NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 231/2013
ze dne 19. prosince 2012,
kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU, pokud jde o výjimky, obecné podmínky provozování činnosti, depozitáře, pákový efekt, transparentnost a dohled
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU ze dne 8. června 2011 o správcích alternativních investičních fondů a o změně směrnic 2003/41/ES a 2009/65/ES a nařízení (ES) č. 1060/2009 a (EU) č. 1095/2010 (1), a zejména na čl. 3 odst. 6, čl. 4 odst. 3, čl. 9 odst. 9, čl. 12 odst. 3, čl. 14 odst. 4, čl. 15 odst. 5, čl. 16 odst. 3, článek 17, čl. 18 odst. 2, čl. 19 odst. 11, čl. 20 odst. 7, čl. 21 odst. 17, čl. 22 odst. 4, čl. 23 odst. 6, čl. 24 odst. 6, čl. 25 odst. 9, čl. 34 odst. 2, čl. 35 odst. 11, čl. 36 odst. 3, čl. 37 odst. 15, čl. 40 odst. 11, čl. 42 odst. 3 a čl. 53 odst. 3 uvedené směrnice,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice 2011/61/EU zmocňuje Komisi k přijetí aktů v přenesené pravomoci specifikujících zejména pravidla týkající se výpočtu prahové hodnoty, pákového efektu, podmínek provozování činnosti správců alternativních investičních fondů (dále jen „správci“), včetně řízení rizika a likvidity, oceňování a pověření jiné osoby úkoly správce, požadavků na úkoly a povinnosti depozitářů alternativních investičních fondů, pravidel ohledně transparentnosti a specifických požadavků týkajících se třetích zemí. Je důležité, aby se veškerá tato doplňující pravidla začala uplatňovat současně se směrnicí 2011/61/EU, aby bylo možné nové požadavky na správce účinně provádět. Ustanovení tohoto nařízení spolu úzce vzájemně souvisí, jelikož se zabývají povolováním, provozem a transparentností správců, kteří spravují, případně nabízejí alternativní investiční fondy v Unii, přičemž se jedná o pevně propojené aspekty související se zahájením činnosti správy aktiv a pokračování v ní. Za účelem zajištění souladu mezi uvedenými ustanoveními, která by měla vstoupit v platnost současně, a usnadnění komplexního pohledu a jednoduchého přístupu k nim osobám, na něž se tyto povinnosti vztahují, včetně investorů, kteří nejsou rezidenty Unie, je žádoucí zařadit všechny akty v přenesené pravomoci požadované směrnicí 2011/61/EU do jediného nařízení.
(2)
Je důležité zajistit, aby bylo cílů směrnice 2011/61/EU v členských státech dosaženo jednotně v zájmu posílení integrity vnitřního trhu a právní jistoty pro jeho účastníky, včetně institucionálních investorů, příslušných orgánů a ostatních zúčastněných stran, přijetím nařízení. Forma nařízení zajišťuje soudržný rámec pro všechny tržní subjekty a je nejlepší možnou zárukou rovných podmínek, jednotných podmínek hospodářské soutěže a společného přiměřeného standardu ochrany investorů. Kromě toho zajišťuje přímou použitelnost podrobných jednotných pravidel týkajících se provozu správců AIF, která jsou ze své povahy přímo použitelná, a nevyžadují proto další transpozici na vnitrostátní úrovni. Použitím nařízení se dále zamezí zpoždění při uplatňování směrnice 2011/61/EU v členských státech.
(3)
Vzhledem k tomu, že nařízení v přenesené pravomoci specifikuje úkoly a povinnosti „řídícího orgánu“ a „vrcholného vedení“, je důležité vyjasnit význam těchto pojmů, zejména skutečnost, že řídící orgán může být složen z členů vrcholného vedení. Jelikož toto nařízení rovněž zavádí pojem „funkce dohledu“, měla by definice řídícího orgánu také jednoznačně stanovit, že se jedná o orgán zahrnující řídící funkci - pro případ, že je funkce dohledu v souladu s vnitrostátním právem obchodních společností oddělena od řídící funkce. Směrnice 2011/61/EU požaduje, aby správci poskytovali příslušným orgánům určité informace včetně procentního podílu aktiv alternativních investičních fondů, která podléhají zvláštním opatřením v důsledku jejich nelikvidnosti. Toto nařízení vyjasňuje význam zvláštních opatření, aby správci věděli přesně, jaké informace mají poskytovat příslušným orgánům.
(4)
Směrnice 2011/61/EU stanoví mírnější režim pro správce, kteří spravují portfolia alternativních investičních fondů, jejichž celková spravovaná aktiva nepřesahují příslušné prahové hodnoty. Je nezbytné jasně specifikovat, jak by se měla celková hodnota spravovaných aktiv vypočítat. V této souvislosti má zásadní význam definovat kroky nezbytné pro výpočet celkové hodnoty aktiv, jasně určit, která aktiva nejsou do výpočtu zahrnuta, vyjasnit, jak by se měla oceňovat aktiva nabytá za využití pákového efektu, a stanovit pravidla pro zacházení s případy vzájemného držení aktiv mezi alternativními investičními fondy spravovanými správcem.
(5)
Výpočet celkové hodnoty spravovaných aktiv musí být prováděn alespoň jednou ročně za použití aktuálních informací. Hodnota aktiv by proto měla být určena během dvanácti měsíců předcházejících datu výpočtu celkové hodnoty spravovaných aktiv a co možná nejblíže tomuto datu.
(6)
Aby se zajistilo, že si správce zachová způsobilost využívat mírnějšího režimu stanoveného směrnicí 2011/61/EU, měl by zavést postup umožňující průběžné sledování celkové hodnoty spravovaných aktiv. Správce může brát v úvahu typy spravovaných alternativních investičních fondů a různé třídy aktiv, do nichž investuje, aby posoudil pravděpodobnost překročení prahové hodnoty nebo potřeby dalšího výpočtu.
(7)
Pokud správce již nesplňuje podmínky související s prahovými hodnotami, měl by to oznámit svému příslušnému orgánu a do 30 kalendářních dnů požádat o povolení. Pokud však k pohybu nad nebo pod prahové hodnoty dochází během daného kalendářního roku pouze příležitostně a takové situace se považují za dočasné, neměli by mít správci povinnost žádat o povolení. V takových případech by správce měl příslušný orgán informovat o porušení prahové hodnoty a vysvětlit, proč je považuje za dočasné. Situaci trvající déle než tři měsíce nelze považovat za dočasnou. Při posuzování pravděpodobnosti toho, že je situace dočasná, by správce měl brát v úvahu očekávané upisování a zpětné odkupy, nebo případně čerpání a rozdělení kapitálu. Správce by do tohoto posouzení neměl zahrnovat předpokládané pohyby trhu.
(8)
Údaje použité správci k výpočtu celkové hodnoty spravovaných aktiv nemusí být zpřístupněny veřejnosti ani investorům. Příslušné orgány však musí být schopny ověřit, že správce správně provádí výpočet a sledování celkové hodnoty spravovaných aktiv, včetně posouzení případů, kdy celková hodnota spravovaných aktiv dočasně překročí příslušnou prahovou hodnotu, a měly by proto mít k těmto údajům na vyžádání přístup.
(9)
Je důležité, aby správci využívající mírnějšího režimu směrnice 2011/61/EU poskytli příslušným orgánům v době registrace aktuální informace. Ne všechny typy správců musí mít aktualizované nabídkové dokumenty odrážející nejnovější vývoj související s jimi spravovanými alternativními investičními fondy a pro takové správce může být praktičtější specifikovat požadované informace ve zvláštním dokumentu popisujícím investiční strategii uvedených fondů. Může to být případ fondů soukromého nebo rizikového kapitálu, které často získávají finanční prostředky vyjednáváním s potenciálními investory.
(10)
Alternativní investiční fond, který drží pouze akcie v kotovaných společnostech, by neměl být považován za fond využívající pákového efektu, pokud k nabytí těchto akcií nedochází z půjčky. Pokud tento stejný alternativní investiční fond zakoupí opce z akciového indexu, měl by být považován za fond využívající pákového efektu, protože zvýšil svou expozici vůči riziku z dané investice.
(11)
Pro zajištění jednotného uplatňování povinnosti správce zajistit objektivní přehled použitého pákového efektu je nezbytné stanovit dvě metody výpočtu pákového efektu. Z výsledků tržních studií vyplývá, že nejlepších výsledků lze dosáhnout kombinací tzv. „metody hrubé hodnoty aktiv“ a „závazkové metody“.
(12)
K získání vhodných informací pro sledování systémových rizik a úplného obrazu o používání pákového efektu správci by měly být příslušným orgánům a investorům poskytovány informace o expozici alternativního investičního fondu vůči riziku na základě metody hrubé hodnoty aktiv i závazkové metody, a všichni správci by proto měli provádět výpočet expozice vůči riziku za použití metody hrubé hodnoty aktiv i závazkové metody. Metoda hrubé hodnoty aktiv zachycuje celkovou expozici alternativního investičního fondu vůči riziku, zatímco závazková metoda nabízí náhled do zajišťovacích a nettingových technik používaných správcem; obě metody proto musí být kombinovány. Konkrétně míra, v níž se liší celková expozice vůči riziku mezi metodou hrubé hodnoty aktiv a závazkovou metodou, může poskytnout užitečné informace. Pokud to bude nezbytné k zajištění toho, aby jakékoli zvýšení expozice alternativního investičního fondu vůči riziku bylo řádně zachyceno, může Komise přijmout další akty v přenesené pravomoci týkající se dodatečné a nepovinné metody pro výpočet pákového efektu.
(13)
Při výpočtu expozice vůči riziku by na počátku měly být zahrnuty veškeré pozice alternativních investičních fondů, včetně krátkých a dlouhých aktiv a závazků, půjček, derivátových nástrojů a jakékoli jiné metody zvyšující expozici vůči riziku, kdy jsou v alternativním investičním fondu přítomna rizika a odměny aktiv nebo závazků, a veškeré ostatní pozice, které tvoří čistou hodnotu aktiv.
(14)
Dohody o půjčkách uzavřené alternativním investičním fondem by měly být vyloučeny, pokud jsou dočasné, týkají se kapitálových závazků od investorů a jsou jimi plně pokryty. Revolvingové úvěrové nástroje by neměly být považovány za dočasné.
(15)
Kromě výpočtu expozice vůči riziku za použití metody hrubé hodnoty aktiv by všichni správci měli provádět výpočet expozice vůči riziku za použití závazkové metody. Podle závazkové metody by se měly derivátové finanční nástroje převést na rovnocenné pozice plynoucí z podkladového aktiva. Pokud však alternativní investiční fond investuje do určitých derivátů, aby kompenzoval tržní riziko jiných aktiv, do nichž investoval, uvedené deriváty by za určitých podmínek neměly být převáděny na rovnocennou pozici v podkladových aktivech, jelikož expozice vůči riziku těchto dvou investic se vzájemně vyrovnávají. Mělo by tomu tak být například, pokud portfolio alternativního investičního fondu investuje do určitého indexu a drží derivátový nástroj, který výsledky uvedeného indexu swapuje s výsledky jiného indexu - to by mělo odpovídat držbě expozice vůči riziku druhého indexu v portfoliu, a čistá hodnota alternativního investičního fondu by proto nezávisela na výsledcích prvního indexu.
(16)
Při výpočtu expozice vůči riziku podle závazkové metody deriváty, které splňují kritéria stanovená tímto nařízením, nevytvářejí dodatečnou expozici vůči riziku. Proto pokud alternativní investiční fond investuje do indexových futures a drží hotovostní pozici rovnající se celkové podkladové tržní hodnotě futures, odpovídalo by to přímé investici do akciových indexů, a indexová futures by se proto nebrala v úvahu pro účely výpočtu expozice alternativního investičního fondu vůči riziku.
(17)
Při výpočtu expozice vůči riziku podle závazkové metody by správci měli mít možnost vzít v úvahu mechanismy zajištění a mechanismy výpočtu čistých pozic, pokud splňují kritéria týkající se závazkové metody.
(18)
Požadavek, aby mechanismy výpočtu čistých pozic odkazovaly na stejné podkladové aktivum, by měl být vykládán striktně, takže aktiva, která správce považuje za rovnocenná nebo úzce související, jako jsou různé třídy akcií nebo dluhopisů vydané stejným emitentem, by neměla být pro účely mechanismů výpočtu čistých pozic považována za identická. Cílem definice mechanismů výpočtu čistých pozic je zajistit, aby se braly v úvahu pouze obchody, které kompenzují rizika spojená s jinými obchody, přičemž nezůstává žádné podstatné zbytkové riziko. Kombinace obchodů, jejichž cílem je generovat výnos, jakkoliv nízký, zmenšením některých rizik a ponecháním jiných, by se neměly považovat za mechanismy výpočtu čistých pozic, stejně jako investiční strategie založené na cenové arbitráži, jejichž cílem je generovat výnos využitím cenových rozdílů mezi derivátovými nástroji se stejným podkladovým nástrojem, ale různou splatností.
(19)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je snížit riziko durace kombinací investice do dluhopisu s dlouhou splatností s úrokovým swapem nebo snížit duraci dluhopisového portfolia alternativního investičního fondu uzavřením krátké pozice na dluhopisových futures představujících úrokové riziko portfolia (zajištění durace) by měla být považována za mechanismus zajištění, pokud splňuje kritéria pro zajištění.
(20)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je kompenzovat významná rizika spojená s investicí do řádně diverzifikovaného portfolia akcií zaujetím krátké pozice na future na indexu akciového trhu, kde je složení akciového portfolia velmi blízké složení indexu akciového trhu a jeho výnos úzce souvisí s výnosem indexu akciového trhu a kde krátká pozice na future na indexu akciového trhu umožňuje nezpochybnitelné snížení obecného tržního rizika spojeného s akciovým portfoliem a specifické riziko je nevýznamné, jako například beta-zajištění (beta-hedging) řádně diverzifikovaného akciového portfolia, kde se specifické riziko považuje za nevýznamné, by měla být považována za splňující kritéria pro zajištění.
(21)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je kompenzovat rizika spojená s investicí do dluhopisu s pevnou úrokovou sazbou kombinací dlouhé pozice na swapu úvěrového selhání a na úrokovém swapu, který uvedenou pevnou úrokovou sazbu swapuje úrokovou sazbou rovnající se příslušné referenční sazbě peněžního trhu plus rozpětí, by měla být považována za mechanismus zajištění, pokud jsou v zásadě splněna veškerá zajišťovací kritéria závazkové metody.
(22)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je kompenzovat riziko dané akcie zaujetím krátké pozice prostřednictvím derivátové smlouvy na akcii, která se od první akcie liší, avšak silně s ní souvisí, by neměla být považována za splňující kritéria pro zajištění. Přestože je taková strategie založena na zaujetí opačných pozic na stejné třídě aktiv, nezajišťuje specifické riziko spojené s investicí do určité akcie. Neměla by proto být považována za mechanismus zajištění, jak je uveden v kritériích pro závazkovou metodu.
(23)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je udržet hodnotu alfa koše akcií (zahrnujícího omezený počet akcií) kombinací investice do uvedeného koše akcií s beta-přizpůsobenou (beta-adjusted) krátkou pozicí na future na indexu akciového trhu, by neměla být považována za splňující kritéria pro zajištění. Cílem takové strategie není kompenzovat významná rizika spojená s investicí do koše akcií, ale kompenzovat hodnotu beta (tržní riziko) uvedené investice a udržet hodnotu alfa. Složka alfa koše akcií může dominovat nad složkou beta, a vést tak ke ztrátám na úrovni alternativního investičního fondu. Z tohoto důvodu by neměla být považována za mechanismus zajištění.
(24)
Strategie fúzové arbitráže je strategie kombinující krátkou pozici na akciích s dlouhou pozicí na jiných akciích. Cílem takové strategie je zajistit hodnotu beta (tržní riziko) pozic a generovat výnos spojený s relativními výsledky obou skupin akcií. Podobně složka alfa koše akcií může dominovat nad složkou beta, a vést tak ke ztrátám na úrovni alternativního investičního fondu. Neměla by být považována za mechanismus zajištění, jak je uveden v kritériích pro závazkovou metodu.
(25)
Strategie, jejímž cílem je zajistit dlouhou pozici na akciích nebo dluhopisech se zakoupeným zajištěním úvěrového rizika vůči stejnému emitentovi, se týká dvou různých tříd aktiv, a proto by neměla být považována za mechanismus zajištění.
(26)
Správce by při využívání metod, které zvyšují expozici alternativního investičního fondu vůči riziku, měl dodržovat obecné zásady, jako je zohlednění podstaty transakce vedle její právní formy. Konkrétně pokud jde o repo obchody, měl by správce zvážit, zda alternativní investiční fond rizika a odměny příslušných aktiv posílá dál nebo si je ponechává. Správce by rovněž měl v případě derivátových nástrojů nebo jiných smluvních ujednání analyzovat příslušná podkladová aktiva a stanovit možné budoucí závazky alternativního investičního fondu vyplývající z těchto transakcí.
(27)
Jelikož podle závazkové metody se úrokové sazby s různou splatností považují za různá podkladová aktiva, správci, kteří v souladu se svou hlavní investiční politikou převážně investují do úrokových derivátů, mohou použít specifická pravidla pro netting různých durací, aby vzali v úvahu souvislost mezi rozsahy splatnosti úrokové křivky. Při stanovení své investiční politiky a rizikového profilu by správce měl být schopen definovat míru úrokového rizika a následně určit jeho cílovou dobu trvání. Správce by měl při výběru svých investic zohlednit předem definovanou cílovou dobu trvání. Pokud se doba trvání portfolia odchýlí od cílové doby trvání, neměla by se strategie považovat za mechanismus výpočtu čistých pozic na dobu trvání, jak je uvedena v kritériích pro závazkovou metodu.
(28)
Pravidla pro netting různých durací umožňují netting dlouhých pozic s krátkými pozicemi, jejichž podkladovými aktivy jsou různé úrokové sazby. Lhůty splatnosti sloužící jako prahové hodnoty pro rozsahy splatnosti jsou dva roky, sedm let a 15 let. V rámci každého rozsahu splatnosti by měly být umožněny nettingové pozice.
(29)
Nettingové pozice mezi dvěma různými rozsahy splatnosti by měly být umožněny částečně. Na pozice, jež jsou předmětem nettingu, musí být uplatněny sankce umožňující pouze částečný netting. Měly by být vyjádřeny prostřednictvím procentních podílů vycházejících z průměrných korelací mezi rozsahy splatnosti pro dva roky, pět let, deset let a 30 let úrokové křivky. Čím větší je rozdíl mezi splatností pozic, tím větší sankci musí podléhat jejich netting, a procentní podíl se proto musí zvýšit.
(30)
Pozice, jejichž modifikovaná doba trvání je podstatně delší než modifikovaná doba trvání celého portfolia, nejsou v souladu s investiční strategií alternativního investičního fondu a plné spárování by nemělo být umožněno. Nemělo by tedy být přijatelné spárovat krátkou pozici s 18měsíční splatností (nacházející se v rozsahu splatnosti 1) s dlouhou pozicí s 10letou splatností (v rozsahu splatnosti 3), pokud je cílová doba trvání alternativního investičního fondu okolo dvou let.
(31)
Při výpočtu expozice vůči riziku mohou alternativní investiční fondy nejprve identifikovat mechanismy zajištění. Deriváty zahrnuté v těchto mechanismech jsou poté vyloučeny z výpočtu celkové expozice vůči riziku. Alternativní investiční fondy by měly v mechanismech zajištění používat přesný výpočet. Neměly by pro výpočet zajištění využívat pravidla pro netting různých durací. Tato pravidla lze použít pro převod zbývajících úrokových derivátů na jejich rovnocenné pozice v podkladových aktivech.
(32)
Podle směrnice 2011/61/EU musí správce zajistit, aby rizika spojená s profesní odpovědností plynoucí z jeho činnosti byla přiměřeně kryta buď dodatečným kapitálem nebo pojištěním odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání. Pro jednotné uplatňování tohoto ustanovení je nezbytné společné chápání rizik spojených s profesní odpovědností, jež mají být kryta. Obecná specifikace rizik plynoucích ze škody způsobené při výkonu povolání správce by měla určit vlastnosti příslušných rizikových událostí a identifikovat rozsah možné profesní odpovědnosti, včetně škody nebo ztrát způsobených osobami, které přímo vykonávají činnosti, za něž správce nese právní odpovědnost, mezi něž patří ředitelé, úředníci nebo zaměstnanci správce a osoby vykonávající činnosti v rámci pověření ze strany správce. V souladu s ustanoveními směrnice 2011/61/EU by odpovědnost správce neměla být dotčena pověřením nebo dalším pověřením a správce by měl zajistit řádné krytí rizik spojených s profesní odpovědností týkajících se třetích osob, za něž nese právní odpovědnost.
(33)
Pro zajištění společného chápání obecné specifikace by měl jako reference pro identifikaci rizikových událostí spojených s profesní odpovědností sloužit seznam příkladů. Tento seznam by měl zahrnovat širokou škálu událostí vzniklých nedbalostí, chybou nebo opomenutím, jako je ztráta dokumentů dokládajících nárok na investice, vědomé poskytnutí nesprávných informací nebo porušení různých povinností správce. Rovněž by měl zahrnovat selhání prevence podvodného jednání v rámci organizace správce prostřednictvím řádných systémů vnitřní kontroly. Škoda vzniklá nedodržením patřičné opatrnosti vůči investici, u níž vyšlo najevo, že šlo o podvod, by zavdala vznik profesní odpovědnosti správce a měla by být přiměřeně kryta. Neměly by však být kryty ztráty vzniklé proto, že investice ztratila hodnotu v důsledku nepříznivých podmínek na trhu. Seznam by měl rovněž zahrnovat nesprávně provedená ocenění, jež je třeba chápat jako nesplnění povinnosti oceňování porušující článek 19 směrnice 2011/61/EU a odpovídající akty v přenesené pravomoci.
(34)
V souladu se svými povinnostmi ohledně řízení rizika by správci měli mít řádné kvalitativní mechanismy vnitřní kontroly pro prevenci nebo zmírnění provozních selhání včetně rizik spojených s profesní odpovědností. Správci by proto v rámci své politiky řízení rizik měli mít řádné postupy a procedury pro provozní řízení rizika, odpovídající povaze, rozsahu a složitosti jejich podnikatelské činnosti. Tyto postupy a procedury by měly v každém případě umožnit vytvoření interní databáze ztrát sloužící účelům posuzování rizikového profilu v oblasti operačního rizika.
(35)
Pro zajištění toho, aby dodatečný kapitál a pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání řádně kryly rizika spojená s profesní odpovědností, měly by být stanoveny minimální kvantitativní referenční hodnoty k určení vhodné úrovně krytí. Tyto kvantitativní referenční hodnoty by měl správce určit jako specifický procentní podíl hodnoty portfolií spravovaných alternativních investičních fondů, vypočítané jako součet absolutní hodnoty veškerých aktiv všech spravovaných alternativních investičních fondů, bez ohledu na to, zda byla nabyta využitím pákového efektu nebo finančních prostředků investorů. V této souvislosti by měly být derivátové nástroje oceněny za jejich tržní cenu, jelikož mohou být za uvedenou cenu nahrazeny. Jelikož je krytí prostřednictvím pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání z podstaty méně jisté, než krytí zajištěné dodatečným kapitálem, měly by se na tyto dva různé nástroje používané ke krytí rizika spojeného s profesní odpovědností vztahovat různé procentní podíly.
(36)
Aby pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání účinně krylo ztráty vzniklé z pojistných událostí, mělo by být sjednáno u pojišťovny oprávněné k poskytování pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání. To zahrnuje pojišťovny z EU a mimounijní pojišťovny, pokud jsou oprávněny poskytovat takové pojistné služby na základě práva Unie nebo vnitrostátního práva.
(37)
V zájmu umožnění určité flexibility při koncipování vhodného pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání by mělo být možné, aby se správce a pojišťovna dohodly na ustanovení, že správce jako první část jakékoli ztráty uhradí předem definovanou částku (definovaná spoluúčast). Pokud je taková definovaná spoluúčast dohodnuta, měl by správce zajistit kapitál odpovídající definované výši ztráty, kterou má správce nést. Takový kapitál by měl existovat navíc k počátečnímu kapitálu správce a ke kapitálu, jejž má správce zajistit podle čl. 9 odst. 3 směrnice 2011/61/EU.
(38)
Přiměřenost krytí prostřednictvím dodatečného kapitálu nebo pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání by měla být v zásadě revidována nejméně jednou ročně. Správci by však měli mít zavedené postupy zajišťující průběžné sledování celkové hodnoty spravovaných portfolií alternativních investičních fondů a průběžnou úpravu výše krytí rizika spojeného s profesní odpovědností, pokud bude identifikován významný nesoulad. Příslušný orgán domovského členského státu správce navíc může snížit nebo zvýšit minimální požadavek na dodatečný kapitál po zohlednění rizikového profilu správce, jeho historie ztrát a přiměřenosti jeho dodatečného kapitálu nebo pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání.
(39)
Směrnice 2011/61/EU požaduje, aby správci jednali v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů, jejich investorů a integrity trhu. Správci by proto měli uplatňovat vhodné postupy a procedury, které jim umožní předcházet nekalým praktikám, jako je „market timing“ nebo „late trading“. Market timing spočívá ve využití zastaralých cen cenných papírů v portfoliu, které mají vliv na výpočet čisté hodnoty aktiv alternativního investičního fondu, nebo v koupi a zpětném odkupu podílových jednotek fondu během několika dnů, čímž se využívá způsobu, jakým fond provádí výpočet čisté hodnoty aktiv. Late trading je založen na umisťování pokynů ke koupi nebo zpětnému odkupu podílových jednotek alternativních investičních fondů po určené lhůtě pro rozhodnutí, kdy obdržená cena je však cenou z momentu pro rozhodnutí. Obě tyto nekalé praktiky poškozují zájmy dlouhodobých investorů, protože rozřeďují jejich výnos, a poškozují výnosy alternativních investičních fondů, protože zvyšují transakční náklady a narušují správu portfolia. Správci by měli rovněž zavést vhodné procedury pro zajištění efektivního řízení alternativního investičního fondu a měli by jednat způsobem, který předchází tomu, aby alternativní investiční fond a jeho investoři nesli nepřiměřené náklady.
(40)
V souladu s přístupem uplatňovaným na správce SKIPCP by měli správci zajistit vysoký standard péče při výběru a sledování investic. Měli by mít řádné odborné znalosti aktiv, do nichž alternativní investiční fondy investují. Aby bylo zajištěno, že budou investiční rozhodnutí prováděna v souladu s investiční strategií a popřípadě s omezeními rizik spravovaných alternativních investičních fondů, by správci měli zavést a provádět písemné postupy a procedury týkající se patřičné opatrnosti. Tyto postupy a procedury by měly být pravidelně přezkoumávány a aktualizovány. Pokud správci investují do specifických druhů aktiv s dlouhou dobou trvání a nižší likviditou, jako jsou nemovitosti nebo partnerské podíly, měly by se požadavky patřičné opatrnosti uplatnit i na fázi vyjednávání. Činnosti, které správce provádí před uzavřením smlouvy, by měly být řádně zdokumentovány s cílem prokázat, že jsou v souladu s hospodářským a finančním plánem, a tím i s dobou trvání alternativního investičního fondu. Správci by měli vést zápisy ze všech příslušných jednání, přípravnou dokumentaci a hospodářské a finanční analýzy provedené pro posouzení proveditelnosti projektu a smluvního závazku.
(41)
Požadavek, aby správci jednali s patřičnou dovedností, péčí a opatrností, by se měl uplatnit, i pokud správce jmenuje hlavního makléře nebo protistranu. Správce by měl vybrat a jmenovat pouze ty hlavní makléře a protistrany, kteří podléhají průběžnému dohledu, jsou finančně zdraví a mají nezbytnou a vhodnou organizační strukturu pro služby, které mají správci a alternativnímu investičnímu fondu poskytovat. V zájmu zajištění řádné ochrany zájmů investorů je důležité objasnit, že jedním z kritérií pro posouzení finančního zdraví je to, zda hlavní makléři nebo protistrany podléhají příslušným obezřetnostním právním předpisům, včetně požadavků na kapitálovou přiměřenost, a účinnému dohledu.
(42)
V souladu se směrnicí 2011/61/EU, která vyžaduje, aby správci jednali čestně, spravedlivě a s patřičnou dovedností, by osoby, které fakticky řídí podnikatelskou činnost správce, které jsou členy řídícího orgánu nebo vrcholného vedení v případě subjektů, které řídící orgán nemají, měly disponovat patřičnými znalostmi, dovednostmi a zkušenostmi pro výkon svých úkolů, a zejména by měly chápat rizika spojená s činností správce. V souladu se zelenou knihou Komise o správě a řízení podniku ve finančních institucích (2) by osoby, které fakticky řídí podnikatelskou činnost správce, měly výkonu svých funkcí ve správci rovněž věnovat dostatečný čas a jednat čestně, bezúhonně a nezávisle, aby byly schopny mimo jiné účinně posoudit rozhodnutí vrcholného vedení a případně je podrobit kritice.
(43)
S cílem zajistit řádný výkon příslušných činností by správci měli zaměstnávat pracovníky s nezbytnými dovednostmi, znalostmi a zkušenostmi pro provádění úkolů, jež jsou jim přidělovány.
(44)
Správci, kteří poskytují služby individuální správy portfolia, musí dodržovat pravidla pro materiální stimuly stanovená směrnicí Komise 2006/73/ES ze dne 10. srpna 2006, kterou se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES, pokud jde o organizační požadavky a provozní podmínky investičních podniků a o vymezení pojmů pro účely zmíněné směrnice (3). Z důvodů jednotného uplatňování by tyto zásady měly platit i pro správce, kteří poskytují služby kolektivní správy portfolia a marketingu. Existence, povaha a výše odměny, provize nebo výhody (nebo pokud tuto výši nelze určit, metoda jejího výpočtu), by měla být uvedena ve výroční zprávě správce.
(45)
Investoři do alternativních investičních fondů by měli požívat ochrany podobné ochraně klientů správců, jimž správci poskytují služby individuální správy portfolia, jelikož v takovém případě musí dodržovat pravidla nejlepšího způsobu provedení stanovená směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS (4) a směrnicí 2006/73/ES. Měly by však být zohledněny rozdíly mezi různými druhy aktiv, do nichž alternativní investiční fondy investují, protože nejlepší způsob provedení není relevantní, pokud například správce investuje do nemovitostí nebo partnerských podílů a k investici dochází po rozsáhlém vyjednávání o podmínkách smlouvy. Pokud neexistuje volba různých převodních míst, správce by měl být schopen prokázat příslušným orgánům a auditorům, že taková volba neexistuje.
(46)
Z důvodu souladu s požadavky platnými pro správce SKIPCP by se na správce při zajišťování kolektivní správy portfolia měla uplatnit pravidla pro zpracování pokynů a pro slučování a přidělování pokynů k obchodování. Tato pravidla by se však neměla uplatnit, pokud k investici do aktiv dochází po rozsáhlém vyjednávání o podmínkách smlouvy - jedná se například o investice do nemovitostí, partnerských podílů nebo do nekotovaných společností -, jelikož v takových případech se neprovádí žádný pokyn.
(47)
Je důležité specifikovat situace, v nichž je pravděpodobný vznik střetu zájmů, zejména v nichž existuje vyhlídka na finanční zisk nebo zamezení finanční ztrátě nebo kde jsou poskytnuty finanční nebo jiné materiální stimuly s cílem vést jednání správce způsobem, který upřednostňuje konkrétní zájmy na úkor zájmů jiných osob, například jiného alternativního investičního fondu, jeho klientů, subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) nebo jiných klientů správce.
(48)
Postup k omezení možnosti střetu zájmů zavedený správcem by měl identifikovat situace, v nichž by činnosti prováděné správcem mohly představovat střet zájmů, ať už vede k možnému riziku poškození zájmů alternativního investičního fondu nebo zájmů jeho investorů, nebo nikoli. Správce by za účelem jejich identifikace měl vzít v úvahu nejen činnost kolektivní správy portfolia, ale také jiné činnosti, jež je oprávněn provádět, včetně činností jím pověřených nebo dále pověřených osob, externího znalce nebo protistrany.
(49)
V souladu s přístupem obsaženým ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2009/65/EC ze dne 13. července 2009 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) (5) pro správcovské společnosti SKIPCP a ve směrnici 2004/39/ES pro investiční podniky by měli správci přijmout procedury a opatření zajišťující, aby příslušné osoby zapojené do různých obchodních činností, při nichž by mohl vzniknout střet zájmů, tyto činnosti prováděly na nezávislé úrovni přiměřené velikosti a činnostem správce.
