РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 550/2011 НА КОМИСИЯТА
от 7 юни 2011 година
за определяне съгласно Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета на някои ограничения, приложими за използването на международни кредити за намалени емисии от проекти, отнасящи се за технологични газове
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 г. за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета (1), и по-специално член 11а, параграф 9 от нея,
като има предвид, че:
(1)
Крайната цел на Рамковата конвенция на Организацията на обединените нации по изменение на климата (РКООНИК), която беше одобрена с Решение 94/69/ЕО на Съвета от 15 декември 1993 г. за сключване на Рамковата конвенция на Обединените нации по изменение на климата (2), е да стабилизира концентрациите на парникови газове в атмосферата на равнище, което би предотвратило опасна антропогенна намеса в климатичната система. С оглед постигането на тази цел общото повишение на световната средногодишна температура на повърхността не трябва да е повече от 2 °C в сравнение със стойностите преди началото на индустриализацията, както бе прието на Конференцията по изменението на климата в Канкун през декември 2010 г. и в Копенхагенската спогодба. Последният доклад за оценка на Междуправителствения комитет по изменение на климата (IPCC) показва, че за постигането на тази цел емисиите на парникови газове в световен мащаб трябва да достигнат върхова стойност и да престанат да се увеличават най-късно до 2020 г. Това предполага повишаване на усилията в световен мащаб на всички страни с големи емисии.
(2)
Пазарите за права на емисии ще трябва да изиграят ключова роля, за да можем да посрещнем това предизвикателство. Те ще осигурят възможност за постигане на целите ни на по-ниска цена и за насърчаване на по-голяма амбиция. Освен това пазарите за права на емисии могат да бъдат ефективен начин за прехвърляне на финансови средства към развиващите се страни, така че да постигнем международния финансов пакет от 100 млрд. USD, договорен в Копенхаген. Това е свързано със сериозно увеличаване на мащаба на съществуващите механизми, в т.ч. реформа на Механизма за чисто развитие (CDM), с цел по-широко използване на стандартизирани базови линии и създаване на нови пазарни механизми.
(3)
Протоколът от Киото, който е одобрен с Решение 2002/358/ЕО на Съвета от 25 април 2002 г. за одобрение от името на Европейската общност на Протокола от Киото към Рамковата конвенция на Организацията на обединените нации за промените на климата и съвместното изпълнение на ангажиментите, произтичащи от нея (3), определи целите за намаляване на емисиите на парникови газове за 39 страни по конвенцията за периода 2008-2012 г. и въведе два механизма за създаване на международни кредити за намалени емисии, които страните по конвенцията могат да използват за компенсиране на своите емисии. При съвместното изпълнение (JI) се създават единици редуцирани емисии (ERU), а при Механизма за чисто развитие (CDM) - съответно сертифицирани единици редуцирани емисии (CER).
(4)
JI и CDM са познати като „чисто компенсационни механизми“, при които намаляването на емисиите на парникови газове с един тон дава право за емитиране на един тон парникови газове на друго място. Въпреки че подобни системи като цяло помагат за понижаване на цената на снижаване на емисиите в световен мащаб, като позволяват действия в страни, където това е икономически по-целесъобразно, те не помагат за такова намаляване на емисиите, което е необходимо за постигане на целта за ограничаване на глобалното затопляне до 2 °C.
(5)
За да се ограничи глобалното затопляне до не повече от 2 °C, ЕС прие позицията, че ангажиментите на индустриализираните страни следва да бъдат допълнени от подходящи действия за смекчаване на последиците от страна на развиващите се страни, особено най-напредналите измежду тях. Паралелно с това постепенно следва да се създаде широк международен пазар за права на емисии на парникови газове (carbon market), който да може да доведе до необходимото глобално намаляване на емисиите по ефикасен начин, като се генерират международни кредити за намалявания на емисии под специфичен показател (benchmark), определен така, че да е под прогнозните емисии при липса на мерки за тяхното снижаване. Това изисква подходящи действия на развиващите се страни за смекчаване на въздействието върху климата. Въпреки че участието на най-слабо развитите страни в CDM би следвало да се засили, по-напредналите измежду развиващите се страни следва постепенно да преминат към участие в секторни пазарни механизми, а накрая и към системи за лимити и търговия с емисии (4).
