РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
от 25 февруари 2011 година
относно условията за предоговаряне на Паричното споразумение между правителството на Френската република, действаща от името на Европейската общност, и правителството на Негова светлост принца на Монако
(2011/190/ЕС)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 219, параграф 3 от него,
като взе предвид препоръката на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейската централна банка,
като има предвид, че:
(1)
Съюзът е компетентен в областта на паричните и валутните въпроси от датата на въвеждането на еврото.
(2)
Съветът определя условията за водене на преговори и сключване на споразумения по въпросите на паричния или валутния режим.
(3)
На 26 декември 2001 г. бе сключено Парично споразумение между правителството на Френската република, действаща от името на Европейската общност, и правителството на Негова светлост принца на Монако (1) (наричано по-долу „споразумението“).
(4)
Франция има дълготрайни парични връзки с Княжество Монако (наричано по-долу „Монако“) - факт, отразен в редица правни инструменти. Финансовите институции, разположени в Монако, имат право да се рефинансират от френската национална банка (Banque de France), като също така участват в някои френски системи за плащания при същите условия като френските банки.
(5)
В заключенията от 10 февруари 2009 г. Съветът прикани Комисията да направи преглед на действието на съществуващите парични споразумения и да обмисли възможността за повишаване на таваните за монетни емисии.
(6)
В Съобщение относно действието на паричните споразумения с Монако, Сан Марино и Ватикана Комисията заключи, че е необходимо съществуващото споразумение да бъде изменено с оглед осигуряване на по-последователен подход в отношенията между Съюза и държавите, с които има подписано парично споразумение.
(7)
Следователно споразумението следва да бъде предоговорено с оглед корекция на тавана за монетни емисии, избиране на компетентна юрисдикция при уреждане на евентуални спорове и корекция на формàта с цел по-голямо доближаване до новия общ образец на парични споразумения. Споразумението следва да остане в сила до сключването на предоговорено споразумение между страните,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Франция уведомява Монако относно необходимостта от изменение на споразумението при първа възможност и предлага предоговаряне на съответните разпоредби на споразумението.
Член 2
Съюзът си поставя за цел внасянето на следните изменения при предоговарянето на споразумението:
а)
предоговореното споразумение се сключва между Съюза, представляван от правителството на Френската република и Комисията, и правителството на Негова светлост принца на Монако;
б)
преразглежда се методът за определяне на тавана за изсичаните от Монако евромонети. Новият таван се изчислява, като се използва метод, съчетаващ непроменлива част, която има за цел да предотврати прекомерните нумизматични спекулации с монети от Монако, като се задоволява търсенето на колекционерския пазар, и променлива част, изчислена, като средното емитиране на монети на човек от населението във Франция в годината n-1 се умножи по броя на жителите на Монако. Без да се засяга емитирането на колекционерски монети, предоговореното споразумение определя за евромонетите на Монако, които да бъдат пуснати в обращение по номинална стойност, минимален дял от 80 % от ежегодно изсечените евромонети;
в)
Съдът на Европейския съюз („Съдът“) се избира за орган, компетентен при уреждане на споровете, които могат да възникнат при прилагане на споразумението. Ако Съюзът или Монако считат, че другата страна не е изпълнила задължение по предоговореното споразумение, те могат да отнесат въпроса към Съда. Решението на Съда ще бъде задължително за страните, които ще вземат необходимите мерки, за да го изпълнят в определен от Съда срок. Ако Съюзът или Монако не успеят да вземат необходимите мерки, за да изпълнят решението в срок, другата страна може незабавно да прекрати предоговореното споразумение;
г)
коригира се форматът на предоговореното споразумение.
Член 3
Преговорите с Монако се водят от Франция и Комисията, действащи от името на Съюза. Европейската централна банка (ЕЦБ) участва пълноценно в преговорите, като е необходимо съгласието ѝ в областите на нейната компетентност. Франция и Комисията представят проект на споразумението на Икономическия и финансов комитет (ИФК) за становище.
Член 4
Франция и Комисията имат право да сключат предоговореното споразумение от името на Европейския съюз, освен ако ИФК или ЕЦБ считат, че предоговреното споразумение следва да бъде отнесено до Съвета.
Член 5
Настоящото решение поражда действие в деня на нотифицирането му.
Член 6
Адресати на настоящото решение са Френската република, Комисията и Европейската централна банка.
Съставено в Брюксел на 25 февруари 2011 година.
RÅDETS AFGØRELSE
af 25. februar 2011
om arrangementer for genforhandling af den monetære konvention indgået mellem Den Franske Republiks regering, på Det Europæiske Fællesskabs vegne, og Fyrstendømmet Monacos regering
(2011/190/EU)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 219, stk. 3,
under henvisning til henstilling fra Europa-Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Unionen har siden euroens indførelse haft kompetence for monetære spørgsmål og valutakursspørgsmål.