(50)
Je nezbytné stanovit obecný rámec, podle něhož by byly střety zájmů, pokud k nim dojde, řízeny a oznamovány. Podrobné kroky a procedury, jež je třeba v takových situacích dodržovat, by měly být uvedeny v postupu k omezení možnosti střetu zájmů, který správce zavede.
(51)
Jednou z klíčových složek systému řízení rizik je stálá funkce řízení rizik. V zájmu jednotného uplatňování by její úkoly a odpovědnost měly být podobné, jako ty, jež stanoví směrnice Komise 2010/43/EU ze dne 1. července 2010, kterou se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES, pokud jde o organizační požadavky, střety zájmů, pravidla jednání, řízení rizik a obsah smlouvy mezi depozitářem a správcovskou společností (6) pro stálou funkci řízení rizik správcovských společností SKIPCP. Tato funkce by měla mít hlavní roli při formování politiky řízení rizik alternativního investičního fondu a při sledování a měření rizik, aby se zajistilo, že úroveň rizika stále odpovídá rizikovému profilu fondu. Stálá funkce řízení rizik by měla mít nezbytné pravomoci, přístup ke všem relevantním informacím a pravidelný kontakt s vrcholným vedením a řídícím orgánem správce, aby jim podávala informace, na jejichž základě mohou v případě potřeby podniknout okamžitá nápravná opatření.
(52)
Politika řízení rizik tvoří další pilíř systému řízení rizik. Měla by být řádně zdokumentovaná a měla by zejména vysvětlit opatření a procedury použité k měření a řízení rizik, záruky pro nezávislý výkon funkce řízení rizik, metody použité k řízení rizik a podrobnosti rozdělení odpovědnosti za řízení rizik a provozní procedury v rámci správce. Za účelem zajištění efektivity politiky řízení rizik by ji mělo vrcholné vedení nejméně jednou ročně přezkoumat.
(53)
Podle požadavku směrnice 2011/61/EU by funkce řízení rizik měla být funkčně a hierarchicky oddělena od provozních jednotek. Mělo by se proto objasnit, že toto oddělení by mělo být zajištěno až do úrovně řídícího orgánu správce a že osoby plnící funkci řízení rizik by neměly vykonávat žádné činnosti, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, a neměl by na ně dohlížet nikdo, kdo odpovídá za funkce, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů.
(54)
Je nezbytné specifikovat záruky, které má správce využívat přinejmenším v zájmu zajištění nezávislého výkonu funkce řízení rizik a zejména to, že osoby plnící funkci řízení rizik by neměly vykonávat žádné činnosti, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, že by měly rozhodovat na základě údajů, které mohou řádně posoudit, a že by mělo být možné podrobit rozhodovací proces přezkumu.
(55)
Přestože směrnice 2011/61/EU alternativním investičním fondům neukládá žádná investiční omezení, rizika, která každému fondu vznikají, není možné efektivně řídit, pokud správce předem nestanovil omezení rizik. Omezení rizik by měla být v souladu s rizikovým profilem alternativního investičního fondu a měla by být sdělena investorům v souladu se směrnicí 2011/61/EU.
(56)
Z důvodu jednotného uplatňování vycházejí požadavky na identifikaci, měření a sledování rizik z podobných ustanovení směrnice 2010/43/EU. Správci by měli řádně řešit možnou zranitelnost svých metod a modelů měření rizik prováděním zátěžových testů, záložních testů a analýz scénářů. Pokud zátěžové testy a analýza scénářů odhalí obzvláštní zranitelnost za určitých okolností, měli by správci podniknout okamžité kroky a nápravná opatření.
(57)
Směrnice 2011/61/EU požaduje, aby Komise specifikovala systémy a postupy řízení likvidity, které správci umožní sledovat rizika likvidity alternativního investičního fondu, s výjimkou případů, kdy se jedná o uzavřený alternativní investiční fond nevyužívající pákového efektu, a zajistit, aby povaha investic fondu z hlediska likvidity odpovídala jeho souvisejícím závazkům. Je proto důležité stanovit základní obecné požadavky pro všechny správce, jejichž uplatňování by se mělo přizpůsobit velikosti, struktuře a povaze alternativních investičních fondů spravovaných dotčeným správcem.
(58)
Správci by měli být schopni prokázat svým příslušným orgánům, že mají zavedeny přiměřené a účinné postupy a procedury řízení likvidity. To vyžaduje, aby byla náležitě zohledněna povaha alternativního investičního fondu, včetně druhu podkladových aktiv a výše rizik likvidity, jimž je fond vystaven, rozsah a složitost fondu nebo složitost procesu likvidace či prodeje aktiv.
(59)
Systémy a postupy řízení likvidity mohou správcům umožnit používat nástroje a opatření nezbytné k tomu, aby se vyrovnali s nelikvidními aktivy a se souvisejícími problémy s oceňováním, a mohli tak reagovat na žádosti o odkup. Mezi tyto nástroje a opatření mohou patřit, jsou-li povoleny podle vnitrostátního práva, omezení odkupovat (gates), částečný odkup, dočasné půjčky, výpovědní lhůty a zásoby likvidních aktiv. Vyčleněná aktiva (side pockets) a další mechanismy, kde některá aktiva alternativního investičního fondu podléhají podobným mechanismům mezi fondem a jeho investory, by se měla považovat za „zvláštní opatření“, jelikož mají vliv na specifická práva na odkup investorů do fondu. Pozastavení alternativního investičního fondu by nemělo být považováno za zvláštní opatření, protože se vztahuje na veškerá aktiva fondu a všechny jeho investory. Použití nástrojů a zvláštních opatření pro řízení likvidity by mělo záviset na konkrétních okolnostech a mělo by se lišit podle povahy, rozsahu a investiční strategie alternativního investičního fondu.
(60)
Požadavek na sledování řízení likvidity podkladových subjektů kolektivního investování, do nichž alternativní investiční fond investuje, spolu s požadavkem zavést nástroje a mechanismy pro řízení rizika likvidity a identifikovat, řídit a sledovat střety zájmů mezi investory, by se neměl uplatnit na správce spravující uzavřené fondy, bez ohledu na to, zda jsou považovány za fondy využívající pákový efekt, či nikoli. Výjimka z požadavků na řízení likvidity, které se týkají zpětného odkupu, by měla odrážet rozdíly v obecných podmínkách zpětného odkupu investorů do uzavřeného alternativního investičního fondu ve srovnání s investory do otevřeného fondu.
(61)
Použití minimálních limitů ohledně likvidity nebo nelikvidity alternativního investičního fondu by mohlo některým typům správců zajistit účinný nástroj sledování. Překročení limitu nemusí samo o sobě vyžadovat opatření ze strany správce, jelikož ta závisejí na příslušných skutečnostech a okolnostech a na tolerancích stanovených správcem. Limity by tak bylo možné v praxi použít v souvislosti se sledováním průměrného denního zpětného odkupu vůči denní likviditě fondu za stejné období. To by bylo možné rovněž využít pro sledování koncentrace investorů na podporu scénářů zátěžových testů. Uvedené limity by podle okolností mohly fungovat jako spouštěcí mechanismy trvalého sledování nebo nápravných opatření.
(62)
Zátěžové testy by tam, kde je to na místě, měly simulovat nedostatek likvidity aktiv, stejně jako typické žádosti o zpětný odkup. Nedávné a očekávané úpisy a zpětné odkupy by se měly vzít v úvahu spolu s dopadem předpokládaných výsledků alternativního investičního fondu na podobné fondy provádějící stejnou činnost. Správci by měli v simulovaných zátěžových scénářích analyzovat časové období nutné k uspokojení žádostí o zpětný odkup. Správci by měli rovněž provádět zátěžové testy vycházející z tržních faktorů, například pohyby na devizovém trhu, které by mohly podstatně ovlivnit úvěrový profil správce nebo alternativního investičního fondu a následně i požadavky na zajištění. Správci by měli ve svém přístupu k zátěžovým testům nebo analýzám scénářů zohlednit citlivosti ocenění za podmínek finančního tlaku.
(63)
Četnost provádění zátěžových testů by měla záviset na povaze alternativního investičního fondu, investiční strategii, povaze investic z hlediska likvidity, typu investora a pravidlech fondu pro zpětný odkup. Očekává se však, že se uvedené testy budou provádět alespoň jednou ročně. Pokud zátěžové testy naznačí výrazně vyšší než očekávané riziko likvidity, měl by správce jednat v nejlepším zájmu všech investorů do alternativního investičního fondu se zohledněním povahy investic fondu z hlediska likvidity, objemu žádostí o zpětný odkup a popřípadě přiměřenosti postupů a procedur řízení likvidity.
(64)
Směrnice 2011/61/EU požaduje, aby Komise vymezila vzájemný soulad investiční strategie, povahy investic z hlediska likvidity a pravidel pro zpětný odkup. Konzistence mezi těmito třemi prvky je zajištěna, pokud mohou investoři odkoupit své investice v souladu s pravidly alternativního investičního fondu pro zpětný odkup, která by měla zahrnovat podmínky pro zpětný odkup za běžných i výjimečných okolností v souladu se spravedlivým zacházením s investory.
(65)
Směrnice 2011/61/EU požaduje zajištění souladu v celém odvětví a odstranění nesouladu mezi zájmy původců, kteří transformují úvěry na obchodovatelné cenné papíry, a správců, kteří do těchto cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů investují jménem alternativních investičních fondů. K dosažení uvedeného cíle byla zohledněna příslušná ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES ze dne 14. června 2006 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu (7), která stanoví kvantitativní a kvalitativní požadavky, jež mají splnit investoři vystavení úvěrovému riziku ze sekuritizace provedené původci a sponzory. Jelikož toto nařízení sleduje stejný cíl jako příslušná ustanovení směrnice 2006/48/ES - sladění zájmů původce nebo sponzora a zájmů investorů -, je nezbytné používat v obou právních aktech jednotnou terminologii, a proto jsou formou odkazu převzaty definice stanovené směrnicí 2006/48/ES. Vzhledem k tomu, že Evropský výbor orgánů bankovního dohledu, předchůdce Evropského orgánu pro bankovnictví, vydal podrobné pokyny pro výklad příslušných ustanovení směrnice 2006/48/ES (8), vyžaduje zajištění souladu v celém odvětví, aby byla aktuální ustanovení, jejichž cílem je sladit zájmy původců, sponzorů a správců, vykládána s ohledem na uvedené pokyny.
(66)
Je důležité, aby transakce, které transformují úvěry na obchodovatelné cenné papíry, nebyly strukturovány tak, aby znemožnily uplatnění požadavků na investování do sekuritizačních pozic. Odkazy na investování do obchodovatelných cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů založených na transformovaných úvěrech by proto neměly být vykládány striktně jako právně platný a závazný převod vlastnického práva ve vztahu k takovým nástrojům, ale jako investice provedená v materiálně ekonomickém smyslu, takže by se specifické požadavky měly vztahovat i na jakékoli jiné formy syntetických investic. V zájmu vyhnutí se nedorozuměním a sladění terminologie s terminologií používanou v právních předpisech v oblasti bankovnictví by se namísto pojmu „investování do obchodovatelných cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů založených na transformovaných úvěrech“ měl používat pojem „vstup do expozice vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace“.
(67)
Požadavky, které mají splnit instituce jednající jako původci, sponzoři nebo původní věřitelé sekuritizace, jim přímo ukládá směrnice 2006/48/ES. Je proto důležité stanovit odpovídající povinnosti správce, který se vystavuje expozici vůči riziku ze sekuritizace. Správce by tak měl vstoupit do expozice vůči riziku ze sekuritizace, pouze pokud původce, sponzor nebo původní věřitel správci výslovně sdělil, že si v podkladovém aktivu ponechal významný ekonomický podíl, což se označuje jako požadavek na ponechání expozice. Správce by měl dále zajistit splnění různých kvalitativních požadavků, které sponzorovi a původci ukládá směrnice 2006/48/ES. Kromě toho by sám správce měl splňovat kvalitativní požadavky, aby komplexně a důkladně porozuměl sekuritizační investici a její podkladové expozici. Za tímto účelem by správci měli přijímat své investiční rozhodnutí až poté, kdy provedli důkladnou hloubkovou analýzu, z níž by měli získat řádné informace a znalosti o dotyčných sekuritizacích.
(68)
Existují okolnosti, kdy subjekty splňují definici původce nebo sponzora, nebo vykonávají úlohu původního věřitele; nicméně jiný subjekt, který ani nesplňuje definici sponzora nebo původce, ani nevykonává úlohu původního věřitele, ale jehož zájmy jsou neoptimálněji sladěny se zájmy investorů, může usilovat o splnění požadavku na ponechání expozice. Z důvodů právní jistoty by se od takového jiného subjektu nemělo požadovat, aby splnil požadavek na ponechání expozice, pokud jej splňuje původce, sponzor nebo původní věřitel.
(69)
V případě porušení požadavku na ponechání expozice nebo kvalitativních požadavků by správce měl zvážit přijetí určitých nápravných opatření, jako je zajištění, prodej nebo snížení expozice vůči riziku nebo kontaktování osoby, která požadavek na ponechání expozice porušuje, s cílem obnovit jeho dodržování. Taková nápravná opatření by měla být vždy v zájmu investorů a neměla by zahrnovat žádnou přímou povinnost prodat aktiva ihned potom, co vyšlo porušení najevo, aby nedošlo k rozprodávání pod cenou. Správce by měl vzít porušení v úvahu při zvažování jiných investic v další transakci, do níž je zapojena osoba, která uvedený požadavek porušuje.
(70)
Aby splnili požadavky směrnice 2011/61/EU na specifikování vnitřních postupů a organizačních opatření, které má každý správce uplatňovat, měla by být správcům uložena povinnost zavést řádně zdokumentovanou organizační strukturu, která jasně přiděluje odpovědnost, definuje kontrolní mechanismy a zajišťuje kvalitní tok informací mezi všemi zúčastněnými stranami. Správci by měli rovněž zavést systémy pro ochranu informací a zajištění kontinuity činnosti. Při zavádění uvedených postupů a struktur by měli správci brát v úvahu zásadu přiměřenosti, která umožňuje, aby byly postupy, mechanismy a organizační struktura přizpůsobeny povaze, rozsahu a složitosti podnikatelské činnosti správce a povaze a rozsahu činností prováděných v jejím rámci.
(71)
Informování investorů má zásadní důležitost pro jejich ochranu, takže by správci měli zavést vhodné postupy a procedury zajišťující, aby podmínky zpětného odkupu týkající se konkrétního alternativního investičního fondu byly investorům sděleny dostatečně podrobně a výrazně předtím, než investici provedou, jakož i v případě podstatných změn. Mohou sem patřit informace o výpovědních lhůtách v souvislosti se zpětným odkupem, podrobnosti o obdobích bez možnosti odkoupení (lock-up periods) a uvedení okolností, za nichž se běžné mechanismy zpětného odkupu nemusí uplatnit nebo mohou být pozastaveny, a podrobnosti o jakýchkoli opatřeních, která může řídící orgán zvážit, jako jsou omezení odkupovat (gates), vyčleněná aktiva (side pockets), jelikož mají vliv na specifická práva na odkup investorů do konkrétního alternativního investičního fondu.
(72)
Pro zajištění řádného výkonu příslušných činností by správci měli zejména využívat vhodné elektronické systémy s cílem splnit požadavky na evidenci ve vztahu k transakcím portfolia nebo pokynům k upisování nebo k vyplacení a měli by zavést, provádět a udržovat účetní zásady a postupy, aby bylo zajištěno, že výpočet čisté hodnoty aktiv je prováděn v souladu s požadavky směrnice 2011/61/EU a tohoto nařízení.
(73)
Pro zajištění souladu s požadavky, které směrnice 2009/65/ES ukládá správcům SKIPCP, by měly být řídícímu orgánu, vrcholnému vedení nebo případně funkci dohledu správce svěřeny podobné druhy úkolů, jimž by měla být přidělena odpovídající odpovědnost. Takové přidělení odpovědnosti by nicméně mělo odpovídat úloze a odpovědnostem řídícího orgánu, vrcholného vedení a funkce dohledu podle použitelného vnitrostátního práva. Členy vrcholného vedení mohou být někteří nebo všichni členové řídícího orgánu.
(74)
Požadavek na zavedení stálé a účinné funkce zajišťování souladu s předpisy by měl vždy plnit správce, bez ohledu na rozsah a složitost své podnikatelské činnosti. Podrobnosti technické a personální organizace funkce zajišťování souladu s předpisy by však měly být přizpůsobeny povaze, rozsahu a složitosti podnikatelské činnosti správce a povaze a rozsahu činností prováděných v jejím rámci. Správci by neměli mít povinnost zřizovat nezávislý útvar zajišťování souladu s předpisy, pokud by takový požadavek byl nepřiměřený s ohledem na velikost správce nebo na povahu, rozsah a složitost jeho podnikatelské činnosti.
(75)
Standardy oceňování se liší napříč jurisdikcemi a třídami aktiv. Toto nařízení by mělo doplnit společná obecná pravidla a stanovit pro správce referenční hodnoty pro vypracování a provedení jejich vhodných a soudržných postupů a procedur pro řádné a nezávislé ocenění aktiv alternativních investičních fondů. Tyto postupy a procedury by měly popisovat povinnosti, úlohy a odpovědnost všech osob zapojených do oceňování, včetně externích znalců.
(76)
Hodnotu aktiv lze určit různými způsoby, například odkazem na pozorovatelné ceny na aktivním trhu nebo odhadem za použití jiných technik oceňování podle vnitrostátního práva, statutu alternativního investičního fondu nebo jeho zakládacích dokumentů. Jelikož lze hodnotu jednotlivých aktiv a závazků určit různými metodikami a lze ji získat z různých zdrojů, měl by správce určit a popsat metodiky oceňování, které používá.
(77)
Pokud se k ocenění aktiv používá model, měly by postupy a procedury oceňování uvádět hlavní vlastnosti tohoto modelu. Než bude použit, měl by model projít validačním procesem, který provede interní nebo externí fyzická osoba, která se nepodílela na koncipování modelu. Osoba se považuje za kvalifikovanou k provedení validačního procesu pro model použitý k oceňování aktiv, pokud disponuje řádnými schopnostmi a zkušenostmi při oceňování aktiv za použití takových modelů; takovou osobou může být auditor.
(78)
Jelikož alternativní investiční fondy provozují činnost v dynamickém prostředí, v němž se mohou investiční strategie postupem času změnit, měly by se postupy a procedury oceňování přezkoumávat alespoň jednou ročně a v každém případě předtím, než fond přijme závazek s novou investiční strategií nebo novým druhem aktiv. Jakákoli změna postupů a procedur oceňování, včetně metodik oceňování, by měla dodržovat předem určený proces.
(79)
Správce musí zajistit řádné ocenění jednotlivých aktiv alternativního investičního fondu v souladu s postupy a procedurami oceňování. U některých aktiv, zejména u složitých a nelikvidních finančních nástrojů, existuje vyšší riziko nesprávného ocenění. Správce by měl takovou situaci řešit zavedením dostatečných kontrol zajišťujících, že lze hodnotu aktiv alternativního investičního fondu stanovit s přiměřenou mírou objektivity.
(80)
Výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii se řídí vnitrostátním právem a případně statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu. Toto nařízení se vztahuje pouze na proceduru pro výpočet a nikoli na metodiku výpočtu. Správce může provést výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii sám v rámci administrativních funkcí, které pro alternativní investiční fond vykonává. Alternativně může být pro výkon administrativních funkcí, včetně výpočtu čisté hodnoty aktiv, jmenována třetí osoba. Třetí osoba, která pro správce provádí výpočet čisté hodnoty aktiv, by neměla být pro účely směrnice 2011/61/EU považována za externího znalce, pokud neprovádí oceňování jednotlivých aktiv, včetně aktiv vyžadujících subjektivní úsudek, nýbrž zadává do procesu výpočtu hodnoty získané od správce, zdrojů ocenění nebo externího znalce.
(81)
Existují procedury oceňování, které lze provádět denně, například oceňování finančních nástrojů, avšak existují také procedury oceňování, které nelze provádět se stejnou četností, s jakou probíhají emise, úpisy, zpětné odkupy a zrušení, například oceňování nemovitostí. Četnost oceňování aktiv v držení otevřeného fondu by měla zohledňovat rozdíly v procedurách oceňování ve vztahu k druhům aktiv v držení alternativního investičního fondu.
(82)
Striktní požadavky a omezení, jimž je nutné vyhovět, když má správce v úmyslu pověřit úkoly správce jinou osobu, jsou stanoveny ve směrnici 2011/61/EU. Správce zůstává vždy plně odpovědný za řádný výkon delegovaných úkolů a za to, že budou splňovat požadavky směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření. Správce by proto měl zajistit, že pověřená osoba vykonává a uplatňuje standardy kvality, které by uplatňoval sám správce. Je-li to nutné k zajištění toho, aby byly delegované úkoly soustavně vykonávány ve vysokém standardu, musí být správce rovněž schopen pověření ukončit, a pověření by proto správci mělo udělovat flexibilní právo na ukončení. Omezení a požadavky pověření by se měly vztahovat na činnosti spojené se správou uvedené v příloze I směrnice 2011/61/EU, zatímco podpůrné úkoly typu administrativních nebo technických funkcí napomáhajících výkonu činností spojených se správou, jako je logistická podpora v podobě úklidu, stravování a zajišťování základních služeb nebo produktů, by neměly být považovány za pověření jiné osoby úkoly správce. Dalšími příklady technických nebo administrativních funkcí jsou nákup standardního běžně komerčně dostupného softwaru a využívání příležitostné provozní podpory poskytovatelů softwaru v souvislosti s běžně komerčně dostupnými systémy nebo podpora v oblasti lidských zdrojů, jako je výběr dočasných zaměstnanců nebo zpracování výplatních pásek.
(83)
Aby byla kromě zvýšené efektivity provozování činnosti správce zajištěna i vysoká úroveň ochrany investorů, mělo by být celé pověření založeno na objektivních důvodech. Při posuzování těchto důvodů by příslušné orgány měly zvážit strukturu pověření a její dopad na strukturu správce a vzájemné působení delegovaných činností a činností ponechaných u správce.
(84)
Za účelem posouzení, zda osoba, která fakticky vykonává činnost pověřené osoby, má dostatečně dobrou pověst, by měl být ověřen výkon její činnosti a to, zda se nedopustila trestné činnosti v oblasti financí. Při posuzování požadavku dostatečně dobré pověsti by měly být zváženy veškeré další relevantní informace o osobních kvalitách, které by mohly nepříznivě ovlivnit výkon činnosti dané osoby, například pochybnosti o její čestnosti a integritě.
(85)
Investiční společnosti povolené podle směrnice 2009/65/ES se nepovažují za podniky povolené nebo registrované pro účely správy aktiv podléhající dohledu, protože na základě uvedené směrnice nesmějí provozovat jinou činnost než kolektivní správu portfolia. Podobně samosprávný alternativní investiční fond by neměl být považován za takový podnik, protože by neměl provozovat jinou činnost než vnitřní správu fondu.
(86)
Pokud se pověření týká správy portfolia nebo řízení rizik, jež představují hlavní podnikatelskou činnost správce a mají proto velký význam pro ochranu investorů a systémová rizika, měly by mít příslušný orgán domovského členského státu správce a orgán dohledu podniku třetí země uzavřenou písemnou dohodu o spolupráci, a to navíc k požadavkům čl. 20 odst. 1 písm. c) směrnice 2011/61/EU. Tato dohoda by měla existovat před pověřením jiné osoby. Její ustanovení by měla zohledňovat mezinárodní standardy.
(87)
Písemné dohody by měly příslušným orgánům udělovat právo provádět kontroly na místě, včetně případů, kdy požádají orgán dohledu podniku třetí země, jenž byl pověřen příslušnými úkoly, aby provedl kontroly na místě, i případů, kdy orgán dohledu třetí země požádají o povolení, aby mohly kontrolu provést samy nebo doprovodit pracovníky orgánu dohledu třetí země, aby jim pomohly při provedení kontrol na místě.
(88)
Na základě povinností stanovených směrnicí 2011/61/EU by správci měli vždy jednat v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů nebo investorů do fondů, které spravují. Pověření jiné osoby by proto mělo být přípustné, pouze pokud správcům nebrání v jednání nebo ve správě alternativních investičních fondů v nejlepším zájmu investorů.
(89)
Pro zachování vysokého standardu ochrany investorů musí být u každého pověření jiné osoby zohledněny možné střety zájmů. Několik kritérií by mělo stanovit referenční hodnoty pro identifikaci situací, které by vyústily v podstatný střet zájmů. Uvedená kritéria je třeba chápat jako nevyčerpávající a znamenají, že střety zájmů, jež nejsou podstatné, jsou pro účely směrnice 2011/61/EU rovněž relevantní. Provádění funkcí zajišťování souladu s předpisy nebo auditu by tak mělo být považováno za činnost ve střetu zájmů s úkoly správy portfolia, zatímco tvorba trhu nebo upisování by měly být chápány jako činnosti ve střetu zájmů se správou portfolia nebo řízením rizik. Uvedenou povinností není dotčena povinnost pověřené osoby funkčně a hierarchicky vzájemně oddělit úkoly správy portfolia a řízení rizik v souladu s ustanoveními článku 15 směrnice 2011/61/EU.
(90)
Požadavky na pověření jiné osoby úkoly správce by se měly uplatnit obdobně, pokud pověřená osoba jakýmikoli úkoly, jimiž byla pověřena, dále pověří jinou osobu, a rovněž v případě jakéhokoli dalšího pověření.
(91)
Aby bylo zajištěno, že správce v každém případě vykonává činnosti spojené se správou investic, neměl by delegovat své úkoly v takovém rozsahu, že ho nelze nadále považovat za správce, ale za subjekt typu „poštovní schránka“. Správce by si měl vždy zachovávat dostatečné zdroje, aby mohl účinně dohlížet nad delegovanými úkoly. Správce musí sám vykonávat činnosti spojené se správou investic, mít nezbytné odborné znalosti a zdroje, zachovat si pravomoc k přijímání rozhodnutí spadajících do odpovědnosti vrcholného vedení a vykonávat úkoly vrcholného vedení, mezi něž může patřit provádění obecné investiční politiky a investičních strategií.
(92)
Posouzení struktury pověření je složitý úkol, jenž musí být založen na souboru kritérií, aby si mohly příslušné orgány vytvořit úsudek. Kombinace je nezbytná, aby se zohlednily rozličné struktury fondů a rozličné investiční strategie v Unii. Evropský orgán pro cenné papíry může vypracovat pokyny k zajištění konzistentního posouzení struktur pověření po celé Unii.
(93)
Komise sleduje, jak jsou kritéria uplatňována a jaký mají dopad na trhy. Komise přezkoumá situaci po dvou letech a bude-li to nezbytné, přijme vhodná opatření, kterými podrobněji specifikuje podmínky, za nichž se má za to, že správce delegoval své činnosti v takovém rozsahu, že se stal subjektem typu „poštovní schránka“ a nelze jej dále považovat za správce alternativního investičního fondu.
(94)
Směrnice 2011/61/EU za účelem zajištění vysokého standardu ochrany investorů stanoví rozsáhlý soubor požadavků na depozitáře alternativního investičního fondu. Příslušné konkrétní práva a povinnosti depozitáře, správce, a případně alternativního investičního fondu a třetích osob by proto měly být jasně uvedeny. Písemná smlouva by měla obsahovat veškeré podrobnosti nezbytné pro řádnou úschovu veškerých aktiv alternativního investičního fondu depozitářem nebo třetí osobou, kteří byli pověřeni úkoly úschovy v souladu se směrnicí 2011/61/EU, a pro to, aby depozitář řádně plnil své úkoly v oblasti dohledu a kontroly. S cílem umožnit depozitáři posouzení a kontrolu rizik vyplývajících z opatrování by smlouva měla stanovit dostatečné podrobnosti o kategoriích aktiv, do nichž může alternativní investiční fond investovat, a o zeměpisných regionech, v nichž má fond v úmyslu investovat. Smlouva by rovněž měla obsahovat podrobnosti o postupu eskalace. Depozitář by tak měl správce upozornit na jakákoli podstatná rizika zjištěná v systému vypořádání obchodů s cennými papíry konkrétního trhu. Pokud jde o ukončení smlouvy, mělo by odrážet skutečnost, že ukončení smlouvy je poslední možností depozitáře, pokud není přesvědčen o tom, že jsou aktiva dostatečně chráněna. Mělo by rovněž zamezit morálnímu hazardu, kdy by správce přijímal investiční rozhodnutí bez ohledu na rizika opatrování, protože ve většině případů by nesl odpovědnost depozitář. Za účelem zachování vysokého standardu ochrany investorů by se měl požadavek na sledování třetích osob uplatnit na celý řetězec opatrování.
(95)
Depozitář usazený ve třetí zemi by měl podléhat veřejné obezřetnostní regulaci a obezřetnostnímu dohledu prováděnému orgánem dohledu příslušným pro průběžný dohled, vyšetřování a ukládání sankcí. Pokud uvedený dohled nad depozitářem zahrnuje několik orgánů dohledu, měl by jeden orgán dohledu působit jako kontaktní místo pro účely směrnice 2011/61/EU a veškerá opatření v přenesené pravomoci a prováděcí opatření přijatá na jejím základě.
(96)
Evropská komise by měla provést posouzení právních předpisů třetí země podle čl. 21 odst. 6 posledního pododstavce směrnice 2011/61/EU porovnáním kritérií pro povolení a průběžných podmínek provozování činnosti platných pro depozitáře ve třetí zemi s odpovídajícími požadavky platnými podle práva Unie pro úvěrové instituce, případně investiční podniky pro přístup k činnosti depozitáře a výkon úkolů depozitáře, aby zjistila, zda mají místní kritéria stejný účinek jako kritéria stanovená podle práva Unie. Evropská komise může depozitáře podléhajícího obezřetnostnímu dohledu a licencovanému ve třetí zemi v rámci místní kategorie jiné, než je úvěrová instituce nebo investiční podnik, posoudit, aby zjistila, zda mají příslušná ustanovení práva třetí země stejný účinek jako ustanovení práva Unie pro úvěrové instituce, případně investiční podniky.
(97)
Aby měl depozitář vždy jasný přehled o všech peněžních tocích vstupujících do alternativního investičního fondu i fond opouštějících, měl by správce zajistit, aby depozitář neprodleně obdržel přesné informace o všech peněžních tocích, včetně toků od jakékoli třetí osoby, u níž má fond otevřený hotovostní účet.
(98)
V zájmu řádného sledování peněžních toků alternativního investičního fondu spočívá povinnost depozitáře v zajištění toho, že budou zavedeny a účinně prováděny postupy pro řádné sledování peněžních toků fondu, a že tyto postupy budou pravidelně revidovány. Depozitář by měl konkrétně prozkoumat postup odsouhlasení, aby se přesvědčil, že je postup pro alternativní investiční fond vhodný a že je prováděn ve vhodných intervalech s ohledem na povahu, rozsah a složitost fondu. V rámci takového postupu by se například měl každý jednotlivý peněžní tok vykázaný v bankovních výpisech porovnat s bankovním tokem vykázaným na účtech alternativního investičního fondu. Pokud se odsouhlasení provádí denně, jako je tomu u většiny otevřených alternativních investičních fondů, měl by depozitář své odsouhlasení provádět rovněž denně. Depozitář by měl zejména sledovat případy nesouladu zjištěné v postupech odsouhlasení a nápravná opatření přijatá s cílem neprodleně správce informovat o jakékoli anomálii, která nebyla odstraněna, a provést úplný přezkum postupů odsouhlasení. Tento přezkum by měl být proveden alespoň jednou ročně. Depozitář by měl rovněž včas identifikovat významné peněžní toky, zejména takové, jež by nemusely být v souladu s operacemi alternativního investičního fondu, například změny pozic v aktivech fondu nebo v úpisech a zpětném odkupu, a měl by pravidelně dostávat výkazy hotovostních účtů a kontrolovat soulad svých vlastních záznamů hotovostních pozic se záznamy správce. Depozitář svou evidenci průběžně aktualizuje v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. b) směrnice 2011/61/EU.
(99)
Depozitář musí zajistit, aby veškeré platby provedené investory nebo jménem investorů při úpisu akcií nebo podílových jednotek alternativního investičního fondu byly obdrženy a zaevidovány na jednom nebo několika hotovostních účtech v souladu se směrnicí 2011/61/EU. Správce by proto měl zajistit, že budou depozitáři poskytnuty relevantní informace, které potřebuje k řádnému sledování příjmu plateb od investorů. Správce musí zajistit, že depozitář tyto informace obdrží neprodleně, když třetí osoba dostane pokyn odkoupit nebo emitovat akcie nebo podílové jednotky alternativního investičního fondu. Aby se zamezilo jakémukoli zneužití plateb od investorů, subjekt odpovědný za úpis a zpětný odkup akcií nebo podílových jednotek alternativního investičního fondu by proto měl tyto informace na konci pracovního dne předat depozitáři.