(6)
Участието в JI и CDM, както и решенията за позволяване на използването на придобити по такива механизми кредити в системите за търговия с емисии, е доброволно. Следователно има разлика между кредитите за намалени емисии, които могат да бъдат генерирани в системите за търговия с емисии, и кредитите за намалени емисии, които страните по Протокола от Киото може да са решили да разрешат да бъдат използвани съгласно своето национално законодателство. Във връзка с това с Директива 2003/87/ЕО вече бе изключено използването на предписани емисионни единици, а с Директива 2004/101/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5) бе разрешено използването на някои кредити по JI и CDM, но с хармонизирани ограничения относно използването на международни кредити за намалени емисии по проекти от областта на ядрената енергетика, земеползването и горскостопанските дейности, и беше предвидена възможност държавите-членки да могат да позволяват на операторите да използват определени количества други видове международни кредити за намалени емисии. Директива 2003/87/ЕО предвижда да бъдат приети хармонизирани разпоредби за прилагане по отношение на ограниченията за използване на международни кредити за намалени емисии.
(7)
Използването на международни кредити за намалени емисии по проекти, отнасящи се за трифлуорометана (HFC-23) и диазотния оксид (N2O) от производството на адипинова киселина (по-долу „проекти, отнасящи се за технологични газове“), следва да бъде ограничено. Това е в съответствие със заключенията на Европейския съвет от октомври 2009 г. за насърчаване на развиващите се страни, и по-специално по-напредналите измежду тях, да предприемат подходящи действия за смекчаване на въздействието. По-голямата част от проектите, отнасящи се за технологични газове, се осъществяват в напредналите развиващи се страни, които имат достатъчно възможности сами да финансират тези нескъпоструващи намаления на емисии, а вече придобитите приходи от тези проекти в миналото би следвало да са достатъчни за тяхното по-нататъшно финансиране. Въвеждането на ограничения за използването на кредити за намалени емисии във връзка с технологични газове, по-специално ако то е последвано от съответните решения на международно равнище, би следвало да доведе до по-равномерно географско разпределение на ползите от механизмите, създадени по Протокола от Киото.
(8)
Проектите, отнасящи се за технологични газове, повдигат въпроси относно опазването на околната среда. Извънредно високите нива на възвращаемост от разграждането на HFC-23 водят до стимулиране на продължаващото производство и използване на хлородифлуорометан (HCFC-22) - вещество със силно разрушително действие върху озоновия слой, което представлява и парников газ - в регистрирани инсталации и при максималните нива, разрешени съгласно методиката за този вид проекти. В резултат на това производството на HCFC-22 вероятно е по-високо, отколкото би било при липса на такъв вид проекти. Това от своя страна поставя под въпрос възможността на „Корекцията на производството и потреблението на халогенирани въглеводороди (HCFC) от Монреал - 2007 г.“ съгласно Монреалския протокол относно веществата, които разрушават озоновия слой (6), да сложи началото на ускорено постепенно преустановяване на използването на HCFC-22 за употреби, различни от изходни суровини. То е несъвместимо и с финансирането от държавите-членки на постепенното преустановяване на производството на HCFC-22 чрез вноски към многостранния фонд по Монреалския протокол. Въпросните високи нива на възвръщаемост водят до изкривяване на икономическите стимули и на конкуренцията, както и до преместване на производството от производители на адипинова киселина, установени в ЕС, към регистрирани производители от трети държави. Много по-благоприятното третиране на производителите на адипинова киселина, участващи в механизмите от Киото, в сравнение с производителите, които се присъединяват към схемата на Съюза от 2013 г. нататък, ще повиши риска от подобно изместване на производството, както и от нетно повишаване на глобалните емисии. С оглед намаляване на изкривяването на икономическите стимули и на конкуренцията и избягване на изместването на емисиите на парникови газове са оправдани ограничения в използването на споменатите международни кредити за намалени емисии.
