговски съобщения
1. В допълнение към други изисквания, които са предвидени в правото на Общността, държавите-членки, които разрешават непоръчани търговски съобщения по електронната поща, гарантират, че такива търговски съобщения от доставчика на услуги, който е установен на тяхната територия, могат ясно и недвусмислено да бъдат идентифицирани като такива в момента на получаването им от получателя.
2. Без да се засягат Директива 97/7/ЕО и Директива 97/66/ЕО, държавите-членки предприемат мерки, за да гарантират, че доставчиците на услуги, които изпращат по електронната поща непоръчани търговски съобщения правят справка редовно с регистрите за отказ, в които физическите лица, които не желаят да получават такива търговски съобщения, могат да се регистрират и спазват желанието им.
Член 8
Регламентирани професии
1. Държавите-членки гарантират, че ползването на търговски съобщения, които са част от или съставляват услуга на информационното общество, предоставена от член на регламентирана професионална гилдия, е разрешено при спазване на професионалните правила, по-специално по отношение на независимостта, достойнството и честта на професията, професионалната тайна и лоялност към клиентите и други членове на професионалната гилдия.
2. Без да се засяга автономията на професионалните организации и асоциации, държавите-членки трябва да насърчават професионалните асоциации и организации да изготвят кодекси за поведение на равнище Общност, за да се определят видовете информация, която може да се предоставя за целите на търговското съобщение в съответствие с правилата по параграф 1.
3. При изготвяне на предложенията за инициативи на Общността, които може да се окажат необходими за нормалното функциониране на вътрешния пазар във връзка с информацията по параграф 2, Комисията отдава необходимото внимание на кодексите за поведение, приложими на равнище Общност и действа в тясно сътрудничество със съответните професионални асоциации и организации.
4. Настоящата директива се прилага в допълнение към директивите на Общността, относно достъпа до и упражняването на регламентирани професии.
Раздел 3: Договори сключени по електронен път
Член 9
Режим на договорите
1. Държавите-членки гарантират, че тяхната съдебна система позволява сключването на договори по електронен път. Държавите-членки гарантират, по-специално, че правният режим, приложим към процеса на договаряне не възпрепятства използването на електронни договори и не води до лишаването на такива договори от действие и валидност поради това, че се сключени по електронен път.
2. Държавите-членки могат да предвидят, че параграф 1 не се отнася до всякакви или определени договори, които спадат към една от следните категории:
a)
договори, които създават или прехвърлят права върху недвижимо имущество, с изключение на наемни права;
б)
договори, които изискват по закон участието на съдилища, държавни органи или професионални организации, които упражняват държавна власт;
в)
договори за гаранции и обезпечения, предоставени от лица, които действат извън рамките на собствената им търговска, икономическа или професионална дейност;
г)
договори, уреждани от семейното или наследственото право.
3. Държавите-членки посочват на Комисията категориите по параграф 2, към които не прилагат параграф 1. Държавите-членки представят на Комисията доклад на всеки пет години за прилагането на параграф 2, в който се обясняват причините за необходимостта да се запазят категориите по параграф 2, буква б), към които не се прилага параграф 1.
Член 10
Информация, която следва да се предоставя
1. В допълнение към другите изисквания за информация, които са предвидени в правото на Общността, държавите-членки гарантират, освен ако друго не е договорено между страните, които не са потребители, че най-малко следната информация се предоставя от доставчика на услуги ясно, разбираемо и недвусмислено и преди да се направи поръчката от получателя на услугата:
a)
различните технически етапи, които трябва да се следват за сключване на договора;
б)
дали сключеният договор ще бъде архивиран от доставчика на услугите или не и дали ще бъде достъпен;
в)
техническите средства за откриване и коригиране на грешки във входните данни преди правенето на поръчката;
г)
предложените езици за сключване на договора.
2. Държавите-членки гарантират, освен ако друго не е договорено между страните, че доставчикът на услуги посочва съответните кодекси за поведение, на които се подчинява и информация за това как може да се направи справка с тези кодекси по електронен път.
3. Договорните клаузи и общите условия, предоставени на получателя, трябва да съществуват във вид, който му позволява да ги съхранява и възпроизвежда.
4. Параграфи 1 и 2 не се прилагат за договори, които са сключени изключително чрез обмен на електронна поща или еквивалентни индивидуални съобщения.
Член 11
Подаване на поръчка
1. Държавите-членки гарантират, освен ако друго не е договорено между страните, които не са потребители, че в случаите когато получателят на услуга направи своята поръчка чрез технологични средства, се прилагат следните принципи:
-
доставчикът на услуги трябва да потвърди получаването на поръчката на получателя без неоправдано забавяне и по електронен път,
-
поръчката и потвърждаване на получаването се считат за получени когато страните, за които са адресирани, могат да имат достъп до тях.
2. Държавите-членки гарантират, освен ако друго не е договорено между страните, които не са потребители, че доставчикът на услуги предоставя на получателя на услугата подходящи, ефективни и достъпни технически средства, които му позволяват да идентифицира и коригира грешки във входните данни преди правенето на поръчката.
3. Параграф 1, първо тире, и параграф 2 не се прилагат за договори, които са сключени изключително чрез обмен на електронна поща или еквивалентни индивидуални комуникации.
Раздел 4: Отговорност на междинни доставчици на услуга
Член 12
„Обикновен пренос“
1. Когато се предоставя услуга на информационното общество, която се състои в пренасяне по комуникационната мрежа на информация за получателя на услугата, или предоставяне на достъп до комуникационна мрежа, държавите-членки гарантират, че доставчикът на услуги не носи отговорност за пренесената информация, при условие че доставчикът:
a)
не започва пренасянето на информация;
б)
не подбира получателя на пренесената информация; и
в)
не подбира или променя информацията, която се съдържа в пренасянето.
2. Действията по пренасяне и предоставяне на достъп по параграф 1, включват автоматично, непосредствено и временно съхраняване на информация, дотолкова доколкото това се прави с единствената цел за осъществяване на пренос на информация по комуникационната мрежа, и при положение че информацията не се съхранява за период по-дълъг от необходимия за самия пренос.
3. Този член не засяга възможността съд или административен орган, в съответствие с правните системи на държавите-членки, да изисква доставчикът на услуги да прекъсне или предотврати нарушение.
Член 13
„Кеширане“
1. В случаите, когато се предоставя услуга на информационното общество, която се състои в пренасяне по комуникационна мрежа на информация, предоставена на получател на услугата, държавите-членки гарантират, че доставчикът на услуги не носи отговорност за автоматичното, непосредствено и временно съхраняване на тази информация, което се извършва с единствената цел да се подобри ефективността на по-нататъшния пренос на информация до други получатели на услугата по тяхна заявка, при условие че:
a)
доставчикът не променя информацията;
б)
доставчикът спазва условията за достъп до информацията;
в)
доставчикът спазва правилата за актуализиране на информацията, определени, широко признати и използвани от промишлеността;
г)
доставчикът не пречи на законното използване на технологията, широко призната и използвана от промишлеността, за получаване на данни за ползването на информация; и
д)
доставчикът действа експедитивно за отстраняване или блокиране на достъпа до съхранена информация, след като е узнал факта, че информацията в първоначалния източник на преноса е отстранена от мрежата или достъпът до нея е блокиран, или че съд или административен орган е наредил такова отстраняване или блокиране.
2. Този член не засяга възможността съд или административен орган, в съответствие с правните системи на държавите-членки, да изисква от доставчика на услуги да прекрати или предотврати нарушение.
Член 14
Съхраняване на информация
1. Когато се предоставя услуга на информационното общество, която се състои в съхраняване на информация, предоставяна на получателя на услугата, държавите-членки гарантират, че доставчикът на услуги не носи отговорност за информацията, съхранена по молба на получателя на услугата, при условие че:
a)
доставчикът няма сведения за незаконна дейност или информация, а във връзка с искове за щети, не е запознат с факти или обстоятелства, от които да е видна незаконната дейност или информация; или
б)
доставчикът, при получаването на такива сведения или запознаването с такива факти, действа експедитивно за отстраняването или блокирането на достъпа до информацията.
2. Параграф 1 не се прилага в случаите, когато получателят на услугата действа въз основа на получено пълномощие или под контрола на доставчика.
3. Този член не засяга възможността съдебен или административен орган, в съответствие с правните системи на държавите-членки, да изисква от доставчика на услуги да прекрати или предотврати нарушение, нито засяга възможността да предвидят процедури, които уреждат отстраняване или блокиране на достъпа до информация.
Член 15
Отсъствие на общо задължение за контрол
1. Държавите-членки не налагат общо задължение на доставчиците при предоставянето на услугите по членове 12, 13 и 14 да контролират информацията, която пренасят или съхраняват, нито общо задължение да търсят активно факти или обстоятелства за незаконна дейност.
2. Държавите-членки могат да установят задължения за доставчиците на услуги на информационното общество за бързо информиране на компетентните публични органи за предполагаеми незаконни действия или информация, предоставена на получателите на техните услуги, или задължения за предаване на компетентните органи, по тяхно искане, на информация която позволява идентифицирането на получатели на техните услуги, с които те имат договори за съхраняване на данни.
ГЛАВА III
ПРИЛАГАНЕ
Член 16
Кодекси за поведение
1. Държавите-членки и Комисията насърчават:
а)
съставянето на кодекси за поведение на равнище Общност, чрез търговски, професионални и потребителски асоциации или организации, които имат за цел да допринесат за правилното прилагане на членове от 5 до 15;
б)
доброволното представяне на Комисията на проекти на кодекси за поведение на национално или общностно равнище;
в)
достъпа до тези норми на поведение на езиците на Общността по електронен път;
г)
съобщването на държавите-членки и на Комисията, от търговски, професионални и потребителски асоциации или организации, за тяхната оценка за прилагането на кодексите на поведение и тяхното въздействие върху практиките, навиците и обичаите във връзка с електронната търговия;
д)
съставянето на кодекси за поведение по отношение защитата на непълнолетни и човешкото достойнство.
