ДИРЕКТИВА 2010/41/ЕC НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 7 юли 2010 година
за прилагане на принципа на равно третиране на мъжете и жените, които извършват дейности в качеството на самостоятелно заети лица, и за отмяна на Директива 86/613/ЕИО на Съвета
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 157, параграф 3 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Директива 86/613/ЕИО на Съвета от 11 декември 1986 г. за прилагане принципа на равното третиране на мъжете и жените, извършващи дейности в качеството на самостоятелно заети лица, включително и в сектора на земеделието, както и за закрила на самостоятелно заетите жени по време на бременност и майчинство (3) гарантира прилагането в държавите-членки на принципа на равно третиране на мъжете и жените, които извършват дейности в качеството на самостоятелно заети лица или допринасят за изпълнението на подобни дейности. Директива 86/613/ЕИО не е много ефективна по отношение на самостоятелно заетите лица и техните съпрузи и нейният обхват следва да бъде преразгледан, тъй като дискриминация, основана на пола, и тормоз се наблюдават и в области, които са извън сферата на наемния труд. От съображения за яснота Директива 86/613/ЕИО следва да бъде заменена с настоящата директива.
(2)
За да подобри управлението на политиката за равенство между половете, Комисията оповести в съобщението си от 1 март 2006 г., озаглавено „Пътна карта за равенство между жените и мъжете“, че ще преразгледа съществуващото законодателство на Съюза за равенство между половете, което не е включено в програмата за законодателна преработка от 2005 г., с цел то да бъде актуализирано, модернизирано и преработено, където е необходимо. Директива 86/613/ЕИО не беше включена в програмата за законодателна преработка.
(3)
В заключенията си от 5 и 6 декември 2007 г. относно „Равностойна роля на жените и мъжете по отношение на заетостта, растежа и социалното единство“ Съветът призова Комисията да прецени необходимостта от преразглеждане, ако е необходимо, на Директива 86/613/ЕИО с цел да се гарантират правата, свързани с майчинството и бащинството, на самостоятелно заетите лица и техните помагащи съпрузи.
(4)
Европейският парламент последователно е приканвал Комисията да преразгледа Директива 86/613/ЕИО, по-специално за да се повиши закрилата на самостоятелно заетите жени по време на майчинство и да се подобри положението на съпрузите на самостоятелно заети лица.
(5)
Европейският парламент вече изрази позицията си по посочените проблеми в своята резолюция от 21 февруари 1997 г. относно положението на помагащите съпрузи на самостоятелно заетите лица (4).
(6)
В съобщението си от 2 юли 2008 г., озаглавено „Обновена социална програма: възможности, достъп и солидарност в Европа на ХХI век“ Комисията потвърди необходимостта от предприемане на действие по отношение на неравнопоставеността между половете в областта на предприемачеството, както и от подобряване на съчетаването на личния и професионалния живот.
(7)
Вече съществуват редица действащи правни инструменти за прилагането на принципа на равно третиране, които обхващат дейностите на самостоятелно заетите лица, и по-специално Директива 79/7/ЕИО на Съвета от 19 декември 1978 г. относно постепенното прилагане на принципа на равното третиране на мъжете и жените в сферата на социалното осигуряване (5) и Директива 2006/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 юли 2006 г. за прилагането на принципа на равните възможности и равното третиране на мъжете и жените в областта на заетостта и професиите (6). Поради това настоящата директива следва да не се прилага в областите, които вече са уредени в други директиви.
(8)
Настоящата директива не засяга правомощията на държавите-членки да организират системите си за социална закрила. Изключителната компетентност на държавите-членки по отношение на организацията на системите им за социална закрила включва, inter alia, решенията за създаване, финансиране и управление на такива системи и свързаните с тях институции, както и за същността и предоставянето на обезщетения, размера на вноските и условията за достъп.
(9)
Настоящата директива следва да се прилага за самостоятелно заетите лица и техните съпрузи или партньори на семейни начала, когато и доколкото последните са признати от националното законодателство, когато те обичайно участват в осъществяването на стопанските дейности в съответствие с условията, предвидени в националното законодателство. За да се подобри положението на съпрузите и, когато и доколкото са признати от националното законодателство - партньорите на семейни начала на самостоятелно заети лица, тяхната дейност следва да бъде призната.
(10)
Настоящата директива следва да не се прилага за въпроси, които са уредени в други директиви за прилагане на принципа на равно третиране на мъжете и жените, най-вече Директива 2004/113/ЕО на Съвета от 13 декември 2004 г. относно прилагане на принципа на равното третиране на мъжете и жените по отношение на достъпа до стоки и услуги и предоставянето на стоки и услуги (7). Inter alia, продължава да се прилага член 5 от Директива 2004/113/ЕО по отношение на осигурителните услуги и свързаните с тях финансови услуги.
(11)
За да бъде предотвратена дискриминацията, основана на пола, настоящата директива следва да се прилага както за пряката, така и за непряката дискриминация. Тормозът и сексуалният тормоз следва да се считат за дискриминация и поради тази причина следва да бъдат забранени.
(12)
Настоящата директива не следва да засяга правата и задълженията, които произтичат от брачното или семейното положение, определено в националното право.