(100)
V závislosti na druhu aktiv, které mají být uschovány, jsou aktiva buď držena v opatrování, například finanční nástroje, které lze zaregistrovat na účtu finančních nástrojů, nebo které lze fyzicky doručit depozitáři v souladu se směrnicí 2011/61/EU, nebo které mohou podléhat ověření vlastnictví a vedení záznamů. Depozitář by měl držet v opatrování veškeré finanční nástroje alternativního investičního fondu nebo správce jednajícího jménem fondu, které lze zaregistrovat nebo držet na účtu přímo nebo nepřímo jménem depozitáře nebo třetí osoby, která je pověřena úkoly opatrování, zejména na úrovni centrálního depozitáře cenných papírů. Kromě uvedených situací je třeba držet v opatrování finanční nástroje, které jsou přímo zaregistrovány pouze u samotného emitenta nebo jeho zástupce jménem depozitáře nebo třetí osoby, která je pověřena úkoly opatrování. Finanční nástroje, které jsou v souladu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy zaregistrovány u emitenta nebo jeho zástupce pouze jménem alternativního investičního fondu, jako jsou investice fondů soukromého a rizikového kapitálu do nekotovaných společností, by neměly být drženy v opatrování. Všechny finanční nástroje, které lze fyzicky doručit depozitáři, by měly být drženy v opatrování. Pokud jsou splněny podmínky ohledně toho, které finanční nástroje mají být drženy v opatrování, finanční nástroje, které se poskytují jako zajištění třetí osobě nebo je třetí osoba poskytuje ve prospěch alternativního investičního fondu, musí být rovněž drženy v opatrování, a to samotným depozitářem nebo třetí osobou, která je pověřena úkoly opatrování, pokud je vlastní alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu. Rovněž finanční nástroje ve vlastnictví alternativního investičního fondu nebo správce jménem fondu, u nichž fond nebo správce jménem fondu udělil souhlas s opětovným použitím ze strany depozitáře, zůstávají v opatrování, dokud není vykonáno právo na opětovné použití.
(101)
Finanční nástroje držené v opatrování by měly být vždy předmětem patřičné péče a ochrany. Aby bylo zajištěno řádné posouzení rizik opatrování, měl by depozitář v rámci výkonu patřičné péče zejména vědět, které třetí osoby představují řetězec opatrování, zajistit, aby byla v celém řetězci opatrování splněna povinnost patřičné opatrnosti a oddělení aktiv, zajistit, aby měl příslušná práva na přístup ke knihám a záznamům třetích osob, které jsou pověřeny úkoly opatrování, zajistit dodržení těchto požadavků, zdokumentovat veškeré tyto povinnosti a zpřístupnit tyto dokumenty správci a podávat mu zprávy.
(102)
Aby se zamezilo obcházení požadavků směrnice 2011/61/EU, měl by depozitář uplatnit povinnosti úschovy na podkladová aktiva finančních struktur, případně právních struktur kontrolovaných přímo nebo nepřímo alternativním investičním fondem nebo správcem jednajícím jménem fondu. Uvedený přístup se zohledněním by se neměl uplatnit na fondy fondů ani na řídící a podřízené fondy, pokud mají depozitáře, který provádí řádnou úschovu aktiv fondu.
(103)
Depozitář by měl mít vždy komplexní přehled o všech aktivech, která nejsou finančními nástroji, které mají být drženy v opatrování. Uvedená aktiva by měla podléhat povinnosti ověřování vlastnictví a vedení záznamů podle směrnice 2011/61/EU. Příklady takových aktiv jsou fyzická aktiva, která se nekvalifikují jako finanční nástroje podle směrnice 2011/61/EU nebo je nelze fyzicky doručit depozitáři, finanční smlouvy jako jsou deriváty, peněžní vklady nebo investice do soukromě vlastněných společností a partnerských podílů.
(104)
Aby bylo dosaženo dostatečné jistoty o tom, že alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu je skutečným vlastníkem aktiv, měl by depozitář zajistit, aby získal veškeré informace, jež považuje za nezbytné k tomu, aby se ujistil, že alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu je držitelem vlastnického práva k danému aktivu. Takové informace může představovat kopie úředního dokumentu dokládajícího, že alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu je vlastníkem aktiva, nebo jakékoli oficiální a spolehlivé důkazy, které depozitář považuje za vhodné. Pokud je to nezbytné, měl by si depozitář od alternativního investičního fondu nebo správce, případně od třetí osoby, vyžádat další důkazy.
(105)
Depozitář by si měl vést záznamy o všech aktivech, u nichž je přesvědčen, že je alternativní investiční fond jejich vlastníkem. Může zavést postup pro získávání informací od třetích osob, v jehož rámci mohou být realizovatelné postupy zajišťující, že aktiva nelze převést, aniž by o takové transakci byl informován depozitář nebo třetí osoba pověřená úkoly úschovy, a to v případě alternativních investičních fondů s málo častými transakcemi, případně transakcemi, u nichž před vypořádáním dochází k vyjednávání. U alternativních investičních fondů s častějšími obchody v rámci portfolia, jako jsou investice do kotovaných derivátů, může být na místě požadavek mít pro každou transakci přístup k listinným důkazům od třetí osoby.
(106)
Aby bylo zajištěno, že je depozitář schopen vykonávat své povinnosti, je nezbytné vyjasnit úkoly stanovené v čl. 21 odst. 9 směrnice 2011/61/EU, a zejména kontroly druhé úrovně, které má depozitář provádět. Takové úkoly by depozitáři neměly bránit v provádění ověřování ex ante, pokud to považuje za vhodné a po dohodě se správcem. Aby bylo zajištěno, že je schopen vykonávat své povinnosti, měl by depozitář zavést svůj vlastní postup eskalace pro řešení situací, v nichž byly zjištěny nesrovnalosti. Tento postup byl měl zajistit, aby bylo příslušným orgánům oznámeno jakékoli podstatné porušení. Povinností dohledu depozitáře vůči třetím osobám specifikovanou v tomto nařízení nejsou dotčeny povinnosti správce podle směrnice 2011/61/EU.
(107)
Depozitář by měl kontrolovat soulad mezi počtem emitovaných podílových jednotek nebo akcií a výnosy získanými z upisování. Kromě toho aby se zajistilo, že byly při upsání přijaty platby od investorů, měl by depozitář dále zajistit, aby bylo provedeno další odsouhlasení mezi pokyny k upsání a výnosy z upsání. Stejné odsouhlasení by mělo být provedeno ve vztahu k pokynům k vyplacení. Depozitář by měl rovněž ověřit, zda počet podílových jednotek nebo akcií na účtech alternativního investičního fondu odpovídá počtu podílových jednotek nebo akcií v oběhu zapsaných v registru fondu. Depozitář by měl své postupy příslušně upravit s ohledem na četnost upisování a zpětného odkupu.
(108)
Depozitář by měl podniknout veškeré nezbytné kroky k zajištění účinného provedení vhodných postupů a procedur oceňování aktiv alternativního investičního fondu, a to kontrolou vzorků nebo porovnáním konzistentnosti změn při výpočtu čisté hodnoty aktiv v průběhu času s referenční hodnotou. Při zavádění svých postupů by měl depozitář jasně chápat metodiky oceňování, které správce nebo externí znalec používá k ocenění aktiv alternativního investičního fondu. Četnost takových kontrol by měla odpovídat četnosti oceňování aktiv alternativního investičního fondu.
(109)
Depozitář by měl na základě své povinnosti dohledu podle směrnice 2011/61/EU zavést postup pro ex post ověření toho, že alternativní investiční fond dodržuje příslušné právní a správní předpisy a svůj statut a zakládací dokumenty. Patří sem například kontrola toho, že investice alternativního investičního fondu jsou v souladu s jeho investičními strategiemi popsanými ve statutu a nabídkových dokumentech fondu, a zajištění toho, aby fond neporušil svá případná investiční omezení. Depozitář by měl sledovat transakce alternativního investičního fondu a jakékoli nezvyklé transakce vyšetřit. Pokud jsou limity nebo omezení stanovené v příslušných vnitrostátních právních a správních předpisech nebo ve statutu a zakládacích dokumentech alternativního investičního fondu porušeny, depozitář by měl například od správce získat pokyn zastavit transakci, která limity nebo omezení porušuje, na náklady správce. Toto nařízení depozitáři nebrání v tom, aby přijal přístup ex ante, pokud to považuje za vhodné a po dohodě se správcem.
(110)
Depozitář by měl zajistit, aby byly příjmy správně vypočítány v souladu se směrnicí 2011/61/EU. Za tímto účelem musí zajistit, aby byly příjmy řádně rozděleny, a pokud zjistí chybu, aby správce přijal vhodná nápravná opatření. Poté, co depozitář výše uvedené zajistí, měl by ověřit úplnost a správnost rozdělení příjmů a zejména plateb dividend.
(111)
Při delegování úkolů správy souvisejících s jinými aktivy podle směrnice 2011/61/EU se bude pověření ve většině případů pravděpodobně týkat administrativních úkolů. Pokud depozitář deleguje úkoly vedení evidence, bude tedy mít povinnost zavést a uplatňovat vhodný a zdokumentovaný postup zajišťující, že pověřená osoba bude vždy splňovat požadavky čl. 21 odst. 11 písm. d) směrnice 2011/61/EU. Pro zajištění dostatečné úrovně ochrany aktiv je nezbytné stanovit určité zásady, které by se měly uplatňovat na delegování úkolů správy. Pro delegování povinností opatrování je důležité stanovit několik klíčových zásad, které musí být v průběhu procesu pověření účinně uplatňovány. Tyto zásady by neměly být považovány za vyčerpávající, ať už jde o uvedení všech podrobností jednání s patřičnou dovedností, péčí a opatrností ze strany depozitáře, nebo o uvedení všech kroků, které by depozitář měl podniknout ve vztahu k samotným těmto zásadám. Povinnost průběžně sledovat třetí osobu pověřenou úkoly správy by měla spočívat v ověřování toho, že tato třetí osoba správně provádí veškeré delegované úkoly a dodržuje smlouvu o pověření. Třetí osoba by měla jednat čestně, v dobré víře s ohledem na nejlepší zájmy alternativního investičního fondu a jeho investorů, v souladu s regulačními požadavky a požadavky dohledu a měla by jednat s dovedností, péčí a opatrností, jež se za srovnatelných podmínek obvykle očekávají od velmi obezřetného subjektu uvedené finanční profese. Depozitář by měl přezkoumat mimo jiné prvky posouzené v průběhu procesu výběru a jmenování a postavit tyto prvky do perspektivy jejich porovnáním s vývojem na trhu. Forma pravidelného přezkumu by měla odrážet okolnosti, aby byl depozitář schopen řádně posoudit rizika spojená s rozhodnutím svěřit aktiva třetí osobě. Četnost přezkumu by měla být přizpůsobena, aby byla vždy v souladu s tržními podmínkami a souvisejícími riziky. Aby mohl depozitář účinně reagovat na možnou platební neschopnost třetí osoby, měl by provádět krizové plánování včetně případného koncipování alternativních strategií nebo možného výběru alternativních poskytovatelů. Taková opatření mohou sice snížit riziko opatrování pro depozitáře, nemění však povinnost vrátit finanční nástroje nebo uhradit odpovídající částku v případě jejich ztráty, což závisí na tom, zda jsou splněny požadavky čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU či nikoli.
(112)
Při delegování úkolů úschovy by měl depozitář zajistit, aby byly splněny požadavky čl. 21 odst. 11 písm. d) bodu iii) směrnice 2011/61/EU a aby aktiva klientů alternativního investičního fondu depozitáře byla řádně oddělena. Tato povinnost by měla zejména zajistit, aby nedošlo ke ztrátě aktiv alternativního investičního fondu v důsledku platební neschopnosti třetí osoby, která je pověřena úkoly úschovy. Za účelem minimalizace tohoto rizika v zemích, kde insolvenční právo účinky oddělení neuznává, by měl depozitář podniknout další kroky. Depozitář by mohl informovat alternativní investiční fond a správce jednajícího jménem fondu, aby byly takovéto aspekty rizik opatrování řádně zohledněny v investičním rozhodnutí, nebo podniknout opatření, která jsou možná v místních jurisdikcích, aby byla aktiva maximálně chráněna proti platební neschopnosti podle místních právních předpisů. Depozitář by dále mohl zakázat dočasné schodky v aktivech klientů, využít rezervy nebo zavést mechanismy zakazující využití debetního zůstatku pro jednoho klienta na kompenzaci kreditního zůstatku jiného klienta. Taková opatření mohou sice snížit riziko opatrování pro depozitáře při delegování úkolů opatrování, nemění však povinnost vrátit finanční nástroje nebo uhradit odpovídající částku v případě jejich ztráty, což závisí na tom, zda jsou splněny požadavky směrnice 2011/61/EU či nikoli.
(113)
Odpovědnost depozitáře podle čl. 21 odst. 12 druhého pododstavce směrnice 2011/61/EU nastává v případě ztráty finančního nástroje, který drží v opatrování sám depozitář nebo třetí osoba pověřená úkoly opatrování, neprokáže-li depozitář, že ke ztrátě došlo vlivem vnějších okolností, jež nebylo možné ovlivnit a jejichž důsledky by i přes veškeré vynaložené úsilí, které lze spravedlivě požadovat, byly nevyhnutelné. Takováto ztráta by se měla rozlišovat od investiční ztráty pro investory, k níž dojde snížením hodnoty aktiv v důsledku investičního rozhodnutí.
(114)
Pro určení ztráty je důležité, aby byla uznána za definitivní, kdy neexistuje vyhlídka na opětovné získání finančního aktiva. Situace, kdy je finanční nástroj pouze dočasně nedostupný nebo zmrazený, by se proto neměly považovat za ztrátu ve smyslu čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU. Naproti tomu lze stanovit tři situace, kdy by ztráta měla být považována za definitivní: pokud finanční nástroj již neexistuje nebo nikdy neexistoval; pokud finanční nástroj existuje, ale alternativní investiční fond k němu definitivně ztratil vlastnické právo; a pokud alternativní investiční fond má vlastnické právo, avšak již jej není schopen převádět nebo trvale vytvářet omezená vlastnická práva
(115)
Má se za to, že finanční nástroj již neexistuje, například pokud se ztratil v důsledku účetní chyby, kterou nelze opravit, nebo že nikdy neexistoval, pokud bylo vlastnictví alternativního investičního fondu zaregistrováno na základě zfalšovaných dokumentů. Situace, kdy je ztráta finančních nástrojů způsobena podvodným jednáním, by měla být považována za ztrátu.
(116)
Ztrátu nelze konstatovat, pokud byl finanční nástroj nahrazen jiným finančním nástrojem nebo na něj převeden, například v situacích, kdy jsou v rámci reorganizace společnosti zrušeny akcie a nahrazeny emisí nových akcií. Alternativní investiční fond by neměl být považován za trvale zbavený svého vlastnického práva na finanční nástroj, pokud fond nebo správce jednající jménem fondu legitimně převedl vlastnictví na třetí osobu. Pokud existuje rozdíl mezi právním vlastnictvím a skutečným vlastnictvím aktiv, měla by definice ztráty odkazovat na ztrátu skutečného vlastnictví.
(117)
Pouze v případě vnějších okolností, které nemohl depozitář ovlivnit, a jejichž důsledky i přes veškeré vynaložené úsilí, které lze spravedlivě požadovat, byly nevyhnutelné, se může depozitář vyhnout odpovědnosti podle čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU. Aby byl depozitář zproštěn odpovědnosti, měl by prokázat kumulativní splnění uvedených podmínek.
(118)
Nejprve je třeba určit, zda okolnosti, které vedly ke ztrátě, byly vnější. Odpovědnost depozitáře by neměla být dotčena pověřením, a okolnost by proto měla být považována za vnější, pokud k ní nedojde v důsledku jednání nebo opomenutí depozitáře nebo třetí osoby, jež byla pověřena úkoly opatrování finančních nástrojů držených v opatrování. Poté by se mělo posuzovat, zda bylo nemožné okolnost ovlivnit, a to ověřením, že nebylo nic, co by obezřetný depozitář mohl přiměřeně učinit, aby zabránil vzniku dané okolnosti. V této fázi lze za vnější okolnosti, jež nebylo možné ovlivnit, považovat přírodní jevy a jednání veřejného orgánu. Proto jsou v situaci platební neschopnosti třetí osoby pověřené úkoly opatrování právní předpisy země, v níž jsou nástroje drženy v opatrování a která neuznává účinky řádně provedeného oddělení aktiv, považovány za vnější okolnost, již není možné ovlivnit. Naproti tomu ztrátu způsobenou neprovedením požadavků na oddělení aktiv stanovených v čl. 21 odst. 11 písm. d) bodu iii) směrnice 2011/61/EU nebo ztrátu aktiv v důsledku narušení činnosti třetí osoby v souvislosti s její platební neschopností nelze považovat za vnější okolnosti, jež není možné ovlivnit.
(119)
Depozitář by měl také prokázat, že ztráta byla i přes veškeré vynaložené úsilí, které lze spravedlivě požadovat, nevyhnutelná. Depozitář by měl v této souvislosti informovat správce a přijmout vhodná opatření v závislosti na okolnostech. Například v situaci, kdy se depozitář domnívá, že jediným vhodným opatřením je zcizení finančních nástrojů, měl by řádně informovat správce, jenž musí následně depozitáři dát písemný pokyn, zda má finanční nástroje nadále držet, nebo je zcizit. O jakémkoli pokynu, aby depozitář aktiva nadále držel, by měli být neprodleně informováni investoři alternativního investičního fondu. Správce nebo alternativní investiční fond by měli náležitě brát v úvahu doporučení depozitáře. V závislosti na okolnostech, pokud se depozitář nadále obává, že standard ochrany finančního nástroje není i přes opakovaná varování dostatečný, měl by zvážit další možná opatření, například ukončení smlouvy, pokud je alternativnímu investičnímu fondu poskytnuta určitá doba, aby si v souladu s vnitrostátním právem našel jiného depozitáře.
(120)
V zájmu zajištění stejného standardu ochrany investorů by se měla stejná kritéria uplatňovat na pověřenou osobu, na niž depozitář smluvně převedl svou odpovědnost. Proto aby byla pověřená osoba zproštěna odpovědnosti podle čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU, měla by prokázat kumulativní splnění stejných podmínek.
(121)
Depozitář se za určitých okolností může zprostit odpovědnosti za ztrátu finančních nástrojů, které má v opatrování třetí osoba pověřená úkoly opatrování. Aby bylo takové zproštění odpovědnosti povoleno, musí existovat objektivní důvod pro uzavření smlouvy o takovém zproštění odpovědnosti, který přijme depozitář i alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu. Pro každé zproštění odpovědnosti by měl být stanoven objektivní důvod s ohledem na konkrétní okolnosti, za nichž bylo opatrování delegováno.
(122)
Při zvažování objektivního důvodu by mělo být dosaženo správné rovnováhy, aby bylo zajištěno, že se lze smluvního zproštění účinně dovolávat, je-li to třeba, a že existují dostatečné záruky k zamezení jakéhokoli zneužití smluvního zproštění odpovědnosti depozitářem. Smluvní zproštění odpovědnosti by za žádných okolností nemělo být použito k obcházení požadavků na odpovědnost depozitáře podle směrnice 2011/61/EU. Depozitář by měl prokázat, že jej specifické okolnosti donutily pověřit úkoly opatrování třetí osobu. Smluvní zproštění odpovědnosti by mělo vždy být v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu nebo jeho investorů a fond nebo správce jednající jménem fondu by měli výslovně uvést, že jednají v takovém nejlepším zájmu. Příklady scénářů by měly uvádět situace, v nichž lze dospět k závěru, že depozitář nemá jinou možnost než pověřit úkoly opatrování třetí osoby.
(123)
Je důležité, aby příslušné orgány pravidelně dostávaly řádné a dostatečné informace pro účely dohledu nad činností správců a s ní souvisejících rizik. Navíc protože může mít činnost správců důsledky napříč hranicemi a na finančních trzích, měly by příslušné orgány správce a alternativní investiční fondy pečlivě sledovat, aby mohly přijmout vhodná opatření s cílem zamezit vzniku systémových rizik. Díky zvýšené transparentnosti a soudržnosti dosažených prostřednictvím ustanovení o podávání zpráv a příslušných informací v souladu s prováděcími opatřeními by příslušné orgány měly být schopny odhalit rizika na finančních trzích a reagovat na ně.
(124)
Je nezbytné, aby investoři získali o konkrétních správcích a alternativních investičních fondech a o jejich struktuře minimální nezbytné informace, aby mohli přijímat správná investiční rozhodnutí uzpůsobená jejich potřebám a ochotě podstupovat riziko. Tyto informace by měly být jasné, spolehlivé, snadno pochopitelné a jasně prezentované, přičemž užitečnost informací se zvyšuje, pokud jsou porovnatelné mezi jednotlivými správci a alternativními investičními fondy a mezi po sobě následujícími obdobími. Správce by neměl provozovat činnosti, jež jsou na úkor cíle porozumění a užitečnosti informací pro investory před jejich poskytnutím, například maskování skutečného stavu věcí.
(125)
Je nezbytné stanovit rámec určující minimální standardy ohledně podávání výročních zpráv včetně klíčových prvků a nevyčerpávajícího seznamu položek. Podstatné změny údajů podle čl. 22 odst. 2 písm. d) směrnice 2011/61/EU by se měly poskytnout ve výroční zprávě v rámci finančních výkazů. Kromě nevyčerpávajícího seznamu podkladových řádkových položek mohou být uvedeny další řádkové položky, nadpisy a mezisoučty, pokud je uvedení těchto položek relevantní pro porozumění celkové finanční situaci nebo výsledkům alternativního investičního fondu. Položky s rozdílnou povahou nebo funkcí lze seskupit, pokud jednotlivě nemají podstatný význam. Mohou být seskupeny jako „jiné“, například „jiná aktiva“ nebo „jiná pasiva“. Pokud se určité řádkové položky konkrétního alternativního investičního fondu vůbec netýkají, nemusí být uvedeny. Bez ohledu na účetní standardy používané v souladu se směrnicí 2011/61/EU by měla být všechna aktiva oceněna alespoň jednou ročně. Rozvaha nebo výkaz aktiv a pasiv podle směrnice 2011/61/EU by měly zahrnovat mimo jiné hotovost a peněžní ekvivalenty. Peněžní ekvivalenty by se tak pro účely výpočtu expozice alternativního investičního fondu vůči riziku měly považovat za vysoce likvidní investice.
(126)
Pokud jde o obsah a formát zprávy o činnosti v účetním období, jež musí být podle směrnice 2011/61/EU součástí výroční zprávy, měla by obsahovat poctivý a vyvážený přehled činností alternativního investičního fondu s popisem hlavních rizik a investic nebo ekonomických nejistot, kterým čelí. Poskytnutí uvedených informací by nemělo mít za následek zveřejnění vlastnických informací alternativního investičního fondu, jež by poškozovalo jeho zájmy a zájmy jeho investorů. Proto pokud by zveřejnění konkrétních vlastnických informací mělo takový účinek, mohou být shrnuty tak, aby se takovému účinku zamezilo, a není nutné uvádět například výsledky nebo statistiky individuální společnosti nebo investice v portfoliu, jež by mohly vést ke zveřejnění vlastnických informací alternativního investičního fondu. Takové informace by měly být uvedeny ve zprávě vedení, která se obvykle předkládá spolu s finančními výkazy.
(127)
Pokud jde o obsah a formát informací o odměňování, kdy se informace předkládají na úrovni správce, měly by být poskytnuty další informace o přidělení nebo rozdělení celkové odměny ve vztahu k příslušnému alternativnímu investičnímu fondu. Toho lze dosáhnout poskytnutím údajů o celkové odměně správce rozdělené na pevnou a pohyblivou složku, prohlášením, že se tyto údaje vztahují na správce jako celek a nikoli na alternativní investiční fond, uvedením počtu alternativních investičních fondů a fondů SKIPCP spravovaných správcem a veškerých aktiv spravovaných těmito alternativními investičními fondy a fondy SKIPCP s přehledem zásad odměňování a poskytnutím odkazu, kde jsou úplné zásady odměňování správce na žádost investorů dostupné. Lze poskytnout další podrobnosti uvedením celkové pohyblivé odměny financované platbami alternativního investičního fondu, a to podle případu buď prostřednictvím výkonnostního poplatku nebo odměny za zhodnocení kapitálu. Kromě poskytnutí informací o odměňování může být vhodné, aby správci poskytli informace o finančních a nefinančních kritériích zásad a postupů odměňování pro příslušné kategorie zaměstnanců, aby mohli investoři posoudit stávající pobídky.
(128)
Pokud alternativní investiční fond emituje podílové jednotky, měl by být v době převodu proveden výpočet jakýchkoli aktiv převáděných do vyčleněných aktiv (side pockets), a to na základě počtu podílových jednotek přidělených při převodu aktiv vynásobeném cenou za podílovou jednotku. Za všech okolností by měly být jasně poskytnuty informace o oceňovacím základu a měly by obsahovat údaje využité pro provedení ocenění.
(129)
Za účelem řízení likvidity by správci měli mít možnost uzavírat jménem alternativních investičních fondů, které spravují, dohody o půjčkách. Tyto dohody mohou být krátkodobé nebo mít trvalejší povahu. Ve druhém případě je pravděpodobnější, že taková dohoda bude mít podobu zvláštního opatření pro účely řízení nelikvidních aktiv.
(130)
V souladu se zásadou rozlišení a s uznáním rozmanitosti druhů alternativních investičních fondů by se poskytování informací investorům, jež se od správců vyžaduje, mělo lišit podle druhu fondu a mělo by záviset na dalších faktorech, jako je investiční strategie a složení portfolia.
(131)
Směrnice 2011/61/EU požaduje od správců, aby příslušnému orgánu svého domovského členského státu pravidelně poskytovali určité informace, a to za každý unijní alternativní investiční fond, který spravují, a za každý alternativní investiční fond, který nabízejí v Unii. Je proto důležité dále specifikovat informace, které se mají poskytovat, a četnost podávání zpráv v závislosti na hodnotě spravovaných aktiv v portfoliích alternativních investičních fondů spravovaných daným správcem. Je třeba určit pro forma vzory pro podávání zpráv, které by měli správci vyplňovat pro alternativní investiční fondy, které spravují. Pokud subjekt, který má povolení jako správce, nabízí alternativní investiční fondy spravované jinými správci, nejedná jako správce uvedených fondů, ale jako zprostředkovatel jako jakýkoli investiční podnik, na nějž se vztahuje směrnice 2004/39/ES. Neměl by proto mít povinnost podávat za tyto alternativní investiční fondy zprávy, jelikož by to vedlo k dvojnásobnému nebo vícenásobnému podávání zpráv. Povinnost podávat zprávy by nicméně měla platit pro mimounijní správce, kteří spravují alternativní investiční fondy nabízené v Unii.
(132)
Prahová hodnota stanovená tímto nařízením vyvolává pouze povinnosti podávat zprávy stanovené v čl. 24 odst. 4 směrnice 2011/61/EU. Alternativní investiční fond, jehož hodnota pákového efektu vypočítaná v souladu se závazkovou metodou je nižší než trojnásobek čisté hodnoty jeho aktiv, se nepovažuje za fond využívající pákový efekt ve velké míře. Příslušné orgány si však mohou vyžádat další informace, je-li to nezbytné pro účinné sledování systémových rizik. Kromě toho jsou díky stanovení prahové hodnoty pro podávání zpráv informace související se vznikem systémového rizika v celé Unii shromažďovány jednotně, což správcům zajišťuje jistotu.
(133)
Dohledové pravomoci příslušného orgánu podle čl. 25 odst. 3 směrnice 2011/61/EU se vykonávají v rámci nového systému dohledu, jehož součástí jsou průběžné procesy dohledu a posuzování systémových rizik správců prováděné příslušnými orgány a evropskými orgány dohledu s ohledem na stabilitu a integritu finančního systému. Příslušné orgány by měly řádně využívat obdržené informace a měly by uložit limity pákového efektu využívaného správcem nebo jiná omezení správy alternativního investičního fondu ve vztahu k spravovaným fondům, pokud to považují za nezbytné v zájmu zajištění stability a integrity finančního systému. Posouzení systémového rizika se bude pravděpodobně lišit v závislosti na ekonomickém prostředí, přičemž kterýkoli správce může ve vztahu k alternativním investičním fondům, které spravuje, potenciálně mít systémový význam. Je proto základním požadavkem, aby příslušné orgány obdržely veškeré informace nezbytné k řádnému posouzení uvedených situací, aby se zamezilo vzniku systémového rizika. Příslušné orgány by poté měly informace důkladně posoudit a přijmout vhodná opatření.
(134)
Aby umožnila unijním správcům spravovat a nabízet mimounijní alternativní investiční fondy a mimounijním správcům spravovat a nabízet alternativní investiční fondy v Unii, požaduje směrnice 2011/61/EU, aby byly s příslušnými orgány dohledu třetí země, v nichž je usazen mimounijní alternativní investiční fond, případně mimounijní správce, uzavřeny vhodné dohody o spolupráci. Tyto dohody by měly zajistit alespoň účinnou výměnu informací, která příslušným orgánům Unie umožní plnit své povinnosti v souladu se směrnicí 2011/61/EU.
(135)
Dohody o spolupráci by měly příslušným orgánům umožnit provádění jejich povinností v oblasti dohledu a prosazování ve vztahu ke třetím zemím. Měly by proto stanovit jasný a konkrétní rámec pro přístup k informacím, pro provádění kontrol na místě a pro pomoc, kterou mají poskytovat orgány třetí země. Měly by zajistit, že obdržené informace bude možné sdílet s ostatními dotčenými příslušnými orgány, jakož i s Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy a s Evropskou radou pro systémová rizika.
(136)
S cílem umožnit příslušným orgánům, správcům a depozitářům přizpůsobit se novým požadavkům tohoto nařízení, aby mohly být účinně a účelně uplatňovány, mělo by být datum zahájení použitelnosti tohoto nařízení sladěno s datem pro provedení směrnice 2011/61/EU,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
DEFINICE
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení se vedle definic uvedených v článku 2 směrnice 2011/61/EU použijí tyto definice:
1)
„kapitálovým závazkem“ se rozumí smluvní závazek investora poskytnout alternativnímu investičnímu fondu na žádost správce dohodnutou částku investice;
2)
„příslušnou osobou“ v souvislosti se správcem se rozumí:
a)
ředitel, společník či jemu rovnocenná osoba nebo člen vedení správce;
b)
zaměstnanec správce, jakož i jiná fyzická osoba, jejíž služby má správce k dispozici a pod kontrolou a jež se účastní kolektivní správy portfolií prováděné správcem;
c)
fyzická nebo právnická osoba, která se přímo účastní poskytování služeb správci na základě pověřovacího opatření pro třetí osoby za účelem poskytování kolektivní správy portfolií správcem;
3)
„vrcholným vedením“ se rozumí osoba nebo osoby, které skutečně řídí podnikatelskou činnost správce v souladu s čl. 8 odst. 1 písm. c) směrnice 2011/61/EU, a případně exekutivní člen nebo členové řídícího orgánu;
4)
„řídícím orgánem“ se rozumí orgán, jenž má ve správci konečnou rozhodovací pravomoc, zahrnující funkci dohledu a řízení, nebo pouze funkci řízení, pokud jsou tyto dvě funkce oddělené;
5)
„zvláštním opatřením“ se rozumí opatření, které je přímým důsledkem nelikvidní povahy aktiv alternativního investičního fondu, má vliv na specifická práva investorů na odkup u určitého druhu podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu a je specifickým nebo odděleným opatřením lišícím se od obecných práv investorů na odkup.