(2)
Rådet fastlægger arrangementerne for forhandling og indgåelse af aftaler om monetære spørgsmål eller spørgsmål vedrørende valutakursordninger.
(3)
Den monetære konvention indgået mellem Den Franske Republiks regering, på Det Europæiske Fællesskabs vegne, og Fyrstendømmet Monacos regering (1) (herefter »aftalen«) blev indgået den 26. december 2001.
(4)
Frankrig har længe haft et monetært samarbejde med Fyrstendømmet Monaco (herefter »Monaco«), som bygger på forskellige juridiske instrumenter. De finansielle institutioner, der ligger i Monaco, har adgang til Banque de Frances refinansieringsfaciliteter, og de deltager i nogle af de franske betalingssystemer på samme vilkår som de franske banker.
(5)
I sine konklusioner af 10. februar 2009 opfordrede Rådet Kommissionen til at undersøge, hvordan de eksisterende monetære aftaler fungerede, og at overveje, om lofterne for udstedelse af mønter burde hæves.
(6)
I sin meddelelse om, hvordan de monetære aftaler med Monaco, San Marino og Vatikanstaten har fungeret, konkluderede Kommissionen, at det er nødvendigt, at aftalen i sin nuværende form ændres for at sikre en mere konsekvent tilgang i forbindelserne mellem Unionen og de lande, med hvilke der er indgået en monetær aftale.
(7)
Aftalen bør derfor genforhandles med henblik på at justere loftet for udstedelse af mønter, vælge en domstol, der skal være ansvarlig for bilæggelse af eventuelle tvister, og tilpasse aftalens form med henblik på at bringe denne i bedre overensstemmelse med den nye fælles model for monetære aftaler. Aftalen bør fortsat være gældende, indtil parterne har indgået en genforhandlet aftale -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Frankrig meddeler Monaco, at der er behov for at ændre aftalen hurtigst muligt, og tilbyder genforhandling af de relevante bestemmelser i aftalen.
Artikel 2
Ved genforhandlingen af aftalen søger Unionen at opnå følgende ændringer:
a)
Den genforhandlede aftale indgås mellem Unionen, repræsenteret ved Den Franske Republiks regering og Kommissionen, og Fyrstendømmet Monacos regering.
b)
Metoden for fastsættelse af lofterne for udstedelse af monegaskiske euromønter revideres. De nye lofter beregnes efter en metode, hvor en fast del, som tager sigte på at forhindre en uforholdsmæssigt stor numismatisk spekulation i monegaskiske mønter ved at dække efterspørgslen på samlermarkedet, kombineres med en variabel del, der beregnes som Frankrigs gennemsnitlige møntudstedelse pr. indbygger i år n-1 multipliceret med antallet af indbyggere i Monaco. Uden at det berører udstedelse af samlermønter fastsættes det i den genforhandlede aftale, at mindst 80 % af monegaskiske euromønter, der udstedes hvert år, sættes i omløb til pålydende værdi.
c)
Den Europæiske Unions Domstol (»Domstolen«) vælges som den instans, der skal bilægge eventuelle tvister i forbindelse med aftalens anvendelse. Hvis Unionen eller Monaco finder, at den anden part ikke har opfyldt en forpligtelse i henhold til den genforhandlede aftale, kan de hver især indbringe sagen for Domstolen. Domstolens dom er bindende for parterne, som træffer de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme dommen inden for en frist, som Domstolen fastsætter i sin dom. Hvis Unionen eller Monaco ikke træffer de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme dommen inden for den fastsatte frist, kan den anden part straks opsige den genforhandlede aftale.
d)
Den genforhandlede aftales form justeres.
Artikel 3
Forhandlingerne med Monaco føres af Frankrig og Kommissionen på Unionens vegne. Den Europæiske Centralbank (ECB) inddrages fuldt ud i forhandlingerne, og dens samtykke kræves i spørgsmål, der ligger inden for dens kompetenceområde. Frankrig og Kommissionen forelægger udkastet til den genforhandlede aftale for Det Økonomiske og Finansielle Udvalg til udtalelse.
Artikel 4
Frankrig og Kommissionen bemyndiges til at indgå den genforhandlede aftale på Unionens vegne, medmindre Det Økonomiske og Finansielle Udvalg eller ECB mener, at den genforhandlede aftale bør forelægges Rådet.
Artikel 5
Denne afgørelse får virkning på dagen for meddelelsen.
Artikel 6
Denne afgørelse er rettet til Den Franske Republik, Kommissionen og Den Europæiske Centralbank.
Udfærdiget i Bruxelles, den 25. februar 2011.