(9)
Международните кредити за намалени емисии по проекти, отнасящи се за технологични газове, нямат принос за преноса на технологии или за необходимата дългосрочна трансформация на енергийните системи в развиващите се страни. Снижаването на емисиите на посочените технологични газове чрез JI или CDM няма принос за намаляване по най-ефективен начин на глобалните емисии на парникови газове, защото високата възвръщаемост за разработващите проектите лица не се използва за намаляване на емисиите.
(10)
Прилагането на цялостно ограничаване на използването на специфични видове кредити за намалени емисии е предвидено в член 11а, параграф 9 от Директива 2003/87/ЕО. Подобно ограничаване е уместно да се прилага за проекти, отнасящи се за технологични газове. Цялостното ограничаване на използването най-добре решава въпроса с нежеланите последствия за конкуренцията и околната среда по отношение на въпросните кредити за намалени емисии, подобрява икономическата ефективност от намаляването на емисиите в световен мащаб и екологичните характеристики на пазара за права на емисии, като насърчава инвестициите в технологии с ниска въглеродна интензивност.
(11)
В съответствие с член 11а, параграф 9 от Директива 2003/87/ЕО мерките, предвидени в настоящия регламент, следва да се прилагат от 1 януари 2013 г., което съгласно цитирания член е повече от шест месеца и по-малко от три години от датата на тяхното приемане. Посочените мерки не засягат използването на кредити за намалени емисии във връзка с технологични газове с цел спазване на задълженията за намаляване на емисиите през 2012 г.
(12)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета по изменение на климата,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Използването на международни кредити за намалени емисии от проекти, отнасящи се за разграждане на трифлуорометан (HFC-23) и диазотен оксид (N2O) от производството на адипинова киселина, за целите на член 11а от Директива 2003/87/ЕО, се забранява от 1 януари 2013 г., освен ако не става въпрос за използването на кредити за намалени емисии преди 2013 г. по съществуващи проекти от тези видове, използвани за емисии на инсталации по СТЕ на ЕС от 2012 г., което използване се разрешава до 30 април 2013 г. включително.
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила в деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 7 юни 2011 година.
KOMMISSIONENS FORORDNING (EU) Nr. 550/2011
af 7. juni 2011
om fastsættelse i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af visse begrænsninger for anvendelsen af internationale kreditter fra projekter, der omfatter industrigasser
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF (1), særlig artikel 11a, stk. 9, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Endemålet for De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer (UNFCCC), som blev godkendt ved Rådets afgørelse 94/69/EF af 15. december 1993 om indgåelse af De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer (2), er at stabilisere koncentrationerne af drivhusgasser i atmosfæren på et niveau, som vil forhindre farlig menneskeskabt påvirkning af klimasystemet. For at nå dette mål må stigningen i den globale gennemsnitstemperatur ved jordoverfladen begrænses til 2 °C over de præ-industrielle niveauer, som det blev vedtaget på klimakonferencen i Cancún i december 2010 og nedfældet i »Københavnsaftalen«. Den seneste rapport fra Det Mellemstatslige Panel for Klimaændringer (IPCC) viser, at for at nå dette mål skal de globale drivhusgasemissioner toppe i 2020. Det forudsætter en forøgelse af de globale bestræbelser i alle lande med store drivhusgasemissioner.
(2)
Hvis vi skal klare denne udfordring, må kulstofmarkederne spille en væsentlig rolle. De vil gøre det muligt for os at nå målene med færre omkostninger og også at øge ambitionsniveauet. Kulstofmarkeder kan desuden være en effektiv vej til at overføre midler til udviklingslandene og hjælpe os med at virkeliggøre den internationale finanspakke på 100 mia. $, der blev besluttet i København. Det vil kræve en væsentlig forøgelse af eksisterende mekanismer, herunder reformen af mekanismen for bæredygtig udvikling (clean development mechanism - CDM) for at øge anvendelsen af standardiserede udgangsdata og oprettelse af nye markedsmekanismer.