(13)
Принципът на равно третиране следва да обхваща отношенията между самостоятелно заетото лице и трети страни в обхвата на настоящата директива, но не и отношенията между самостоятелно заетото лице и неговия(ата) съпруг(а) или партньор на семейни начала.
(14)
При самостоятелната заетост прилагането на принципа на равно третиране означава недопускане на дискриминация, основана на пола, например във връзка със създаването, оборудването или разширяването на стопанска дейност или започването или разширяването на всякаква друга форма на самостоятелна заетост.
(15)
Съгласно член 157, параграф 4 от Договора за функционирането на Европейския съюз държавите-членки може да запазят или приемат мерки, предвиждащи специфични придобивки за улеснение на упражняването на дейност като самостоятелно заето лице от недостатъчно представения пол или за предотвратяване или компенсиране на несгоди в професионалната кариера. По принцип мерки като позитивните мерки с цел постигане на практика на равенство между половете не следва да бъдат възприемани като нарушение на правния принцип на равно третиране на мъжете и жените.
(16)
Необходимо е да се гарантира, че условията за учредяване на дружество между съпрузи или между партньори на семейни начала, когато и доколкото последните са признати от националното право, не са по-ограничителни от условията за учредяване на дружество между други лица.
(17)
С оглед участието им в семейна стопанска дейност съпрузите или, когато и доколкото са признати от националното право - партньорите на семейни начала на имащите достъп до система за социална закрила самостоятелно заети лица, следва също да имат право да се ползват от социална закрила. От държавите-членки следва да се изисква да предприемат необходимите мерки за организиране на тази социална закрила в съответствие с националното право. По-конкретно държавите-членки могат да решават дали тази социална закрила следва да се прилага задължително или на доброволен принцип. Държавите-членки могат да предвидят социалната закрила да бъде пропорционална на участието в дейностите на самостоятелно заетото лице и/или на размера на вноските.
(18)
Икономическата и физическата уязвимост на бременните самостоятелно заети жени и бременните съпруги и, когато и доколкото са признати от националното право - бременните жени партньори на семейни начала на самостоятелно заети лица, налага необходимостта да им бъде предоставено право на обезщетения при майчинство. Държавите-членки запазват компетентност да организират отпускането на такива обезщетения, включително да определят размера на вноските, както и всички разпоредби по отношение на обезщетенията и плащанията, при условие че са спазени минималните изисквания на настоящата директива. По-конкретно те могат да определят периода преди и/или след раждане, през който се предоставя право на обезщетения при майчинство.
(19)
Продължителността на периода, през който на самостоятелно заетите жени и съпругите или, когато и доколкото това е признато от националното законодателство - на жените партньори на семейни начала на самостоятелно заетите лица, се отпускат обезщетения при майчинство, е сходна с продължителността на отпуска по майчинство за работниците и служителите, който понастоящем съществува на равнището на Съюза. Ако продължителността на отпуска по майчинство, предвиден за работниците и служителите, бъде променена на равнището на Съюза, Комисията следва да докладва пред Европейския парламент и Съвета, като представи оценка дали продължителността на обезщетенията при майчинство за самостоятелно заетите жени и съпругите и жените партньори на семейни начала, посочени в член 2, следва също така да бъде променена.
(20)
За да се отрази спецификата на самостоятелната заетост, самостоятелно заетите жени и съпругите или, когато и доколкото са признати от националното право - жените партньори на семейни начала на самостоятелно заети лица, следва да получат достъп до съществуващи услуги, осигуряващи временно заместване, което позволява прекъсване на професионалната им дейност поради бременност или майчинство, или до всякакви съществуващи национални социални услуги. Достъпът до тези услуги може да бъде алтернатива на помощта при майчинство или част от нея.
(21)
Лица, които са били подложени на дискриминация, основана на пола, следва да разполагат с подходящи средства за правна защита. С цел да се предостави по-ефективна защита следва да се даде право на сдружения, организации и други юридически лица да участват в производства по определен от държавите-членки начин както от името на жертвата, така и като подпомагаща страна, без да се засягат националните процесуални правила за представителство и защита пред съдилищата.
(22)
Защитата от дискриминация, основана на пола, на самостоятелно заети лица, съпрузи на самостоятелно заети лица и, когато и доколкото са признати от националното право - партньори на семейни начала на самостоятелно заети лица, следва да бъде подсилена във всяка държава-членка посредством един или няколко органа с необходимата компетентност за анализиране на тези проблеми, за проучване на възможните решения и за осигуряване на практическа помощ на жертвите. Посоченият орган или органи могат да съвпадат с органите, отговорни на национално равнище за прилагането на принципа на равно третиране.
(23)
Настоящата директива определя минимални изисквания, като по този начин предоставя възможност на държавите-членки да въведат или да запазят по-благоприятни разпоредби.
(24)
Доколкото целта на действието, което следва да се предприеме, по-специално осигуряването във всички държави-членки на обща висока степен на защита от дискриминация, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки и може да бъде по-добре постигната на равнище на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, установен в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, установен в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тази цел,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Предмет
1. Настоящата директива определя рамка за прилагането в държавите-членки на принципа на равно третиране на мъжете и жените, които извършват дейности в качеството на самостоятелно заети лица или допринасят за изпълнението на подобни дейности по отношение на аспектите, които не са обхванати от директиви 2006/54/ЕО и 79/7/ЕИО.