2. Държавите-членки и Комисията насърчават включването на асоциации или организации, които са представители на потребителите, в изработването и прилагането на кодексите за поведение, които имат отношение към техните интереси и са съставени в съответствие с параграф 1, буква а). Когато е необходимо, асоциациите, които представляват хора с увредено зрение и инвалиди, биват консултирани относно техните специфични нужди.
Член 17
Извънсъдебно уреждане на спорове
1. Държавите-членки гарантират, че в случаи на разногласие между доставчика на услуги на информационното общество и получателя на услугата, тяхното законодателство не възпрепятства използването на механизми за извънсъдебно уреждане на спорове, предвидени в националното право, включително чрез подходящи електронни средства.
2. Държавите-членки насърчават органите за извънсъдебно уреждането на спорове, и по-специално във връзка с потребителите, да действат по начин, който да осигурява съответни процедурни гаранции за засегнатите страни.
3. Държавите-членки насърчават органите за извънсъдебно уреждането на спорове да информират Комисията за важни решения, които взимат по отношение на услугите на информационното общество и да предоставят друга информация за практиките, употребите и обичаите в електронната търговия.
Член 18
Средства за съдебна защита
1. Държавите-членки гарантират, че средствата за правна защита, осигурени от националното законодателство във връзка с дейностите по предоставяне на услуги на информационното общество, позволяват бързото приемане на мерки, включително и временни, за прекратяване на предполагаемо нарушение и предотвратяване на по-нататъшно накърняване на съответните интереси.
2. Приложението към Директива 98/27/ЕО се допълва както следва:
„11.
Директива 2000/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2000 г. относно определени правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия на вътрешния пазар („Директива за електронната търговия“) (ОВ L 178, 17.7.2000 г., стр. 1).“
Член 19
Сътрудничество
1. Държавите-членки разполагат с подходящи средства за наблюдение и разследване, които са необходими за ефективното прилагането на настоящата директива и следят доставчиците на услуги да им предоставят необходимата информация.
2. Държавите-членки си сътрудничат с други държави-членки; за тази цел назначават едно или няколко лица за контакт, като данните за тях се съобщават на другите държави-членки и на Комисията.
3. Държавите-членки, по най-бърз начин, и в съответствие с националното законодателство, предоставят помощ и информация, която е изисквана от други държави-членки или от Комисията, включително чрез подходящи електронни средства.
4. Държавите-членки установяват лица за контакти, които са достъпни най-малко по електронен път, и от които получателите и доставчиците на услуги могат:
a)
да получават обща информация за договорните права и задължения, както и за съществуващите механизми за рекламация и компенсация в случай на спорове, включително и практически съвети за ползването на такива механизми;
б)
да получават координатите на органите, асоциациите или организациите, от които могат да получат допълнителна информация или практическо съдействие.
5. Държавите-членки насърчават съобщаването на Комисията за важни административни и съдебни решения, които са взети на тяхна територия, относно спорове, свързани с услуги на информационното общество, както и практиките, употребите и обичаите във връзка с електронната търговия. Комисията съобщава тези решения на другите държави-членки.
Член 20
Санкции
Държавите-членки определят санкции, които са приложими към нарушенията на националните разпоредби, приети съгласно настоящата директива и вземат всички необходими мерки за тяхното прилагане. Предвидените санкции трябва да бъдат ефективни, съразмерни и възпиращи.
ГЛАВА IV
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 21
Преразглеждане
1. Преди 17 юли 2003 г., и след това на всеки две години, Комисията представя на Европейския парламент, на Съвета и на Икономическия и социален комитет, доклад за прилагането на настоящата директива, който е придружен, ако е необходимо, от предложения за адаптирането ѝ към правните, техническите и икономическите тенденции в областта на услугите на информационното общество, и в частност по-специално по отношение на превенцията на престъпността, защитата на малолетните, защитата на потребителите и нормалното функциониране на вътрешния пазар.
2. При разглеждане на необходимостта от адаптиране на настоящата директива, докладът анализира, в частност, необходимостта от предложения относно отговорността на доставчиците за хипервръзки и услуги за средства за търсене, процедури за уведомление и изтегляне (notice and take down) и приписването на отговорност за изтегляне на съдържанието. В доклада се анализира и необходимостта от допълнителни условия за освобождаване от отговорност, които са предвидени в членове 12 и 13, в светлината на развитието на техниката и възможността за прилагане на принципите на вътрешния пазар към непоръчани търговски съобщения по електронната поща.
Член 22
Транспониране
1. Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива преди 17 януари 2002 г. Те незабавно уведомяват Комисията за това.
2. Когато държавите-членки приемат мерките по параграф 1, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
Член 23
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.
Член 24
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 8 юни 2000 година.
Direttiva 2000/31/CE del Parlamento europeo e del Consiglio
dell'8 giugno 2000
relativa a taluni aspetti giuridici dei servizi della società dell'informazione, in particolare il commercio elettronico, nel mercato interno ("Direttiva sul commercio elettronico")
IL PARLAMENTO EUROPEO E IL CONSIGLIO DELL'UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l'articolo 47, paragrafo 2, l'articolo 55 e l'articolo 95,
vista la proposta della Commissione(1)
visto il parere del Comitato economico e sociale(2)
deliberando in conformità della procedura di cui all'articolo 251 del trattato(3),
considerando quanto segue:
(1) L'Unione europea intende stabilire legami sempre più stretti tra gli Stati ed i popoli europei, garantire il progresso economico e sociale. Secondo l'articolo 14, paragrafo 2, del trattato, il mercato interno implica uno spazio senza frontiere interne, in cui sono garantiti la libera circolazione delle merci e dei servizi, nonché il diritto di stabilimento. Lo sviluppo dei servizi della società dell'informazione nello spazio senza frontiere interne è uno strumento essenziale per eliminare le barriere che dividono i popoli europei.
(2) Lo sviluppo del commercio elettronico nella società dell'informazione offre grandi opportunità per l'occupazione nella Comunità, in particolare nelle piccole e medie imprese. Esso faciliterà la crescita delle imprese europee, nonché gli investimenti nell'innovazione ed è tale da rafforzare la competitività dell'industria europea a condizione che Internet sia accessibile a tutti.
(3) Il diritto comunitario e le caratteristiche dell'ordinamento giuridico comunitario costituiscono una risorsa essenziale affinché i cittadini e gli operatori europei possano usufruire appieno e al di là delle frontiere delle opportunità offerte dal commercio elettronico. La presente direttiva si prefigge pertanto di garantire un elevato livello di integrazione giuridica comunitaria al fine di instaurare un vero e proprio spazio senza frontiere interne per i servizi della società dell'informazione.
(4) È importante assicurare che il commercio elettronico possa beneficiare pienamente del mercato interno e pertanto che venga raggiunto un alto livello di integrazione comunitaria, come con la direttiva 89/552/CEE del Consiglio, del 3 ottobre 1989, relativa al coordinamento di determinate disposizioni legislative, regolamentari e amministrative degli Stati membri concernenti l'esercizio delle attività televisive(4).
(5) Lo sviluppo dei servizi della società dell'informazione nella Comunità è limitato da numerosi ostacoli giuridici al buon funzionamento del mercato interno, tali da rendere meno attraente l'esercizio della libertà di stabilimento e la libera circolazione dei servizi. Gli ostacoli derivano da divergenze tra le normative nazionali, nonché dall'incertezza sul diritto nazionale applicabile a tali servizi. In assenza di un coordinamento e adeguamento delle legislazioni nei settori interessati, gli ostacoli possono essere giustificati secondo la giurisprudenza della Corte di giustizia delle Comunità europee. Non vi è certezza del diritto sull'ampiezza del controllo che gli Stati membri possono esercitare sui servizi provenienti da un altro Stato membro.
(6) È opportuno, tenendo conto degli obiettivi comunitari, degli articoli 43 e 49 del trattato e del diritto comunitario derivato, sopprimere tali ostacoli coordinando determinati diritti nazionali e chiarendo a livello comunitario una serie di concetti giuridici, nella misura necessaria al buon funzionamento del mercato interno. La presente direttiva, riguardante solo alcune questioni specifiche che creano problemi per il mercato interno, è del tutto coerente con il rispetto del principio di sussidiarietà di cui all'articolo 5 del trattato.
(7) Per garantire la certezza del diritto e la fiducia dei consumatori, la presente direttiva deve stabilire un quadro generale chiaro per taluni aspetti giuridici del commercio elettronico nel mercato interno.
(8) La presente direttiva si prefigge di creare un quadro giuridico inteso ad assicurare la libera circolazione dei servizi della società dell'informazione tra gli Stati membri, e non di armonizzare il settore del diritto penale in quanto tale.
(9) La libera circolazione dei servizi della società dell'informazione può in numerosi casi riflettere specificamente nel diritto comunitario un principio più generale, e cioè la libertà di espressione prevista all'articolo 10, paragrafo 1, della Convenzione per la salvaguardia dei diritti dell'uomo e delle libertà fondamentali che è stata ratificata da tutti gli Stati membri. Per questo motivo, le direttive che si riferiscono alla prestazione di servizi della società dell'informazione devono assicurare che questa attività possa essere svolta liberamente alle luce di tale articolo, sottoposta soltanto alle restrizioni di cui al paragrafo 2 di tale articolo e all'articolo 46, paragrafo 1, del trattato. La presente direttiva non è volta ad incidere sui principi e sulle norme fondamentali nazionali in materia di libertà di espressione.