KAPITOLA II
OBECNÁ USTANOVENÍ
ODDÍL 1
Výpočet spravovaných aktiv
(čl. 3 odst. 2 směrnice 2011/61/EU)
Článek 2
Výpočet celkové hodnoty spravovaných aktiv
1. Aby se kvalifikoval pro výjimku stanovenou v čl. 3 odst. 2 směrnice 2011/61/EU, musí správce:
a)
identifikovat veškeré alternativní investiční fondy, pro něž je jmenován jako správce nesamosprávného alternativního investičního fondu, nebo alternativní investiční fondy, pro něž je správcem, umožňuje-li právní forma fondu samosprávu, v souladu s článkem 5 směrnice 2011/61/EU;
b)
pro každý spravovaný alternativní investiční fond identifikovat portfolio aktiv a v souladu s pravidly pro oceňování stanovenými právními předpisy země, v níž je fond usazen, případně statutem nebo zakládacími dokumenty fondu určit odpovídající hodnotu spravovaných aktiv, včetně veškerých aktiv nabytých s využitím pákového efektu;
c)
sloučit určené hodnoty spravovaných aktiv všech spravovaných alternativních investičních fondů a výslednou celkovou hodnotu spravovaných aktiv porovnat s příslušnou prahovou hodnotou stanovenou v čl. 3 odst. 2 směrnice 2011/61/EU.
2. Pro účely odstavce 1 se do výpočtu nezahrnují subjekty kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP), pro něž správce jedná jako ustanovená správcovská společnost podle směrnice 2009/65/ES.
Pro účely odstavce 1 se do výpočtu zahrnují alternativní investiční fondy spravované správcem v rámci pověření jiné osoby v souladu s článkem 20 směrnice 2011/61/EU. Portfolia alternativních investičních fondů, které správce spravuje v rámci pověření jiné osoby, jsou však z výpočtu vyloučena.
3. Pro účely výpočtu celkové hodnoty spravovaných aktiv se každá pozice plynoucí z derivátového nástroje, včetně jakéhokoli derivátu vloženého do převoditelných cenných papírů, převede na svou rovnocennou pozici plynoucí z podkladových aktiv derivátu za použití převodních metodik stanovených v článku 10. Absolutní hodnota uvedené rovnocenné pozice se následně použije pro výpočet celkové hodnoty spravovaných aktiv.
4. Pokud alternativní investiční fond investuje do jiných alternativních investičních fondů spravovaných stejným správcem nesamosprávného alternativního investičního fondu, může být uvedená investice vyloučena z výpočtu aktiv spravovaných správcem.
5. Pokud jeden podfond v rámci samosprávného nebo nesamosprávného alternativního investičního fondu investuje do jiného podfondu uvedeného fondu, může být uvedená investice vyloučena z výpočtu aktiv spravovaných správcem.
6. Celková hodnota spravovaných aktiv se vypočítá v souladu s odstavci 1 až 4 alespoň jednou ročně a za použití nejnovějších dostupných hodnot aktiv. Nejnovější dostupná hodnota aktiv každého alternativního investičního fondu se získá během dvanácti měsíců předcházejících datu výpočtu prahové hodnoty v souladu s první větou tohoto odstavce. Správce určí datum výpočtu prahové hodnoty a konzistentně jej uplatňuje. Veškeré následné změny zvoleného data musí být odůvodněny příslušnému orgánu. Při výběru data výpočtu prahové hodnoty vezme správce v úvahu dobu a četnost oceňování spravovaných aktiv.
Článek 3
Průběžné sledování spravovaných aktiv
Správci zřídí, provedou a uplatňují postupy průběžného sledování celkové hodnoty spravovaných aktiv. Sledování odráží aktuální přehled spravovaných aktiv a zahrnuje pozorování úpisů a zpětných odkupů, nebo případně čerpání kapitálu, rozdělení kapitálu a hodnotu investovaných aktiv pro každý alternativní investiční fond.
Blízkost celkové hodnoty spravovaných aktiv k prahové hodnotě stanovené v čl. 3 odst. 2 směrnice 2011/61/EU a předpokládané upisování a zpětný odkup se vezmou v úvahu pro posouzení potřeby častějšího provádění výpočtu celkové hodnoty spravovaných aktiv.
Článek 4
Příležitostné překročení prahové hodnoty
1. Správce posuzuje situace, kdy celková hodnota spravovaných aktiv překročí příslušnou prahovou hodnotu, aby určil, zda mají dočasnou povahu či nikoli.
2. Pokud celková hodnota spravovaných aktiv překročí příslušnou prahovou hodnotu a správce má za to, že situace nemá dočasnou povahu, oznámí to neprodleně příslušnému orgánu, uvede, že se má za to, že situace nemá dočasnou povahu, a v souladu s článkem 7 směrnice 2011/61/EU požádá do 30 kalendářních dnů o povolení.
3. Pokud celková hodnota spravovaných aktiv překročí příslušnou prahovou hodnotu a správce má za to, že situace má dočasnou povahu, oznámí to neprodleně příslušnému orgánu a uvede, že se má za to, že situace má dočasnou povahu. V oznámí se uvedou podpůrné informace odůvodňující posouzení dočasné povahy situace správcem včetně popisu situace a vysvětlení důvodů, proč je považována za dočasnou.
4. Situace se nepovažuje za dočasnou, pokud bude pravděpodobně trvat déle než tři měsíce.
5. Tři měsíce po datu, kdy celková hodnota spravovaných aktiv překročila příslušnou prahovou hodnotu, správce přepočítá celkovou hodnotu spravovaných aktiv s cílem prokázat, že je nižší, než příslušná prahová hodnota, nebo prokázat příslušnému orgánu, že situace, jež způsobila překročení prahové hodnoty spravovanými aktivy, byla vyřešena a že žádost o povolení správce není nutná.
Článek 5
Informace, jež mají být poskytnuty v rámci registrace
1. V rámci požadavku čl. 3 odst. 3 písm. b) směrnice 2011/61/EU sdělí správci příslušným orgánům celkovou hodnotu spravovaných aktiv vypočítanou v souladu s postupem uvedeným v článku 2.
2. V rámci požadavku čl. 3 odst. 3 písm. c) směrnice 2011/61/EU poskytnou správci za každý alternativní investiční fond nabídkový dokument nebo příslušný výpis z nabídkového dokumentu nebo obecný popis investiční strategie. Příslušný výpis z nabídkového dokumentu a popis investiční strategie obsahují alespoň tyto informace:
a)
hlavní kategorie aktiv, do nichž alternativní investiční fond může investovat;
b)
jakékoli průmyslové, zeměpisné nebo jiné tržní sektory nebo konkrétní třídy aktiv, na něž se investiční strategie zaměřuje;
c)
popis politiky alternativního investičního fondu pro půjčky nebo pákový efekt.
3. Informace, které má správce poskytnout podle čl. 3 odst. 3 písm. d) směrnice 2011/61/EU, jsou uvedeny v čl. 110 odst. 1 tohoto nařízení. Poskytnou se v souladu s pro forma vzorem pro podávání zpráv uvedeným v příloze IV.
4. Informace získané v souladu s čl. 3 odst. 3 písm. d) směrnice 2011/61/EU jsou sdíleny mezi příslušnými orgány v Unii, s Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy a Evropskou radou pro systémová rizika, pokud je to nezbytné pro výkon jejich povinností.
5. Informace požadované pro účely registrace se aktualizují a poskytují každoročně. Z důvodů souvisejících s výkonem jejich pravomocí podle článku 46 směrnice 2011/61/EU mohou příslušné orgány od správce požadovat, aby informace uvedené v článku 3 směrnice 2011/61/EU poskytoval častěji.
ODDÍL 2
Výpočet pákového efektu
(čl. 4 odst. 3 směrnice 2011/61/EU)
Článek 6
Obecná ustanovení ohledně výpočtu pákového efektu
1. Pákový efekt alternativního investičního fondu se vyjádří jako poměr expozice fondu vůči riziku a jeho čisté hodnoty aktiv.
2. Správci vypočítají expozici spravovaných alternativních investičních fondů vůči riziku v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv uvedenou v článku 7 a závazkovou metodou uvedenou v článku 8.
Komise s ohledem na vývoj na trhu a nejpozději do 21. července 2015 přezkoumá metody výpočtu uvedené v prvním pododstavci s cílem rozhodnout, zda jsou tyto metody dostatečné a vhodné pro všechny druhy alternativních investičních fondů, nebo zda by měla být vypracována dodatečná a nepovinná metoda výpočtu pákového efektu.
3. Do výpočtu expozice vůči riziku se zahrne expozice vůči riziku obsažená v jakýchkoli finančních nebo právních strukturách s účastí třetích osob kontrolovaných příslušným alternativním investičním fondem, pokud jsou uvedené struktury specificky zřízeny, aby přímo či nepřímo zvýšily expozici na úrovni fondu. U alternativních investičních fondů, jejichž hlavní investiční politikou je získání kontroly nekotovaných společností nebo emitentů, správce do výpočtu pákového efektu nezahrnuje expozici vůči riziku, která existuje na úrovni uvedených nekotovaných společností a emitentů, pokud alternativní investiční fond nebo správce fondu jednající jménem fondu nemají povinnost nést možné ztráty nad rámec investice do příslušné společnosti nebo emitenta.
4. Správce vyloučí dohody o půjčkách, pokud mají dočasnou povahu a jsou plně kryty smluvními kapitálovými závazky od investorů do alternativního investičního fondu.
5. Správce musí mít řádně zdokumentované postupy pro výpočet expozice vůči riziku každého alternativního investičního fondu ve své správě v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv a závazkovou metodou. Výpočet musí být v průběhu času prováděn konzistentně.
Článek 7
Metoda hrubé hodnoty aktiv pro výpočet expozice alternativního investičního fondu vůči riziku
Expozice alternativního investičního fondu vůči riziku vypočítaná v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv je součtem absolutních hodnot všech pozic oceněných v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU a všemi akty v přenesené pravomoci přijatými na jejím základě.
Pro výpočet expozice alternativního investičního fondu vůči riziku v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv správce:
a)
vyloučí hodnotu veškeré hotovosti a peněžních ekvivalentů, které jsou vysoce likvidními investicemi drženými v základní měně alternativního investičního fondu, které lze snadno směnit na známou částku hotovosti, podléhají nevýznamnému riziku změny hodnoty a poskytují výnos maximálně ve výši sazby tříměsíčního vysoce kvalitního státního dluhopisu;
b)
převede derivátové nástroje na rovnocennou pozici plynoucí z jejich podkladových aktiv za použití metodik pro převod uvedených v článku 10 a metod uvedených v příloze I bodech 4 až 9 a 14;
c)
vyloučí hotovostní půjčky, které zůstávají v hotovosti nebo v peněžním ekvivalentu podle písmena a) a u nichž jsou známy splatné částky;
d)
zahrne expozici vůči riziku vyplývající z reinvestice hotovostních půjček, vyjádřenou buď jako tržní hodnotu realizované investice, nebo jako celkovou půjčenou částku podle přílohy I bodů 1 a 2, podle toho, která z těchto hodnot je vyšší;
e)
zahrne pozice v rámci repo nebo reverzních repo obchodů a v rámci půjček nebo výpůjček cenných papírů nebo jiných dohod v souladu s přílohou I body 3 a 10 až 13.
Článek 8
Závazková metoda pro výpočet expozice alternativního investičního fondu vůči riziku
1. Expozice alternativního investičního fondu vůči riziku vypočítaná v souladu se závazkovou metodou je součtem absolutních hodnot všech pozic oceněných v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU a jejími příslušnými akty v přenesené pravomoci, se splněním kritérií stanovených v odstavcích 2 až 9.
2. Pro výpočet expozice alternativního investičního fondu vůči riziku v souladu se závazkovou metodou správce:
a)
převede každou pozici plynoucí z derivátového nástroje na rovnocennou pozici plynoucí z podkladového aktiva uvedeného derivátu za použití metodik pro převod uvedených v článku 10 a v příloze II bodech 4 až 9 a 14;
b)
uplatní mechanismy výpočtu čistých pozic a mechanismy zajištění;
c)
vypočítá expozici vůči riziku vzniklou reinvesticí půjček, pokud taková reinvestice zvyšuje expozici alternativního investičního fondu vůči riziku definovanou v příloze I bodech 1 a 2;
d)
zahrne do výpočtu ostatní mechanismy v souladu s přílohou I body 3 a 10 až 13.
3. Pro účely výpočtu expozice alternativního investičního fondu vůči riziku v souladu se závazkovou metodou:
a)
mechanismy výpočtu čistých pozic zahrnují kombinace obchodů s derivátovými nástroji nebo pozicemi v cenných papírech, které se vztahují ke stejnému podkladovému aktivu, nehledě na - v případě derivátových nástrojů - datum splatnosti derivátových nástrojů, a kde se uvedené obchody s derivátovými nástroji nebo pozicemi v cenných papírech uzavírají s výlučným cílem eliminovat rizika spojená s pozicemi zaujatými prostřednictvím ostatních derivátových nástrojů nebo pozic v cenných papírech;
b)
mechanismy zajištění zahrnují kombinace obchodů s derivátovými nástroji nebo pozicemi v cenných papírech, které se nemusí vztahovat ke stejnému podkladovému aktivu, a kde se uvedené obchody s derivátovými nástroji nebo pozicemi v cenných papírech uzavírají s výlučným cílem kompenzovat rizika spojená s pozicemi zaujatými prostřednictvím ostatních derivátových nástrojů nebo pozic v cenných papírech.
4. Odchylně od odstavce 2 se derivátový nástroj nepřevede na rovnocennou pozici plynoucí z podkladového aktiva, pokud má všechny tyto vlastnosti:
a)
swapuje výsledky finančních aktiv držených v portfoliu alternativního investičního fondu za výsledky ostatních referenčních finančních aktiv;
b)
zcela kompenzuje rizika swapovaných aktiv držených v portfoliu alternativního investičního fondu, takže výsledky fondu nezávisejí na výsledcích swapovaných aktiv;
c)
neobsahuje ani další volitelné prvky, ani ustanovení o pákovém efektu, ani jiná dodatečná rizika v porovnání s přímou držbou referenčních finančních aktiv.
5. Odchylně od odstavce 2 se derivátový nástroj při výpočtu expozice vůči riziku v souladu se závazkovou metodou nepřevede na rovnocennou pozici plynoucí z podkladového aktiva, pokud splňuje obě tyto podmínky:
a)
držba alternativního investičního fondu, spočívající v kombinaci derivátového nástroje souvisejícího s finančním aktivem a hotovosti investované do peněžního ekvivalentu definovaného v čl. 7 písm. a), odpovídá držbě dlouhé pozice v daném finančním aktivu;
b)
derivátový nástroj nezavdává vznik žádné další expozici vůči riziku a pákovému efektu nebo riziku.
6. Mechanismy zajištění se při výpočtu expozice alternativního investičního fondu vůči riziku zohledňují, pouze pokud splňují všechny tyto podmínky:
a)
cílem pozic přítomných v zajišťovacím vztahu není generovat výnos a obecná a specifická rizika jsou kompenzována;
b)
na úrovni alternativního investičního fondu existuje ověřitelné snížení rizika;
c)
případná obecná a specifická rizika spojená s derivátovými nástroji jsou kompenzována;
d)
mechanismy zajištění se týkají stejné třídy aktiv;
e)
jsou efektivní v situaci obtížných podmínek na trhu.
7. S výhradou odstavce 6 se derivátové nástroje používané pro účely zajištění proti měnovému riziku, které nezavdávají vznik žádné další expozici vůči riziku, pákovému efektu nebo jiným rizikům, do výpočtu nezahrnují.
8. Správce provádí netting pozic v kterémkoli z těchto případů:
a)
mezi derivátovými nástroji, pokud se vztahují ke stejnému podkladovému aktivu, a to i když mají různá data splatnosti;
b)
mezi derivátovým nástrojem, jehož podkladovým aktivem je převoditelný cenný papír, nástroj peněžního trhu nebo podílové jednotky v subjektu kolektivního investování podle přílohy I oddílu C bodů 1 až 3 směrnice 2004/39/ES, a stejným odpovídajícím podkladovým aktivem.
9. Správci spravující alternativní investiční fondy, které v souladu se svou hlavní investiční politikou primárně investují do úrokových derivátů, využijí specifická pravidla pro netting různých durací, aby se zohlednila souvislost mezi rozsahy splatnosti úrokové křivky, jak je uvedeno v článku 11.
Článek 9
Metody zvýšení expozice alternativního investičního fondu vůči riziku
Správci při výpočtu expozice vůči riziku pro situace uvedené v příloze I použijí metody popsané v uvedené příloze.
Článek 10
Metodiky převodu pro derivátové nástroje
Správci pro derivátové nástroje uvedené v příloze II použijí metodiky převodu popsané v uvedené příloze.
Článek 11
Pravidla pro netting různých durací
1. Správci při výpočtu expozice alternativních investičních fondů vůči riziku v souladu s čl. 8 odst. 9 uplatňují pravidla pro netting různých durací.
2. Pravidla pro netting různých durací se nepoužijí, pokud by vedly k vědomému poskytnutí nesprávných informací o rizikovém profilu alternativního investičního fondu. Správci používající uvedená pravidla pro netting do své úrokové strategie nezahrnují další zdroje rizika, jako je volatilita. Strategie úrokové arbitráže tedy uvedená pravidla pro netting neuplatňují.
3. Použití uvedených pravidel pro netting různých durací nesmí generovat neodůvodněnou míru pákového efektu prostřednictvím investic do krátkých pozic. Pro alternativní investiční fond se střední dobou trvání, který používá pravidla pro netting různých durací, nesmí být hlavním zdrojem výsledků krátkodobé úrokové deriváty.
4. Úrokové deriváty se převedou na svou rovnocennou pozici plynoucí z podkladového aktiva a provede se jejich netting v souladu s přílohou III.
5. Alternativní investiční fond používající pravidla pro netting různých durací může stále využívat zajišťovací rámec. Pravidla pro netting různých durací se mohou uplatnit pouze na úrokové deriváty, jež nejsou zahrnuty do mechanismů zajištění.
ODDÍL 3
Dodatečný kapitál a pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání
(čl. 9 odst. 7 a článek 15 směrnice 2011/61/EU)
Článek 12
Rizika spojená s profesní odpovědností
1. Riziky spojenými s profesní odpovědností, která mají být pokryta podle čl. 9 odst. 7 směrnice 2011/61/EU, jsou rizika ztráty nebo škody způsobených příslušnou osobou v důsledku nedbalosti při provádění činností, za něž správce nese právní odpovědnost.
2. Mezi rizika spojená s profesní odpovědností definovaná v odstavci 1 patří mimo jiné rizika:
a)
ztráty dokumentů dokládajících vlastnictví aktiv alternativního investičního fondu;
b)
vědomého poskytnutí nesprávných informací nebo zavádějících prohlášení adresovaných alternativnímu investičnímu fondu nebo jeho investorům;
c)
jednání, omylů nebo opomenutí, jejichž důsledkem je porušení:
i)
právních a regulačních povinností,
ii)
povinnosti dovednosti a péče vůči alternativnímu investičnímu fondu a jeho investorům,
iii)
povinností při správě cizího majetku,
iv)
povinností mlčenlivosti,
v)
statutu nebo zakládacích dokumentů alternativního investičního fondu,
vi)
podmínek jmenování správce alternativním investičním fondem;
d)
nesplnění povinnosti zavést, provádět a udržovat řádné postupy k předcházení nečestnému, podvodnému nebo zlovolnému jednání;
e)
nesprávného ocenění aktiv nebo výpočtu cen podílových jednotek nebo akcií;
f)
ztrát způsobených přerušením obchodní činnosti, selháním systému, chybami při zpracování transakcí nebo při řízení procesů.
3. Rizika spojená s profesní odpovědností musí být vždy pokryta buď příslušným dodatečným kapitálem určeným v souladu s článkem 14 nebo příslušným pojištěním odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání určeným v souladu s článkem 15.
Článek 13
Kvalitativní požadavky pro řešení rizik spojených s profesní odpovědností
1. Správce zavede účinné vnitřní postupy a procedury řízení provozního rizika s cílem řádně identifikovat, měřit, řídit a sledovat provozní rizika, včetně rizik spojených s profesní odpovědností, jimž je nebo může přiměřeně být vystaven. Činnosti řízení provozního rizika se provádějí nezávisle v rámci politiky řízení rizik.
2. Správce zřídí databázi minulých ztrát, do níž se zaznamenávají veškerá provozní selhání, ztráty a škody. V databázi se zaznamenávají mimo jiné veškerá rizika spojená s profesní odpovědností podle čl. 12 odst. 2, která nastala.
3. Správce v rámci řízení rizik využívá své interní údaje o minulých ztrátách a případně externí údaje, analýzy scénářů a faktory odrážející obchodní prostředí a systémy vnitřní kontroly.
4. Expozice vůči provoznímu riziku a ztráty se průběžně sledují a jsou předmětem pravidelných interních zpráv.
5. Správcovy postupy a procedury pro řízení provozního rizika jsou řádně zdokumentovány. Správce zavede opatření zajišťující dodržování jeho postupů řízení provozního rizika a účinná opatření řešící jejich nedodržení. Správce zavede postupy pro přijetí příslušných nápravných opatření.
6. Postupy a procedury řízení provozního rizika a měřicí systémy jsou předmětem pravidelného přezkumu alespoň jednou ročně.
7. Správce udržuje finanční prostředky odpovídající jeho posouzenému rizikovému profilu.
Článek 14
Dodatečný kapitál
1. Tento článek se vztahuje na správce, kteří se rozhodnou krýt svá rizika spojená s profesní odpovědností prostřednictvím dodatečného kapitálu.
2. Správce zajistí dodatečný kapitál pro pokrytí rizik spojených s profesní odpovědností ve výši nejméně 0,01 % hodnoty portfolií spravovaných alternativních investičních fondů.
Hodnotou portfolií spravovaných alternativních investičních fondů je součet absolutních hodnot všech aktiv všech alternativních investičních fondů spravovaných správcem, včetně aktiv nabytých s využitím pákového efektu, přičemž derivátové nástroje se ocení v jejich tržní hodnotě.
3. Požadavek na dodatečný kapitál podle odstavce 2 se přepočítá na konci každého účetního období a výše dodatečného kapitálu se příslušně upraví.
Správce zřídí, provede a uplatňuje postupy průběžného sledování hodnoty portfolií spravovaných alternativních investičních fondů, vypočítaných v souladu s odst. 2 druhým pododstavcem. Pokud před provedením každoročního přepočtu podle prvního pododstavce hodnota portfolií spravovaných alternativních investičních fondů podstatně vzroste, správce požadavek na dodatečný kapitál neprodleně přepočítá a dodatečný kapitál příslušně upraví.
4. Příslušný orgán domovského členského státu správce může správci povolit, aby zajistil dodatečný kapitál nižší, než je částka uvedená v odstavci 2, pouze pokud je na základě údajů o minulých ztrátách správce zaznamenaných během období pozorování v délce nejméně tří let před posouzením přesvědčen, že správce zajišťuje dostatečný dodatečný kapitál k řádnému krytí rizik spojených s profesní odpovědností. Povolená nižší částka dodatečného kapitálu nesmí být nižší, než 0,008 % hodnoty portfolií alternativních investičních fondů spravovaných správcem.
5. Příslušný orgán domovského členského státu správce může správce požádat, aby zajistil dodatečný kapitál vyšší, než je částka uvedená v odstavci 2, pokud není přesvědčen, že správce má dostatečný dodatečný kapitál k řádnému krytí rizik spojených s profesní odpovědností. Příslušný orgán musí zdůvodnit, proč se domnívá, že správcův dodatečný kapitál není dostatečný.
Článek 15
Pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání
1. Tento článek se vztahuje na správce, kteří se rozhodnou krýt svá rizika spojená s profesní odpovědností prostřednictvím pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání.
2. Správce si sjedná a stále udržuje pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání, které:
a)
má počáteční dobu trvání nejméně jeden rok;
b)
má výpovědní lhůtu pro zrušení v délce nejméně 90 dnů;
c)
kryje rizika spojená s profesní odpovědností definovaná v čl. 12 odst. 1 a 2;
d)
je sjednáno u unijního nebo mimounijního podniku, jenž má povolení poskytovat pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání v souladu s právem Unie nebo vnitrostátními právními předpisy;
e)
je poskytováno třetí osobou.
Jakákoli dohodnutá definovaná spoluúčast musí být plně kryta kapitálem zajištěným navíc ke kapitálu, jenž má být zajištěn v souladu s čl. 9 odst. 1 a 3 směrnice 2011/61/EU.
3. Pojistné krytí na jednotlivý nárok se rovná nejméně 0,7 % hodnoty portfolií alternativních investičních fondů spravovaných správcem, vypočítané podle čl. 14 odst. 2 druhého pododstavce.
4. Pojistné krytí na celkové nároky za rok se rovná nejméně 0,9 % hodnoty portfolií alternativních investičních fondů spravovaných správcem, vypočítané podle čl. 14 odst. 2 druhého pododstavce.
5. Správce přezkoumá pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání a to, zda splňuje požadavky stanovené tímto článkem, nejméně jednou ročně a v případě jakékoli změny, která má vliv na to, zda pojištění splňuje požadavky tohoto článku.
KAPITOLA III
PODMÍNKY PROVOZOVÁNÍ ČINNOSTI SPRÁVCŮ
ODDÍL 1
Obecné zásady
(čl. 12 odst. 1 směrnice 2011/61/EU)
Článek 16
Obecné povinnosti příslušných orgánů
Při posuzování, zda správce dodržuje čl. 12 odst. 1 směrnice 2011/61/EU, příslušné orgány použijí alespoň kritéria stanovená v tomto oddíle.
Článek 17
Povinnost jednat v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu či investorů do alternativního investičního fondu a v zájmu integrity trhu
1. Správci uplatňují postupy a procedury pro předcházení nekalým praktikám, včetně takových, u nichž lze přiměřeně očekávat, že nepříznivě ovlivňují stabilitu a integritu trhu.
2. Správci zajistí, aby alternativním investičním fondům nebo investorům do těchto fondů nebyly účtovány nepřiměřené náklady.
Článek 18
Patřičná opatrnost
1. Správci uplatňují při výběru a průběžném sledování investic vysoký standard opatrnosti.
2. Správci zajistí, aby měli řádné znalosti a porozumění aktivům, do nichž alternativní investiční fond investuje.
3. Správci zřídí, provedou a uplatňují písemné postupy a procedury jednání s patřičnou opatrností a zavedou účinná opatření zajišťující, aby investiční rozhodnutí jménem alternativních investičních fondů byla prováděna v souladu s cíli, investiční strategií a případně omezeními rizik dotyčného fondu.
4. Postupy a procedury týkající se patřičné opatrnosti, uvedené v odstavci 3, se pravidelně přezkoumávají a aktualizují.
Článek 19
Patřičná opatrnost při investování do aktiv s omezenou likviditou
1. Pokud správci investují do aktiv s omezenou likviditou a pokud takové investici předchází fáze vyjednávání, pak ve vztahu k fázi vyjednávání navíc k požadavkům stanoveným v článku 18:
a)
stanoví a pravidelně aktualizují obchodní plán odpovídající době trvání alternativního investičního fondu a tržním podmínkám;
b)
vyhledávají a volí možné transakce v souladu s obchodním plánem uvedeným v písmenu a);
c)
zvolené transakce posuzují se zvážením případných příležitostí a celkového souvisejícího rizika, veškerých relevantních právních, daňových, finančních nebo jiných faktorů s vlivem na hodnotu, lidských a materiálních zdrojů a strategií, včetně strategií ukončení;
d)
před provedením transakce provádějí činnosti patřičné opatrnosti související s transakcemi;
e)
sledují výsledky alternativního investičního fondu ve vztahu k obchodnímu plánu uvedenému v písmenu a).
2. Správci uchovávají záznamy o činnostech prováděných podle odstavce 1 po dobu nejméně pěti let.
Článek 20
Patřičná opatrnost při výběru a jmenování protistran a hlavních makléřů
1. Správci při výběru a jmenování protistran a hlavních makléřů jednají s patřičnou dovedností, péčí a opatrností před uzavřením smlouvy a poté průběžně, se zohledněním plného rozsahu a kvality jejich služeb.
2. Při výběru hlavních makléřů nebo protistran správce nebo alternativního investičního fondu v transakci s OTC deriváty, při výpůjčce cenných papírů nebo repo obchodu správci zajistí, aby uvedení hlavní makléři a protistrany splňovali všechny tyto podmínky:
a)
podléhají průběžnému dohledu veřejného orgánu;
b)
jsou finančně zdraví;
c)
mají nezbytnou organizační strukturu a zdroje pro výkon služeb, které mají správci nebo alternativnímu investičnímu fondu poskytovat.
3. Při posuzování finančního zdraví podle odst. 2 písm. b) správci berou v úvahu, zda hlavní makléř či protistrana podléhá obezřetnostní regulaci včetně dostatečných kapitálových požadavků a účinnému dohledu, či nikoli.
4. Seznam vybraných hlavních makléřů schválí vrcholné vedení správce. Ve výjimečných případech mohou být jmenováni hlavní makléři neuvedení na seznamu, pokud splňují požadavky stanovené v odstavci 2 a pokud to schválí vrcholné vedení. Správce musí být schopen prokázat důvody takového výběru a to, že při výběru a sledování hlavních makléřů, kteří nejsou na seznamu, jednal s patřičnou opatrností.
Článek 21
Čestné a spravedlivé jednání s patřičnou dovedností
Při stanovení toho, zda správce provozuje svou činnost čestně, spravedlivě a s patřičnou dovedností, příslušné orgány posuzují, zda jsou splněny alespoň tyto podmínky:
a)
řídící orgán správce disponuje řádnými kolektivními znalostmi, dovednostmi a zkušenostmi, aby byl schopen porozumět činnostem správce, zejména hlavním rizikům přítomným v těchto činnostech a v aktivech, do nichž alternativní investiční fond investuje;
b)
členové řídícího orgánu věnují dostatečný čas řádnému výkonu svých úkolů ve správci;
c)
každý člen řídícího orgánu jedná čestně, bezúhonně a nezávisle;
d)
správce věnuje odpovídající zdroje na zaškolení a odbornou přípravu členů řídícího orgánu.
Článek 22
Zdroje
1. Správce zaměstnává dostatečný počet personálu s takovými dovednostmi, vědomostmi a odbornými znalostmi, jaké jsou potřebné ke splnění přidělených povinností.
2. Pro účely odstavce 1 správci zohlední povahu, rozsah a složitost své podnikatelské činnosti, jakož i povahu a škálu služeb a aktivit poskytovaných a vykonávaných v rámci uvedené činnosti.
Článek 23
Spravedlivé zacházení s investory do alternativního investičního fondu
1. Správce zajistí, aby jeho rozhodovací postupy a jeho organizační struktura uvedená v článku 57 zajišťovaly spravedlivé zacházení s investory.
2. Zvláštní výhody, které správce přizná jednomu nebo více investorům, nesmí mít za následek celkové podstatné znevýhodnění ostatních investorů.
Článek 24
Materiální stimuly
1. Má se za to, že správci nejednají čestně, spravedlivě a v souladu s nejlepšími zájmy alternativních investičních fondů, které spravují, nebo investorů do těchto fondů, pokud v souvislosti s výkonem činností uvedených v příloze I směrnice 2011/61/EU platí nebo obdrží jakýkoli poplatek nebo provizi, nebo poskytují nebo obdrží jakékoli nepeněžní plnění, s výjimkou následujícího:
a)
poplatku, provize či nepeněžního plnění placeného či poskytnutého alternativnímu investičnímu fondu nebo osobě, která fond zastupuje, nebo placeného či poskytnutého alternativním investičním fondem nebo osobou, která fond zastupuje;
b)
poplatku, provize či nepeněžního plnění placeného či poskytnutého třetí straně nebo osobě jednající jménem třetí strany nebo placené či poskytnuté třetí stranou nebo osobou jednající jménem třetí strany, pokud může správce prokázat, že jsou splněny tyto podmínky:
i)
investoři do alternativního investičního fondu jsou o existenci, povaze a výši poplatku, provize nebo plnění, případně o způsobu výpočtu jeho/její výše v případě, že jeho/její výši není možno zjistit, informováni jasně, komplexně, přesně a srozumitelně ještě před poskytnutím příslušné služby,
ii)
úhrada poplatku nebo provize či poskytnutí nepeněžního plnění mají za účel zvýšení kvality příslušné služby a neohrožují splnění povinnosti správce jednat v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu, který spravuje, nebo investorů do tohoto fondu;
c)
řádných poplatků, které umožní poskytnutí příslušné služby nebo jsou pro tento účel nutné, včetně poplatků za opatrování, za vypořádání a směnu měn, odvodů vymáhaných regulačními orgány nebo právních poplatků, a které svou povahou nevedou k rozporu s povinnostmi správce jednat čestně, spravedlivě a v souladu s nejlepšími zájmy alternativního investičního fondu, který spravuje, nebo investorů do tohoto fondu.
2. Pro účely odst. 1 písm. b) bodu i) se považuje za uspokojující poskytnutí informací o hlavních podmínkách ujednání týkajících se poplatku, provize nebo nepeněžního plnění v souhrnné formě, pokud se správce zaváže poskytnout na žádost investora do alternativního investičního fondu, který spravuje, další údaje, a pokud tento závazek splní.