2. Прилагането на принципа на равното третиране на мъжете и жените по отношение на достъпа до стоки и услуги и предоставянето на стоки и услуги продължава да се урежда от Директива 2004/113/ЕО.
Член 2
Приложно поле
Настоящата директива обхваща:
а)
самостоятелно заетите лица, а именно всички лица, които осъществяват дейност срещу възнаграждение за своя сметка в съответствие с условията, предвидени в националното право;
б)
съпрузите на самостоятелно заети лица или, когато и доколкото са признати от националното законодателство - партньорите на семейни начала на самостоятелно заети лица, когато те не са работници или служители, нито съдружници, а обичайно и в съответствие с условията на националното право участват в дейностите на самостоятелно заетото лице и изпълняват същите или помощни задачи.
Член 3
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
а) „пряка дискриминация“: ситуация, при която дадено лице е третирано поради своя пол по по-неблагоприятен начин, отколкото този, по който е, е било или би било третирано друго лице при подобни обстоятелства;
б) „непряка дискриминация“: ситуация, при която привидно неутрална разпоредба, критерий или практика би поставила лица от един пол в по-неблагоприятно положение от лица от другия пол, освен ако тази разпоредба, критерий или практика е обективно оправдана от законна цел и средствата за постигането на тази цел са подходящи и необходими;
в) „тормоз“: ситуация, при която нежелано поведение, свързано с пола на дадено лице, има за цел или за резултат да накърни достойнството на лицето и да го постави в сплашваща, враждебна, деградираща, унизителна или обидна обстановка;
г) „сексуален тормоз“: ситуация, при която всяка форма на нежелано словесно, несловесно или физическо поведение със сексуален характер има за цел или за резултат да накърни достойнството на лицето, по-специално когато го поставя в сплашваща, враждебна, деградираща, унизителна или обидна обстановка.
Член 4
Принцип на равно третиране
1. Принципът на равно третиране означава, че не се допуска каквато и да е дискриминация, основана на пола, в публичния или частния сектор, пряко или непряко, например по отношение на създаването, оборудването или разширяването на стопанска дейност или на започването или разширяването на всякаква друга форма на самостоятелна заетост.
2. В областите, обхванати в параграф 1, тормозът и сексуалният тормоз се смятат за дискриминация, основана на пола, и поради това са забранени. Отхвърлянето или понасянето от дадено лице на такова поведение не могат да се използват като основание при вземането на решение, което засяга това лице.
3. В областите, обхванати в параграф 1, указание да се дискриминират лица въз основа на пола се счита за дискриминация.
Член 5
Позитивни мерки
С оглед осигуряване на практика на пълно равенство между мъжете и жените в професионалния живот държавите-членки могат да запазят или да приемат мерки по смисъла на член 157, параграф 4 от Договора за функционирането на Европейския съюз, като например такива, имащи за цел насърчаване на инициативи, свързани с предприемачеството сред жените.
Член 6
Учредяване на дружество
Без да се засягат специфичните условия за достъп до определени дейности, които еднакво се прилагат и към двата пола, държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че условията за учредяване на дружество между съпрузи или между партньори на семейни начала, когато и доколкото последните са признати от националното право, не са по-ограничителни от условията за учредяване на дружество между други лица.
Член 7
Социална закрила
1. Когато в държава-членка съществува система за социална закрила на самостоятелно заети лица, тази държава-членка предприема необходимите мерки, за да гарантира, че съпрузите и партньорите на семейни начала, посочени в член 2, буква б), могат да се ползват от социална закрила в съответствие с националното право.
2. Държавите-членки могат да решат дали социалната закрила, посочена в параграф 1, се прилага задължително или на доброволен принцип.
Член 8
Обезщетения при майчинство
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че самостоятелно заетите жени, както и съпругите и жените партньори на семейни начала, посочени в член 2, могат да получават, в съответствие с националното право, достатъчна помощ при майчинство, която позволява прекъсване на професионалната им дейност поради бременност или майчинство в продължение на най-малко 14 седмици.
2. Държавите-членки могат да решават дали помощта при майчинство, посочена в параграф 1, се отпуска задължително или на доброволен принцип.
3. Посочената в параграф 1 помощ се счита за достатъчна, ако гарантира доход, еквивалентен най-малко на:
а)
помощта, което съответното лице би получавало в случай на прекъсване на дейност по здравословни причини; и/или
б)
средната загуба на доход или печалба в сравнение със съпоставим предходен период в рамките на максималните размери, установени от националното право; и/или
в)
всяка друга семейна помощ, установена от националното право, в рамките на максималните размери, предвидени в националното право.
4. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че самостоятелно заетите жени, както и съпругите и жените партньори на семейни начала, посочени в член 2, имат достъп до съществуващи услуги, които осигуряват временно заместване, или до всякакви съществуващи национални социални услуги. Държавите-членки могат да предвидят достъпът до тези услуги да е алтернатива или част от помощта, посочена в параграф 1 от настоящия член.