(10) In conformità con il principio di proporzionalità, le misure previste dalla presente direttiva si limitano al minimo necessario per raggiungere l'obiettivo del buon funzionamento del mercato interno. La presente direttiva, nei casi in cui si deve intervenire a livello comunitario per far sì che lo spazio interno sia veramente libero da frontiere per il commercio elettronico, deve garantire un alto livello di tutela degli obiettivi di interesse generale, come la protezione dei minori e della dignità umana, la tutela del consumatore e della sanità pubblica. Secondo l'articolo 152 del trattato la tutela della salute è una componente essenziale delle altre politiche della Comunità.
(11) Le presente direttiva lascia impregiudicato il livello di tutela, in particolare, della sanità pubblica e dei consumatori garantito dagli strumenti comunitari. Tra le altre la direttiva 93/13/CEE del Consiglio, del 5 aprile 1993, concernente le clausole abusive nei contratti stipulati con i consumatori(5), e la direttiva 97/7/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 20 maggio 1997, riguardante la protezione dei consumatori a distanza(6), costituiscono un acquisizione essenziale per la tutela del consumatore in materia contrattuale e devono continuare ad applicarsi integralmente ai servizi della società dell'informazione. Fanno parte dell'acquis comunitario anche la direttiva 84/450/CEE del Consiglio, del 10 settembre 1984, concernente la pubblicità ingannevole e comparativa(7), la direttiva 87/102/CEE del Consiglio, del 22 dicembre 1986, relativa al ravvicinamento delle disposizioni legislative, regolamentari e amministrative degli Stati membri in materia di credito al consumo(8), la direttiva 93/22/CEE del Consiglio, del 10 maggio 1993, relativa ai servizi di investimento nel settore dei valori mobiliari(9), la direttiva 90/314/CEE del Consiglio, del 13 giugno 1990, concernente i viaggi, le vacanze ed i circuiti "tutto compreso"(10), la direttiva 98/6/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 16 febbraio 1998, relativa alla protezione dei consumatori in materia di indicazione dei prezzi dei prodotti offerti ai consumatori(11), la direttiva 92/59/CEE del Consiglio, del 29 giugno 1992, relativa alla sicurezza generale dei prodotti(12), la direttiva 94/47/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 26 ottobre 1994, concernente la tutela dell'acquirente per taluni aspetti dei contratti relativi all'acquisizione di un diritto di godimento a tempo parziale di beni immobili(13), la direttiva 98/27/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 19 maggio 1998, relativa a provvedimenti inibitori a tutela degli interessi dei consumatori(14), la direttiva 85/374/CEE del Consiglio, del 25 luglio 1985, relativa al ravvicinamento delle disposizioni legislative, regolamentari ed amministrative degli Stati membri in materia di responsabilità per danno da prodotti difettosi(15), la direttiva 1999/44/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 25 maggio 1999, su taluni aspetti della vendita e delle garanzie dei beni di consumo(16), la futura direttiva del Parlamento europeo e del Consiglio concernente la vendita a distanza di servizi finanziari ai consumatori e la direttiva 92/28/CE del Consiglio, del 31 marzo 1992, concernente la pubblicità dei medicinali per uso umano(17). La presente direttiva dovrebbe far salvo il disposto della direttiva 98/43/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 6 luglio 1998, sul ravvicinamento delle disposizioni legislative, regolamentari e amministrative degli Stati membri in materia di pubblicità e di sponsorizzazione a favore dei prodotti del tabacco(18), adottata nell'ambito del mercato interno, e delle direttive sulla protezione della sanità pubblica. La presente direttiva integra gli obblighi di informazione stabiliti dalle suddette direttive e, in particolare, dalla direttiva 97/7/CE.
(12) È necessario escludere dal campo d'applicazione della presente direttiva talune attività, dal momento che in questa fase la libera circolazione dei servizi in tali ambiti non può essere garantita dal trattato o dal diritto comunitario derivato in vigore. Questa esclusione deve far salvi gli eventuali strumenti che possono rivelarsi necessari per il buon funzionamento del mercato interno. La materia fiscale, soprattutto l'IVA che colpisce numerosi servizi contemplati dalla presente direttiva, deve essere esclusa dal campo di applicazione della presente direttiva.
(13) La presente direttiva non è volta a definire norme in materia di obblighi fiscali. Né osta all'elaborazione di strumenti comunitari riguardanti gli aspetti fiscali del commercio elettronico.
(14) La protezione dei singoli relativamente al trattamento dei dati personali è disciplinata unicamente dalla direttiva 95/46/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 24 ottobre 1995, relativa alla tutela delle persone fisiche con riguardo al trattamento dei dati personali, nonché alla libera circolazione di tali dati(19), e dalla direttiva 97/66/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 15 dicembre 1997, sul trattamento dei dati personali e sulla tutela della vita privata nel settore delle telecomunicazioni(20), che sono integralmente applicabili ai servizi della società dell'informazione. Dette direttive già istituiscono un quadro giuridico comunitario nel campo della protezione dei dati personali e pertanto non è necessario includere tale aspetto nella presente direttiva per assicurare il buon funzionamento del mercato interno, in particolare la libera circolazione dei dati personali tra gli Stati membri. L'applicazione della presente direttiva deve essere pienamente conforme ai principi relativi alla protezione dei dati personali, in particolare per quanto riguarda le comunicazioni commerciali non richieste e il regime di responsabilità per gli intermediari. La presente direttiva non può impedire l'utilizzazione anonima di reti aperte quali Internet.
(15) La riservatezza delle comunicazioni è assicurata dall'articolo 5 della direttiva 97/66/CE. In base a tale direttiva, gli Stati membri devono vietare qualsiasi forma di intercettazione o di sorveglianza non legalmente autorizzata di tali comunicazioni da parte di chi non sia il mittente o il destinatario.
(16) L'esclusione dei giochi d'azzardo dal campo d'applicazione della presente direttiva riguarda soltanto i giochi di fortuna, le lotterie e le scommesse che comportano una posta pecuniaria. Essa non riguarda le gare promozionali o i giochi che hanno l'obiettivo di incoraggiare la vendita di beni o servizi e in cui gli eventuali pagamenti servono unicamente ad acquisire i beni o servizi promossi.
(17) La definizione di "servizi della società dell'informazione" già esiste nel diritto comunitario, nella direttiva 98/34/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 22 giugno 1998, che prevede una procedura d'informazione nel settore delle norme e delle regolamentazioni tecniche(21), e nella direttiva 98/84/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 20 novembre 1998, sulla tutela dei servizi ad accesso condizionato e dei servizi di accesso condizionato(22). Tale definizione ricopre qualsiasi servizio prestato normalmente dietro retribuzione, a distanza, per via elettronica, mediante apparecchiature elettroniche di elaborazione (compresa la compressione digitale) e di memorizzazione di dati, e a richiesta individuale di un destinatario di servizi. I servizi di cui all'elenco indicativo figurante nell'allegato V della direttiva 98/34/CE, non essendo forniti attraverso sistemi elettronici di trattamento e memorizzazione di dati, non sono compresi in tale definizione.
(18) I servizi della società dell'informazione abbracciano una vasta gamma di attività economiche svolte in linea (on line). Tali attività possono consistere, in particolare, nella vendita in linea di merci. Non sono contemplate attività come la consegna delle merci in quanto tale o la prestazione di servizi non in linea. Non sempre si tratta di servizi che portano a stipulare contratti in linea ma anche di servizi non remunerati dal loro destinatario, nella misura in cui costituiscono un'attività economica, come l'offerta di informazioni o comunicazioni commerciali in linea o la fornitura di strumenti per la ricerca, l'accesso e il reperimento di dati. I servizi della società dell'informazione comprendono anche la trasmissione di informazioni mediante una rete di comunicazione, la fornitura di accesso a una rete di comunicazione o lo stoccaggio di informazioni fornite da un destinatario di servizi. La radiodiffusione televisiva, ai sensi della direttiva 89/552/CEE, e la radiodiffusione sonora non sono servizi della società dell'informazione perché non sono prestati a richiesta individuale. I servizi trasmessi "da punto a punto", quali i servizi video a richiesta o l'invio di comunicazioni commerciali per posta elettronica, sono invece servizi della società dell'informazione. L'impiego della posta elettronica o di altre comunicazioni individuali equivalenti, ad esempio, da parte di persone fisiche che operano al di fuori della loro attività commerciale, imprenditoriale o professionale, quand'anche usate per concludere contratti fra tali persone, non costituisce un servizio della società dell'informazione. Le relazioni contrattuali fra lavoratore e datore di lavoro non sostituiscono un servizio della società dell'informazione. Le attività che, per loro stessa natura, non possono essere esercitate a distanza o con mezzi elettronici, quali la revisione dei conti delle società o le consulenze mediche che necessitano di un esame fisico del paziente, non sono servizi della società dell'informazione.
(19) Il luogo di stabilimento del prestatore va determinato in base alla giurisprudenza della Corte di giustizia delle Comunità europee, secondo la quale la nozione di stabilimento implica l'esercizio effettivo di un'attività economica per una durata di tempo indeterminata mediante l'insediamento in pianta stabile. Tale condizione è soddisfatta anche nel caso in cui una società sia costituita a tempo determinato. Il luogo di stabilimento, per le società che forniscono servizi tramite siti Internet, non è là dove si trova la tecnologia di supporto del sito né là dove esso è accessibile, bensì il luogo in cui tali società esercitano la loro attività economica. Se uno stesso prestatore ha più luoghi di stabilimento, è importante determinare da quale luogo di stabilimento è prestato il servizio in questione. Nel caso in cui sia difficile determinare da quale dei vari luoghi di stabilimento un determinato servizio è prestato, tale luogo è quello in cui il prestatore ha il centro delle sue attività per quanto concerne tale servizio specifico.