(3)
Kyotoprotokollen, der blev godkendt ved Rådets beslutning 2002/358/EF af 25. april 2002 om godkendelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af Kyotoprotokollen til De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer og om den fælles opfyldelse af forpligtelserne i forbindelse hermed (3), fastsatte emissionsreduktionsmål for 39 parter for perioden 2008-12 og indførte to mekanismer til oprettelse af internationale kreditter, som parterne kan anvende til udligning af emissioner. Fælles gennemførelse (JI) giver mulighed for at oprette emissionsreduktionsenheder (ERU), hvorimod mekanismen for bæredygtig udvikling (CDM) giver mulighed for at indføre godkendte emissionsreduktioner (CER).
(4)
JI og CDM er såkaldt rene kompensationsmekanismer, hvor 1 ton reducerede drivhusgasemissioner giver ret til at udlede 1 ton drivhusgasemissioner et andet sted. Medens sådanne ordninger generelt hjælper med til at reducere omkostningerne ved global emissionsreduktion ved at muliggøre indsats i lande, hvor det er mere omkostningseffektivt, bidrager de ikke til de reduktionsbestræbelser, der er nødvendige for at nå nærmere 2 °C-målet.
(5)
For at holde den globale opvarmning på under 2 °C har EU taget den holdning, at industrilandenes forpligtelser burde suppleres af hensigtsmæssige afbødende foranstaltninger gennemført af udviklingslandene, navnlig de mest avancerede blandt dem. Parallelt hermed burde der gradvis udvikle sig et bredt internationalt kulstofmarked, der kan føre til de nødvendige globale reduktioner på en effektiv måde, hvor der skabes internationale kreditter for emissionsreduktioner, der opnås under et benchmark, som fastsættes under de forventede emissioner i mangel af emissionsreducerende foranstaltninger. Det forudsætter, at udviklingslandene gennemfører passende afbødende foranstaltninger. De mindst udviklede lande burde i højere grad deltage i CDM, og samtidig burde mere avancerede udviklingslande gradvis styre mod deltagelse i sektorbestemte markedsmekanismer og i sidste ende nå frem til systemer med lofter og handel (4).
(6)
Deltagelse i JI og CDM er frivillig ligesom beslutningerne om at tillade anvendelse af kreditter i emissionshandelsordninger. Der skelnes derfor mellem kreditter, der er blevet skabt, og kreditter, som parterne i Kyotoprotokollen har besluttet at tildele i henhold til de pågældende landes egen lovgivning. Derfor blev det i direktiv 2003/87/EF allerede udelukket at anvende tildelte enheder (AAU’er), og ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/101/EF (5) blev det godkendt at anvende visse JI- og CDM-kreditter med ensartede begrænsninger for anvendelsen af internationale kreditter fra atomkraft-, arealanvendelses- og skovprojekter; medlemsstaterne kunne tillade driftsledere at anvende et vist antal af andre typer internationale kreditter. Direktiv 2003/87/EF foreskriver, at der vedtages ensartede gennemførelsesbestemmelser angående begrænsninger for anvendelsen internationale kreditter.
(7)
Anvendelse af internationale kreditter fra projekter, der omfatter trifluormethan (HFC-23) og nitrogenoxid (N2O) fra adipinsyreproduktion (i det følgende »industrigasprojekter«) burde begrænses. Det er i overensstemmelse med Det Europæiske Råds konklusioner fra oktober 2009, hvor udviklingslandene, og især de mere avancerede blandt dem, opfordredes til at træffe hensigtsmæssige afbødende foranstaltninger. Langt størstedelen af industrigasprojekterne ligger i avancerede udviklingslande med tilstrækkelige muligheder for selv at finansiere de billige reduktioner, og indtægterne fra tidligere projekter af denne type skulle være tilstrækkelige til at finansiere dem. Indførelse af anvendelsesbegrænsninger for industrigasprojekter, navnlig hvis de følges op af respektive beslutninger på internationalt plan, burde bidrage til at opnå en mere lige geografisk fordeling af fordelene ved de mekanismer, der blev oprettet under Kyotoprotokollen.