Член 9
Защита на правата
1. Държавите-членки гарантират, че съдебните или административните производства, включително, когато считат за подходящо, и помирителните производства за привеждането в изпълнение на задълженията по настоящата директива, са достъпни за всички лица, които считат, че са претърпели загуби или вреди вследствие на неприлагането спрямо тях на принципа на равно третиране, дори след като отношението, при което се твърди, че е проявена дискриминация, е прекратено.
2. Държавите-членки гарантират, че сдруженията, организациите и другите юридически лица, които съгласно критериите, определени от съответното национално право, имат законен интерес да осигуряват спазването на настоящата директива, могат да участват или от името на жалбоподателя, или като подпомагаща страна, с неговото съгласие, във всяко съдебно или административно производство, предвидено за привеждане в изпълнение на задълженията по настоящата директива.
3. Параграфи 1 и 2 не засягат националните правила относно сроковете за предявяване на искове, свързани с принципа на равно третиране.
Член 10
Компенсация или възстановяване на вредите
Държавите-членки въвеждат в националните си правни системи мерките, които са необходими, за да се гарантира действителна и ефективна компенсация или възстановяване на вредите съгласно определения от държавите-членки ред по отношение на загуби или вреди, претърпени от дадено лице вследствие на основана на пола дискриминация, като такава компенсация или възстановяване на вреди действа възпиращо и е пропорционална на претърпяната загуба или вреда. Такава компенсация или възстановяване на вреди не се ограничава от предварително определен максимален размер.
Член 11
Органи по въпросите на равенството
1. Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да гарантират, че органът или органите, определени в съответствие с разпоредбите на член 20 от Директива 2006/54/ЕО, са също така компетентни за насърчаване, анализ, мониторинг и подпомагане на равното третиране без дискриминация, основана на пола, на всички лица, обхванати от настоящата директива.
2. Държавите-членки гарантират, че задачите на посочените в параграф 1 органи включват:
а)
осигуряване на жертвите на дискриминация на независимо съдействие при разглеждане на жалбите им за дискриминация, без да се засягат правата на жертвите и сдруженията, организациите и останалите юридически лица, посочени в член 9, параграф 2;
б)
провеждане на независими проучвания, свързани с дискриминацията;
в)
публикуване на независими доклади и отправяне на препоръки по всички въпроси, свързани с такава дискриминация;
г)
обмен на подходящо равнище на налична информация със съответните европейски органи, като Европейския институт за равенство между половете.
Член 12
Интегриране на принципа на равенство между половете
Държавите-членки активно се съобразяват с целта за равенство между мъжете и жените при изготвяне и прилагане на законови, подзаконови и административни разпоредби, политики и дейности в областите, посочени в настоящата директива.
Член 13
Разпространяване на информация
Държавите-членки гарантират, че разпоредбите, приети съгласно настоящата директива, както и онези, които вече са в сила в тази област, се довеждат до знанието на заинтересованите лица чрез всички подходящи средства и на цялата им територия.
Член 14
Равнище на защита
Държавите-членки могат да въведат или да запазят по-благоприятни разпоредби за защита на принципа на равно третиране на мъжете и жените, отколкото предвидените в настоящата директива.
Прилагането на настоящата директива при никакви обстоятелства не представлява основание за намаляване на равнището на защита срещу дискриминация, което вече е постигнато от държавите-членки в областите, обхванати от настоящата директива.
Член 15
Доклади
1. Държавите-членки съобщават на Комисията цялата налична информация относно прилагането на настоящата директива до 5 август 2015 г.
Комисията съставя обобщителен доклад, който се предава на Европейския парламент и на Съвета не по-късно от 5 август 2016 г. Този доклад следва да отчете всяко законодателно изменение, отнасящо се до продължителността на отпуска по майчинство за работниците и служителите. Ако е уместно, този доклад се придружава от предложения за изменение на настоящата директива.
2. Докладът на Комисията взема предвид гледните точки на заинтересованите лица.
Член 16
Прилагане
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 5 август 2012 г. Те незабавно информират Комисията за текста на тези разпоредби.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Когато специални затруднения обосновават това, държавите-членки могат при необходимост да разполагат с допълнителен период от две години до 5 август 2014 г. с цел да се съобразят с член 7, както и с цел да се съобразят с член 8 по отношение на съпругите и жените партньори на семейни начала, посочени в член 2, буква б).
3. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното право, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 17
Отмяна
Директива 86/613/ЕИО се отменя с действие от 5 август 2012 г.
Позоваванията на отменената директива се считат за позовавания на настоящата директива.
Член 18
Влизане в сила
Настоящата директива влиза сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 19
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Страсбург на 7 юли 2010 година.
EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2010/41/EU
af 7. juli 2010
om anvendelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i selvstændige erhverv og om ophævelse af Rådets direktiv 86/613/EØF
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 157, stk. 3,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Rådets direktiv 86/613/EØF af 11. december 1986 om anvendelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i selvstændige erhverv, herunder i landbrugserhverv, samt om beskyttelse af kvinder i selvstændige erhverv i forbindelse med graviditet og barsel (3) sikrer anvendelse i medlemsstaterne af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i selvstændige erhverv eller medhjælpende mænd og kvinder i sådanne erhverv. For så vidt angår selvstændige erhvervsdrivende og selvstændige erhvervsdrivendes ægtefæller, har direktiv 86/613/EØF ikke været effektivt, og dets anvendelsesområde bør tages op til fornyet overvejelse, eftersom forskelsbehandling på grund af køn og chikane også finder sted på områder uden for lønnet arbejde. Af hensyn til klarheden bør direktiv 86/613/EØF erstattes af dette direktiv.