(20) La definizione di "destinatario di servizi" copre ogni tipo di impiego dei servizi della società dell'informazione, sia da parte di persone che forniscono informazioni su reti aperte quali Internet, sia da parte di persone che cercano informazioni su Internet per motivi privati o professionali.
(21) Il campo d'applicazione dell'ambito regolamentato lascia impregiudicata un'eventuale armonizzazione futura all'interno della Comunità dei servizi della società dell'informazione e la futura legislazione adottata a livello nazionale in conformità della normativa comunitaria. L'ambito regolamentato comprende unicamente requisiti riguardanti le attività in linea, quali l'informazione in linea, la pubblicità in linea, la vendita in linea, i contratti in linea, e non comprende i requisiti legali degli Stati membri relativi alle merci, quali le norme in materia di sicurezza, gli obblighi di etichettatura e la responsabilità per le merci, o i requisiti degli Stati membri relativi alla consegna o al trasporto delle merci, compresa la distribuzione di prodotti medicinali. L'ambito regolamentato non comprende l'esercizio dei diritti di prelazione su taluni beni, quali le opere d'arte, da parte delle autorità pubbliche.
(22) Il controllo dei servizi della società dell'informazione deve essere effettuato all'origine dell'attività, al fine di assicurare una protezione efficace degli obiettivi di interesse pubblico, ed è pertanto necessario garantire che l'autorità competente assicuri questa tutela non soltanto per i cittadini del suo paese ma anche per tutti cittadini della Comunità. Per migliorare la fiducia reciproca tra gli Stati membri, è indispensabile specificare chiaramente questa responsabilità dello Stato membro in cui i servizi hanno origine. Inoltre, per garantire efficacemente la libera circolazione dei servizi e la certezza del diritto per i prestatori e i loro destinatari, questi servizi devono in linea di principio essere sottoposti alla normativa dello Stato membro nel quale il prestatore è stabilito.
(23) La presente direttiva non è volta a introdurre norme supplementari di diritto internazionale privato sui conflitti di leggi, né tratta della competenza degli organi giurisdizionali. Le disposizioni della legge applicabile in base alle norme del diritto internazionale privato non limitano la libertà di fornire servizi della società dell'informazione come stabilito dalla presente direttiva.
(24) Nel contesto della presente direttiva, nonostante il principio del controllo alla fonte dei servizi della società dell'informazione, è legittimo, alle condizioni stabilite dalla presente direttiva, che gli Stati membri adottino misure per limitare la libera circolazione dei servizi della società dell'informazione.
(25) Le giurisdizioni nazionali, anche civili, chiamate a dirimere controversie di diritto privato possono adottare provvedimenti per derogare alla libertà di fornire servizi della società dell'informazione conformemente alle condizioni stabilite nella presente direttiva.
(26) Gli Stati membri, conformemente alle condizioni stabilite nella presente direttiva, possono applicare le rispettive norme nazionali di diritto penale e di procedura penale al fine di adottare tutti i provvedimenti di carattere investigativo, nonché di altro tipo, necessari per l'individuazione e il perseguimento di reati penali, senza che vi sia la necessità di notificare alla Commissione siffatti provvedimenti.
(27) La presente direttiva, unitamente alla futura direttiva del Parlamento europeo e del Consiglio concernente la vendita a distanza di servizi finanziari ai consumatori, contribuisce alla creazione di un quadro giuridico per la fornitura di servizi finanziari in linea. La presente direttiva non pregiudica future iniziative nel settore dei servizi finanziari, in particolare per quanto riguarda l'armonizzazione delle regole di condotta in tale settore. La possibilità, che la presente direttiva conferisce agli Stati membri, di limitare in determinate circostanze la libertà di fornire servizi della società dell'informazione al fine di tutelare i consumatori comprende anche misure nel settore dei servizi finanziari, in particolare intese a tutelare gli investitori.
(28) L'obbligo degli Stati membri di non subordinare l'accesso all'attività di prestatore di un servizio della società dell'informazione ad un'autorizzazione preventiva non riguarda i servizi postali contemplati nella direttiva 97/67/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 15 dicembre 1997, concernente le regole comuni per lo sviluppo del mercato interno dei servizi postali comunitari e il miglioramento della qualità del servizio(23), consistenti nella consegna fisica di un messaggio di posta elettronica stampato, e lascia impregiudicati i sistemi volontari di accreditamento, in particolare per i prestatori di servizi di certificazione della firma elettronica.
(29) Le comunicazioni commerciali sono essenziali per il finanziamento dei servizi della società dell'informazione e per lo sviluppo di un'ampia gamma di nuovi servizi gratuiti. Nell'interesse dei consumatori e della correttezza delle operazioni, le comunicazioni commerciali, come gli sconti, le offerte e i giochi promozionali, devono ottemperare a numerosi obblighi di trasparenza. L'applicazione di tali obblighi deve far salvo il disposto della direttiva 97/7/CE. La presente direttiva deve parimenti far salvo il disposto delle direttive vigenti relative alle comunicazioni commerciali, in particolare la direttiva 98/43/CE.
(30) L'invio per posta elettronica di comunicazioni commerciali non sollecitate può risultare inopportuno per i consumatori e per i fornitori di servizi della società dell'informazione e perturbare il buon funzionamento delle reti interattive. La questione del consenso dei destinatari di talune forme di comunicazione commerciale non sollecitata non è disciplinata dalla presente direttiva bensì, in particolare, dalla direttiva 97/7/CE e dalla direttiva 97/66/CE. Negli Stati membri che autorizzano l'invio per posta elettronica di comunicazioni commerciali non sollecitate dovrebbero essere incoraggiate e agevolate appropriate iniziative di filtraggio da parte delle imprese del settore. Inoltre, le comunicazioni commerciali non sollecitate devono in ogni caso essere chiaramente identificabili in quanto tali al fine di promuovere la trasparenza ed agevolare il funzionamento di tali iniziative. L'invio per posta elettronica di comunicazioni commerciali non sollecitate non dovrebbe dar luogo a costi supplementari di comunicazione per il destinatario.
(31) Gli Stati membri che consentono l'invio per via elettronica, da parte di prestatori stabiliti nel loro territorio, di comunicazioni commerciali non sollecitate senza previo consenso del destinatario devono garantire che i prestatori consultino periodicamente e rispettino i registri negativi in cui possono iscriversi le persone fisiche che non desiderano ricevere tali comunicazioni commerciali.
(32) Per sopprimere gli ostacoli allo sviluppo dei servizi transnazionali nella Comunità che possono essere offerti dalle professioni regolamentate su Internet, è necessario garantire il rispetto a livello comunitario delle regole professionali, in particolare quelle a tutela dei consumatori o della sanità pubblica. I codici di condotta a livello comunitario sono lo strumento privilegiato per enunciare le regole deontologiche sulla comunicazione commerciale. Occorre incoraggiare la loro elaborazione, o il loro eventuale aggiornamento, fatta salva l'autonomia delle organizzazioni e associazioni professionali.
(33) La presente direttiva integra il diritto comunitario e il diritto nazionale per quanto riguarda le professioni regolamentate mantenendo una serie coerente di norme applicabili in questo campo.
(34) Gli Stati membri dovrebbero adeguare le parti della propria legislazione relative soprattutto ai requisiti di forma che potrebbero ostacolare il ricorso ai contratti per via elettronica. L'esame delle legislazioni che richiedono tale adeguamento dovrebbe essere sistematico e comprendere tutte le fasi e gli atti necessari alla formazione del contratto, compresa l'archiviazione del medesimo. Il risultato di tale adeguamento dovrebbe rendere possibili i contratti per via elettronica. L'effetto giuridico delle firme elettroniche è disciplinato dalla direttiva 1999/93/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 13 dicembre 1999, relativa a regole comunitarie sulle firme elettroniche(24). La ricevuta di ritorno di un prestatore può essere costituita dalla prestazione su rete di un servizio remunerato.
(35) La presente direttiva non pregiudica le possibilità per gli Stati membri di mantenere o definire per i contratti requisiti generali o specifici che possono essere soddisfatti con strumenti elettronici, in particolare i requisiti relativi alle firme elettroniche sicure.
(36) Gli Stati membri possono mantenere restrizioni all'uso di contratti elettronici relativamente ai contratti che richiedono l'intervento di organi giurisdizionali, pubblici poteri o professioni che esercitano pubblici poteri. Tale possibilità riguarda anche i contratti che richiedono per legge l'intervento di organi giurisdizionali, pubblici poteri o professioni che esercitano pubblici poteri al fine di avere effetto nei confronti di terzi. Nonché i contratti che richiedono per legge la certificazione o l'attestazione di un notaio.
(37) L'obbligo degli Stati membri di abolire gli ostacoli all'uso di contratti elettronici riguarda unicamente gli ostacoli risultanti da norme giuridiche e non gli ostacoli pratici dovuti all'impossibilità di utilizzare strumenti elettronici in determinati casi.
(38) Gli Stati membri ottemperano all'obbligo di abolire gli ostacoli all'uso di contratti elettronici in conformità delle norme giuridiche in materia di contratti sanciti dal diritto comunitario.
(39) Le deroghe alle disposizioni relative ai conclusi esclusivamente mediante posta elettronica o altre comunicazioni individuali equivalenti previste dalla presente direttiva, in materia di informazioni da fornire e inoltre di ordini, non dovrebbero consentire di eludere tali disposizioni da parte dei prestatori dei servizi della società dell'informazione.