Článek 25
Efektivní využití zdrojů a postupů - zpracování pokynů
1. Správci zřídí, zavedou a uplatňují postupy a opatření zajišťující okamžité, spravedlivé a rychlé provedení pokynů jménem alternativního investičního fondu.
2. Postupy a opatření uvedené v odstavci 1 musí splňovat tyto požadavky:
a)
zajistí, aby byly pokyny prováděné jménem alternativních investičních fondů neprodleně a přesně zaznamenávány a přidělovány;
b)
provádějí jinak srovnatelné pokyny alternativního investičního fondu v pořadí, v jakém byly podány, a neprodleně, ledaže by to znemožňovala povaha pokynu nebo aktuální podmínky na trhu nebo by to bylo v rozporu se zájmy alternativního investičního fondu nebo investorů do tohoto fondu.
3. Finanční nástroje, peněžní částky nebo jiná aktiva obdržené při vypořádání provedených pokynů jsou neprodleně a správně doručeny příslušnému alternativnímu investičnímu fondu nebo zaznamenány na jeho účet.
4. Správci nezneužijí informace o nevyřízených pokynech alternativního investičního fondu a učiní veškeré přiměřené kroky k tomu, aby zabránili zneužití těchto informací ze strany svých příslušných osob.
Článek 26
Informační povinnosti v souvislosti s prováděním pokynů k upsání a vyplacení
1. Pokud správce provedl investorův pokyn k upsání, případně k vyplacení, neprodleně investorovi na trvalém nosiči poskytne zásadní informace o provedení uvedeného pokynu nebo případně o přijetí nabídky k upisování.
2. Odstavec 1 se nepoužije, pokud má třetí osoba povinnost poskytnout investorovi potvrzení o provedení pokynu a pokud toto potvrzení obsahuje zásadní informace.
Správce zajistí, aby uvedená třetí osoba své povinnosti splnila.
3. Zásadní informace uvedené v odstavcích 1 a 2 zahrnují:
a)
totožnost správce;
b)
totožnost investora;
c)
datum a čas přijetí pokynu;
d)
datum provedení pokynu;
e)
totožnost alternativního investičního fondu;
f)
hodnotu pokynu v hrubém vyjádření včetně poplatku za upsání nebo v čisté výši po odečtení poplatku za vyplacení.
4. Správce investorovi na požádání poskytne informace o stavu pokynu nebo přijetí nabídky k upisování, případně obou.
Článek 27
Provádění rozhodnutí o obchodu jménem spravovaného alternativního investičního fondu
1. Při provádění rozhodnutí o obchodu jménem spravovaného alternativního investičního fondu v souvislosti se správou jeho portfolia správce jedná v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů nebo investorů do těchto fondů, které spravuje.
2. Kdykoli správce kupuje nebo prodává finanční nástroje nebo jiná aktiva, pro něž je relevantní nejlepší způsob provedení, a pro účely odstavce 1, podnikne veškeré přiměřené kroky, aby pro alternativní investiční fondy, které spravuje, nebo pro investory do těchto fondů dosáhl nejlepšího možného výsledku s ohledem na cenu, náklady, rychlost, pravděpodobnost realizace a vypořádání, objem, povahu nebo jiný faktor související s provedením pokynu. Konkrétní význam těchto faktorů se stanoví podle následujících kritérií:
a)
cíle, investiční politika a rizika specifická pro alternativní investiční fond, jak jsou uvedeny ve statutu nebo zakládacích dokumentech fondu nebo v prospektu nebo nabídkových dokumentech fondu;
b)
povaha pokynu;
c)
povaha finančních nástrojů nebo jiných aktiv, které jsou předmětem tohoto pokynu;
d)
charakteristika převodních míst, do nichž lze tento pokyn nasměrovat.
3. Správce zřídí a zavede účinná opatření pro splnění povinností uvedených v odstavcích 1 a 2. Správce zejména písemně stanoví a zavede politiku pro provádění pokynů, která alternativním investičním fondům a jejich investorům umožní dosáhnout pro pokyny těchto fondů nejlepšího možného výsledku v souladu s odstavcem 2.
4. Správce pravidelně sleduje účinnost opatření a politiky pro provádění pokynů za účelem zjištění a nápravy případných nedostatků.
5. Správce svou politiku pro provádění pokynů každoročně přezkoumává. Přezkum se provede také vždy, když dojde k podstatné změně ovlivňující schopnost správce nadále dosahovat pro spravované alternativní investiční fondy nejlepších možných výsledků.
6. Správce musí být schopen doložit, že provádí pokyny jménem alternativního investičního fondu v souladu se svou politikou pro provádění pokynů.
7. Pokud neexistuje volba různých převodních míst, odstavce 2 až 5 se nepoužijí. Správce však musí být schopen doložit, že volba různých převodních míst neexistuje.
Článek 28
Zadávání pokynů k obchodu jménem alternativních investičních fondů k provedení jiným subjektům
1. Kdykoli správce kupuje nebo prodává finanční nástroje nebo jiná aktiva, pro něž je relevantní nejlepší způsob provedení, jedná při zadávání pokynů k obchodu jménem spravovaných alternativních investičních fondů k provedení jiným subjektům v nejlepším zájmu těchto fondů, které spravuje, nebo investorů do těchto fondů, a to v souvislosti se správou jejich portfolií.
2. Správce podnikne veškeré přiměřené kroky, aby pro alternativní investiční fond nebo investory do tohoto fondu dosáhl nejlepšího možného výsledku s ohledem na cenu, náklady, rychlost, pravděpodobnost realizace a vypořádání, objem, povahu nebo jiný faktor související s provedením pokynu. Konkrétní význam těchto faktorů se stanoví odkazem na kritéria v čl. 27 odst. 2.
Správce zřídí, zavede a uplatňuje politiku, která mu umožní splnit povinnost uvedenou v prvním pododstavci. V rámci této politiky jsou pro jednotlivé druhy nástrojů určeny subjekty, jimž je možné zadávat pokyny k provedení. Správce uzavírá dohody o provádění pokynů, pouze pokud jsou tyto dohody v souladu s povinnostmi stanovenými v tomto článku. Správce zpřístupní investorům do alternativních investičních fondů, které spravuje, patřičné informace o politice stanovené podle tohoto odstavce a jejích případných podstatných změnách.
3. Správce pravidelně sleduje účinnost politiky stanovené v souladu s odstavcem 2, a zejména kvalitu provádění pokynů ze strany subjektů uvedených v předmětné politice, a zjedná nápravu případných nedostatků.
Správce tuto politiku dále každoročně přezkoumává. Tento přezkum se provede také vždy, když dojde k podstatné změně ovlivňující schopnost správce nadále dosahovat pro spravované alternativní investiční fondy nejlepších možných výsledků.
4. Správce musí být schopen prokázat, že zadává pokyny jménem alternativního investičního fondu v souladu s politikou stanovenou podle odstavce 2.
5. Pokud neexistuje volba různých převodních míst, odstavce 2 až 5 se nepoužijí. Správce však musí být schopen doložit, že volba různých převodních míst neexistuje.
Článek 29
Slučování a přidělování pokynů k provedení obchodu
1. Správce smí provést pokyn alternativního investičního fondu společně s pokynem jiného alternativního investičního fondu, SKIPCP nebo klienta nebo s pokynem provedeným při investování svých vlastních prostředků, pouze pokud:
a)
lze přiměřeně očekávat, že sloučení pokynů nebude v souhrnu nevýhodné pro žádný alternativní investiční fond, SKIPCP ani pro žádného klienta, jejichž pokyny se mají sloučit;
b)
je vytvořena a zavedena politika přidělování pokynů, která za dostatečně přesných podmínek zajišťuje spravedlivé přidělování sloučených pokynů, včetně stanovení toho, jak objem a cena pokynů určuje přidělení a zacházení s částečně provedenými pokyny.
2. Pokud správce sloučí pokyn alternativního investičního fondu s jedním nebo více pokyny jiných alternativních investičních fondů, SKIPCP nebo klientů a sloučený pokyn je proveden částečně, správce přidělí příslušné obchody v souladu se svou politikou přidělování pokynů.
3. Pokud správce transakce na svůj vlastní účet slučuje s jedním nebo více pokyny alternativních investičních fondů, SKIPCP nebo klientů, nesmí související obchody přidělit způsobem nevýhodným pro alternativní investiční fond, SKIPCP nebo klienta.
4. Pokud správce sloučí pokyn alternativního investičního fondu, SKIPCP nebo jiného klienta s transakcí na vlastní účet a sloučený pokyn je proveden částečně, přidělí související obchody přednostně alternativnímu investičnímu fondu, SKIPCP nebo jinému klientovi.
Jestliže však správce může alternativnímu investičnímu fondu nebo klientovi na základě rozumných důvodů prokázat, že by bez sloučení nebyl schopen pokyn provést za tak výhodných podmínek nebo vůbec, může přidělit transakci na vlastní účet proporcionálně v souladu se svou politikou přidělování pokynů podle odst. 1 písm. b).
ODDÍL 2
Střety zájmů
(článek 14 směrnice 2011/61/EU)
Článek 30
Druhy střetů zájmů
Pro účely identifikace druhů střetů zájmů, které vznikají při správě alternativního investičního fondu, správci zejména zohlední, zda správce, příslušná osoba nebo osoba přímo nebo nepřímo spojená se správcem prostřednictvím kontroly:
a)
pravděpodobně získá finanční prospěch nebo se vyhne finanční ztrátě na úkor alternativního investičního fondu nebo jeho investorů;
b)
má zájem na výsledku služby nebo činnosti poskytované alternativnímu investičnímu fondu nebo jeho investorům nebo klientovi nebo na výsledku transakce prováděné jménem alternativního investičního fondu nebo klienta a tento zájem je odlišný od zájmu alternativního investičního fondu na daném výsledku;
c)
má finanční nebo jinou motivaci upřednostnit:
-
zájem SKIPCP, klienta nebo skupiny klientů nebo jiného alternativního investičního fondu před zájmem alternativního investičního fondu,
-
zájem jednoho investora před zájmem jiného investora nebo skupiny investorů do stejného alternativního investičního fondu;
d)
provádí stejné činnosti pro alternativní investiční fond a pro jiný alternativní investiční fond, SKIPCP nebo klienta nebo
e)
dostává nebo dostane v souvislosti s činnostmi kolektivní správy portfolia, které jsou poskytovány alternativnímu investičnímu fondu, od osoby jiné než alternativní investiční fond nebo jeho investoři, materiální stimul v podobě peněz, zboží nebo služeb, který není běžnou provizí či poplatkem za poskytovanou službu.
Článek 31
Postup k omezení možnosti střetu zájmů
1. Správce zřídí, zavede a uplatňuje účinný postup k omezení možnosti střetu zájmů. Tento postup se vypracuje písemně a je přiměřený s ohledem na velikost a organizaci správce i na povahu, rozsah a složitost jeho podnikatelské činnosti.
Pokud je správce součástí skupiny, zohlední tento postup též okolnosti, jichž si správce je nebo by měl být vědom a jež mohou vyvolat střet zájmů v důsledku struktury a podnikatelské činnosti dalších členů skupiny.
2. Postup k omezení možnosti střetu zájmů přijatý v souladu s odstavcem 1 zahrnuje:
a)
s odkazem na činnosti prováděné správcem nebo jeho jménem, včetně činností prováděných pověřenou osobou, dále pověřenou osobou, externím znalcem nebo protistranou, identifikace okolností, které představují střet zájmů, z něhož plyne podstatné riziko poškození zájmů alternativního investičního fondu nebo jeho investorů, nebo které mohou takový střet zájmů způsobit;
b)
postupy, které je třeba dodržet, a opatření, která je nutno přijmout k předcházení, zvládání a sledování takových střetů zájmů.
Článek 32
Střety zájmů v souvislosti s vyplacením investic
Správce, jenž spravuje otevřený alternativní investiční fond, identifikuje, zvládá a sleduje střety zájmů vznikající mezi investory, kteří mají zájem o vyplacení svých investic, a investory, kteří si přejí ponechat své investice v alternativním investičním fondu, a veškeré střety mezi motivací správce investovat do nelikvidních aktiv a pravidly alternativního investičního fondu pro zpětný odkup v souladu s povinnostmi správce podle čl. 14 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
Článek 33
Postupy a opatření pro předcházení střetům zájmů nebo jejich zvládání
1. Účelem postupů a opatření zřízených pro předcházení střetům zájmů nebo jejich zvládání je zajistit, aby příslušné osoby zapojené do různých obchodních činností, v nichž je přítomno riziko střetu zájmů, tyto činnosti prováděly s mírou nezávislosti, která je přiměřená velikosti a činnostem správce a skupiny, do níž patří, a závažnosti rizika poškození zájmů alternativního investičního fondu nebo jeho investorů.
2. Je-li to nezbytné a vhodné k tomu, aby správce zajistil žádoucí míru nezávislosti, zahrnují postupy, jež mají být dodrženy, a opatření, jež mají být přijata v souladu s čl. 31 odst. 2 písm. b), následující postupy a opatření:
a)
účinné postupy k zabránění nebo kontrole výměny informací mezi příslušnými osobami zapojenými do činností kolektivní správy portfolií nebo jiných činností podle čl. 6 odst. 2 a 4 směrnice 2011/61/EU, v nichž je přítomen střet zájmů, pokud by výměna informací mohla poškodit zájem jednoho nebo více alternativních investičních fondů nebo jejich investorů;
b)
samostatný dohled nad příslušnými osobami, mezi jejichž hlavní úkoly patří vykonávání činností kolektivní správy portfolií jménem klientů nebo investorů nebo poskytování služeb klientům nebo investorům, jejichž zájmy mohou být ve střetu nebo kteří zastupují odlišné zájmy, jež mohou být ve střetu (včetně zájmů správce);
c)
odstranění jakékoli přímé vazby mezi odměňováním příslušných osob, které se zabývají především jednou činností, a odměňováním či příjmy různých příslušných osob, které se zabývají především jinou činností, pokud ze vztahu těchto činností může vznikat střet zájmů;
d)
opatření, která komukoli zabrání v možnosti vykonávat nepatřičný vliv na způsob, jakým příslušná osoba provádí činnosti kolektivní správy portfolií, nebo tuto možnost omezí;
e)
opatření k předcházení nebo kontrole souběžného či postupného zapojení příslušné osoby do samostatných činností kolektivní správy portfolií nebo jiných činností podle čl. 6 odst. 2 a 4 směrnice 2011/61/EU, pokud takové zapojení může být na újmu řádného zvládání střetů zájmů.
V případě, že přijetí či uplatňování jednoho nebo více těchto opatření a postupů nezajistí žádoucí míru nezávislosti, správce přijme jiná nebo další opatření a postupy, které jsou pro tyto účely nezbytné a vhodné.
Článek 34
Zvládání střetů zájmů
Pokud organizační nebo administrativní opatření provedená správcem nepostačují k tomu, aby s přiměřenou jistotou předešla rizikům poškození zájmů alternativního investičního fondu nebo jeho investorů, musí být vrcholné vedení nebo jiný příslušný vnitřní orgán správce neprodleně informováno, aby přijalo jakékoli nezbytné rozhodnutí nebo opatření s cílem zajistit, aby správce jednal v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu nebo jeho investorů.
Článek 35
Sledování střetů zájmů
1. Správce vede a pravidelně aktualizuje evidenci druhů činností prováděných správcem nebo jeho jménem, při nichž vznikl anebo v případě probíhající činnosti může vzniknout střet zájmů, který s sebou nese značné riziko poškození zájmů jednoho nebo více alternativních investičních fondů nebo jeho investorů.
2. Vrcholnému vedení se často, a nejméně jednou ročně, poskytují písemné zprávy o činnostech uvedených v odstavci 1.
Článek 36
Informování o střetech zájmů
1. Informace, které mají být oznámeny investorům v souladu s čl. 14 odst. 1 a 2 směrnice 2011/61/EU, se investorům poskytnou na trvalém nosiči nebo prostřednictvím internetové stránky.
2. Pokud jsou informace uvedené v odstavci 1 poskytnuty prostřednictvím internetové stránky a nejsou adresovány osobně investorovi, musí být splněny tyto podmínky:
a)
investorovi byla sdělena adresa internetové stránky a umístění na internetové stránce, kde lze informace získat, a investor s tímto způsobem poskytování informací souhlasil;
b)
informace musí být aktuální;
c)
přístup k informacím na těchto internetových stránkách musí být nepřetržitý po tak dlouhou dobu, jakou investor přiměřeně potřebuje k jejich prohlédnutí.
Článek 37
Pravidla týkající se výkonu hlasovacích práv
1. Správce vypracuje náležitá a účinná pravidla pro určení, kdy a jakým způsobem mají být vykonána hlasovací práva držená v jím spravovaných portfoliích alternativního investičního fondu, tak aby práva byla vykonávána výlučně ve prospěch dotčeného alternativního investičního fondu a jeho investorů.
2. Pravidla podle odstavce 1 stanoví opatření a postupy pro:
a)
sledování relevantních podnikových událostí;
b)
zajištění toho, aby hlasovací práva byla vykonávána v souladu s investičními cíli a politikou příslušného alternativního investičního fondu;
c)
zabránění nebo zvládání střetů zájmů plynoucích z výkonu hlasovacích práv.
3. Investorům se na jejich žádost zpřístupní souhrnný popis pravidel a podrobnosti o opatřeních přijatých na jejich základě.
ODDÍL 3
Řízení rizik
(článek 15 směrnice 2011/61/EU)
Článek 38
Systémy řízení rizik
Pro účely tohoto oddílu se systémy řízení rizik rozumí systémy sestávající z příslušných prvků organizační struktury správce, přičemž hlavní úlohu mají stálá funkce řízení rizik, politiky a postupy týkající se řízení rizik relevantních pro investiční strategii každého alternativního investičního fondu, a opatření, procesy a metody související s měřením a řízením rizik, které správce používá pro každý spravovaný alternativní investiční fond.
Článek 39
Stálá funkce řízení rizik
1. Správce zřídí a udržuje stálou funkci řízení rizik, která:
a)
provádí účinné politiky a postupy řízení rizik s cílem průběžně identifikovat, měřit, řídit a sledovat veškerá rizika související s investiční strategií každého alternativního investičního fondu, kterým je nebo může být každý alternativní investiční fond vystaven;
b)
zajišťuje, aby byl rizikový profil alternativního investičního fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU, v souladu s omezeními rizik stanovenými v souladu s článkem 44 tohoto nařízení;
c)
sleduje dodržování omezení rizik stanovených v souladu s článkem 44 a včas informuje řídící orgán správce a - pokud existuje - funkci dohledu správce, pokud se domnívá, že rizikový profil alternativního investičního fondu není s těmito omezeními v souladu, nebo pokud spatřuje podstatné riziko, že rizikový profil bude s těmito omezeními v budoucnu v nesouladu;
d)
poskytuje řídícímu orgánu správce a - pokud existuje - funkci dohledu správce s četností, která odpovídá povaze, rozsahu a složitosti alternativního investičního fondu nebo činností správce tyto pravidelné aktualizace:
i)
vzájemná konzistentnost a dodržování omezení rizik stanovených v souladu s článkem 44 a rizikového profilu alternativního investičního fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU,
ii)
přiměřenost a účinnost procesu řízení rizik, s uvedením zejména toho, zda byla nebo budou přijata patřičná nápravná opatření v případě existujících nebo očekávaných nedostatků;
e)
poskytuje vrcholnému vedení pravidelné aktualizace o současné úrovni rizik podstupovaných každým spravovaným alternativním investičním fondem a o případném existujícím nebo předpokládaném porušení omezení rizik stanovených v souladu s článkem 44 s cílem zajistit, aby byla rychle přijata patřičná opatření.
2. Funkce řízení rizik má nezbytné pravomoci a přístup ke všem příslušným informacím potřebným k plnění úkolů stanovených v odstavci 1.
Článek 40
Politika řízení rizik
1. Správce zřídí, provádí a udržuje řádnou a zdokumentovanou politiku řízení rizik, která identifikuje veškerá relevantní rizika, kterým je nebo může být jím spravovaný alternativní investiční fond vystaven.
2. Politika řízení rizik obsahuje nezbytné postupy, které správci umožní posoudit u každého jím spravovaného alternativního investičního fondu expozici tohoto fondu vůči tržnímu riziku, riziku likvidity a riziku selhání protistrany, jakož i vůči všem ostatním relevantním rizikům, která mohou být pro každý jím spravovaný alternativní investiční fond závažná, včetně provozního rizika.
3. Správcova politika řízení rizik se musí zabývat alespoň těmito prvky:
a)
metodami, nástroji a opatřeními, které mu umožňují dodržovat článek 45;
b)
metodami, nástroji a opatřeními, které umožňují posouzení a sledování rizika likvidity alternativního investičního fondu za běžných i mimořádných potřeb likvidity, včetně použití pravidelně prováděných zátěžových testů v souladu s článkem 48;
c)
rozdělením odpovědnosti v rámci správce v souvislosti s řízením rizik;
d)
omezeními stanovenými v souladu s článkem 44 tohoto nařízení a odůvodněním toho, jak jsou sladěna s rizikovým profilem alternativního investičního fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU;
e)
podmínkami, obsahem, četností a adresáty zpráv podávaných stálou funkcí řízení rizik uvedenou v článku 39.
4. Politika řízení rizik obsahuje popis ochranných opatření uvedených v článku 43, zejména:
a)
povahy možných střetů zájmů;
b)
zavedených nápravných opatření;
c)
důvodů, proč by se od uvedených opatření mělo přiměřeně očekávat, že vyústí v nezávislý výkon funkce řízení rizika;
d)
jak má správce v úmyslu zajistit, že ochranná opatření budou stále účinná.
5. Politika řízení rizik uvedená v odstavci 1 musí odpovídat povaze, rozsahu a složitosti podnikatelské činnosti správce a alternativního investičního fondu, který spravuje.
Článek 41
Posuzování, sledování a přezkum systémů řízení rizik
1. Správce posuzuje, sleduje a pravidelně, nejméně jednou ročně, přezkoumává:
a)
přiměřenost a účinnost politiky řízení rizik a opatření, procesů a metod uvedených v článku 45;
b)
míru, v jaké správce dodržuje politiku řízení rizik a opatření, procesy a metody uvedené v článku 45;
c)
přiměřenost a účinnost opatření přijatých k nápravě případných nedostatků v procesu řízení rizik;
d)
výkon funkce řízení rizik;
e)
přiměřenost a účinnost opatření, jejichž cílem je zajistit funkční a hierarchické oddělení funkce řízení rizik v souladu s článkem 42.
Vrcholné vedení rozhodne o četnosti pravidelného přezkumu uvedeného v prvním pododstavci v souladu se zásadou proporcionality s ohledem na povahu, rozsah a složitost podnikatelské činnosti správce a alternativního investičního fondu, který spravuje.
2. Navíc k pravidelnému přezkumu uvedenému v odstavci 1 se systémy řízení rizik přezkoumají, pokud:
a)
dojde k podstatným změnám politik a postupů řízení rizik a opatření, procesů a metod uvedených v článku 45;
b)
vnitřní nebo vnější události nasvědčují tomu, že je nutný dodatečný přezkum;
c)
dojde k podstatným změnám investiční strategie a cílů alternativního investičního fondu, který správce spravuje.
3. Správce na základě výsledků přezkumu uvedeného v odstavcích 1 a 2 aktualizuje systémy řízení rizik.
4. Správce oznámí příslušnému orgánu domovského členského státu veškeré podstatné změny politiky řízení rizik a opatření, procesů a metod uvedených v článku 45.
Článek 42
Funkční a hierarchické oddělení funkce řízení rizik
1. Funkce řízení rizik se považuje za funkčně a hierarchicky oddělenou od provozních jednotek, včetně činnosti správy portfolia, pouze pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
osoby zapojené do výkonu funkce řízení rizik nepodléhají dohledu osob odpovědných za výkon provozních jednotek správce, včetně činnosti správy portfolia;
b)
osoby zapojené do výkonu funkce řízení rizik nejsou zapojeny do výkonu činností v rámci provozních jednotek, včetně činnosti správy portfolia;
c)
osoby zapojené do výkonu funkce řízení rizik jsou odměňovány podle dosažení cílů souvisejících s touto funkcí nezávisle na výsledcích provozních jednotek, včetně činnosti správy portfolia;
d)
na odměňování vrcholných zaměstnanců funkce řízení rizik přímo dohlíží výbor pro odměňování, pokud byl takový výbor zřízen.
2. Funkční a hierarchické oddělení funkce řízení rizik v souladu s odstavcem 1 musí být zajištěno v rámci celé hierarchické struktury správce až k jeho řídícímu orgánu. Je předmětem přezkumu ze strany řídícího orgánu a - pokud existuje - funkce dohledu správce.
3. Příslušné orgány domovského členského státu správce přezkoumají způsob, jakým správce uplatnil odstavce 1 a 2, na základě kritérií stanovených v čl. 15 odst. 1 druhém pododstavci směrnice 2011/61/EU.
Článek 43
Ochranná opatření proti střetům zájmů
1. Ochranná opatření proti střetům zájmů uvedená v čl. 15 odst. 1 směrnice 2011/61/EU zajistí alespoň, že:
a)
rozhodnutí přijímaná funkcí řízení rizik jsou založena na spolehlivých údajích, které ze strany funkce řízení rizik podléhají přiměřené míře kontroly;
b)
odměňování osob zapojených do výkonu funkce řízení rizik odráží dosažení cílů souvisejících s funkcí řízení rizik nezávisle na výsledcích obchodních útvarů, v nichž jsou zapojeny;
c)
funkce řízení rizik je předmětem řádného nezávislého přezkumu zajišťujícího, že jsou rozhodnutí přijímána nezávisle;
d)
funkce řízení rizik je v řídícím orgánu nebo ve funkci dohledu, pokud byla zřízena, zastoupena nejméně se stejnou autoritou, jako činnost správy portfolia;
e)
jakékoli funkce, které jsou ve vzájemném střetu, jsou řádně odděleny.
2. Pokud je to na místě s ohledem na povahu, rozsah a složitost správce, ochranná opatření uvedená v odstavci 1 rovněž zajistí, že:
a)
výsledky funkce řízení rizik jsou předmětem pravidelného přezkumu ze strany funkce interního auditu, nebo pokud nebyla zřízena, třetí stranou jmenovanou řídícím orgánem;
b)
pokud byl zřízen výbor pro rizika, disponuje dostatečnými zdroji a jeho členové, kteří nejsou nezávislí, nemají nepatřičný vliv na výsledky funkce řízení rizik.
3. Řídící orgán správce a - pokud existuje - funkce dohledu zavedou ochranná opatření proti střetům zájmů stanovená v odstavcích 1 a 2, pravidelně přezkoumávají jejich účinnost a včas přijímají nápravná opatření k odstranění případných nedostatků.
Článek 44
Omezení rizik
1. Správce pro každý alternativní investiční fond, který spravuje, zřídí a zavede kvantitativní nebo kvalitativní omezení rizik (nebo oboje) s ohledem na všechna relevantní rizika. Pokud jsou stanovena pouze kvalitativní omezení rizik, správce musí být schopen odůvodnit tento přístup příslušnému orgánu.
2. Kvalitativní a kvantitativní omezení rizik zahrnují pro každý alternativní investiční fond alespoň tato rizika:
a)
tržní rizika;
b)
úvěrová rizika;
c)
rizika likvidity;
d)
rizika selhání protistrany;
e)
operační rizika.
3. Při stanovení omezení rizik vezme správce v úvahu strategie a aktiva použité pro každý alternativní investiční fond, který spravuje, jakož i vnitrostátní předpisy platné pro každý z těchto fondů. Uvedená omezení rizik musí být sladěna s rizikovým profilem alternativního investičního fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU, a musí je schválit řídící orgán.
Článek 45
Měření a řízení rizik
1. Správce přijme řádná a účinná opatření, procesy a metody s cílem:
a)
kdykoli identifikovat, měřit, řídit a sledovat rizika, jimž jsou nebo mohou být vystaveny alternativní investiční fondy, které spravuje;
b)
zajistit dodržování omezení stanovených v souladu s článkem 44.
2. Opatření, procesy a metody uvedené v odstavci 1 musí být přiměřené povaze, rozsahu a složitosti podnikatelské činnosti správce a každého alternativního investičního fondu, který spravuje, a musí odpovídat rizikovému profilu tohoto fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU.
3. Pro účely odstavce 1 podnikne správce pro každý alternativní investiční fond, který spravuje, tyto kroky:
a)
zavede opatření, procesy a metody měření rizik nezbytné k zajištění, aby rizika přijatých pozic a jejich vliv na celkový rizikový profil byly přesně měřeny na základě důvěryhodných a spolehlivých údajů a aby opatření, procesy a metody měření rizik byly náležitým způsobem zdokumentovány;
b)
provádí pravidelné zpětné testování za účelem kontroly platnosti opatření pro měření rizik, mezi něž patří prognózy a odhady založené na modelech;
c)
provádí pravidelné zátěžové testy a analýzy scénářů za účelem podchycení rizik plynoucích z možných změn tržních podmínek, která by mohla mít nepříznivý dopad na alternativní investiční fond;
d)
zajišťuje, aby aktuální úroveň rizika byla v souladu s omezeními rizik stanovenými v souladu s článkem 44;
e)
vytvoří, zavede a udržuje náležité postupy, které v případě skutečného nebo předpokládaného porušení omezení rizik určitého alternativního investičního fondu zabezpečí včasné kroky k nápravě v nejlepším zájmu investorů;
f)
zajistí, aby pro každý alternativní investiční fond existovaly řádné systémy a postupy řízení likvidity v souladu s požadavky stanovenými v článku 46.
ODDÍL 4
Řízení likvidity
(článek 16 směrnice 2011/61/EU)
Článek 46
Systém a postupy řízení likvidity
Správce musí být schopen prokázat příslušným orgánům svého domovského státu, že je zaveden vhodný systém řízení likvidity a účinné postupy uvedené v čl. 16 odst. 1 směrnice 2011/61/EU, zohledňující investiční strategii, povahu investic z hlediska likvidity a pravidla pro zpětný odkup každého alternativního investičního fondu.
Článek 47
Sledování a řízení rizika likvidity
1. Systém a postupy řízení likvidity uvedené v článku 46 zajistí alespoň, že:
a)
správce v alternativním investičním fondu udržuje úroveň likvidity přiměřenou jeho podkladovým závazkům na základě posouzení relativní likvidity aktiv fondu na trhu, s ohledem na čas nutný na likvidaci a na cenu nebo hodnotu, za niž lze uvedená aktiva likvidovat, a jejich citlivost na jiná tržní rizika nebo faktory;
b)
správce sleduje povahu investic portfolia aktiv alternativního investičního fondu z hlediska likvidity s ohledem na poměrný příspěvek jednotlivých aktiv, jež mohou mít podstatný vliv na likviditu, a podstatné podmíněné či nepodmíněné závazky a přísliby, které může fond mít ve vztahu ke svým podkladovým závazkům. Správce pro tyto účely zohledňuje profil investorské základny alternativního investičního fondu včetně druhu investorů, relativní velikosti investic a podmínek zpětného odkupu, které se na tyto investice vztahují;
c)
pokud alternativní investiční fond investuje do jiných subjektů kolektivního investování, správce sleduje přístup, který správci uvedených jiných subjektů přijali k řízení likvidity, a to včetně provádění pravidelného přezkumu ke sledování změn v podmínkách zpětného odkupu podkladových subjektů kolektivního investování, do nichž alternativní investiční fond investuje. S výhradou čl. 16 odst. 1 směrnice 2011/61/EU se tato povinnost nepoužije, pokud se jiné subjekty kolektivního investování, do nichž alternativní investiční fond investuje, aktivně obchodují na regulovaném trhu ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 14 směrnice 2004/39/ES nebo na rovnocenném trhu třetí země;
d)
správce zavede a udržuje vhodná opatření a postupy řízení likvidity pro posouzení kvantitativních a kvalitativních rizik pozic a zamýšlených investic, které mají podstatný vliv na povahy investic portfolia aktiv alternativního investičního fondu z hlediska likvidity, aby bylo možné řádně změřit jejich účinky na celkovou povahu investic z hlediska likvidity. Použité postupy zajistí, aby správce měl řádné znalosti a chápání likvidity aktiv, do nichž alternativní investiční fond investoval nebo zamýšlí investovat, popřípadě včetně obchodovaného objemu a citlivosti cen a případně rozpětí jednotlivých aktiv za běžných i mimořádných potřeb likvidity;
e)
správce zvažuje a zavádí nástroje a opatření, včetně zvláštních opatření, nezbytné pro řízení rizika likvidity každého alternativního investičního fondu, který spravuje. Správce identifikuje druhy okolností, za nichž mohou být tyto nástroje a opatření použity za běžných i mimořádných okolností, s ohledem na spravedlivé zacházení se všemi investory do alternativního investičního fondu a ve vztahu ke každému spravovanému fondu. Správce může takové nástroje a opatření použít pouze za těchto okolností a pokud byly řádně poskytnuty veškeré informace v souladu s článkem 108.