(2)
I sin meddelelse af 1. marts 2006 med en køreplan for ligestilling mellem kvinder og mænd bebudede Kommissionen, at den med henblik på at skabe bedre forvaltning af ligestilling mellem mænd og kvinder ville gennemgå eksisterende EU-ligestillingslovgivning, der ikke er omfattet af omarbejdningen i 2005, med henblik på at ajourføre, modernisere og om nødvendigt omarbejde den. Direktiv 86/613/EØF var ikke omfattet af omarbejdningen.
(3)
I konklusionerne af 5. og 6. december 2007 om afbalancerede roller for kvinder og mænd i henseende til job, vækst og social sammenhængskraft opfordrede Rådet Kommissionen til at overveje behovet for om nødvendigt at revidere direktiv 86/613/EØF for at sikre rettigheder i forbindelse med moderskab og faderskab for selvstændige erhvervsdrivende og deres medhjælpende ægtefæller.
(4)
Europa-Parlamentet har konsekvent opfordret Kommissionen til at revidere direktiv 86/613/EØF, navnlig for at øge beskyttelsesforanstaltninger i forbindelse med barsel for selvstændige erhvervsdrivende kvinder og forbedre situationen for selvstændige erhvervsdrivendes ægtefæller.
(5)
Europa-Parlamentet har allerede givet udtryk for sin holdning på dette område i sin beslutning af 21. februar 1997 om medhjælpende ægtefæller (4).
(6)
I sin meddelelse af 2. juli 2008, »Den nye sociale dagsorden: Muligheder, adgang og solidaritet i det 21. århundredes Europa«, har Kommissionen bekræftet behovet for en indsats mod kønsforskellen på iværksætterområdet og for at gøre det lettere at forene privatliv og arbejdsliv.
(7)
Der findes allerede en række retsakter om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder, som omfatter selvstændig erhvervsvirksomhed, navnlig Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring (5) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (6). Nærværende direktiv bør derfor ikke finde anvendelse på områder, som allerede er dækket af andre direktiver.
(8)
Dette direktiv berører ikke medlemsstaternes ret til at tilrettelægge deres sociale beskyttelsessystemer. Medlemsstaternes enekompetence med hensyn til at tilrettelægge deres sociale beskyttelsessystemer omfatter bl.a. beslutninger om etablering, finansiering og forvaltning af sådanne systemer og hertil knyttede institutioner samt om substansen i ydelserne og leveringen af disse, niveauet for bidragene samt adgangsbetingelserne.
(9)
Dette direktiv bør finde anvendelse på selvstændige erhvervsdrivende og deres ægtefæller eller deres livsledsagere, hvis og i det omfang disse anerkendes i national ret, når disse på vilkår fastsat i den nationale lovgivning sædvanligvis deltager i virksomhedens aktiviteter. For at forbedre situationen for disse selvstændige erhvervsdrivendes ægtefæller og livsledsagere, hvis og i det omfang disse anerkendes i national ret, bør deres arbejde anerkendes.
(10)
Dette direktiv bør ikke finde anvendelse på områder, der er dækket af andre direktiver om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder, herunder særlig Rådets direktiv 2004/113/EF af 13. december 2004 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med adgang til og levering af varer og tjenesteydelser (7). Bl.a. finder artikel 5 i direktiv 2004/113/EF om forsikring og lignende finansielle ydelser fortsat anvendelse.
(11)
Med henblik på at forebygge forskelsbehandling på grund af køn bør dette direktiv finde anvendelse på både direkte forskelsbehandling og indirekte forskelsbehandling. Chikane og sexchikane bør betragtes som forskelsbehandling og derfor forbydes.
(12)
Dette direktiv bør ikke berøre de rettigheder og pligter, der følger af den ægteskabelige eller familiemæssige stilling, som defineret i national ret.
(13)
Princippet om ligebehandling bør dække forbindelserne mellem den selvstændige erhvervsdrivende og tredjemand inden for rammerne af dette direktiv, men ikke forbindelser mellem den selvstændige erhvervsdrivende og hans eller hendes ægtefælle eller livsledsager.
(14)
Inden for selvstændig erhvervsvirksomhed betyder anvendelse af princippet om ligebehandling, at der ikke må finde forskelsbehandling sted på grund af køn i forbindelse med oprettelse, indretning eller udvidelse af en virksomhed eller påbegyndelse eller udvidelse af enhver anden form for selvstændig erhvervsvirksomhed.
(15)
Medlemsstater kan, jf. artikel 157, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, opretholde eller vedtage foranstaltninger, som tager sigte på at indføre specifikke fordele, der har til formål at gøre det lettere for det underrepræsenterede køn at indlede selvstændig erhvervsvirksomhed eller at forebygge eller kompensere for ulemper i deres erhvervsmæssige karrierer. I princippet bør foranstaltninger såsom positiv særbehandling, der har til formål at opnå ligestilling mellem mænd og kvinder i praksis, ikke betragtes som krænkelser af det retlige princip om ligebehandling af mænd og kvinder.