(40) Le attuali o emergenti divergenze tra le normative e le giurisprudenze nazionali, nel campo della responsabilità dei prestatori di servizi che agiscono come intermediari, impediscono il buon funzionamento del mercato interno, soprattutto ostacolando lo sviluppo dei servizi transnazionali e introducendo distorsioni della concorrenza. In taluni casi, i prestatori di servizi hanno il dovere di agire per evitare o per porre fine alle attività illegali. La presente direttiva dovrebbe costituire la base adeguata per elaborare sistemi rapidi e affidabili idonei a rimuovere le informazioni illecite e disabilitare l'accesso alle medesime. Tali sistemi potrebbero essere concordati tra tutte le parti interessate e andrebbero incoraggiati dagli Stati membri. È nell'interesse di tutte le parti attive nella prestazione di servizi della società dell'informazione istituire e applicare tali sistemi. Le disposizioni dalla presente direttiva sulla responsabilità non dovrebbero impedire ai vari interessati di sviluppare e usare effettivamente sistemi tecnici di protezione e di identificazione, nonché strumenti tecnici di sorveglianza resi possibili dalla tecnologia digitale, entro i limiti fissati dalle direttive 95/46/CE e 97/66/CE.
(41) La direttiva rappresenta un equilibrio tra i vari interessi in gioco e istituisce principi su cui possono essere basati gli accordi e gli standard delle imprese del settore.
(42) Le deroghe alla responsabilità stabilita nella presente direttiva riguardano esclusivamente il caso in cui l'attività di prestatore di servizi della società dell'informazione si limiti al processo tecnico di attivare e fornire accesso ad una rete di comunicazione sulla quale sono trasmesse o temporaneamente memorizzate le informazioni messe a disposizione da terzi al solo scopo di rendere più efficiente la trasmissione. Siffatta attività è di ordine meramente tecnico, automatico e passivo, il che implica che il prestatore di servizi della società dell'informazione non conosce né controlla le informazioni trasmesse o memorizzate.
(43) Un prestatore può beneficiare delle deroghe previste per il semplice trasporto ("mere conduit") e per la memorizzazione temporanea detta "caching" se non è in alcun modo coinvolto nell'informazione trasmessa. A tal fine è, tra l'altro, necessario che egli non modifichi l'informazione che trasmette. Tale requisito non pregiudica le manipolazioni di carattere tecnico effettuate nel corso della trasmissione in quanto esse non alterano l'integrità dell'informazione contenuta nella trasmissione.
(44) Il prestatore che deliberatamente collabori con un destinatario del suo servizio al fine di commettere atti illeciti non si limita alle attività di semplice trasporto ("mere conduit") e di "caching" e non può pertanto beneficiare delle deroghe in materia di responsabilità previste per tali attività.
(45) Le limitazioni alla responsabilità dei prestatori intermedi previste nella presente direttiva lasciano impregiudicata la possibilità di azioni inibitorie di altro tipo. Siffatte azioni inibitorie possono, in particolare, essere ordinanze di organi giurisdizionali o autorità amministrative che obbligano a porre fine a una violazione o impedirla, anche con la rimozione dell'informazione illecita o la disabilitazione dell'accesso alla medesima.
(46) Per godere di una limitazione della responsabilità, il prestatore di un servizio della società dell'informazione consistente nella memorizzazione di informazioni deve agire immediatamente per rimuovere le informazioni o per disabilitare l'accesso alle medesime non appena sia informato o si renda conto delle attività illecite. La rimozione delle informazioni o la disabilitazione dell'accesso alle medesime devono essere effettuate nel rispetto del principio della libertà di espressione e delle procedure all'uopo previste a livello nazionale. La presente direttiva non pregiudica la possibilità per gli Stati membri di stabilire obblighi specifici da soddisfare sollecitamente prima della rimozione delle informazioni o della disabilitazione dell'accesso alle medesime.
(47) Gli Stati membri non possono imporre ai prestatori un obbligo di sorveglianza di carattere generale. Tale disposizione non riguarda gli obblighi di sorveglianza in casi specifici e, in particolare, lascia impregiudicate le ordinanze emesse dalle autorità nazionali secondo le rispettive legislazioni.
(48) La presente direttiva non pregiudica la possibilità per gli Stati membri di chiedere ai prestatori di servizi, che detengono informazioni fornite dai destinatari del loro servizio, di adempiere al dovere di diligenza che è ragionevole attendersi da loro ed è previsto dal diritto nazionale, al fine di individuare e prevenire taluni tipi di attività illecite.
(49) Gli Stati membri e la Commissione incoraggiano l'elaborazione di codici di condotta; ciò lascia impregiudicati il carattere volontario di siffatti codici e la possibilità per le parti interessate di decidere liberamente se aderirvi.
(50) È importante che la proposta di direttiva sull'armonizzazione di taluni aspetti del diritto d'autore e dei diritti connessi nella società dell'informazione e la presente direttiva entrino in vigore secondo un calendario simile, per creare un quadro normativo chiaro a livello comunitario sulla responsabilità degli intermediari per le violazioni dei diritti d'autore e dei diritti connessi.
(51) Ogni Stato membro dovrebbe adeguare, se necessario, le parti della propria legislazione che possono ostacolare l'uso, attraverso le vie elettroniche appropriate, degli strumenti di composizione extragiudiziale delle controversie. Il risultato di tale adeguamento deve rendere realmente ed effettivamente possibile, di fatto e di diritto, il funzionamento di tali strumenti, anche in situazioni transfrontaliere.
(52) L'esercizio effettivo delle libertà del mercato interno rende necessario garantire alle vittime un accesso efficace alla soluzione delle controversie. I danni che possono verificarsi nell'ambito dei servizi della società dell'informazione sono caratterizzati sia dalla loro rapidità che dalla loro estensione geografica. Stante questa peculiarità, oltre che la necessità di vigilare affinché le autorità nazionali non rimettano in questione la fiducia che esse dovrebbero reciprocamente avere, la presente direttiva dispone che gli Stati membri garantiscano la possibilità di azioni giudiziarie appropriate. Gli Stati membri dovrebbero esaminare la necessità di dare accesso ai procedimenti giudiziari mediante appropriati strumenti elettronici.
(53) La direttiva 98/27/CE, applicabile ai servizi della società dell'informazione, prevede un meccanismo relativo a provvedimenti inibitori a tutela degli interessi collettivi dei consumatori. Tale meccanismo contribuirà alla libera circolazione dei servizi della società dell'informazione garantendo un livello elevato di tutela dei consumatori.
(54) Le sanzioni previste nella presente direttiva lasciano impregiudicati le altre sanzioni o mezzi di tutela previsti dal diritto nazionale. Gli Stati membri non sono tenuti a prevedere sanzioni di tipo penale per la violazione delle disposizioni nazionali adottate in attuazione della presente direttiva.
(55) La presente direttiva non pregiudica la legge applicabile alle obbligazioni contrattuali riguardanti i contratti conclusi dai consumatori. Pertanto la presente direttiva non può avere l'effetto di privare il consumatore della tutela di cui gode in virtù di norme obbligatorie in materia di obbligazioni contrattuali previste dalla legge dello Stato membro in cui ha la residenza abituale.
(56) Per quanto riguarda la deroga prevista dalla presente direttiva per le obbligazioni derivanti da contratti conclusi dai consumatori, queste devono essere interpretate come inclusive delle informazioni sugli elementi essenziali del contenuto del contratto, compresi i diritti dei consumatori, che influiscono in modo determinante sulla decisione di sottoscriverlo.
(57) La Corte di giustizia ha costantemente affermato che uno Stato membro ha il diritto di adottare provvedimenti contro il prestatore di servizi stabilito in un altro Stato membro che indirizzi tutta la sua attività o la maggior parte di essa verso il territorio del primo Stato membro nel caso in cui il luogo di stabilimento sia stato scelto al fine di eludere la legge che si sarebbe applicata al prestatore se questi fosse stato stabilito nel territorio del primo Stato membro.
(58) La presente direttiva non deve applicarsi ai servizi di prestatori stabiliti in un paese terzo. Tuttavia, data la dimensione globale del commercio elettronico, è opportuno garantire la coerenza della normativa comunitaria con quella internazionale. La presente direttiva deve far salvi i risultati delle discussioni sugli aspetti giuridici in corso presso le organizzazioni internazionali (tra le altre, OMC, OCSE, Uncitral).
(59) Nonostante la natura globale delle comunicazioni elettroniche, il coordinamento delle misure nazionali di regolamentazione a livello di Unione europea è necessario per evitare la frammentazione del mercato interno e per istituire un idoneo quadro normativo europeo. Tale coordinamento contribuirebbe anche a creare una forte posizione comune di negoziato nelle sedi internazionali.
(60) Per assicurare uno sviluppo senza ostacoli del commercio elettronico, il quadro giuridico deve essere chiaro e semplice, prevedibile e coerente con le regole vigenti a livello internazionale, in modo da non pregiudicare la competitività dell'industria europea e da non ostacolare l'innovazione nel settore.
(61) Il funzionamento effettivo del mercato per via elettronica in un contesto di mondializzazione esige la concertazione tra l'Unione europea e le principali aree non europee al fine di rendere compatibili il diritto e le procedure.
(62) Andrebbe rafforzata la cooperazione nel campo del commercio elettronico con paesi terzi, in particolare con i paesi candidati all'adesione, con i paesi in via di sviluppo e con gli altri partner commerciali dell'Unione europea.
(63) L'adozione della presente direttiva non dovrebbe impedire agli Stati membri di tener conto delle varie implicazioni socioculturali inerenti all'avvento della società dell'informazione, in particolare non dovrebbe ostacolare le misure che gli Stati membri potrebbero adottare conformemente al diritto comunitario per raggiungere obiettivi sociali, culturali e democratici, tenuto conto delle loro diversità linguistiche, delle specificità nazionali e regionali e del loro patrimonio culturale, nonché per garantire e mantenere l'accesso del pubblico alla più ampia gamma possibile di servizi della società dell'informazione. Lo sviluppo della società dell'informazione deve garantire in ogni caso l'accesso dei cittadini europei al patrimonio culturale europeo fornito in ambiente digitale.