2. Správce svou politiku a postupy řízení likvidity uvedené v odstavci 1 dokumentuje, alespoň jednou ročně provádí jejich přezkum a aktualizuje je o případné změny nebo nová opatření.
3. Správce do svého systému a postupů řízení likvidity uvedených v odstavci 1 začlení vhodná opatření eskalace pro řešení předpokládaného nebo existujícího nedostatku likvidity nebo jiných situací obtíží alternativního investičního fondu.
4. Pokud správce spravuje alternativní investiční fond, jenž je uzavřeným alternativním investičním fondem, který využívá pákový efekt, odst. 1 písm. e) se nepoužije.
Článek 48
Omezení pro řízení likvidity a zátěžové testy
1. Správce zavede a udržuje, případně s ohledem na povahu, rozsah a složitost každého alternativního investičního fondu, jejž spravuje, přiměřená omezení likvidity nebo nelikvidity fondu v souladu s jeho souvisejícími závazky a pravidly pro zpětný odkup a s požadavky stanovenými v článku 44, týkajícími se kvantitativních a kvalitativních omezení rizik.
Správce sleduje dodržování uvedených omezení, a pokud jsou nebo pravděpodobně budou překročena, určí požadovaný (nebo nezbytný) postup. Při určování vhodného postupu správce zváží přiměřenost politiky a postupů řízení likvidity, vhodnost povahy investic aktiv alternativního investičního fondu z hlediska likvidity a účinek netypických objemů žádostí o zpětný odkup.
2. Správce pravidelně provádí zátěžové testy za podmínek běžné i mimořádné potřeby likvidity, které mu umožní posoudit riziko likvidity každého alternativního investičního fondu, který spravuje. Zátěžové testy:
a)
jsou prováděny na základě spolehlivých a aktuálních informací vyjádřených kvantitativně, případně pokud to není vhodné, kvalitativně;
b)
pokud je to na místě, simulují nedostatek likvidity aktiv alternativního investičního fondu a atypické žádosti o zpětný odkup;
c)
zahrnují tržní rizika a veškeré vyplývající dopady, včetně výzev k doplnění zajištění (margin calls), požadavků na zajištění nebo úvěrových linek;
d)
zohledňují citlivosti ocenění za podmínek finančního tlaku;
e)
jsou prováděny s četností, jež je přiměřená povaze alternativního investičního fondu s ohledem na investiční strategii, povahu investic z hlediska likvidity, druh investora a pravidla pro zpětný odkup fondu, avšak alespoň jednou ročně.
3. Správce v souvislosti s výsledkem jakéhokoli zátěžového testu jedná v nejlepším zájmu investorů.
Článek 49
Soulad investiční strategie, povahy investic z hlediska likvidity a pravidel pro zpětný odkup
1. Pro účely čl. 16 odst. 2 směrnice 2011/61/EU se má za to, že investiční strategie, povaha investic z hlediska likvidity a pravidla pro zpětný odkup každého alternativního investičního fondu spravovaného správcem jsou ve vzájemném souladu, pokud mohou investoři odkoupit své investice způsobem konzistentním se spravedlivým zacházením se všemi investory do fondu a v souladu s pravidly fondu pro zpětný odkup a jeho závazky.
2. Při posuzování souladu investiční strategie, povahy investic z hlediska likvidity a pravidel pro zpětný odkup správce rovněž zohledňuje dopad, jejž může zpětný odkup mít na podkladové ceny nebo rozpětí jednotlivých aktiv alternativního investičního fondu.
ODDÍL 5
Investování do sekuritizačních pozic
(článek 17 směrnice 2011/61/EU)
Článek 50
Definice
Pro účely tohoto oddílu se
a)
„sekuritizací“ rozumí sekuritizace ve smyslu čl. 4 bodu 36 směrnice 2006/48/ES;
b)
„sekuritizační pozicí“ rozumí sekuritizační pozice ve smyslu čl. 4 bodu 40 směrnice 2006/48/ES;
c)
„sponzorem“ rozumí sponzor ve smyslu čl. 4 bodu 42 směrnice 2006/48/ES;
d)
„tranší“ rozumí tranše ve smyslu čl. 4 bodu 39 směrnice 2006/48/ES.
Článek 51
Požadavky na ponechaný podíl
1. Správci vstoupí do expozice vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů, které spravují, pouze pokud původce, sponzor nebo původní věřitel správci alternativního investičního fondu výslovně sdělil, že si průběžně ponechá významný čistý ekonomický podíl, který v každém případě činí nejméně 5 %.
Ponecháním významného čistého ekonomického podílu ve výši nejméně 5 % se rozumí pouze následující případy:
a)
ponechání nejméně 5 % nominální hodnoty každé tranše prodané investorům či na ně převedené;
b)
v případě sekuritizace revolvingových expozic ponechání podílu původce ve výši nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic;
c)
ponechání náhodně zvolených expozic, odpovídajících nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic, pokud by tyto expozice jinak byly sekuritizovány v rámci sekuritizace, za předpokladu, že výše potenciálně sekuritizovaných expozic činí na počátku nejméně 100;
d)
ponechání první ztrátové tranše a případně jiných tranší, které mají stejný nebo horší profil rizika než tranše převedené na investory nebo jim prodané a nejsou splatné dříve než tyto tranše, tak aby ponechané expozice v celkovém součtu činily nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic;
e)
ponechání první ztrátové expozice v hodnotě nejméně 5 % z každé sekuritizované expozice v rámci sekuritizace.
Čistý ekonomický podíl se měří při vzniku a průběžně se zachovává. Čistý ekonomický podíl, včetně ponechaných pozic, podílu nebo expozice, nesmí být předmětem žádného snižování úvěrového rizika nebo jakékoli krátké pozice či jiného zajištění a nesmí být prodán. Čistý ekonomický podíl se stanoví podle pomyslné hodnoty podrozvahových položek.
Požadavky na ponechání nesmí být pro žádnou sekuritizaci uplatňovány vícenásobně.
2. Odstavec 1 se nepoužije, pokud sekuritizované expozice představují pohledávky nebo podřízené pohledávky vůči institucím uvedeným na seznamu v čl. 122a odst. 3 prvním pododstavci směrnice 2006/48/ES nebo těmito institucemi plně, nepodmíněně a nevratně zaručeny, a rovněž se nepoužije na transakce vyjmenované v čl. 122a odst. 3 druhém pododstavci směrnice 2006/48/ES.
Článek 52
Kvalitativní požadavky ohledně sponzorů a původců
Předtím, než správce vstoupí do expozice vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů, zajistí, aby sponzor a původce:
a)
poskytli úvěr založený na řádných a jasně vymezených kritériích a jasně stanovili, že na expozice, které mají být sekuritizovány, použijí postup pro schvalování, změnu, obnovu a refinancování půjček, jaký používají na expozice, které drží;
b)
měli zavedeny a využívali efektivní systémy ke zvládání průběžné administrativy a sledování svých portfolií a expozic představujících úvěrové riziko a rovněž k identifikaci a zvládání problémových půjček a k provádění odpovídajících úprav ocenění a vytváření rezerv;
c)
přiměřeně diverzifikovali každé úvěrové portfolio na základě cílového trhu a celkové úvěrové strategie;
d)
měli písemnou politiku pro úvěrové riziko, jež obsahuje přípustné odchylky rizik a systém tvorby opravných položek a rezerv a popis toho, jak se toto riziko měří, sleduje a kontroluje;
e)
poskytli snadný přístup k příslušným významným údajům o kvalitě úvěru a výkonnosti jednotlivých podkladových expozic, hotovostních toků a doprovodného zajištění sekuritizační expozice, jakož i k informacím, jež jsou nezbytné k provedení komplexních dobře navržených zátěžových testů pro hotovostní toky a hodnoty doprovodného zajištění podkladové expozice. Pro tyto účely se příslušné významné údaje stanoví ke dni sekuritizace a případně z důvodu povahy sekuritizace poté;
f)
poskytli snadný přístup ke všem ostatním příslušným údajům nezbytným k tomu, aby správce splnil požadavky stanovené v článku 53;
g)
sdělili úroveň svého ponechaného čistého ekonomického podílu, jak uvádí článek 51, jakož i jakýchkoli záležitostí, jež by mohly bránit zachování minimálního požadovaného čistého ekonomického podílu uvedeného v témže článku.
Článek 53
Kvalitativní požadavky pro správce vystavené sekuritizacím
1. Dříve, než se správce vystaví úvěrovému riziku ze sekuritizace jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů, a případně poté, musí být schopen u každé jednotlivé sekuritizační pozice příslušným orgánům prokázat, že této pozici zcela a důkladně rozumí a že zavedl formální postupy a procedury, jež odpovídají rizikovému profilu investic příslušného alternativního investičního fondu do sekuritizovaných pozic, k analýze a zaznamenávání:
a)
informací oznámených původci nebo sponzory podle článku 51 ke konkretizaci čistého ekonomického podílu, který průběžně drží v sekuritizaci;
b)
rizikových charakteristik jednotlivých sekuritizačních pozic;
c)
rizikových charakteristik podkladových expozic sekuritizačních pozic;
d)
pověsti a ztrát vzniklých z předchozích sekuritizací původců nebo sponzorů v příslušných kategoriích podkladových expozic sekuritizační pozice;
e)
prohlášení a informací oznámených původci nebo sponzory či jejich zástupci nebo poradci o jejich hloubkové kontrole sekuritizovaných expozic a případně o kvalitě doprovodného zajištění sekuritizovaných expozic;
f)
ve vhodných případech metodiky a konceptů, na nichž je založeno oceňování doprovodného zajištění sekuritizované expozice, a zásad přijatých původcem nebo sponzorem k zajištění nezávislosti oceňovatele;
g)
všech strukturálních rysů sekuritizace, které mohou významně ovlivnit výkonnost sekuritizační pozice instituce, mezi něž se řadí smluvní kaskádovité a s nimi související spouštěcí mechanismy, úvěrová posílení, posílení likvidity, spouštěcí mechanismy založené na tržní ceně a specifická selhání pro daný obchod.
2. Pokud správce vstoupí do expozice vůči materiální hodnotě úvěrového rizika ze sekuritizace jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů, provádí v souladu s čl. 15 odst. 3 písm. b) směrnice 2011/61/EU pravidelně zátěžové testy vhodné pro takové sekuritizační pozice. Zátěžový test by měl být přiměřený povaze, rozsahu a složitosti rizika obsaženého v sekuritizačních pozicích.
Správce vytvoří formální postupy sledování v souladu se zásadami stanovenými v článku 15 směrnice 2011/61/EU, které budou přiměřené rizikovému profilu příslušného alternativního investičního fondu ve vztahu k úvěrovému riziku sekuritizační pozice, aby bylo možné průběžně a včas sledovat informace o výkonnosti podkladových expozic takových sekuritizačních pozic. Tyto informace (jsou-li relevantní vzhledem ke konkrétnímu typu sekuritizace a neomezují se na níže popsané druhy informací) zahrnují druh expozice, procento úvěrů po splatnosti více než 30, 60 a 90 dní, míry selhání, sazby u předčasného splacení, úvěry, k nimž se vztahuje zabavení majetku, druhy a využití zajištění, distribuci četnosti úvěrového hodnocení nebo jiných měření úvěruschopnosti v rámci podkladových expozic, odvětvovou a geografickou diverzifikaci a distribuci četnosti poměrů úvěru k hodnotě v rozpětích, která umožňují příslušnou analýzu citlivosti. V případě, že podkladové expozice jsou samy sekuritizačními pozicemi, musí mít správce informace uvedené v tomto pododstavci nejen o podkladových sekuritizačních tranších, jako je název emitenta a kvalita úvěru, ale také o charakteristikách a výkonnosti seskupení podkládajících tyto sekuritizační tranše.
Správci použijí stejné normy analýzy na účasti nebo úpisy u emisí sekuritizací nakupovaných od třetích stran.
3. Pro účely odpovídajícího řízení rizika a likvidity musí správce vstupující jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů do expozice vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace řádně rozpoznávat, měřit, sledovat, řešit, kontrolovat a oznamovat rizika, která vznikají kvůli nesouladu mezi aktivy a pasivy příslušného alternativního investičního fondu, koncentraci rizika nebo investičnímu riziku plynoucímu z těchto nástrojů. Správce zajistí, aby rizikový profil takové sekuritizační pozice odpovídal velikosti, celkové struktuře portfolia, investičním strategiím a cílům příslušného alternativního investičního fondu stanoveným ve statutu nebo v zakládacích dokumentech, v prospektu a v nabídkových dokumentech.
4. Správce v souladu s požadavky stanovenými v článku 18 směrnice 2011/61/EU zajistí, aby vrcholnému vedení bylo v přiměřené míře podáváno vnitřní hlášení tak, aby si vrcholné vedení bylo plně vědomo významného vstupu do expozice vůči riziku ze sekuritizací, a že rizika plynoucí z těchto expozic jsou odpovídajícím způsobem řízena.
5. Správci zahrnou odpovídající informace o svých expozicích vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace a o svých postupech řízení rizika v této oblasti do zpráv a oznámení, které mají být předkládány podle článků 22, 23 a 24 směrnice 2011/61/EU.
Článek 54
Nápravná opatření
1. Pokud po vstupu do expozice vůči riziku ze sekuritizace správci zjistí, že stanovení a oznámení ponechaného podílu nesplnilo požadavky uložené tímto nařízením, přijmou taková nápravná opatření, která jsou v nejlepším zájmu investorů do daného alternativního investičního fondu.
2. Pokud v jakémkoli okamžiku po vstupu do expozice vůči riziku ponechaný podíl klesne na méně než 5 % a tato situace není výsledkem přirozeného platebního mechanismu dané transakce, přijmou správci taková nápravná opatření, která jsou v nejlepším zájmu investorů do daného alternativního investičního fondu.
Článek 55
Ustanovení o zachování právních účinků
Články 51 až 54 se použijí na nové sekuritizace emitované od 1. ledna 2011. Na stávající sekuritizace se články 51 až 54 použijí po 31. prosinci 2014, pokud budou po tomto datu doplněny či nahrazeny nové podkladové expozice.
Článek 56
Výklad
Není-li k dispozici konkrétní výklad ze strany Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy nebo smíšeného výboru evropských orgánů dohledu, vykládají se ustanovení tohoto oddílu v souladu s odpovídajícími ustanoveními směrnice 2006/48/ES a s pokyny k článku 122a směrnice o kapitálových požadavcích ze dne 31. prosince 2010 (9) vydanými Evropským výborem orgánů bankovního dohledu a s jejich pozdějšími změnami.
ODDÍL 6
Organizační požadavky - obecné zásady
(článek 12 a 18 směrnice 2011/61/EU)
Článek 57
Obecné požadavky
1. Správci musí:
a)
vytvořit, zavést a udržovat rozhodovací postupy a organizační strukturu, která jasně upřesňuje hierarchické vztahy, rozděluje úkoly a odpovědnost a je zdokumentována;
b)
zajistit, aby jejich příslušné osoby věděly, jaké postupy je třeba dodržet, pokud mají řádně plnit své povinnosti;
c)
vytvořit, zavést a udržovat náležité mechanismy vnitřní kontroly, jejichž účelem je zajistit plnění rozhodnutí a dodržování postupů na všech úrovních správce;
d)
vytvořit, zavést a udržovat účinný systém vnitřního hlášení a předávání informací na všech příslušných úrovních správce, jakož i účinnou výměnu informací se zúčastněnými třetími stranami;
e)
vést náležitou a systematickou evidenci o své obchodní činnosti a vnitřní organizaci.
Správci zohlední povahu, rozsah a složitost své obchodní činnosti, jakož i povahu a škálu služeb a činností poskytovaných a vykonávaných v rámci této obchodní činnosti.
2. Správci vytvoří, zavedou a udržují takové systémy a postupy, které dostatečně zajišťují bezpečnost, celistvost a důvěrnost informací a zohledňují přitom povahu dotčených informací.
3. Správci vytvoří, zavedou a udržují náležitou strategii kontinuity činnosti, jejímž cílem je zajistit zachování nejdůležitějších údajů a funkcí a pokračování služeb a činností v případě výpadku systémů a postupů, anebo (pokud pokračování není možné) která umožní včasnou obnovu těchto údajů a funkcí a včasné obnovení služeb a činností.
4. Správci vytvoří, zavedou a udržují takové účetní zásady a postupy a pravidla oceňování, které jim umožní na žádost příslušného orgánu včas poskytnout účetní výkazy, jež podávají pravdivý a věrný obraz o jejich finanční situaci a jsou v souladu se všemi platnými účetními standardy a předpisy.
5. Správci zavedou vhodné postupy a procedury, kterými zajistí, že pravidla alternativního investičního fondu pro zpětný odkup budou dostatečně podrobně sdělena investorům předtím, než do fondu investují, či v případě významných změn.
6. Správci průběžně sledují a vyhodnocují přiměřenost a účinnost svých systémů, mechanismů vnitřní kontroly a uspořádání zavedených podle odstavců 1 až 5 a přijímají vhodná opatření k nápravě případných nedostatků.
Článek 58
Elektronické zpracování údajů
1. Správci přijmou přiměřená a dostatečná opatření, aby získali vhodné elektronické systémy, které umožní u každého portfolia včas a řádně evidovat pokyny k transakcím nebo upsání či případně k vyplacení.
2. Správci při elektronickém zpracování údajů vhodným způsobem zajistí vysokou úroveň bezpečnosti, jakož i celistvost a důvěrnost evidovaných informací.
Článek 59
Účetní postupy
1. Správci použijí účetní zásady a postupy podle čl. 57 odst. 4, aby zajistili ochranu investorů. Účetní evidence je vedena způsobem, který umožňuje kdykoli přímo zjistit veškerá aktiva a pasiva alternativního investičního fondu. Má-li alternativní investiční fond různé podfondy, vede se pro tyto podfondy oddělená účetní evidence.
2. Správci vytvoří, zavedou a udržují zásady a postupy pro účetnictví a oceňování, které zajistí, že čistá hodnota aktiv každého alternativního investičního fondu je přesně vypočtena na základě platných účetních předpisů a standardů.
Článek 60
Kontrola prováděná řídícím orgánem, vrcholným vedením a funkcí dohledu
1. Při interním přidělování funkcí správci zajistí, že řídící orgán, vrcholné vedení, a - pokud existuje - funkce dohledu ponesou odpovědnost za plnění povinností správce podle směrnice 2011/61/EU.
2. Správce zajistí, aby jeho vrcholné vedení:
a)
odpovídalo za provádění obecné investiční politiky každého spravovaného alternativního investičního fondu vymezené případně ve statutu fondu, zakládacích dokumentech, v prospektu nebo nabídkových dokumentech fondu;
b)
dohlíželo na proces schvalování investičních strategií každého spravovaného AIF;
c)
odpovídalo za zajištění toho, že jsou vytvořeny a zavedeny zásady a postupy oceňování v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU;
d)
odpovídalo za zajištění toho, že správce trvale a účinně zabezpečuje dodržování předpisů, a to i v případě, že tuto funkci vykonává třetí osoba;
e)
zajišťovalo a pravidelně ověřovalo, že u každého spravovaného alternativního investičního fondu je řádně a účinně prováděna a dodržována obecná investiční politika, investiční strategie a omezení rizik, a to i v případě, že funkci řízení rizik vykonávají třetí osoby;
f)
schvalovalo a pravidelně vyhodnocovalo přiměřenost vnitřních postupů pro přijímání investičních rozhodnutí za každý spravovaný alternativní investiční fond, tak aby tato rozhodnutí odpovídala schváleným investičním strategiím;
g)
schvalovalo a pravidelně vyhodnocovalo politiku řízení rizik a opatření, procesy a metody jejího provádění, včetně systému omezení rizika u každého spravovaného alternativního investičního fondu;
h)
odpovídalo za vytvoření a používání systému odměňování v souladu s přílohou II směrnice 2011/61/EU.
3. Správce rovněž zajistí, aby jeho vrcholné vedení a případně řídící orgán či funkce dohledu:
a)
posuzovaly a pravidelně vyhodnocovaly účinnost politik, opatření a postupů přijatých za účelem splnění povinností stanovených směrnicí 2011/61/EU;
b)
přijímaly náležitá opatření k nápravě nedostatků.
4. Správce zajistí, aby jeho vrcholné vedení dostávalo často, avšak nejméně jedenkrát ročně, písemné zprávy o otázkách dodržování předpisů, interního auditu a řízení rizik, v nichž se uvede zejména to, zda byla přijata náležitá nápravná opatření v případě eventuálních nedostatků.
5. Správce zajistí, aby jeho vrcholné vedení dostávalo pravidelně zprávy o provádění investičních strategií a vnitřních postupech pro přijímání investičních rozhodnutí uvedených v odst. 2 písm. b) až e).
6. Správce zajistí, aby případný řídící orgán nebo funkce dohledu pravidelně dostávaly písemné zprávy o otázkách uvedených v odstavci 4.
Článek 61
Stálá funkce zajišťování souladu s předpisy
1. Správci vytvoří, zavedou a udržují přiměřené strategie a postupy k odhalování případného rizika, že správce neplní své povinnosti stanovené ve směrnici 2011/61/EU, jakož i s tím spojených rizik, a přijmou přiměřená opatření a postupy, které takové riziko minimalizují a umožňují příslušným orgánům účinně vykonávat jejich pravomoci podle zmíněné směrnice.
Správce zohlední povahu, rozsah a složitost své obchodní činnosti, jakož i povahu a škálu služeb a činností poskytovaných a vykonávaných v rámci této obchodní činnosti.
2. Správce vytvoří a udržuje stálou a efektivní funkci pro zajišťování souladu s předpisy, která je nezávislá a je pověřena plněním těchto úkolů:
a)
sledovat a pravidelně vyhodnocovat přiměřenost a účinnost opatření, strategií a postupů přijatých podle odstavce 1 a kroků učiněných za účelem řešení nedostatků v plnění povinností správce;
b)
radit příslušným osobám, které odpovídají za výkon služeb a činností, a pomáhat jim v plnění povinností správce vyplývajících ze směrnice 2011/61/EU.
3. Aby osoby vykonávající funkci zajišťování souladu s předpisy uvedenou v odstavci 2 mohly řádně a nezávisle plnit své úkoly, správce zajistí:
a)
aby osoba vykonávající funkce zajišťování shody s předpisy měla nezbytné pravomoci, zdroje, odbornost a přístup ke všem potřebným informacím;
b)
aby byl jmenován „kontrolor souladu s předpisy“, který odpovídá za výkon funkce zajišťování souladu s předpisy a pravidelně, nejméně však jednou za rok, podává zprávy vrcholnému vedení o otázkách dodržování předpisů, kde uvede zejména to, zda byla v případě eventuálních nedostatků přijata patřičná nápravná opatření;
c)
aby příslušné osoby podílející se na výkonu funkce zajišťování souladu s předpisy nebyly zapojeny do poskytování služeb či výkonu činností, jež sledují;
d)
aby způsob určování odměny kontrolora souladu s předpisy a dalších osob podílejících se na výkonu funkce zajišťování souladu s předpisy nebyla, ani pravděpodobně nebude, na újmu jejich objektivity.
Od správce se však nevyžaduje splnit požadavky uvedené v prvním pododstavci písm. c) nebo d), pokud je schopen prokázat, že vzhledem k povaze, rozsahu a složitosti jeho obchodní činnosti i vzhledem k povaze a škále jeho služeb a činností jsou dané požadavky neúměrné a že funkce zajišťování souladu s předpisy je trvale účinně vykonávána.
Článek 62
Stálá funkce interního auditu
1. Pokud to je vhodné a přiměřené s ohledem na povahu, rozsah a složitost jejich obchodní činnosti i s ohledem na povahu a škálu činností kolektivní správy portfolií prováděných v rámci jejich obchodní činnosti, správci zřídí a udržují funkci interního auditu, která je oddělena od jiných funkcí a činností správce a je na nich nezávislá.
2. Funkce interního auditu uvedená v odstavci 1:
a)
vypracuje, zavede a udržuje plán auditu zaměřený na posouzení a zhodnocení přiměřenosti a účinnosti systémů správce, jeho mechanismů vnitřní kontroly a souvisejících opatření;
b)
vydává doporučení na základě výsledků získaných podle písmene a);
c)
ověřuje dodržování doporučení uvedených v písmeni b);
d)
podává zprávy o záležitostech interního auditu.
Článek 63
Osobní obchody
1. Pro jakoukoli příslušnou osobu, která se zabývá činnostmi, jež by mohly dát vznik střetu zájmů, nebo která má přístup k důvěrným informacím ve smyslu čl. 1 bodu 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES ze dne 28. ledna 2003 o obchodování zasvěcených osob a manipulaci s trhem (zneužívání trhu) (10) nebo k jiným důvěrným informacím týkajícím se alternativního investičního fondu nebo obchodů s takovým fondem či na jeho účet, správce vytvoří, zavede a udržuje přiměřená opatření s cílem zabránit takovým příslušným osobám:
a)
v uzavření osobního obchodu s finančními nástroji nebo jinými aktivy, který splňuje jedno z následujících kritérií:
i)
obchod podléhá čl. 2 odst. 1 směrnice 2003/6/ES,
ii)
obchod má za následek zneužití či neoprávněné zveřejnění důvěrných informací,
iii)
obchod je v rozporu nebo je pravděpodobně v rozporu s některou povinností správce podle směrnice 2011/61/EU;
b)
v poskytnutí poradenství jiné osobě či nabádání jiné osoby, nad rámec běžného plnění pracovních povinností či smlouvy o poskytování služeb, k uzavření osobního obchodu uvedeného v písm. a) bodech i) a ii) nebo obchodu, který by jinak vedl ke zneužití informací týkajících se nevyřízených pokynů klientů;
c)
aniž je dotčen čl. 3 písm. a) směrnice 2003/6/ES, v prozrazení jiné osobě jakýchkoli informací či názorů, nad rámec běžného plnění pracovních povinností či smlouvy o poskytování služeb, pokud příslušná osoba ví nebo by rozumně měla vědět, že následkem takového prozrazení jiná osoba učiní nebo by pravděpodobně učinila tyto kroky:
i)
uzavře osobní obchod uvedený v písm. a) bodech i) a ii) s finančními nástroji nebo jinými aktivy nebo obchod, který by jinak vedl ke zneužití informací týkajících se nevyřízených pokynů klientů,
ii)
poradí jiné osobě nebo ji přiměje, aby takový osobní obchod uzavřela.
2. Smyslem opatření uvedených v odstavci 1 je zajistit zejména, aby:
a)
každá příslušná osoba věděla o omezeních osobních obchodů uvedených v odstavci 1 a opatřeních, která správce v souvislosti s osobními obchody a prozrazováním informací v souladu s odstavcem 1 přijal;
b)
správce byl neprodleně informován o každém osobním obchodu, který uzavřela příslušná osoba, na niž se vztahuje odstavec 1, buď formou oznámení, či jinými postupy, které správci umožní takové obchody zjistit;
c)
o osobním obchodu, který byl správci oznámen nebo správcem zjištěn, byla vedena evidence včetně povolení či zákazu vydaného v souvislosti s takovým obchodem.
Jestliže určité činnosti správce vykonávají třetí osoby, správce zajistí pro účely prvního pododstavce písm. b), aby subjekt vykonávající tyto činnosti vedl evidenci osobních obchodů uzavřených jakoukoli příslušnou osobou, na niž se vztahuje odstavec 1, a aby tyto informace bezodkladně na požádání poskytl správci.
3. Odstavce 1 a 2 se nevztahují na osobní obchody:
a)
provedené při správě portfolií na základě volné úvahy, pokud mezi správcem portfolia a příslušnou osobou či jinou osobou, na jejíž účet se daný obchod provádí, nedošlo k předchozí komunikaci o obchodu;
b)
se SKIPCP nebo alternativními investičními fondy, které podléhají dohledu podle právních předpisů členského státu, které vyžadují rovnoměrné rozložení rizika mezi aktiva, pokud se příslušná osoba nebo jiná osoba, na jejíž účet se obchody provádějí, nepodílí na řízení dotyčného subjektu.
4. Pro účely odstavce 1 zahrnuje osobní obchod také obchod s finančním nástrojem nebo jiným aktivem provedený jménem nebo na účet:
a)
příslušné osoby;
b)
jakékoli osoby, s níž má příslušná osoba rodinné vazby nebo s níž má úzké propojení;
c)
osoby, jejíž vztah s příslušnou osobou je takový, že příslušná osoba má na výsledku obchodu přímý nebo nepřímý hmotný zájem, který není poplatkem či provizí za provedení obchodu.
Článek 64
Evidence portfoliových obchodů
1. Správci u každého portfoliového obchodu týkajícího se spravovaného alternativního investičního fondu neprodleně zaznamenají informace, jež jsou nezbytné k rekonstrukci podobností o pokynu a provedeném obchodu nebo dohodě.
2. V případě portfoliových obchodů na převodním místě zahrnuje evidence uvedená v odstavci 1 následující informace:
a)
jméno či jiné označení alternativního investičního fondu a osoby jednající na účet tohoto fondu;
b)
dané aktivum;
c)
případně jeho množství;
d)
typ pokynu nebo obchodu;
e)
cenu;
f)
u pokynů datum a přesný čas předání pokynu a jméno nebo jiné označení osoby, které byl pokyn předán, u obchodů datum a přesný čas rozhodnutí o provedení obchodu a datum a přesný čas provedení obchodu;
g)
případně jméno osoby, která předala pokyn nebo provedla obchod;
h)
důvody případného odvolání pokynu;
i)
u provedených obchodů totožnost protistrany a převodního místa.
3. V případě portfoliových obchodů alternativního investičního fondu mimo převodní místo zahrnuje evidence uvedená v odstavci 1 následující informace:
a)
název či jiné označení alternativního investičního fondu;
b)
právní a jinou dokumentaci, jež tvoří základ portfoliového obchodu, zahrnující zejména dohodu, jež byla provedena;
c)
cenu.
4. Převodní místo pro účely odstavců 2 a 3 zahrnuje systematický internalizátor ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 7 směrnice 2004/39/ES, regulovaný trh ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 14 uvedené směrnice, mnohostranný systém obchodování ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 15 uvedené směrnice, tvůrce trhu ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 8 uvedené směrnice či jiného zajišťovatele likvidity nebo subjekt, který plní ve třetí zemi funkci podobnou těm, jaké plní kterýkoli z výše uvedených subjektů.
Článek 65
Evidence pokynů k upsání a vyplacení
1. Správci přijmou všechny přiměřené kroky k zajištění, aby přijaté pokyny k upsání a vyplacení pro alternativní investiční fond byly zaznamenány neprodleně po jejich přijetí.
2. Záznam obsahuje tyto informace:
a)
příslušný alternativní investiční fond;
b)
osobu, která pokyn podala nebo předala;
c)
osobu, která pokyn přijala;
d)
datum a čas pokynu;
e)
podmínky platby a platební prostředek;
f)
typ pokynu;
g)
datum provedení pokynu;
h)
počet podílových jednotek nebo akcií nebo rovnocenné upsané či vyplacené částky;
i)
cenu, za niž byla každá podílová jednotka nebo akcie upsána nebo případně vyplacena, či případně částku upsaného nebo vyplaceného kapitálu;
j)
celkovou hodnotu upsaných nebo vyplacených podílových jednotek či akcií;
k)
hodnotu pokynu v hrubém vyjádření včetně poplatku za upsání nebo v čisté výši po odečtení poplatku za vyplacení.
Informace podle písmen i), j) a k) se zaznamenají, jakmile jsou k dispozici.
Článek 66
Požadavky na vedení evidence
1. Správci zajistí, aby veškeré požadované záznamy uvedené v článcích 64 a 65 byly uchovány po dobu nejméně pěti let.
Příslušné orgány však mohou od správců vyžadovat, aby uchovávali všechny nebo některé tyto záznamy delší dobu v závislosti na povaze aktiva nebo portfoliového obchodu, jestliže je to nutné k tomu, aby příslušný orgán mohl vykonávat dohled v souladu se směrnicí 2011/61/EU.
2. Jakmile skončí platnost správcova povolení, záznamy se uchovají alespoň do uplynutí zbytku stanovené pětileté lhůty uvedené v odstavci 1. Příslušné orgány mohou požadovat uchování záznamů po delší dobu.