(16)
Det er nødvendigt at sikre, at betingelserne for at oprette et selskab mellem ægtefæller eller mellem livsledsagere, hvis og i det omfang disse anerkendes i national ret, ikke er mere restriktive end betingelserne for at oprette et selskab mellem andre personer.
(17)
Med henblik på deres deltagelse i familievirksomhedens aktiviteter bør selvstændige erhvervsdrivendes ægtefæller eller livsledsagere, hvis og i det omfang disse anerkendes i national ret, der har adgang til et socialt beskyttelsessystem, efter anmodning også omfattes af social beskyttelse. Medlemsstaterne bør forpligtes til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at tilrettelægge denne sociale beskyttelse i overensstemmelse med national lovgivning. Det er især op til medlemsstaterne at beslutte, hvorvidt denne sociale beskyttelse gennemføres på obligatorisk eller frivillig basis. Medlemsstaterne kan bestemme, at den sociale beskyttelse kan være proportional med deltagelsen i den selvstændige erhvervsdrivendes aktiviteter og/eller niveauet for bidrag.
(18)
Gravide selvstændige erhvervsdrivendes og gravide ægtefællers og livsledsageres, hvis og i det omfang disse anerkendes i national ret, økonomiske og fysiske sårbarhed gør det nødvendigt at give dem ret til barselsydelser. Medlemsstaterne kan dog stadig tilrettelægge sådanne ydelser, herunder fastsætte niveauet for bidrag, og alle ordninger vedrørende ydelser og udbetalinger, forudsat at de opfylder minimumskravene i dette direktiv. Navnlig kan de bestemme, hvor længe før og/eller efter fødsel der gives ret til barselsydelser.
(19)
Længden af den periode, i hvilken kvindelige selvstændige erhvervsdrivende og selvstændige erhvervsdrivendes kvindelige ægtefæller eller kvindelige livsledsagere, hvis og i det omfang disse anerkendes i national ret, tildeles barselsydelser, svarer til varigheden af den barselsorlov for lønmodtagere, der i øjeblikket gælder på EU-niveau. I tilfælde af, at varigheden af barselsorloven for lønmodtagere ændres på EU-niveau, bør Kommissionen sende Europa-Parlamentet og Rådet en vurdering af, hvorvidt varigheden af den periode, i hvilken de i artikel 2 omhandlede kvindelige selvstændige erhvervsdrivende og selvstændige erhvervsdrivendes kvindelige ægtefæller eller kvindelige livsledsagere tildeles barselsydelser, ligeledes bør ændres.
(20)
For at tage hensyn til de særlige forhold ved selvstændig erhvervsvirksomhed bør kvindelige selvstændige erhvervsdrivende og selvstændige erhvervsdrivendes kvindelige ægtefæller eller kvindelige livsledsagere, hvis og i det omfang disse anerkendes i national ret, gives adgang til enhver eksisterende afløsningsordning, der tillader afbrydelse af erhvervsaktiviteten som følge af graviditet eller moderskab eller til eksisterende nationale sociale tjenesteydelser. Adgang til disse ordninger kan være et alternativ til eller en del af barselsydelsen.
(21)
Personer, som har været udsat for forskelsbehandling på grund af køn, bør sikres passende retsbeskyttelse. For at sikre en mere effektiv beskyttelse bør foreninger, organisationer og andre juridiske personer have beføjelse til, efter nærmere bestemmelser fastlagt af medlemsstaterne, enten på vegne af eller til støtte for ethvert offer for forskelsbehandling at indtræde som part i en sag uden at tilsidesætte nationale procesregler vedrørende repræsentation og retten til forsvar.
(22)
Beskyttelse af selvstændige erhvervsdrivende og selvstændige erhvervsdrivendes ægtefæller eller livsledsagere, hvis og i det omfang disse anerkendes i national ret, mod forskelsbehandling på grund af køn bør styrkes, ved at der i hver medlemsstat er et organ eller flere organer med kompetence til at analysere de pågældende problemer, undersøge mulige løsninger og yde ofre praktisk bistand. Det organ eller disse organer kunne være de samme som dem, der på nationalt plan har til opgave at gennemføre princippet om ligebehandling.
(23)
Dette direktiv fastsætter mindstekrav og giver derved medlemsstaterne mulighed for at opretholde eller indføre gunstigere bestemmelser.
(24)
Målet for den påtænkte foranstaltning, nemlig at sikre et fælles højt niveau for beskyttelse mod forskelsbehandling i alle medlemsstater, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke videre end, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål -
VEDTAGET DETTE DIREKTIV:
Artikel 1
Emne
1. Dette direktiv fastlægger en ramme for gennemførelse i medlemsstaterne af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i selvstændige erhverv eller medhjælpende mænd og kvinder i sådanne erhverv, for så vidt angår de områder, der ikke er dækket af direktiv 2006/54/EF og 79/7/EØF.
2. Gennemførelsen af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med adgang til og levering af varer og tjenesteydelser er fortsat dækket af direktiv 2004/113/EF.