(64) La comunicazione elettronica offre agli Stati membri uno strumento eccellente per fornire servizi pubblici nei settori culturale, dell'instruzione e linguistico.
(65) Il Consiglio, nella risoluzione del 19 gennaio 1999 sulla dimensione del consumo della società dell'informazione(25), ha sottolineato che la tutela dei consumatori merita particolare attenzione nell'ambito di quest'ultima. La Commissione studierà se e in che misura le norme vigenti a tutela dei consumatori non forniscono adeguata tutela rispetto alla società dell'informazione e identificherà, se necessario, possibili lacune normative e gli aspetti per i quali potrebbero essere necessarie misure aggiuntive. La Commissione dovrebbe formulare, se necessario, ulteriori specifiche proposte per colmare le lacune così individuate,
HANNO ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
CAPO I
DISPOSIZIONI GENERALI
Articolo 1
Obiettivi e campo d'applicazione
1. La presente direttiva mira a contribuire al buon funzionamento del mercato garantendo la libera circolazione dei servizi della società dell'informazione tra Stati membri.
2. La presente direttiva ravvicina, nella misura necessaria alla realizzazione dell'obiettivo di cui al paragrafo 1, talune norme nazionali sui servizi della società dell'informazione che interessano il mercato interno, lo stabilimento dei prestatori, le comunicazioni commerciali, i contratti per via elettronica, la responsabilità degli intermediari, i codici di condotta, la composizione extragiudiziaria delle controversie, i ricorsi giurisdizionali e la cooperazione tra Stati membri.
3. La presente direttiva completa il diritto comunitario relativo ai servizi della società dell'informazione facendo salvo il livello di tutela, in particolare, della sanità pubblica e dei consumatori, garantito dagli strumenti comunitari e dalla legislazione nazionale di attuazione nella misura in cui esso non limita la libertà di fornire servizi della società dell'informazione.
4. La presente direttiva non introduce norme supplementari di diritto internazionale privato, né tratta delle competenze degli organi giurisdizionali.
5. La presente direttiva non si applica:
a) al settore tributario,
b) alle questioni relative ai servizi della società dell'informazione oggetto delle direttive 95/46/CE e 97/66/CE,
c) alle questioni relative a accordi o pratiche disciplinati dal diritto delle intese,
d) alle seguenti attività dei servizi della società dell'informazione:
- le attività dei notai o di altre professioni equivalenti, nella misura in cui implicano un nesso diretto e specifico con l'esercizio dei pubblici poteri;
- la rappresentanza e la difesa processuali;
- i giochi d'azzardo che implicano una posta pecuniaria in giochi di fortuna, comprese le lotterie e le scommesse.
6. La presente direttiva lascia impregiudicate le misure adottate a livello comunitario, o nazionale nel rispetto del diritto comunitario, per promuovere la diversità linguistica e culturale e garantire la salvaguardia del pluralismo.
Articolo 2
Definizioni
Ai fini della presente direttiva valgono le seguenti definizioni:
a) "servizi della società dell'informazione": i servizi ai sensi dell'articolo 1, punto 2, della direttiva 98/34/CE, come modificata dalla direttiva 98/48/CE;
b) "prestatore": la persona fisica o giuridica che presta un servizio della società dell'informazione;
c) "prestatore stabilito": il prestatore che esercita effettivamente e a tempo indeterminato un'attività economica mediante un'installazione stabile. La presenza e l'uso dei mezzi tecnici e delle tecnologie necessarie per prestare un servizio non costituiscono di per sé uno stabilimento del prestatore;
d) "destinatario del servizio": la persona fisica o giuridica che, a scopi professionali e non, utilizza un servizio della società dell'informazione, in particolare per ricercare o rendere accessibili delle informazioni;
e) "consumatore": qualsiasi persona fisica che agisca a fini che non rientrano nella sua attività commerciale, imprenditoriale o professionale;
f) "comunicazioni commerciali": tutte le forme di comunicazione destinate, in modo diretto o indiretto, a promuovere beni, servizi o l'immagine di un'impresa, di un'organizzazione o di una persona che esercita un'attività commerciale, industriale, artigianale o una libera professione. Non sono di per sé comunicazioni commerciali:
- le indicazioni necessarie per accedere direttamente all'attività di tale impresa, organizzazione o persona, come un nome di dominio ("domain name") o un indirizzo di posta elettronica,
- le comunicazioni relative a beni, servizi o all'immagine di tale impresa, organizzazione o persona elaborate in modo da essa indipendente, in particolare se a titolo gratuito;
g) "professione regolamentata": professione ai sensi dell'articolo 1, lettera d), della direttiva 89/48/CEE del Consiglio, del 21 dicembre 1988, relativa ad un sistema generale di riconoscimento dei diplomi di istruzione superiore che sanzionano formazioni professionali di una durata minima di tre anni(26), o dell'articolo 1, lettera f), della direttiva 92/51/CEE del Consiglio, del 18 giugno 1992, relativa ad un secondo sistema generale di riconoscimento della formazione professionale, che integra la direttiva 89/48/CEE(27);
h) "ambito regolamentato": le prescrizioni degli ordinamenti degli Stati membri e applicabili ai prestatori di servizi della società dell'informazione o ai servizi della società dell'informazione, indipendentemente dal fatto che siano di carattere generale o loro specificamente destinati.
i) l'ambito regolamentato riguarda le prescrizioni che il prestatore deve soddisfare per quanto concerne:
- l'accesso all'attività di servizi della società dell'informazione, quali ad esempio le prescrizioni riguardanti le qualifiche e i regimi di autorizzazione o notifica;
- l'esercizio dell'attività di servizi della società dell'informazione, quali ad esempio le prescrizioni riguardanti il comportamento del prestatore, la qualità o i contenuti del servizio, comprese le prescrizioni applicabili alla pubblicità e ai contratti, oppure la responsabilità del prestatore;
ii) l'ambito regolamentato non comprende le norme su:
- le merci in quanto tali,
- la consegna delle merci,
- i servizi non prestati per via elettronica.
Articolo 3
Mercato interno
1. Ogni Stato membro provvede affinché i servizi della società dell'informazione, forniti da un prestatore stabilito nel suo territorio, rispettino le disposizioni nazionali vigenti in detto Stato membro nell'ambito regolamentato.
2. Gli Stati membri non possono, per motivi che rientrano nell'ambito regolamentato, limitare la libera circolazione dei servizi società dell'informazione provenienti da un altro Stato membro.
3. I paragrafi 1 e 2 non si applicano ai settori di cui all'allegato.
4. Gli Stati membri possono adottare provvedimenti in deroga al paragrafo 2, per quanto concerne un determinato servizio della società dell'informazione, in presenza delle seguenti condizioni:
a) i provvedimenti sono:
i) necessari per una delle seguenti ragioni:
- ordine pubblico, in particolare per l'opera di prevenzione, investigazione individuazione e perseguimento in materie penali, quali la tutela dei minori e la lotta contro l'incitamento all'odio razziale, sessuale, religioso o etnico, nonché violazioni della dignità umana della persona;
- tutela della sanità pubblica;
- pubblica sicurezza, compresa la salvaguardia della sicurezza, e della difesa nazionale;
- tutela dei consumatori, ivi compresi gli investitori;
ii) relativi a un determinato servizio della società dell'informazione lesivo degli obiettivi di cui al punto i) o che costituisca un rischio serio e grave di pregiudizio a tali obiettivi;
iii) proporzionati a tali obiettivi;
b) prima di adottare i provvedimenti in questione e fatti salvi i procedimenti giudiziari, anche istruttori, e gli atti compiuti nell'ambito di un'indagine penale, lo Stato membro ha:
- chiesto allo Stato membro di cui al paragrafo 1 di prendere provvedimenti e questo non li ha presi o essi non erano adeguati;
- notificato alla Commissione e allo Stato membro di cui al paragrafo 1 la sua intenzione di prendere tali provvedimenti.
5. In caso di urgenza, gli Stati membri possono derogare alle condizioni di cui al paragrafo 4, lettera b). I provvedimenti vanno allora notificati al più presto alla Commissione e allo Stato membro di cui al paragrafo 1, insieme ai motivi dell'urgenza.
6. Salva la possibilità degli Stati membri di procedere con i provvedimenti in questione, la Commissione verifica con la massima rapidità la compatibilità dei provvedimenti notificati con il diritto comunitario; nel caso in cui giunga alla conclusione che i provvedimenti sono incompatibili con il diritto comunitario, la Commissione chiede allo Stato membro in questione di astenersi dall'adottarli o di revocarli con urgenza.
CAPO II
PRINCIPI
Sezione 1: Regime di stabilimento e di informazione
Articolo 4
Principio dell'assenza di autorizzazione preventiva
1. Gli Stati membri garantiscono che l'accesso all'attività di un prestatore di un servizio della società dell'informazione ed il suo esercizio non siano soggetti ad autorizzazione preventiva o ad altri requisiti di effetto equivalente.
2. Il paragrafo 1 fa salvi i sistemi di autorizzazione che non riguardano specificatamente ed esclusivamente i servizi della società dell'informazione, o i sistemi di cui alla direttiva 97/13/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 10 aprile 1997, relativa ad una disciplina comune in materia di autorizzazioni generali e di licenze individuali nel settore dei servizi di telecomunicazione(28).