Přenese-li správce své povinnosti ve vztahu k alternativnímu investičnímu fondu na jiného správce, zajistí tomuto novému správci k záznamům uvedeným v odstavci 1 přístup.
3. Záznamy se uchovávají na nosiči, který umožní takové uložení informací, aby k nim měl příslušný orgán do budoucna přístup, a v takové formě a takovým způsobem, aby:
a)
příslušný orgán měl k záznamům snadný přístup a byl schopen rekonstruovat z nich všechny klíčové fáze zpracování každého portfoliového obchodu;
b)
bylo možné snadno zjistit jakékoli opravy či jiné změny i původní obsah záznamů před opravami či změnami;
c)
nebyla možná žádná jiná manipulace nebo změna záznamů.
ODDÍL 7
Oceňování
(článek 19 směrnice 2011/61/EU)
Článek 67
Zásady a postupy oceňování aktiv alternativního investičního fondu
1. Správci pro každý spravovaný alternativní investiční fond vytvoří, udržují, zavedou a vyhodnocují písemné zásady a postupy, kterými zajistí řádný, transparentní, komplexní a přiměřeně zdokumentovaný proces oceňování. Zásady a postupy oceňování zahrnují všechny materiální aspekty procesu oceňování a postupů a kontrol oceňování ve vztahu k příslušnému alternativnímu investičnímu fondu.
Aniž jsou dotčeny požadavky podle vnitrostátního práva a statut nebo zakládací dokumenty alternativního investičního fondu, správce zajistí, že na alternativní investiční fondy, jež spravuje, budou použity spravedlivé, přiměřené a transparentní metody oceňování. Zásady oceňování určí a postupy zavedou metody oceňování používané pro každý druh aktiva, do něhož může alternativní investiční fond investovat v souladu s platným vnitrostátním právem, statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu. Správce nesmí do určitého druhu aktiva poprvé investovat, dokud pro tento konkrétní druh aktiva nebyla stanovena odpovídající metoda či metody oceňování.
Zásady a postupy, kterými se stanoví metody oceňování, zahrnují vstupy, modely a kritéria výběru zdrojů oceňování a zdrojů tržních údajů. Zásady a postupy stanoví, že kdykoli je to možné a vhodné, ceny mají být získávány z nezávislých zdrojů. Při výběru konkrétní metody jsou zhodnoceny dostupné vhodné metody s přihlédnutím k jejich citlivosti na změny v proměnných a k tomu, jak jednotlivé strategie ovlivňují relativní hodnotu aktiv v portfoliu.
2. Zásady oceňování určí povinnosti, úlohy a odpovědnost všech stran účastnících se procesu oceňování, a to včetně vrcholného vedení správce. Organizační struktura stanovená zásadami oceňování se poté promítne do postupů.
Zásady a postupy oceňování řeší alespoň následující záležitosti:
a)
schopnosti a nezávislost pracovníků, kteří skutečně provádějí oceňování aktiv;
b)
konkrétní investiční strategie alternativního investičního fondu a aktiva, do kterých by fond mohl investovat;
c)
kontroly výběru vstupů, zdrojů a metod oceňování;
d)
způsob eskalace k řešení rozdílů v hodnotách aktiv;
e)
oceňování jakýchkoli úprav týkajících se velikosti a likvidity pozic, nebo případně změn v tržních podmínkách;
f)
vhodný moment k provedení účetní závěrky pro účely oceňování;
g)
odpovídající četnost oceňování aktiv.
3. Je-li jmenován externí znalec, v zásadách a postupech oceňování se stanoví postup pro výměnu informací mezi správcem a externím znalcem, aby bylo zajištěno, že jsou poskytnuty všechny potřebné informace požadované pro účely oceňování.
Zásady a postupy oceňování zajistí, že správce provádí počáteční a pravidelnou hloubkovou kontrolu třetích stran, kterým bylo přiděleno poskytování služeb oceňování.
4. Provádí-li oceňování správce sám, zásady obsahují popis ochranných opatření pro funkčně nezávislé oceňování v souladu s čl. 19 odst. 4 písm. b) směrnice 2011/61/EU. Tato ochranná opatření mimo jiné předchází tomu, aby jakákoli osoba nepatřičně ovlivňovala způsob, jakým je oceňování prováděno, nebo takové ovlivňování omezují.
Článek 68
Použití modelu k oceňování aktiv
1. Je-li k oceňování aktiv alternativního investičního fondu používán model, v zásadách a postupech oceňování se tento model a jeho základní rysy vysvětlí a odůvodní. Řádně se zdokumentuje důvod pro výběr tohoto modelu, podkladové údaje, předpoklady použité v modelu a odůvodnění jejich použití a rovněž to, jaká má oceňování pomocí modelů omezení.
2. Zásady a postupy oceňování zajistí, aby byl model před použitím zvalidován osobou s dostatečnými odbornými znalostmi, která se nepodílela na tvorbě daného modelu. Validační proces se řádně zdokumentuje.
3. Model podléhá předchozímu schválení vrcholného vedení správce. Pokud model používá správce, který sám provádí oceňování, předchozím schválením vrcholného vedení není dotčeno právo příslušného orgánu požadovat podle čl. 19 odst. 9 směrnice 2011/61/EU, aby byl model ověřen externím znalcem nebo auditorem.
Článek 69
Jednotné uplatňování zásad a postupů oceňování
1. Správce zajistí, aby zásady a postupy oceňování a stanovené metody oceňování byly uplatňovány jednotně.
2. Zásady a postupy oceňování a stanovené metody oceňování se uplatňují na všechna aktiva alternativního investičního fondu se zohledněním investiční strategie, druhu aktiva a případně existence rozdílných externích znalců.
3. Není-li vyžadována aktualizace, zásady a postupy oceňování se nadále uplatňují jednotně a zdroje a pravidla oceňování stále zůstávají jednotné.
4. Postupy oceňování a stanovené metody oceňování se uplatňují jednotně na všechny alternativní investiční fondy spravované jedním správcem, se zohledněním investičních strategií, druhů aktiv držených alternativními investičními fondy a případně existence rozdílných externích znalců.
Článek 70
Pravidelný přezkum zásad a postupů oceňování
1. V zásadách oceňování se stanoví pravidelný přezkum zásad a postupů a rovněž metod oceňování. Přezkum se provádí alespoň jednou ročně a předtím, než alternativní investiční fond začne využívat novou investiční strategii nebo nový druh aktiv, jež nejsou zahrnuta v současných zásadách oceňování.
2. Zásady a postupy oceňování popisují, jak se provede změna zásad oceňování, včetně metody oceňování, a za jakých okolností je vhodné změnu provést. Doporučení ke změně zásad a postupů se předkládají vrcholnému vedení, které veškeré změny přezkoumá a schválí.
3. Funkce řízení rizik uvedená v článku 38 zásady a postupy přijaté k oceňování aktiv přezkoumá a v případě potřeby poskytne ohledně zásad a postupů vhodnou podporu.
Článek 71
Přezkum jednotlivých hodnot aktiv
1. Správce zajistí, aby všechna aktiva držená alternativním investičním fondem byla spravedlivě a přiměřeně oceněna. Správce pro každý druh aktiv zdokumentuje, jakým způsobem je přiměřenost a spravedlivost jednotlivých hodnot posouzena. Správce je kdykoli schopen prokázat, že portfolia alternativních investičních fondů, které spravuje, jsou řádně oceněna.
2. V zásadách a postupech oceňování se stanoví postup přezkumu jednotlivých hodnot aktiv, u nichž existuje značné riziko nesprávného ocenění, například v následujících případech:
a)
ocenění je založeno na cenách dostupných pouze od jedné protistrany nebo jednoho makléře;
b)
ocenění je založeno na nelikvidních burzovních cenách;
c)
ocenění je ovlivněno stranami, jež jsou ve spojení se správcem;
d)
ocenění je ovlivněno subjekty, které mohou mít na výsledcích daného alternativního investičního fondu finanční zájem;
e)
ocenění je založeno na cenách poskytnutých protistranou, která je původcem nástroje, zejména pokud původce také financuje pozici alternativního investičního fondu v daném nástroji;
f)
ocenění je ovlivněno jedním nebo více jednotlivci v rámci správce.
3. Zásady a postupy pro oceňování musejí upravit způsob jejich přezkumu včetně dostatečného a vhodného ověření přiměřenosti jednotlivých hodnot. Přiměřenost se posoudí podle toho, zda existuje odpovídající stupeň objektivity. Součástí těchto ověření je alespoň:
a)
ověření hodnot porovnáním s cenami stanovenými protistranami a cenami stanovenými v průběhu času;
b)
validace hodnot na základě srovnání realizačních cen s posledními účetními hodnotami;
c)
posouzení pověsti, soudržnosti a kvality zdroje oceňování;
d)
srovnání s hodnotami pocházejícími od třetí strany;
e)
přezkum a zdokumentování výjimek;
f)
zjištění a vyhledání rozdílů, které se zdají být neobvyklé nebo se liší o referenční odchylku stanovenou pro oceňování u daného druhu aktiva;
g)
zjišťování přítomnosti zastaralých cen nebo neaktuálních parametrů;
h)
srovnání s cenami souvisejících aktiv nebo jejich zajištění;
i)
přezkum vstupů používaných pro stanovování cen pomocí modelů, zejména těch vstupů, pro něž cena stanovená modelem vykazuje značnou citlivost.
4. Zásady a postupy oceňování zahrnují vhodná opatření pro eskalaci, kterými se řeší rozdíly nebo jiné problémy při oceňování aktiv.
Článek 72
Výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii
1. Správce zajistí, že u každého alternativního investičního fondu, který spravuje, je čistá hodnota aktiv na podílovou jednotku nebo akcii vypočtena při každé emisi nebo upsání nebo vyplacení nebo zrušení podílových jednotek nebo akcií, nejméně však jednou za rok.
2. Správce zajistí, že postupy a metody pro výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii jsou zcela zdokumentovány. Správce postupy a metody výpočtu a jejich použití pravidelně ověřuje a odpovídajícím způsobem mění dokumentaci.
3. Správce zajistí, že jsou zavedeny postupy nápravy pro případ nesprávného výpočtu čisté hodnoty aktiv.
4. Správce zajistí, aby počet podílových jednotek nebo akcií v emisi podléhal pravidelnému ověření alespoň tak často, jak je počítána cena podílové jednotky nebo akcie.
Článek 73
Profesní záruky
1. Externí znalci poskytují na žádost profesní záruky, kterými prokazují svou schopnost provádět oceňování. Externí znalci předkládají profesní záruky v písemné podobě.
2. Profesní záruky obsahují doklad o kvalifikaci externího znalce a jeho schopnosti provádět řádné a nezávislé oceňování, přičemž obsahují alespoň doklad o:
a)
dostatečných lidských a technických zdrojích;
b)
odpovídajících postupech, jež zaručují řádné a nezávislé oceňování;
c)
odpovídajících znalostech a porozumění investiční strategii alternativního investičního fondu a aktiv, které má externí znalec za úkol oceňovat;
d)
dostatečně dobré pověsti a dostatečné zkušenosti s oceňováním.
3. Jestliže externí znalec podléhá povinné profesní registraci u příslušného orgánu nebo jiného subjektu státu, v němž je usazen, musí profesní záruka obsahovat název tohoto orgánu nebo subjektu a příslušné kontaktní informace. Profesní záruka jasně uvádí právní a správní předpisy nebo pravidla pro výkon povolání, kterým externí znalec podléhá.
Článek 74
Četnost oceňování aktiv v držení otevřených alternativních investičních fondů
1. Finanční nástroje v držení otevřených alternativních investičních fondů by měly být oceňovány vždy, když se vypočítává čistá hodnota aktiv na podílovou jednotku nebo akcii podle čl. 72 odst. 1.
2. Ostatní aktiva v držení otevřených alternativních investičních fondů se oceňují nejméně jednou ročně a vždy, když existuje důkaz, že poslední určená hodnota již není reálná nebo řádná.
ODDÍL 8
Pověření jiné osoby úkoly správce
(čl. 20 odst. 1, 2, 4 a 5 směrnice 2011/61/EU)
Článek 75
Obecné zásady
Správci, kteří pověřují jinou osobu, aby jejich jménem vykonávala jejich úkoly, musí splnit zejména následující obecné zásady:
a)
struktura pověření neumožňuje správcům vyhýbat se své odpovědnosti nebo závazkům;
b)
v důsledku pověření jiné osoby se nemění povinnosti správce vůči alternativnímu investičnímu fondu a jeho investorům;
c)
nejsou ohroženy podmínky, které musí správce splnit, aby mu bylo povoleno vykonávat činnost v souladu se směrnicí 2011/61/EU;
d)
pověření má formu písemné dohody uzavřené mezi správcem a pověřenou osobou;
e)
správce zajistí, že pověřená osoba svěřené úkoly vykonává účinně a v souladu s platnými právními a správními požadavky, a zavede metody a postupy k průběžnému vyhodnocování služeb poskytovaných pověřenou osobou. Pokud vyjde najevo, že pověřená osoba není schopna vykonávat úkoly účinně či v souladu s platnými právními a správními požadavky, správce učiní vhodné kroky;
f)
správce vykonává účinný dohled nad svěřenými úkoly a řídí rizika související s pověřením jiné osoby. Pro tyto účely má správce neustále k dispozici odborné znalosti a zdroje nezbytné k vykonávání dohledu nad svěřenými úkoly. Správce v dohodě stanoví vůči pověřené osobě své právo na informace, právo kontroly, vstupu a přístupu a právo udělovat pokyny a sledovat činnost. Správce rovněž zajistí, aby pověřená osoba řádně dohlížela na výkon svěřených úkolů a odpovídajícím způsobem řídila rizika související s pověřením;
g)
správce zajišťuje, aby kontinuita a kvalita svěřených úkolů nebo pověření vykonávat tyto úkoly byla zachována i v případě ukončení pověření, buď tím, že převede svěřené úkoly nebo pověření tyto úkoly vykonávat na jinou třetí osobu, nebo tím, že je vykoná sám;
h)
příslušná práva a povinnosti správce a pověřené osoby jsou jasně rozděleny a zakotveny v dohodě. Správce si smluvně zajistí zvláště právo udělovat pokyny a ukončit pověření, právo na informace, právo kontroly a přístupu k účetním knihám a do prostor pověřené osoby. V dohodě se stanoví, že k dalšímu pověření může dojít pouze se souhlasem správce;
i)
pokud se pověření týká správy portfolia, je vykonáváno v souladu s investiční strategií alternativního investičního fondu. Správce udělí pověřené osobě pokyny, jak investiční strategii provádět, a průběžně kontroluje, zda ji pověřená osoba dodržuje;
j)
správce zajistí, aby mu pověřená osoba sdělila jakékoli okolnosti, které mohou mít zásadní dopad na schopnost pověřené osoby účinně vykonávat svěřené úkoly či je vykonávat v souladu s platnými právními a správními požadavky;
k)
správce zajistí, aby pověřená osoba chránila důvěrné informace týkající se správce, alternativního investičního fondu dotčeného pověřením a investorů daného fondu;
l)
správce zajistí, aby pověřená osoba vytvořila, zavedla a udržovala nouzový plán obnovy po haváriích a plán pravidelného testování záložních zařízení s přihlédnutím k typům svěřených úkolů.
Článek 76
Objektivní důvody pro pověření
1. Správce poskytne příslušným orgánům podrobný popis, vysvětlení a důkaz o objektivních důvodech pro pověření. Při posuzování, zda je celková struktura pověření založena na objektivních důvodech ve smyslu čl. 20 odst. 1 písm. a) směrnice 2011/61/EU, se zváží následující kritéria:
a)
optimalizace obchodních funkcí a procesů;
b)
úspory nákladů;
c)
odborné znalosti pověřené osoby v oblasti administrativy nebo specifických trhů či investic;
d)
přístup pověřené osoby ke celosvětovým obchodním systémům.
2. Na žádost příslušného orgánu musí správce poskytnout podrobnější vysvětlení a dokumenty dokládající, že celková struktura pověření je založena na objektivních důvodech.
Článek 77
Vlastnosti pověřené osoby
1. Pověřená osoba musí disponovat dostatečnými zdroji a dostatečným počtem zaměstnanců, kteří mají schopnosti, vědomosti a odborné znalosti nezbytné k plnění svěřených úkolů, a musí mít vhodnou organizační strukturu podporující plnění svěřených úkolů.
2. Osoby, které fakticky vykonávají činnost svěřenou správcem, musí mít dostatečné zkušenosti, odpovídající teoretické znalosti a odpovídající praktické zkušenosti s prováděním příslušných úkolů. Jejich odborná příprava a povaha funkcí, které zastávaly v minulosti, musí být přiměřená pro výkon této činnosti.
3. Osoby, které fakticky vykonávají činnost pověřené osoby, se nepovažují za osoby s dostatečně dobrou pověstí, pokud mají jakékoli negativní záznamy týkající se hodnocení dobré pověsti a řádného výkonu svěřených úkolů nebo jsou-li známy jiné relevantní informace, které mají vliv na jejich dobrou pověst. Takové negativní záznamy zahrnují mimo jiné trestné činy, soudní řízení nebo správní sankce, jež jsou relevantní pro výkon svěřených úkolů. Zvláštní pozornost se věnuje trestným činům v oblasti financí, k nimž patří mimo jiné povinnosti spojené s předcházením praní peněz, nepoctivému jednání, podvodům nebo finanční trestné činnosti, úpadku nebo platební neschopnosti. K relevantním informacím také patří například informace naznačující, že daná osoba není důvěryhodná nebo poctivá.
Podléhá-li pověřená osoba ve vztahu ke svým profesionálním službám regulaci v Unii, považují se faktory uvedené v prvním pododstavci za splněné, jestliže příslušný orgán dohledu zhodnotil kritérium „dobré pověsti“ v rámci postupu pro udělení povolení, pokud neexistuje důkaz o opaku.
Článek 78
Pověření správou portfolia nebo řízením rizik
1. Tento článek se použije, jestliže se pověření týká správy portfolia nebo řízení rizik.
2. Za subjekty, které mají povolení nebo registraci pro účely správy majetku a které podléhají dohledu, v souladu s čl. 20 odst. 1 písm. c) směrnice 2011/61/EU se považují následující subjekty:
a)
správcovské společnosti s povolením podle směrnice 2009/65/ES;
b)
investiční podniky s povolením vykonávat správu portfolia podle směrnice 2004/39/ES;
c)
úvěrové instituce s povolením podle směrnice 2006/48/ES, jež jsou oprávněny vykonávat správu portfolia podle směrnice 2004/39/ES;
d)
správci nesamosprávných alternativních investičních fondů s povolením podle směrnice 2011/61/EU;
e)
subjekty třetích zemí, které mají povolení nebo registraci pro účely správy majetku a které podléhají účinnému dohledu příslušného orgánu ve třetí zemi.
3. Pokud se pověření týká podniku se sídlem ve třetí zemi, musí být v souladu s čl. 20 odst. 1 písm. d) směrnice 2011/61/EU splněny následující podmínky:
a)
mezi příslušnými orgány domovského členského státu správce a orgány dohledu nad podnikem, který byl úkoly pověřen, je uzavřena písemná dohoda;
b)
dohoda uvedená v písmeni a) umožňuje příslušným orgánům ve vztahu k podniku, jemuž byly úkoly svěřeny:
i)
na žádost obdržet příslušné informace nezbytné k výkonu dohledu, jak stanoví směrnice 2011/61/EU,
ii)
získat přístup k dokumentům souvisejícím s výkonem dohledu, jež jsou uchovávány ve třetí zemi,
iii)
provádět kontroly na místě v prostorách podniku, který byl úkoly pověřen. Praktické postupy v případě kontroly na místě se podrobně popíší v písemné dohodě,
iv)
od orgánu dohledu ve třetí zemi obdržet co možná nejdříve informace pro účely vyšetřování údajných nedodržení požadavků směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření,
v)
spolupracovat při vymáhání práva v souladu s vnitrostátními a mezinárodními právními předpisy platnými pro orgány dohledu ve třetí zemi a pro příslušné orgány EU v případě nedodržení požadavků směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření a příslušných vnitrostátních právních předpisů.
Článek 79
Účinný dohled
Pověření zabraňuje účinnému dohledu správce, jestliže:
a)
správce, jeho auditoři a příslušné orgány nemají faktický přístup k údajům souvisejícím se svěřenými úkoly ani přístup do podnikatelských prostor pověřené osoby, nebo příslušné orgány nejsou schopny tato práva přístupu vykonávat;
b)
pověřená osoba nespolupracuje ohledně svěřených úkolů s příslušnými orgány správce;
c)
správce ani na žádost příslušného orgánu nezpřístupní veškeré informace nezbytné k tomu, aby orgány mohly dohlížet na to, zda výkon svěřených úkolů je v souladu s požadavky směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření.
Článek 80
Střety zájmů
1. V souladu s čl. 20 odst. 2 písm. b) směrnice 2011/61/EU se k posouzení, zda by u pověření mohlo dojít ke střetu zájmů se zájmy správce nebo investora do alternativního investičního fondu, použijí alespoň tato kritéria:
a)
jsou-li správce a pověřená osoba součástí stejné skupiny nebo mají jakýkoli jiný smluvní vztah, míra, do jaké pověřená osoba kontroluje správce nebo je schopna ovlivnit jeho jednání;
b)
jsou-li pověřená osoba a investor alternativního investičního fondu součástí stejné skupiny nebo mají jakýkoli jiný smluvní vztah, míra, do jaké tento investor kontroluje pověřenou osobu nebo je schopen ovlivnit její jednání;
c)
pravděpodobnost, že pověřená osoba získá finanční prospěch nebo se vyhne finanční ztrátě na úkor alternativního investičního fondu nebo investorů do tohoto fondu;
d)
pravděpodobnost, že pověřená osoba má zájem na výsledku služby nebo činnosti poskytované správci nebo alternativnímu investičnímu fondu;
e)
pravděpodobnost, že pověřená osoba má finanční či jinou motivaci upřednostnit zájem jiného klienta před zájmy alternativního investičního fondu nebo investorů do tohoto fondu;
f)
pravděpodobnost, že pověřená osoba dostává nebo dostane v souvislosti s činnostmi kolektivní správy portfolií, které jsou poskytovány správci a jím spravovanému alternativnímu investičnímu fondu, od osoby, která není správcem, materiální stimul v podobě peněz, zboží nebo služeb, který není běžnou provizí či poplatkem za poskytovanou službu.
2. Činnost správy portfolia či řízení rizik lze považovat za funkčně a hierarchicky oddělenou od dalších činností, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, pouze pokud jsou splněny následující podmínky:
a)
osoby, které vykonávají správu portfolia, nejsou zapojeny do výkonu činností, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, například do činností kontroly;
b)
osoby, které vykonávají řízení rizik, nejsou zapojeny do výkonu činností, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, například do provozní činnosti;
c)
nad osobami, které vykonávají řízení rizik, nevykonávají dohled osoby zodpovědné za provádění provozních činností;
d)
toto oddělení funkcí je zajištěno v celé hierarchické struktuře pověřené osoby až po řídící orgán a je kontrolováno řídícím orgánem a funkcí dohledu, pokud tato funkce v podniku pověřené osoby existuje.
3. Lze mít za to, že možné střety zájmů jsou řádně rozpoznávány, řešeny, sledovány a oznamovány investorům daného alternativního investičního fondu, pouze pokud:
a)
správce zajistí, aby pověřená osoba přijala všechny rozumné kroky k rozpoznávání, řešení a sledování potenciálních střetů zájmů, k nimž může dojít mezi správcem, alternativním investičním fondem a investory do daného fondu. Správce zajistí, že pověřená osoba má zavedeny postupy odpovídající postupům vyžadovaným v článcích 31 až 34;
b)
správce zajistí, aby pověřená osoba správci oznamovala možné střety zájmů, jakož i postupy a opatření, jež je třeba přijmout, aby byly tyto střety zájmů vyřešeny, a správce je poté oznámí alternativnímu investičnímu fondu a investorům do alternativního investičního fondu v souladu s článkem 36.
Článek 81
Schválení a oznámení dalšího pověření
1. Další pověření nabude účinku, pokud s ním dal správce písemně souhlas.
Obecný souhlas, který dal správce předem, se nepovažuje za souhlas v souladu s čl. 20 odst. 4 písm. a) směrnice 2011/61/EU.
2. V souladu s čl. 20 odst. 4 písm. b) směrnice 2011/61/EU musí oznámení obsahovat podrobné údaje o pověřené osobě, název příslušného orgánu, od něhož získala další pověřená osoba povolení nebo registraci, svěřené úkoly, alternativní investiční fondy dotčené dalším pověřením, kopii písemného souhlasu správce a zamýšlené datum, kdy další pověření nabude účinnosti.
Článek 82
Subjekt typu „poštovní schránka“ a správce, u kterého se nelze nadále domnívat, že alternativní investiční fond spravuje
1. Správce se považuje za subjekt typu „poštovní schránka“ a nelze ho nadále považovat za správce alternativního investičního fondu alespoň v následujících situacích:
a)
správce již nemá nezbytné odborné znalosti a zdroje, aby účinně dohlížel na plnění svěřených úkolů a řídil rizika související s pověřením;
b)
správce již nemá pravomoc přijímat rozhodnutí v klíčových oblastech, za které má odpovědnost vrcholné vedení, nebo již nemá pravomoc vykonávat funkce vrcholného vedení, zejména ve vztahu k provádění obecné investiční politiky a investičních strategií;
c)
správce ztrácí smluvní práva vyšetřovat, právo kontroly, přístupu nebo právo udělovat pokyny pověřeným osobám nebo se výkon těchto práv stal prakticky nemožný;
d)
správce pověří jinou osobu plněním funkce správy investic v rozsahu, který podstatným způsobem převyšuje funkce správy investic vykonávané správcem samým. Při posuzování rozsahu pověření posoudí příslušné orgány celkovou strukturu pověření a vezmou v úvahu nejen aktiva, jejichž správa byla svěřena, ale také následující kvalitativní kritéria:
i)
druh aktiv, do kterých alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem alternativního investičního fondu investoval, a význam aktiv, jejichž správa byla svěřena, pro rizikově-výnosový profil alternativního investičního fondu,
ii)
význam aktiv, jejichž správa byla svěřena, pro dosažení investičních cílů alternativního investičního fondu,
iii)
zeměpisné rozložení investic alternativního investičního fondu a rozložení podle odvětví,
iv)
rizikový profil alternativního investičního fondu,
v)
typ investiční strategie, kterou uplatňuje alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu,
vi)
typ úkolů, jež byly svěřeny, ve srovnání s úkoly, jež si správce ponechal, a
vii)
uspořádání pověřených osob a jejich dále pověřených osob, zeměpisnou oblast jejich působnosti a strukturu jejich společnosti.
2. Komise sleduje používání tohoto článku s ohledem na vývoj na trhu. Komise přezkoumá situaci po dvou letech a bude-li to nezbytné, přijme vhodná opatření, kterými podrobněji specifikuje podmínky, za nichž se má za to, že správce delegoval své činnosti v takovém rozsahu, že se stal subjektem typu „poštovní schránka“ a nelze jej dále považovat za správce alternativního investičního fondu.
3. Evropský orgán pro cenné papíry může vydat pokyny, aby zajistil konzistentní posuzování struktur pověření po celé Unii.
KAPITOLA IV
DEPOZITÁŘ
ODDÍL 1
Náležitosti písemné smlouvy
(čl. 21 odst. 2 směrnice 2011/61/EU)
Článek 83
Smluvní náležitosti
1. Smlouva, kterou je depozitář v souladu s čl. 21 odst. 2 směrnice 2011/61/EU jmenován, se sepíše mezi depozitářem na jedné straně a správcem, a případně alternativním investičním fondem, na straně druhé a musí obsahovat alespoň následující prvky:
a)
popis služeb, které má depozitář poskytovat, a postupy, jež je třeba přijmout pro každý druh aktiv, do kterého může alternativní investiční fond investovat a který se pak svěří depozitáři;
b)
popis způsobu, jakým se má provádět úschova a dohled podle druhu aktiva a zeměpisných oblastí, v nichž hodlá alternativní investiční fond investovat. Pokud jde o povinnosti opatrování, zahrnuje tento popis také seznam zemí a postupů pro doplňování dalších zemí či případně vymazávání zemí ze seznamu. Tyto informace musí být v souladu s informacemi uvedenými ve statutu, zakládacích dokumentech nebo nabídkových dokumentech alternativního investičního fondu ohledně aktiv, do nichž může fond investovat;
c)
prohlášení, že na odpovědnost depozitáře nemá vliv skutečnost, že své funkce opatrování svěřil třetí osobě, pokud se této odpovědnosti nezprostí v souladu s čl. 21 odst. 13 nebo 14 směrnice 2011/61/EU;
d)
období platnosti a podmínky pro změnu a ukončení smlouvy včetně situací, které by mohly vést k ukončení smlouvy, a podrobnosti ohledně postupu ukončování a případně postup, jakým by měl depozitář zaslat všechny odpovídající informace svému následníkovi;
e)
povinnosti zachování důvěrnosti platné pro všechny strany v souladu s příslušnými právními a správními předpisy. Tyto povinnosti nebrání příslušným orgánům v přístupu k relevantním dokumentům a informacím;
f)
prostředky a postupy, kterými depozitář předává správci nebo alternativnímu investičnímu fondu veškeré relevantní informace, které potřebují k plnění svých povinností, včetně uplatňování práv souvisejících s aktivy, a k tomu, aby správce a alternativní investiční fond mohli včas a přesně dohlížet na účty alternativního investičního fondu;
g)
prostředky a postupy, kterými správce a alternativní investiční fond předává veškeré relevantní informace nebo zajišťuje, že depozitář má přístup ke všem informacím, které potřebuje k plnění svých povinností, včetně postupů zajišťujících, že depozitář obdrží informace od ostatních stran jmenovaných alternativním investičním fondem nebo správcem;
h)
informace, zda depozitář nebo třetí strana, která byla pověřena úschovou v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU, mohou aktiva, která jim byla svěřena, opětovně použít a případné podmínky takového použití;
i)
postupy, které je třeba sledovat, uvažuje-li se o změně statutu, zakládacích dokumentů nebo nabídkových dokumentů alternativního investičního fondu, kde jsou podrobně popsány situace, kdy má být depozitář informován nebo kdy je k provedení změny potřeba předchozího souhlasu depozitáře;
j)
všechny potřebné informace, které je třeba vyměnit mezi alternativním investičním fondem, správcem, třetí stranou jednající jménem alternativního investičního fondu nebo správce na jedné straně a depozitářem na straně druhé, týkající se prodeje, upsání, vyplacení, vydání, zrušení a opětovného nákupu podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu;
k)
všechny potřebné informace, které je třeba vyměnit mezi alternativním investičním fondem, správcem, třetí stranou jednající jménem alternativního investičního fondu nebo správce a depozitářem týkající se dohledu a kontroly vykonávaných depozitářem;
l)
jestliže strany smlouvy hodlají pro výkon části svých příslušných povinností jmenovat třetí strany, závazek průběžně poskytovat podrobnosti o jmenované třetí straně a na požádání informace o kritériích použitých k výběru třetí strany a zamýšlené kroky ke sledování činností vykonávaných vybranou třetí stranou;
m)
informace o úkolech a povinnostech smluvních stran v souvislosti s prevencí praní peněz a financování terorismu;
n)
informace o všech peněžních účtech otevřených na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce jednajícího na účet alternativního investičního fondu a postupech zajišťujících, že depozitář bude informován v případě, že bude na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce jednajícího na účet alternativního investičního fondu otevřen nový účet;
o)
podrobnosti ohledně depozitářových postupů eskalace, včetně totožnosti osob, které má depozitář kontaktovat uvnitř alternativního investičního fondu nebo případně správce, zahájí-li takový postup;
p)
závazek depozitáře, že informuje správce, jakmile se dozví, že oddělení aktiv není, nebo již není dostatečné, aby zajistilo ochranu třetí strany, jež byla v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU v konkrétní jurisdikci pověřena úschovou, před insolvencí;
q)
postupy, které depozitáři ve vztahu k jeho povinnostem umožňují prošetřovat jednání správce nebo případně alternativního investičního fondu a hodnotit kvalitu předávaných informací, což zahrnuje přístup k účetním knihám fondu či případně správce nebo šetření na místě;
r)
postupy, kterými může správce či případně alternativní investiční fond posuzovat výkon depozitáře ve vztahu k jeho smluvním povinnostem.
2. Podrobnosti o prostředcích a postupech uvedených v písmenech a) až r) musí být popsány ve smlouvě, kterou se jmenuje depozitář, nebo v jakékoli následné změně smlouvy.