Artikel 2
Anvendelsesområde
Dette direktiv vedrører:
a)
selvstændige erhvervsdrivende, navnlig enhver, der på vilkår fastsat i den nationale lovgivning arbejder i egen virksomhed med gevinst for øje
b)
selvstændige erhvervsdrivendes ægtefæller eller selvstændige erhvervsdrivendes livsledsagere, hvis og i det omfang disse anerkendes i national ret, der uden at være lønmodtagere eller forretningspartnere sædvanligvis og på vilkår fastsat i den nationale lovgivning deltager i arbejdet i den selvstændige erhvervsdrivendes virksomhed og udfører de samme eller supplerende arbejdsopgaver.
Artikel 3
Definitioner
I dette direktiv forstås ved:
a) »direkte forskelsbehandling«: at en person behandles ringere på grund af køn, end en anden bliver, er blevet eller ville blive behandlet i en tilsvarende situation
b) »indirekte forskelsbehandling«: at en tilsyneladende neutral bestemmelse, betingelse eller praksis stiller personer af det ene køn særlig ufordelagtigt i forhold til personer af det andet køn, medmindre den pågældende bestemmelse, betingelse eller praksis er objektivt begrundet i et legitimt mål, og midlerne til at opfylde det er hensigtsmæssige og nødvendige
c) »chikane«: at der udvises en uønsket adfærd i relation til en persons køn med det formål, eller den virkning, at krænke denne persons værdighed og skabe et truende, fjendtligt, nedværdigende, ydmygende eller ubehageligt klima
d) »sexchikane«: at der udvises enhver form for verbal, ikke-verbal eller fysisk adfærd med seksuelle undertoner med det formål eller den virkning at krænke en persons værdighed, navnlig ved at skabe et truende, fjendtligt, nedværdigende, ydmygende eller ubehageligt klima.
Artikel 4
Princippet om ligebehandling
1. Princippet om ligebehandling indebærer, at der ikke finder nogen form for forskelsbehandling sted på grund af køn i den offentlige eller den private sektor, hverken direkte eller indirekte, f.eks. i forbindelse med oprettelse, indretning eller udvidelse af en virksomhed samt påbegyndelse eller udvidelse af enhver anden form for selvstændig erhvervsvirksomhed.
2. På de i stk. 1 nævnte områder betragtes chikane og sexchikane som forskelsbehandling på grund af køn og forbydes derfor. En persons afvisning eller accept af en sådan adfærd må ikke anvendes som grundlag for en beslutning, der vedrører den pågældende.
3. På de i stk. 1 nævnte områder betragtes en instruks om at forskelsbehandle en person på grund af køn som forskelsbehandling.
Artikel 5
Positiv særbehandling
Medlemsstaterne kan opretholde eller vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med artikel 157, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde for i praksis at sikre fuld ligestilling mellem mænd og kvinder på arbejdsmarkedet f.eks. med henblik på at fremme kvinders iværksætterinitiativer.
Artikel 6
Oprettelse af et selskab
Med forbehold af de særlige betingelser for adgang til visse erhverv, der gælder på samme måde for begge køn, træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger til, at betingelserne for oprettelse af et selskab mellem ægtefæller eller mellem livsledsagere, hvis og i det omfang disse anerkendes i national ret, ikke er mere restriktive end betingelserne for oprettelse af et selskab mellem andre personer.
Artikel 7
Social beskyttelse
1. Hvor der eksisterer et socialt beskyttelsessystem for selvstændige erhvervsdrivende i en medlemsstat, træffer medlemsstaten de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at de i artikel 2, litra b), omhandlede ægtefæller og livsledsagere kan omfattes af en social beskyttelse i overensstemmelse med national lovgivning.
2. Medlemsstaterne kan beslutte, om deres sociale beskyttelse som omhandlet i stk. 1 skal gennemføres på obligatorisk eller frivillig basis.
Artikel 8
Barselsydelser
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at kvindelige selvstændige erhvervsdrivende og kvindelige ægtefæller og livsledsagere, som er nævnt i artikel 2, i overensstemmelse med den nationale lovgivning tildeles en tilstrækkelig barselsydelse, der tillader afbrydelse af deres erhvervsaktivitet som følge af graviditet eller moderskab i mindst 14 uger.
2. Medlemsstaterne kan beslutte, om barselsydelse som omhandlet i stk. 1 skal gives på obligatorisk eller frivillig basis.
3. Den i stk. 1 omhandlede ydelse betragtes som tilstrækkelig, hvis den sikrer indkomst på et niveau, der mindst svarer til:
a)
den ydelse, som den berørte person ville modtage under sygeorlov, og/eller
b)
det gennemsnitlige tab af indkomst eller fortjeneste i forhold til en sammenlignelig forudgående periode inden for et loft, fastsat i henhold til den nationale lovgivning og/eller
c)
en hvilken som helst anden i den nationale lovgivning fastsat familierelateret ydelse inden for et loft, fastsat i henhold til den nationale lovgivning.
4. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at kvindelige selvstændige og kvindelige ægtefæller og de i artikel 2 omhandlede livsledsagere har adgang til en eksisterende afløsningsordning eller eksisterende nationale sociale tjenesteydelser. Medlemsstaterne kan foreskrive, at adgangen til disse tjenesteydelser er et alternativ til eller en del af den i nærværende artikels stk. 1 omhandlede ydelse.