Articolo 5
Informazioni generali da fornire
1. Oltre agli altri obblighi di informazione previsti dal diritto comunitario, gli Stati membri provvedono affinché il prestatore renda facilmente accessibili in modo diretto e permanente ai destinatari del servizio e alle competenti autorità almeno le seguenti informazioni:
a) il nome del prestatore;
b) l'indirizzo geografico dove il prestatore è stabilito;
c) gli estremi che permettono di contattare rapidamente il prestatore e di comunicare direttamente ed efficacemente con lui, compreso l'indirizzo di posta elettronica;
d) qualora il prestatore sia iscritto in un registro del commercio o analogo pubblico registro, il registro presso il quale è iscritto ed il relativo numero di immatricolazione o mezzo equivalente di identificazione contemplato nel detto registro;
e) qualora un'attività sia soggetta ad autorizzazione, gli estremi della competente autorità di controllo;
f) per quanto riguarda le professioni regolamentate:
- l'ordine professionale o istituzione analoga, presso cui il fornitore sia iscritto;
- il titolo professionale e lo Stato membro in cui è stato rilasciato;
- un riferimento alle norme professionali vigenti nello Stato membro di stabilimento nonché le modalità di accesso alle medesime;
g) se il prestatore esercita un'attività soggetta ad IVA, il numero di identificazione di cui all'articolo 22, paragrafo 1, della direttiva 77/388/CEE del Consiglio, del 17 maggio 1977, in materia di armonizzazione delle legislazioni degli Stati membri relative alle imposte sulla cifra di affari - Sistema comune di imposta sul valore aggiunto: base imponibile uniforme(29).
2. Oltre agli altri obblighi di informazione posti dal diritto comunitario, gli Stati membri provvedono affinché, ogniqualvolta i servizi della società dell'informazione facciano riferimento ai prezzi, questi siano indicati in modo chiaro ed inequivocabile, e sia segnalato in particolare se comprendano le imposte e i costi di consegna.
Sezione 2: Comunicazioni commerciali
Articolo 6
Informazioni da fornire
Oltre agli altri obblighi di informazione posti dal diritto comunitario, gli Stati membri provvedono affinché le comunicazioni commerciali che costituiscono un servizio della società dell'informazione o ne sono parte integrante rispettino le seguenti condizioni minime:
a) la comunicazione commerciale è chiaramente identificabile come tale;
b) la persona fisica o giuridica per conto della quale viene effettuata la comunicazione commerciale à chiaramente identificabile;
c) le offerte promozionali, come ribassi, premi od omaggi, qualora permesse dallo Stato membro in cui è stabilito il prestatore, devono essere chiaramente identificabili come tali; le condizioni per beneficiarne devono essere facilmente accessibili e presentate in modo chiaro e inequivocabile;
d) i concorsi o giochi promozionali, qualora siano permessi dallo Stato membro in cui è stabilito il prestatore, devono essere chiaramente identificabili come tali; le condizioni di partecipazione devono essere facilmente accessibili e presentate in modo chiaro ed inequivocabile.
Articolo 7
Comunicazione commerciale non sollecitata
1. Oltre agli altri obblighi posti dal diritto comunitario, gli Stati membri che permettono comunicazioni commerciali non sollecitate per posta elettronica provvedono affinché tali comunicazioni commerciali trasmesse da un prestatore stabilito nel loro territorio siano identificabili come tali, in modo chiaro e inequivocabile, fin dal momento in cui il destinatario le riceve.
2. Fatte salve la direttiva 97/7/CE e la direttiva 97/66/CE, gli Stati membri adottano i provvedimenti necessari per far sì che i prestatori che inviano per posta elettronica comunicazioni commerciali non sollecitate consultino regolarmente e rispettino i registri negativi in cui possono iscriversi le persone fisiche che non desiderano ricevere tali comunicazioni commerciali.
Articolo 8
Professioni regolamentate
1. Gli Stati membri provvedono affinché l'impiego di comunicazioni commerciali che costituiscono un servizio della società dell'informazione o ne sono parte, fornite da chi esercita una professione regolamentata, siano autorizzate nel rispetto delle regole professionali relative, in particolare, all'indipendenza, alla dignità, all'onore della professione, al segreto professionale e alla lealtà verso clienti e colleghi.
2. Fatta salva l'autonomia delle associazioni e organizzazioni professionali, gli Stati membri e la Commissione le incoraggiano a elaborare codici di condotta a livello comunitario che precisino le informazioni che possono essere fornite a fini di comunicazioni commerciali, nel rispetto del paragrafo 1.
3. Nell'elaborare proposte di iniziative comunitarie eventualmente necessarie per il buon funzionamento del mercato interno relativamente alle informazioni di cui al paragrafo 2, la Commissione tiene in debito conto i codici di condotta applicabili a livello comunitario, e agisce in stretta cooperazione con le pertinenti associazioni e organizzazioni professionali.
4. La presente direttiva integra le direttive comunitarie concernenti l'accesso alle attività delle professioni regolamentate e il loro esercizio.
Sezione 3: Contratti conclusi per via elettronica
Articolo 9
Disciplina dei contratti per via elettronica
1. Gli Stati membri provvedono affinché il loro ordinamento giuridico renda possibili i contratti per via elettronica. Essi, in particolare, assicurano a che la normativa relativa alla formazione del contratto non osti all'uso effettivo dei contratti elettronici e non li privi di efficacia e validità in quanto stipulati per via elettronica.
2. Gli Stati membri possono decidere che il paragrafo 1 non si applichi a tutti o a taluni contratti delle seguenti categorie:
a) contratti che istituiscono o trasferiscono diritti relativi a beni immobili, diversi da quelli in materia di locazione;
b) contratti che richiedono per legge l'intervento di organi giurisdizionali, pubblici poteri o professioni che esercitano pubblici poteri;
c) contratti di fideiussione o di garanzia prestate da persone che agiscono a fini che esulano dalle loro attività commerciali, imprenditoriali o professionali;
d) contratti disciplinati dal diritto di famiglia o di successione.
3. Gli Stati membri comunicano alla Commissione le categorie di cui al paragrafo 2 a cui essi non applicano il paragrafo 1. Ogni cinque anni gli Stati membri presentano alla Commissione una relazione sull'applicazione del paragrafo 2 in cui indicano per quali motivi considerano necessario mantenere la categoria di cui al paragrafo 2, lettera b) a cui non applicano il paragrafo 1.
Articolo 10
Informazioni da fornire
1. Oltre agli altri obblighi di informazioni posti dal diritto comunitario, gli Stati membri provvedono affinché, salvo diverso accordo tra parti diverse da consumatori, il prestatore fornisca in modo chiaro, comprensibile ed inequivocabile, prima dell'inoltro dell'ordine da parte del destinatario del servizio, almeno le seguenti informazioni:
a) le varie fasi tecniche della conclusione del contratto;
b) se il contratto concluso sarà archiviato dal prestatore e come si potrà accedervi;
c) i mezzi tecnici per individuare e correggere gli errori di inserimento dei dati prima di inoltrare l'ordine;
d) le lingue a disposizione per concludere il contratto.
2. Gli Stati membri provvedono affinché, salvo diverso accordo tra parti diverse da consumatori, il prestatore indichi gli eventuali codici di condotta pertinenti cui adarisce nonché come accedervi per via elettronica.
3. Le clausole e le condizioni generali del contratto proposte al destinatario devono essere messe a sua disposizione in un modo che gli permetta di memorizzarle e riprodurle.
4. I paragrafi 1 e 2 non sono applicabili ai contratti conclusi esclusivamente mediante scambio di messaggi di posta elettronica o comunicazioni individuali equivalenti.
Articolo 11
Inoltro dell'ordine
1. Gli Stati membri provvedono affinché, salvo diverso accordo tra parti diverse da consumatori, nel caso in cui il destinatario di un servizio inoltri il proprio ordine mediante strumenti tecnologici, si applichino i seguenti principi:
- il prestatore deve accusare ricevuta dell'ordine del destinatario del servizio senza ingiustificato ritardo e per via elettronica;
- l'ordine e la ricevuta si considerano pervenuti quando le parti cui sono indirizzati hanno la possibilità di accedervi.
2. Gli Stati membri provvedono affinché, salvo diverso accordo tra parti diverse da consumatori, il prestatore metta a disposizione del destinatario del servizio strumenti tecnici adeguati, efficaci ed accessibili tali da permettere a quest'ultimo di individuare e correggere errori di inserimento dei dati prima di inoltrare l'ordine.
3. Il paragrafo 1, primo trattino, ed il paragrafo 2 non sono applicabili ai contratti conclusi esclusivamente mediante scambio di messaggi di posta elettronica o comunicazioni individuali equivalenti.
Sezione 4: Responsabilità dei prestatori intermediari
Articolo 12
Semplice trasporto ("mere conduit")
1. Gli Stati membri provvedono affinché, nella prestazione di un servizio della società dell'informazione consistente nel trasmettere, su una rete di comunicazione, informazioni fornite da un destinatario del servizio, o nel fornire un accesso alla rete di comunicazione, il prestatore non sia responsabile delle informazioni trasmesse a condizione che egli:
a) non dia origine alla trasmissione;
b) non selezioni il destinatario della trasmissione; e
c) non selezioni né modifichi le informazioni trasmesse.
2. Le attività di trasmissione e di fornitura di accesso di cui al paragrafo 1 includono la memorizzazione automatica, intermedia e transitoria delle informazioni trasmesse, a condizione che questa serva solo alla trasmissione sulla rete di comunicazione e che la sua durata non ecceda il tempo ragionevolmente necessario a tale scopo.
3. Il presente articolo lascia impregiudicata la possibilità, secondo gli ordinamenti degli Stati membri, che un organo giurisdizionale o un'autorità amministrativa esiga che il prestatore impedisca o ponga fine ad una violazione.