(8)
Industrigasprojekter forårsager bekymringer med hensyn til miljøet. Usædvanlig høje afkast i forbindelse med destruktion af HFC-23 har ført til fremme af fortsat produktion og anvendelse af chlordifluormethan (HCFC-22), et kraftigt ozonnedbrydende drivhusgasstof, i registrerede anlæg på det højeste tilladte niveau for projektaktivitetmetoden. Som følge heraf kunne produktionen af HCFC-22 være højere, end hvad den ville have været, hvis der ikke fandtes projektaktiviteter. Dette underminerer »Montreal-tilpasningen af produktion og forbrug af HCFC’er« fra 2007 under Montreal-protokollen om stoffer, der nedbryder ozonlaget (6), der går ud på at fastlægge en fremskyndet udfasning af HCFC-22 som ikke-råvare. Det er heller ikke i overensstemmende med medlemsstaternes finansiering af udfasningen af HCFC-22-produktionen gennem bidrag til den multilaterale fond under Montreal-protokollen. Disse høje afkast resulterer i fordrejninger af økonomiske tilskyndelser og konkurrence og i omlægning af produktionen fra adipinsyreproducenter, der er etableret i EU, til producenter i tredjelande. Den meget mere favorable behandling af adipinsyreproducenter, der deltager i Kyoto-mekanismerne, end dem, der deltager i EU-ordningen fra 2013, vil øge risikoen for lignende produktionsomlægninger og en nettostigning i de globale emissioner. For at mindske forvridninger af økonomiske tilskyndelser og konkurrencen og undgå gasemissionsudslip er det berettiget at indføre begrænsninger på anvendelsen af disse internationale kreditter.
(9)
Internationale kreditter fra industrigasprojekter bidrager ikke til teknologioverførsel eller til den nødvendige langsigtede omlægning af energisystemerne i udviklingslandene. Nedbringelse af disse industrigasser ved hjælp af JI eller CDM bidrager ikke til at mindske de globale emissioner på den mest effektive måde, fordi projektudviklernes høje afkast ikke anvendes til emissionsreduktioner.
(10)
Der er i artikel 11a, stk. 9, i direktiv 2003/87/EF hjemmel for at anvende en fuldstændig begrænsning af bestemte kreditter. Det er hensigtsmæssigt at anvende en sådan begrænsning i tilfælde af industrigasprojekter. En fuldstændig anvendelsesbegrænsning fjerner på bedste måde uønskede konkurrencemæssige og miljømæssige følger af de pågældende kreditter, forbedrer omkostningseffektiviteten af globale emissionsreduktioner og kulstofmarkedets miljømæssige resultater ved at tilskynde til kulstoffattige investeringer.
(11)
I overensstemmelse med artikel 11a, stk. 9, i direktiv 2003/87/EF vil foranstaltningerne i denne forordning finde anvendelse fra den 1. januar 2013, hvilket er i overensstemmelse med den pågældende artikel, der foreskriver over seks måneder og under tre år fra vedtagelsen. Anvendelsen af kreditter fra industrigasprojekter til overholdelsesforpligtelser i 2012 berøres ikke af disse foranstaltninger.
(12)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Udvalget for Klimaændringer -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Fra den 1. januar 2013 er det forbudt at anvende internationale kreditter fra projekter, der omfatter destruktion af trifluormethan (HFC-23) og nitrogenoxid (N2O) fra adipinsyreproduktion, jf. artikel 11a i direktiv 2003/87/EF; dette forbud omfatter ikke anvendelse af kreditter vedrørende emissionsreduktioner inden 2013 fra eksisterende projekter af disse typer til anvendelse i forbindelse med emissioner fra EU's emissionshandelsordning, der finder sted i løbet af 2012, som vil være tilladt indtil den 30. april 2013 inkl.
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 7. juni 2011.