Artikel 9
Klageadgang
1. Medlemsstaterne sikrer, at enhver, der mener sig påført tab eller skade, fordi princippet om ligebehandling tilsidesættes i forhold til den pågældende, kan indgive klage til retslige eller administrative instanser, herunder, hvor medlemsstaterne finder det hensigtsmæssigt, til forligsinstanser, med henblik på håndhævelse af forpligtelserne i henhold til dette direktiv, også selv om det forhold, hvori forskelsbehandlingen angiveligt har fundet sted, er ophørt.
2. Medlemsstaterne sikrer, at foreninger, organisationer og andre juridiske personer, der efter kriterierne i deres nationale ret har en legitim interesse i at sikre, at dette direktiv overholdes, er berettigede til - enten på vegne af eller til støtte for klageren med dennes godkendelse - at indtræde som part i klagen til retslige eller administrative instanser med henblik på håndhævelse af forpligtelserne i dette direktiv.
3. Stk. 1 og 2 berører ikke nationale regler om tidsfrister for anlæggelse af sager vedrørende princippet om ligebehandling.
Artikel 10
Erstatning eller godtgørelse
Medlemsstaterne indfører i deres nationale retsorden de nødvendige bestemmelser for at sikre en reel og effektiv erstatning eller godtgørelse efter medlemsstatens afgørelse for tab og skader, der er påført en person som følge af forskelsbehandling på grund af køn, således at den erstatning eller godtgørelse har en præventiv virkning og står i et rimeligt forhold til det tab eller den skade, den pågældende har lidt. En sådan erstatning eller godtgørelse kan ikke begrænses ved på forhånd at fastsætte et maksimumsbeløb.
Artikel 11
Organer for ligebehandling
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at det organ eller de organer, der er udpeget i overensstemmelse med artikel 20 i direktiv 2006/54/EF, ligeledes har kompetence til fremme, evaluering og overvågning af samt til støtte for ligebehandling af alle personer, der er omfattet af dette direktiv, uden forskelsbehandling på grund af køn.
2. Medlemsstaterne sikrer, at de i stk. 1 omhandlede organers opgaver også omfatter:
a)
at give ofre for forskelsbehandling uvildig bistand til at få behandlet deres klager over forskelsbehandling under hensyntagen til ofrenes, foreningernes, organisationernes og andre juridiske personers rettigheder, jf. artikel 9, stk. 2
b)
at foretage uvildige undersøgelser af forskelsbehandling
c)
at offentliggøre uvildige rapporter og fremsætte henstillinger om ethvert spørgsmål vedrørende forskelsbehandling
d)
på et passende niveau at udveksle tilgængelige oplysninger med tilsvarende europæiske organer, f.eks. Det Europæiske Institut for Ligestilling mellem Mænd og Kvinder.
Artikel 12
Integration af kønsaspektet
Medlemsstaterne tager aktivt hensyn til målsætningen om ligestilling mellem mænd og kvinder ved udformningen og gennemførelsen af love og administrative bestemmelser, politikker og aktiviteter på de områder, der er omhandlet i dette direktiv.
Artikel 13
Formidling af information
Medlemsstaterne sikrer, at de bestemmelser, der vedtages i medfør af dette direktiv, og de relevante bestemmelser, der allerede finder anvendelse, på hele deres område bringes til de berørte personers kendskab ved hjælp af alle egnede midler.
Artikel 14
Beskyttelsesniveau
Medlemsstaterne kan indføre eller opretholde bestemmelser, som er gunstigere for beskyttelsen af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder end bestemmelserne i dette direktiv.
Gennemførelsen af dette direktiv berettiger under ingen omstændigheder til at forringe det eksisterende beskyttelsesniveau i medlemsstaterne mod forskelsbehandling på de områder, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 15
Rapporter
1. Medlemsstaterne meddeler senest 5. august 2015 Kommissionen alle tilgængelige oplysninger om gennemførelsen af dette direktiv.
Kommissionen udarbejder en sammenfattende rapport, som forelægges for Europa-Parlamentet og Rådet senest 5. august 2016. Denne rapport bør tage højde for enhver lovgivningsmæssig ændring vedrørende varigheden af barselsorloven for lønmodtagere. Rapporten ledsages i givet fald af forslag om tilpasning af dette direktiv.
2. Kommissionens rapport skal tage hensyn til de berørte parters synspunkter.
Artikel 16
Gennemførelse
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest 5. august 2012. De meddeler straks Kommissionen teksten til disse bestemmelser.
Disse bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne kan om nødvendigt for at tage hensyn til særlige vanskeligheder få en yderligere frist på to år ind til den 5. august 2014 til at opfylde kravene i artikel 7 og til at opfylde kravene i artikel 8 for så vidt angår kvindelige ægtefæller og livsledsagere som omhandlet i artikel 2, litra b).
3. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen de vigtigste nationale bestemmelser, som de vedtager på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 17
Ophævelse
Direktiv 86/613/EF ophæves med virkning fra 5. august 2012.
Henvisninger til det ophævede direktiv betragtes som henvisninger til nærværende direktiv.
Artikel 18
Ikrafttræden
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 19
Adressater
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Strasbourg, den 7. juli 2010.