Articolo 13
Memorizzazione temporanea detta "caching"
1. Gli Stati membri provvedono affinché, nella prestazione di un servizio della società dell'informazione consistente nel trasmettere, su una rete di comunicazione, informazioni fornite da un destinatario del servizio, il prestatore non sia responsabile della memorizzazione automatica, intermedia e temporanea di tali informazioni effettuata al solo scopo di rendere più efficace il successivo inoltro ad altri destinatari a loro richiesta, a condizione che egli:
a) non modifichi le informazioni;
b) si conformi alle condizioni di accesso alle informazioni;
c) si conformi alle norme di aggiornamento delle informazioni, indicate in un modo ampiamente riconosciuto e utilizzato dalle imprese del settore,
d) non interferisca con l'uso lecito di tecnologia ampiamente riconosciuta e utilizzata nel settore per ottenere dati sull'impiego delle informazioni, e
e) agisca prontamente per rimuovere le informazioni che ha memorizzato, o per disabilitare l'accesso, non appena venga effettivamente a conoscenza del fatto che le informazioni sono state rimosse dal luogo dove si trovavano inizialmente sulla rete o che l'accesso alle informazioni è stato disabilitato oppure che un organo giurisdizionale o un'autorità amministrativa ne ha disposto la rimozione o la disabilitazione dell'accesso.
2. Il presente articolo lascia impregiudicata la possibilità, secondo gli ordinamenti degli Stati membri, che un organo giurisdizionale o un'autorità amministrativa esiga che il prestatore impedisca o ponga fine ad una violazione.
Articolo 14
"Hosting"
1. Gli Stati membri provvedono affinché, nella prestazione di un servizio della società dell'informazione consistente nella memorizzazione di informazioni fornite da un destinatario del servizio, il prestatore non sia responsabile delle informazioni memorizzate a richiesta di un destinatario del servizio, a condizione che detto prestatore:
a) non sia effettivamente al corrente del fatto che l'attività o l'informazione è illecita e, per quanto attiene ad azioni risarcitorie, non sia al corrente di fatti o di circostanze che rendono manifesta l'illegalità dell'attività o dell'informazione, o
b) non appena al corrente di tali fatti, agisca immediatamente per rimuovere le informazioni o per disabilitarne l'accesso.
2. Il paragrafo 1 non si applica se il destinatario del servizio agisce sotto l'autorità o il controllo del prestatore.
3. Il presente articolo lascia impregiudicata la possibilità, per un organo giurisdizionale o un'autorità amministrativa, in conformità agli ordinamenti giuridici degli Stati membri, di esigere che il prestatore ponga fine ad una violazione o la impedisca nonché la possibilità, per gli Stati membri, di definire procedure per la rimozione delle informazioni o la disabilitazione dell'accesso alle medesime.
Articolo 15
Assenza dell'obbligo generale di sorveglianza
1. Nella prestazione dei servizi di cui agli articoli 12, 13 e 14, gli Stati membri non impongono ai prestatori un obbligo generale di sorveglianza sulle informazioni che trasmettono o memorizzano né un obbligo generale di ricercare attivamente fatti o circostanze che indichino la presenza di attività illecite.
2. Gli Stati membri possono stabilire che i prestatori di servizi della società dell'informazione siano tenuti ad informare senza indugio la pubblica autorità competente di presunte attività o informazioni illecite dei destinatari dei loro servizi o a comunicare alle autorità competenti, a loro richiesta, informazioni che consentano l'identificazione dei destinatari dei loro servizi con cui hanno accordi di memorizzazione dei dati.
CAPO III
APPLICAZIONE
Articolo 16
Codici di condotta
1. Gli Stati membri e la Commissione incoraggiano:
a) l'elaborazione, da parte di associazioni o organizzazioni imprenditoriali, professionali o di consumatori, di codici di condotta a livello comunitario volti a contribuire all'efficace applicazione degli articoli da 5 a 15;
b) la trasmissione volontaria dei progetti di codici di condotta a livello nazionale o comunitario alla Commissione;
c) l'accessibilità per via elettronica ai codici di condotta nelle lingue comunitarie;
d) la comunicazione agli Stati membri e alla Commissione, da parte di associazioni o organizzazioni professionali e di consumatori, della valutazione dell'applicazione dei codici di condotta e del loro impatto sulle pratiche, consuetudini od usi relativi al commercio elettronico;
e) l'elaborazione di codici di condotta riguardanti la protezione dei minori e della dignità umana.
2. Gli Stati membri e la Commissione favoriscono la partecipazione delle associazioni che rappresentano i consumatori al processo di elaborazione e di applicazione dei codici di condotta di cui al paragrafo 1, lettera a), che riguardano i loro interessi. Per tener conto delle loro esigenze specifiche, dovrebbero essere consultate, ove opportuno, le associazioni che rappresentano i non vedenti, gli ipovedenti e i disabili.
Articolo 17
Composizione extragiudiziale delle controversie
1. Gli Stati membri provvedono affinché, in caso di dissenso tra prestatore e destinatario del servizio della società dell'informazione, la loro legislazione non ostacoli l'uso, anche per vie elettroniche adeguate, degli strumenti di composizione extragiudiziale delle controversie previsti dal diritto nazionale.
2. Gli Stati membri incoraggiano gli organi di composizione extragiudiziale delle controversie, in particolare di quelle relative ai consumatori, ad operare con adeguate garanzie procedurali per le parti coinvolte.
3. Gli Stati membri incoraggiano gli organi di composizione extragiudiziale delle controversie a comunicare alla Commissione le decisioni significative che adottano sui servizi della società dell'informazione nonché ogni altra informazione su pratiche, consuetudini od usi relativi al commercio elettronico.
Articolo 18
Ricorsi giurisdizionali
1. Gli Stati membri provvedono affinché i ricorsi giurisdizionali previsti dal diritto nazionale per quanto concerne le attività dei servizi della società dell'informazione consentano di prendere rapidamente provvedimenti, anche provvisori, atti a porre fine alle violazioni e a impedire ulteriori danni agli interessi in causa.
2. L'allegato della direttiva 98/27/CE è completato come segue:
"11. Direttiva 2000/31/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, dell'8 giugno 2000, relativa a taluni aspetti giuridici dei servizi della società dell'informazione, in particolare il commercio elettronico, nel mercato interno ('direttiva sul commercio elettronico'). (GU L 178 del 17.7.2000, pag. 1)."
Articolo 19
Cooperazione
1. Gli Stati membri dispongono di adeguati poteri di controllo e di indagine per applicare efficacemente la presente direttiva e provvedono affinché i prestatori comunichino loro le informazioni prescritte.
2. Gli Stati membri collaborano con gli altri Stati membri. A tal fine essi designano uno o più punti di contatto, di cui comunicheranno gli estremi agli altri Stati membri e alla Commissione.
3. Gli Stati membri forniscono quanto prima, a norma del diritto nazionale, anche per via elettronica, l'assistenza e le informazioni richieste dagli altri Stati membri o dalla Commissione.
4. Gli Stati membri istituiscono dei punti di contatto accessibili almeno per via elettronica ai quali possano rivolgersi destinatari e fornitori di servizi per:
a) ottenere informazioni generali sui diritti ed obblighi contrattuali e sui meccanismi di reclamo e ricorso disponibili in caso di controversie, compresi gli aspetti pratici dell'uso di siffatti meccanismi;
b) ottenere gli estremi delle autorità, organizzazioni o associazioni presso le quali possono ottenere ulteriori informazioni o assistenza pratica.
5. Gli Stati membri incoraggiano la comunicazione alla Commissione delle decisioni amministrative e giudiziarie significative prese nel loro territorio riguardo a controversie sui servizi della società dell'informazione nonché su pratiche, consuetudini od usi relativi al commercio elettronico. La Commissione comunica tali decisioni agli altri Stati membri.
Articolo 20
Sanzioni
Gli Stati membri comminano sanzioni per la violazione delle norme nazionali di attuazione della presente direttiva e prendono tutti i provvedimenti necessari per la loro applicazione. Le sanzioni devono essere effettive, proporzionate e dissuasive.
CAPO IV
DISPOSIZIONI FINALI
Articolo 21
Riesame
1. Entro il 17 luglio 2000, e in seguito ogni due anni, la Commissione presenta al Parlamento europeo, al Consiglio e al Comitato economico e sociale una relazione sull'applicazione della presente direttiva, corredata, se necessario, di proposte per adeguarla all'evoluzione giuridica, tecnica ed economica dei servizi della società dell'informazione, in particolare per quanto concerne la prevenzione dei reati, la protezione dei minori, la tutela dei consumatori e il corretto funzionamento del mercato interno.
2. Nell'esaminare la necessità di adeguamento della presente direttiva, la relazione analizza, segnatamente, la necessità di proposte relative alla responsabilità dei fornitori di collegamenti ipertestuali e di servizi di motori di ricerca, alle procedure di "notifica e rimozione" ("notice and take down") e alla determinazione della responsabilità a seguito della rimozione del contenuto. La relazione esaminerà anche la necessità di condizioni ulteriori per l'esonero dalla responsabilità, di cui agli articoli 12 e 13, tenuto conto dell'evoluzione tecnica, nonché la possibilità di applicare i principi del mercato interno alle comunicazioni commerciali non sollecitate per posta elettronica.
Articolo 22
Attuazione
1. Gli Stati membri mettono in vigore le disposizioni legislative, regolamentari e amministrative necessarie per conformarsi alla presente direttiva entro il 17 gennaio 2000. Essi ne informano immediatamente la Commissione.
2. Quando gli Stati membri adottano tali disposizioni, queste contengono un riferimento alla presente direttiva o sono corredate di un siffatto riferimento all'atto della pubblicazione ufficiale. Le modalità del riferimento sono decise dagli Stati membri.
Articolo 23
Entrata in vigore
La presente direttiva entra in vigore il giorno della pubblicazione nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee.
Articolo 24
Destinatari
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Bruxelles, addì 8 giugno 2000.