3. Smlouva, kterou se jmenuje depozitář, nebo jakákoli následná změna této smlouvy, na níž odkazuje odstavec 2, mají písemnou formu.
4. Strany se mohou dohodnout, že veškeré informace, které si vyměňují, nebo jejich část mohou být předávány elektronicky za předpokladu, že je zajištěno řádné zaznamenávání těchto informací.
5. Pokud to nevyžadují vnitrostátní právní předpisy, není povinné uzavřít písemnou dohodu pro každý alternativní investiční fond zvlášť; správce a depozitář mohou uzavřít rámcovou dohodu, v níž uvedou seznam alternativních investičních fondů spravovaných správcem, na které se dohoda vztahuje.
6. Upřesní se, jaké vnitrostátní právní předpisy se na smlouvu o jmenování depozitáře a jakékoli následné dohody vztahují.
ODDÍL 2
Obecná kritéria pro posuzování pravidel obezřetnostního dohledu a dohledu, kterým podléhá depozitář usazený ve třetí zemi
(čl. 21 odst. 6 písm. b) směrnice 2011/61/EU)
Článek 84
Kritéria pro posuzování pravidel obezřetnostního dohledu a dohledu, kterým podléhá depozitář usazený ve třetí zemi
Posouzení, zda jsou pravidla obezřetnostního dohledu a dohledu, kterým podléhá depozitář ve třetí zemi, účinná, zda mají stejný účinek jako právo Unie a zda jsou účinně vymáhána, se pro účely čl. 21 odst. 6 písm. b) směrnice 2011/61/EU provádí podle následujících kritérií:
a)
depozitář podléhá povolení a neustálému dohledu příslušného veřejného orgánu s odpovídajícími zdroji k plnění jeho úkolů;
b)
právní předpisy třetí země stanoví kritéria pro povolení činnosti depozitáře, jež mají stejný účinek jako kritéria stanovená pro přístup k podnikání pro úvěrové instituce nebo investiční podniky v Unii;
c)
kapitálové požadavky uložené depozitáři ve třetí zemi mají stejný účinek jako požadavky platné v Unii podle toho, zda je depozitář stejné povahy jako úvěrová instituce nebo investiční podnik usazené v Unii;
d)
provozní podmínky platné pro depozitáře ve třetí zemi mají stejný účinek jako podmínky stanovené pro úvěrové instituce nebo investiční podniky v Unii v závislosti na povaze depozitáře;
e)
požadavky na plnění specifických povinností jako depozitář alternativního investičního fondu založený podle práva třetí země mají stejný účinek jako požadavky stanovené čl. 21 odst. 7 až 15 směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření a příslušného vnitrostátního práva;
f)
v případě, že depozitář neplní požadavky a podmínky uvedené v písmenech a) až e), právo třetí země stanoví dostatečně odrazující kroky k vymáhání práva.
ODDÍL 3
Úkoly depozitáře, patřičná opatrnost a povinnost oddělení aktiv
(čl. 21 odst. 7 až 9 a 11 písm. c) a d) bod iii) směrnice 2011/61/EU)
Článek 85
Sledování peněžních prostředků - obecné požadavky
1. Je-li u subjektu uvedeného v čl. 21 odst. 7 směrnice 2011/61/EU veden nebo otevřen hotovostní účet na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, který za alternativní investiční fond jedná, nebo na jméno depozitáře, který za alternativní investiční fond jedná, správce zajistí, aby depozitář po převzetí svých povinností a poté průběžně obdržel veškeré příslušné informace, které k plnění svých povinností potřebuje.
2. Aby měl depozitář přístup ke všem informacím týkajícím se hotovostních účtů alternativního investičního fondu a měl jasný přehled o všech hotovostních tocích fondu, musí alespoň:
a)
být po svém jmenování informován o všech stávajících hotovostních účtech otevřených na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, který za fond jedná;
b)
být informován, jestliže alternativní investiční fond nebo správce, který za fond jedná, otevře nový hotovostní účet;
c)
obdržet veškeré informace týkající se hotovostních účtů otevřených u třetí strany, a to přímo od této třetí strany.
Článek 86
Sledování peněžních toků alternativního investičního fondu
Depozitář zajistí, aby byly účinně a řádně sledovány peněžní toky alternativního investičního fondu, a zejména alespoň:
a)
zajistí, aby veškeré peněžní prostředky alternativního investičního fondu byly vloženy na hotovostní účty otevřené u subjektů uvedených v čl. 18 odst. 1 písm. a), b) a c) směrnice 2006/73/ES na příslušných trzích, v jejichž rámci jsou pro činnost alternativního investičního fondu vyžadovány hotovostní účty, a tyto subjekty podléhají pravidlům obezřetnosti a dohledu, jež mají stejný účinek jako právo Unie, jsou účinně vymáhány a jsou v souladu se zásadami stanovenými v článku 16 směrnice 2006/73/ES;
b)
zavede účinné a řádné postupy k sesouhlasení všech peněžních toků a provádí takové sesouhlasení denně nebo v případě méně častých peněžních toků, jakmile k takovému toku dojde;
c)
zavede vhodné postupy, aby na konci pracovního dne byly identifikovány významné peněžní toky, a zejména takové toky, které by nemusely být v souladu s operacemi alternativního investičního fondu;
d)
pravidelně vyhodnocuje přiměřenost těchto postupů, také prostřednictvím celkového přezkumu postupů sesouhlasení nejméně jednou do roka a zajištěním, že hotovostní účty otevřené na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, který za alternativní investiční fond jedná, nebo na jméno depozitáře, který za alternativní investiční fond jedná, jsou v postupu sesouhlasení zahrnuty;
e)
průběžně sleduje výsledky sesouhlasení a opatření přijatých v důsledku rozdílů zjištěných při postupu sesouhlasení, a pokud nedostatek nebyl bez zbytečného prodlení napraven, oznámí to správci, a pokud situaci nebylo možné vyjasnit či případně napravit, oznámí to rovněž příslušným orgánům;
f)
kontroluje soulad svých vlastních záznamů hotovostních pozic se záznamy správce. Správce zajistí, aby všechny pokyny a informace týkající se hotovostního účtu otevřeného u třetí strany byly zaslány depozitáři, aby mohl provést svůj vlastní postup sesouhlasení.
Článek 87
Povinnosti týkající se upisování
Správce zajistí, aby depozitář obdržel informace o platbách učiněných investory nebo jejich jménem při upisování podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu na konci každého pracovního dne, kdy správce, alternativní investiční fond nebo strana jednající jeho jménem, například zmocněnec obdrží takové platby nebo pokyn od investora. Správce zajistí, aby depozitář obdržel veškeré další relevantní informace, které potřebuje k zajištění toho, aby platby byly vloženy na hotovostní účty otevřené na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, který za fond jedná, nebo na jméno depozitáře v souladu s ustanoveními čl. 21 odst. 7 směrnice 2011/61/EU.
Článek 88
Finanční nástroje, které mají být dány do opatrování
1. Finanční nástroje, které náleží alternativnímu investičnímu fondu nebo správci jednajícímu jménem tohoto fondu a které nelze depozitáři fyzicky předat, se zahrnou do rozsahu povinností opatrování depozitáře, pokud jsou splněny všechny následující požadavky:
a)
jedná se o převoditelné cenné papíry včetně cenných papírů, které zahrnují derivátové nástroje, jak je uvedeno v čl. 51 odst. 3 posledním pododstavci směrnice 2009/65/ES a v článku 10 směrnice Komise 2007/16/ES (11), nástroje peněžního trhu nebo podílové jednotky v subjektech kolektivního investování;
b)
lze je zapsat nebo držet na účtu přímo nebo nepřímo jménem depozitáře.
2. Do opatrování nelze dát finanční nástroje, které jsou v souladu s platným vnitrostátním právem pouze přímo zapsané na jméno alternativního investičního fondu u samotného emitenta nebo jeho zástupce, například u registrátora nebo zmocněnce.
3. Finanční nástroje, které náleží alternativnímu investičnímu fondu nebo správci jednajícímu jménem tohoto fondu a které lze depozitáři fyzicky předat, se vždy zahrnou do rozsahu povinností opatrování depozitáře.
Článek 89
Povinnosti úschovy u aktiv držených v opatrování
1. Ke splnění povinností stanovených v čl. 21 odst. 8 písm. a) směrnice 2011/61/EU s ohledem na finanční nástroje držené v opatrování depozitář zajistí alespoň, aby:
a)
finanční nástroje byly řádně zapsány v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. a) bodem ii) směrnice 2011/61/EU;
b)
záznamy a oddělené účty byly vedeny tak, aby byla zajištěna jejich přesnost, a zejména zaznamenána jejich souvztažnost k finančním nástrojům a peněžním prostředkům drženým pro alternativní investiční fond;
c)
bylo pravidelně prováděno sesouhlasení mezi interními účty a záznamy depozitáře a účty a záznamy jakékoli třetí strany, která je v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU pověřena opatrováním;
d)
se ve vztahu k finančním nástrojům drženým v opatrování postupovalo s řádnou péčí za účelem zajištění vysoké úrovně ochrany investorů;
e)
v celém řetězci opatrování byla všechna související rizika opatrování zhodnocena a sledována a správce byl informován, jestliže se zjistí značná rizika;
f)
byla zavedena přiměřená organizační opatření k minimalizaci rizika ztráty či znehodnocení finančních nástrojů nebo práv k těmto finančním nástrojům v důsledku podvodu, nekvalitní administrativy, nedostatečné evidence nebo nedbalosti;
g)
bylo ověřeno vlastnické právo alternativního investičního fondu nebo vlastnické právo správce jednajícího jménem tohoto fondu k danému aktivu.
2. Pokud depozitář plněním svých úkolů opatrování pověří v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU třetí osobu, nadále podléhá požadavkům uvedeným v odst. 1 písm. b) až e) tohoto článku. Depozitář rovněž zajistí, aby třetí strana splňovala požadavky uvedené v odst. 1 písm. b) až g) tohoto článku a povinnosti oddělení aktiv stanovené v článku 99.
3. Depozitářovy povinnosti úschovy uvedené v odstavcích 1 a 2 se použijí na základě přístupu se zohledněním na podkladová aktiva držená finančními a případně právními strukturami, které jsou přímo nebo nepřímo kontrolovány alternativním investičním fondem nebo správcem jednajícím jménem alternativního investičního fondu.
Požadavek uvedený v prvním pododstavci se neuplatní na fondy fondů ani na řídící a podřízené fondy, pokud podkladové fondy mají depozitáře, který provádí řádné opatrování aktiv těchto fondů.
Článek 90
Povinnosti úschovy týkající se ověření vlastnictví a vedení evidence
1. Správce depozitáři po převzetí jeho povinností a poté průběžně poskytuje veškeré příslušné informace, které depozitář potřebuje ke splnění svých povinností podle čl. 21 odst. 8 písm. b) směrnice 2011/61/EU, a zajistí, aby depozitáři poskytovaly veškeré příslušné informace také třetí strany.
2. Ke splnění povinností uvedených v čl. 21 odst. 8 písm. b) směrnice 2011/61/EU musí depozitář alespoň:
a)
mít bez zbytečného prodlení přístup k veškerým příslušným informacím, které potřebuje ke splnění své povinnosti ověřit vlastnictví a vést evidenci, včetně příslušných informací, jež mají depozitáři poskytnout třetí strany;
b)
disponovat dostatečnými a spolehlivými informacemi, aby se ujistil o vlastnickém právu alternativního investičního fondu nebo vlastnickém právu správce jednajícího jménem fondu k daným aktivům;
c)
vést evidenci o těch aktivech, u nichž se ujistil, že alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem tohoto fondu na ně má vlastnické právo. Ke splnění této povinnosti musí depozitář:
i)
zapsat ve své evidenci na jméno alternativního investičního fondu aktiva, včetně jejich příslušných nominálních hodnot, u nichž se ujistil, že na ně alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu mají vlastnické právo,
ii)
být kdykoli schopen poskytnout kompletní a aktualizovaný soupis aktiv alternativního investičního fondu, včetně jejich příslušných nominálních hodnot.
Pro účely odst. 2 písm. c) bodu ii) depozitář zajistí, že jsou zavedeny postupy, aby zapsaná aktiva nemohla být připsána, převedena, vyměněna nebo doručena, aniž by o takových transakcích byl depozitář nebo jeho zástupce informován, a depozitář má bez zbytečného prodlení přístup k listinným důkazům o každé transakci a pozici od příslušné třetí osoby. Správce zajistí, aby příslušná třetí strana poskytovala depozitáři bez zbytečného prodlení osvědčení a jiné listinné důkazy pokaždé, když dojde k prodeji nebo nabytí aktiv nebo k podnikovému opatření („corporate action“), jehož důsledkem je emise finančního nástroje, a to alespoň jednou za rok.
3. V každém případě depozitář zajistí, aby správce měl zavedeny a uplatňoval vhodné postupy k ověření, zda aktiva nabytá alternativním investičním fondem, který spravuje, jsou odpovídajícím způsobem zapsána na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, jenž za fond jedná, a ke kontrole souladu mezi pozicemi v evidenci správce a aktivy, u nichž se depozitář ujistil, že k nim má alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu vlastnická práva. Správce zajistí, aby všechny pokyny a příslušné informace týkající se aktiv alternativního investičního fondu byly zaslány depozitáři, aby mohl provést svůj vlastní postup ověření či sesouhlasení.
4. Pro případ, že je zjištěna nesrovnalost, depozitář vytvoří a zavede postup eskalace, jehož součástí je informování správce a příslušného orgánu v případě, že situaci nelze vyjasnit či případně napravit.
5. Depozitářovy povinnosti úschovy uvedené v odstavcích 1 až 4 se použijí na základě přístupu se zohledněním na podkladová aktiva držená finančními či případně právními strukturami, které alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem alternativního investičního fondu založil pro účely investování do podkladových aktiv a které přímo nebo nepřímo kontroluje.
Požadavek uvedený v prvním pododstavci se neuplatní na fondy fondů ani na řídící a podřízené fondy, pokud podkladové fondy mají depozitáře, který provádí úkoly ověření vlastnictví a vedení evidence pro aktiva tohoto fondu.
Článek 91
Informační povinnosti hlavních makléřů
1. Byl-li jmenován hlavní makléř, správce zajistí, aby od data tohoto jmenování byla v platnosti dohoda, podle níž je hlavní makléř povinen zpřístupnit depozitáři zejména prohlášení na trvalém nosiči obsahující následující informace:
a)
hodnoty položek vyjmenovaných v odstavci 3 na konci každého pracovního dne;
b)
podrobnosti o jakýchkoli dalších záležitostech nezbytné k tomu, aby depozitář alternativního investičního fondu měl aktualizované a přesné informace o hodnotě aktiv, jejichž úschovou byl v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU pověřen.
2. Prohlášení uvedené v odstavci 1 se depozitáři alternativního investičního fondu zpřístupní nejpozději na konci pracovního dne následujícího po dni, jehož se týká.
3. Položky uvedené v odst. 1 písm. a) zahrnují:
a)
celkovou hodnotu aktiv, který hlavní makléř drží na účet alternativního investičního fondu, pokud je úschovou pověřena v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU jiná osoba. Hodnota následujících položek:
i)
hotovostní úvěry poskytnuté alternativnímu investičnímu fondu a připsaný úrok,
ii)
cenné papíry, které má alternativní investiční fond opětovně doručit v rámci otevřených krátkých pozic, do kterých vstoupil na účet fondu;
iii)
stávající částky vypořádání, jež má alternativní investiční fond zaplatit v rámci termínových smluv (futures),
iv)
peněžní příjmy z krátkých prodejů držené hlavním makléřem ve vztahu ke krátkým pozicím, do kterých vstoupil na účet fondu,
v)
peněžní prostředky držené hlavním makléřem ve vztahu k otevřeným termínovým smlouvám (futures), které jsou uzavřeny na účet fondu. Tato povinnost platí vedle povinností plynoucích z článků 87 a 88,
vi)
tržně přeceněné závěrečné (mark-to-market close-out) expozice plynoucí z OTC transakcí, které jsou uzavřeny na účet fondu,
vii)
celkové zajištěné závazky alternativního investičního fondu vůči hlavnímu makléři a
viii)
všechna ostatní aktiva týkající se alternativního investičního fondu;
b)
hodnotu ostatních aktiv uvedených v čl. 21 odst. 8 písm. b) směrnice 2011/61/EU držených hlavním makléřem jako zajištění ve vztahu k zajištěným transakcím, do kterých vstoupil v rámci makléřské dohody;
c)
hodnotu aktiv alternativního investičního fondu, u nichž hlavní makléř uplatnil právo využití;
d)
seznam všech institucí, u nichž hlavní makléř drží nebo může držet peněžní prostředky alternativního investičního fondu na účtu otevřeném na jméno tohoto fondu nebo na jméno správce, který za fond jedná, v souladu s čl. 21 odst. 7 směrnice 2011/61/EU.
Článek 92
Povinnosti dohledu - obecné požadavky
1. Při svém jmenování posoudí depozitář rizika spojená s povahou, rozsahem a složitostí strategie alternativního investičního fondu a organizace správce, aby vypracoval postupy dohledu, jež jsou vhodné pro daný fond a aktiva, do nichž fond investuje, a tyto postupy pak zavede a uplatní. Postupy se pravidelně aktualizují.
2. Při plnění povinností dohledu podle čl. 21 odst. 9 směrnice 2011/61/EU provádí depozitář kontroly ex post a ověření postupů a procedur, za něž zodpovídá správce, alternativní investiční fond nebo ustanovená třetí strana. Depozitář za všech okolností zajistí, že existují vhodné postupy ověření a sesouhlasení, které jsou zavedeny, používány a často přehodnocovány. Správce zajistí, aby všechny pokyny týkající se aktiv a operací alternativního investičního fondu byly zaslány depozitáři, aby mohl provést svůj vlastní postup ověření či sesouhlasení.
3. Depozitář vytvoří jasný a komplexní postup eskalace, aby mohl řešit situace, kdy při plnění svých povinností dohledu zjistí potenciální nesrovnalosti, a podrobnosti o tomto postupu na žádost zpřístupní příslušným orgánům správce.
4. Správce depozitáři po převzetí jeho povinností a poté průběžně poskytuje veškeré příslušné informace, které depozitář potřebuje ke splnění svých povinností podle čl. 21 odst. 9 směrnice 2011/61/EU, včetně informací, které mají depozitáři poskytovat třetí strany. Správce zejména zajistí, aby depozitář mohl mít přístup k účetním knihám a provádět kontroly na místě v prostorách správce a jakéhokoli poskytovatele služeb jmenovaného alternativním investičním fondem nebo správcem, jako například administrátorů nebo externích znalců, a případně aby kvalifikovaní nezávislí auditoři nebo jiní odborníci mohli přezkoumat zprávy a prohlášení o uznaných externích osvědčeních, aby byla zajištěna přiměřenost a vhodnost zavedených postupů.
Článek 93
Povinnosti týkající se upisování a vyplácení
K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. a) směrnice 2011/61/EU splní depozitář následující požadavky:
1)
depozitář zajistí, aby alternativní investiční fond, správce nebo pověřený subjekt vytvořil, zavedl a používal vhodné a soudržné postupy za účelem:
i)
sesouhlasení pokynů k upsání s výnosy z upsání a sesouhlasení počtu emitovaných podílových jednotek nebo akcií s výnosy z upsání, které alternativní investiční fond získal,
ii)
sesouhlasení pokynů k vyplacení s vyplacenými částkami a sesouhlasení počtu zrušených podílových jednotek nebo akcií s částkami, které alternativní investiční fond vyplatil,
iii)
pravidelného ověření, zda je postup sesouhlasení vhodný.
Pro účely bodů i), ii) a iii) depozitář zejména pravidelně kontroluje, zda celkový počet podílových jednotek nebo akcií na účtech alternativního investičního fondu souhlasí s celkovým počtem podílových jednotek nebo akcií v oběhu zapsaných v registru fondu.
2)
Depozitář zajistí, aby postupy týkající se prodeje, emise, odkupu, vyplácení a zrušení podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu byly v souladu s platnými vnitrostátními právními předpisy a se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu, pravidelně tento soulad kontroluje a ověřuje, zda jsou dané postupy efektivně uplatňovány.
3)
Četnost depozitářových kontrol odpovídá četnosti upsání a vyplacení.
Článek 94
Povinnosti týkající se oceňování akcií/podílových jednotek
1. K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. b) směrnice 2011/61/EU musí depozitář:
a)
průběžně ověřovat, zda jsou vytvořeny a používány vhodné a soudržné postupy oceňování aktiv alternativního investičního fondu v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření a se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu, a
b)
zajistit, aby zásady a postupy oceňování byly účinně prováděny a pravidelně přehodnocovány.
2. Postupy depozitáře se provádí s četností, která odpovídá četnosti uvedené v zásadách oceňování alternativního investičního fondu, jež jsou vymezeny v článku 19 směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatřeních.
3. Pokud se depozitář domnívá, že výpočet hodnoty akcií nebo podílových jednotek alternativního investičního fondu nebyl proveden v souladu s platnými právními předpisy nebo se statutem fondu nebo s článkem 19 směrnice 2011/61/EU, oznámí to správci a případně alternativnímu investičnímu fondu a zajistí, aby byly v nejlepším zájmu investorů fondu včas podniknuty kroky k nápravě.
4. Je-li jmenován externí znalec, depozitář zkontroluje, zda je toto jmenování v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU a jejími prováděcími opatřeními.
Článek 95
Povinnosti týkající se plnění pokynů správce
K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. c) směrnice 2011/61/EU musí depozitář alespoň:
a)
vypracovat a zavést vhodné postupy k ověření, že alternativní investiční fond a správce jednají v souladu s platnými právními a správními předpisy a se statutem a zakládacími dokumenty fondu. Depozitář zejména sleduje, zda alternativní investiční fond dodržuje investiční omezení a limity pákového efektu stanovené v nabídkových dokumentech fondu. Tyto postupy jsou úměrné povaze, rozsahu a složitosti alternativního investičního fondu;
b)
vypracovat a zavést postup eskalace pro případ, že alternativní investiční fond poruší jeden z limitů nebo omezení uvedených v písmenu a).
Článek 96
Povinnosti týkající se včasného vypořádání transakcí
1. K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. d) směrnice 2011/61/EU musí depozitář vytvořit postup ke zjištění situací, kdy protiplnění související s operacemi s aktivy alternativního investičního fondu nebo správce jednajícího jménem fondu nebylo alternativnímu investičnímu fondu poskytnuto v obvyklých lhůtách, uvědomit o tom správce, a jestliže situace nebyla napravena, požádat, aby protistrana pokud možno finanční nástroje vrátila.
2. Jestliže se transakce neodehrávají na regulovaném trhu, posuzují se obvyklé lhůty s ohledem na podmínky související s danými transakcemi (smlouvy o OTC derivátech nebo investice do nemovitostí nebo do soukromě vlastněných společností).
Článek 97
Povinnosti týkající se rozdělení příjmů alternativního investičního fondu
1. K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. e) směrnice 2011/61/EU musí depozitář:
a)
zajistit, aby byl výpočet čistého příjmu, jakmile jej správce ohlásil, prováděn v souladu se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu a příslušnými vnitrostátními právními předpisy;
b)
zajistit, aby byla přijata odpovídající opatření, pokud auditoři alternativního investičního fondu vyjádří výhrady k ročnímu finančnímu výkazu. Alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu poskytne depozitáři veškeré informace o výhradách vyjádřených k finančnímu výkazu a
c)
zkontrolovat úplnost a přesnost plateb dividend, jakmile byly správcem ohlášeny, a případně odměny za zhodnocení kapitálu.
2. Jestliže má depozitář za to, že výpočet příjmu nebyl proveden v souladu s příslušnými právními předpisy nebo se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu, uvědomí o tom správce a případně fond a zajistí, aby byly včas podniknuty kroky k nápravě v nejlepším zájmu investorů fondu.
Článek 98
Patřičná opatrnost
1. Ke splnění povinností stanovených v čl. 21 odst. 11 písm. c) směrnice 2011/61/EU depozitář zavede a používá pro výběr a průběžné sledování pověřené osoby vhodný a dokumentovaný postup založený na patřičné opatrnosti. Tento postup se pravidelně a nejméně jednou za rok přehodnotí a na žádost se zpřístupní příslušným orgánům.
2. Při výběru a jmenování třetí osoby, kterou depozitář v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU pověří úkoly úschovy, jedná depozitář s patřičnou dovedností, péčí a opatrností, aby zajistil, že svěřením finančních nástrojů této třetí osobě je zachována přiměřená úroveň ochrany. Depozitář musí alespoň:
a)
posoudit právní a regulační rámec, včetně rizika země, rizika opatrování a vymahatelnosti smluv třetí strany. Toto posouzení by mělo depozitáři zejména umožnit, aby určil možné dopady platební neschopnosti třetí strany na aktiva a práva alternativního investičního fondu. Jestliže se depozitář dozví, že oddělení aktiv není dostatečné k zajištění ochrany před platební neschopností kvůli právním předpisům země, ve které je třetí strana usazena, uvědomí o tom neprodleně správce;
b)
posoudit, zda praxe, postupy a vnitřní kontroly třetí strany jsou přiměřené k zajištění toho, že finanční nástroje alternativního investičního fondu nebo správce jednajícího jménem fondu požívají vysoké úrovně péče a ochrany;
c)
posoudit, zda finanční síla a pověst třetí strany odpovídají úkolům, kterými je pověřena. Posouzení se zakládá na informacích poskytnutých potenciální třetí stranou, jakož i na dalších údajích a informacích, pokud jsou k dispozici.
d)
zajistit, že třetí strana má provozní a technické zázemí nezbytné k plnění svěřených úkolů opatrování s uspokojivou mírou ochrany a zabezpečení.
3. Depozitář provádí s patřičnou dovedností, péčí a opatrností pravidelné kontroly a průběžné sledování, aby zajistil, že třetí strana nadále splňuje kritéria stanovená v odstavci 1 tohoto článku a podmínky stanovené v čl. 21 odst. 11 písm. d) směrnice 2011/61/EU. Za tímto účelem musí depozitář alespoň:
a)
sledovat výkonnost třetí strany a její soulad s normami depozitáře;
b)
zajistit, že třetí strana plní úkoly opatrování s patřičnou péčí, obezřetností a opatrností, a zejména že skutečně zachovává oddělení finančních nástrojů v souladu s požadavky článku 99;
c)
přezkoumat rizika opatrování související s rozhodnutím svěřit aktiva třetí straně a bez zbytečného prodlení uvědomit alternativní investiční fond nebo správce o jakékoli změně těchto rizik. Posouzení se zakládá na informacích poskytnutých třetí stranou a na dalších údajích a informacích, pokud jsou k dispozici. V období otřesů na finančních trzích nebo pokud je zjištěno riziko, zvýší se četnost a zvětší se rozsah přezkumu. Jestliže se depozitář dozví, že oddělení aktiv již není dostatečné k zajištění ochrany před platební neschopností kvůli právním předpisům země, ve které je třetí strana usazena, uvědomí o tom neprodleně správce.
4. Pokud třetí strana pověří plněním svých svěřených úkolů další osobu, platí obdobně podmínky a kritéria stanovené v odstavcích 1, 2 a 3.
5. Depozitář sleduje soulad s čl. 21 odst. 4 směrnice 2011/61/EU.
6. Depozitář vypracuje nouzový plán obnovy pro každý trh, na němž v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU jmenuje třetí stranu, aby plnila povinnosti úschovy. Takový plán obnovy obsahuje určení případného alternativního poskytovatele.
7. Pokud pověřená osoba již nesplňuje uvedené požadavky, depozitář přijme opatření, včetně ukončení smlouvy, která jsou v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu a jeho investorů.
Článek 99
Povinnost oddělení aktiv
1. Pokud byla úkoly úschovy zcela nebo částečně pověřena třetí strana, depozitář zajistí, že tato třetí strana, které byly úkoly úschovy svěřeny podle čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU, jedná v souladu s povinností oddělení aktiv stanovené v čl. 21 odst. 11 písm. d) bodě iii) směrnice 2011/61/EU, a ověří, že tato třetí strana:
a)
uchovává záznamy a účty nezbytné k tomu, aby mohla kdykoli a neprodleně rozlišit aktiva alternativních investičních fondů, které jsou klienty depozitáře, od svých vlastních aktiv, aktiv jiných klientů, aktiv držených depozitářem na jeho vlastní účet a aktiv držených pro klienty depozitáře, kteří nejsou alternativními investičními fondy;
b)
uchovává záznamy a účty způsobem, který zajišťuje jejich přesnost a zvláště to, že odpovídají aktivům uschovaným pro depozitářovy klienty;
c)
pravidelně provádí sesouhlasení mezi svými interními účty a záznamy a účty a záznamy třetí strany, kterou v souladu s čl. 21 odst. 11 třetím pododstavcem směrnice 2011/61/EU pověřila úkoly úschovy;
d)
zavede přiměřená organizační opatření k minimalizaci rizika ztráty či znehodnocení finančních nástrojů nebo práv k těmto finančním nástrojům v důsledku zneužití finančních nástrojů, podvodu, nekvalitní administrativy, nedostatečné evidence nebo nedbalosti;
e)
pokud je třetí strana subjektem uvedeným v čl. 18 odst. 1 písm. a), b) a c) směrnice 2006/73/ES, který podléhá účinným pravidlům obezřetnosti a účinnému dohledu, jež mají stejný účinek jako právo Unie a jež jsou účinně vymáhány, depozitář přijme nezbytné kroky k zajištění toho, že peněžní prostředky alternativního investičního fondu jsou drženy na účtu nebo na účtech v souladu s čl. 21 odst. 7 směrnice 2011/61/EU.
2. Jestliže depozitář pověřil v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU úkoly opatrování třetí stranu, je účelem sledování, jak tato třetí strana dodržuje povinnosti oddělovat aktiva, zajistit, aby finanční nástroje, které patří klientům, byly chráněny před platební neschopností této třetí strany. Pokud v souladu s příslušnými právními předpisy, zahrnujícími zejména právní předpisy týkající se majetku nebo platební neschopnosti, nejsou požadavky stanovené v odstavci 1 dostatečné k dosažení daného cíle, depozitář posoudí, jaká další opatření je třeba provést, aby se minimalizovalo riziko ztráty a byla zachována odpovídající úroveň ochrany.
3. Jestliže třetí strana, která byla v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU pověřena úkoly úschovy, rozhodne podle čl. 21 odst. 11 třetího pododstavce směrnice 2011/61/EU pověřit úkoly úschovy nebo jejich částí další třetí stranu, použijí se obdobně odstavce 1 a 2.
ODDÍL 4
Ztráta finančních nástrojů, zproštění odpovědnosti a objektivní důvody
(čl. 21 odst. 12 a 13 směrnice 2011/61/EU)
Článek 100
Ztráta finančních nástrojů, které byly drženy v opatrování
1. Za ztrátu finančního nástroje drženého v opatrování ve smyslu čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU se považuje situace, kdy ve vztahu k finančními nástroji drženému v opatrování depozitářem nebo třetí stranou, jež byla opatrováním finančního nástroje drženého v opatrování pověřena, je splněna některá z následujících podmínek:
a)
tvrzené vlastnické právo alternativního investičního fondu se ukáže neplatným, protože již zaniklo nebo nikdy neexistovalo;
b)
alternativní investiční fond byl s konečnou platností zbaven vlastnického práva k finančnímu nástroji;
c)
alternativní investiční fond není s konečnou platností schopen s daným finančním nástrojem přímo či nepřímo nakládat.
2. Správce potvrdí ztrátu finančního nástroje podle zdokumentovaného postupu, který je snadno přístupný příslušným orgánům. Jakmile je ztráta potvrzena, je okamžitě na trvalém nosiči oznámena investorům.
3. Finanční nástroj držený v opatrování se nepovažuje za ztracený ve smyslu čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU, pokud je alternativní investiční fond s konečnou platností zbaven vlastnického práva ke konkrétnímu nástroji, ale tento nástroj je nahrazen jiným finančním nástrojem či nástroji nebo na jiný nástroj přeměněn.
4. V případě platební neschopnosti třetí strany, která byla pověřena opatrováním finančních nástrojů držených v opatrování, správce ztrátu finančního nástroje drženého v opatrování formálně potvrdí, jakmile je s jistotou splněna jedna z podmínek uvedených v odstavci 1.
Zda byla splněna některá z podmínek stanovených v odstavci 1, je jisté nejpozději na konci úpadkového řízení. Správce a depozitář úpadkové řízení pozorně sledují, aby zjistili, zda všechny nebo některé finanční nástroje svěřené třetí straně, která byla pověřena opatrováním finančních nástrojů, byly skutečně ztraceny.
5. Ztráta finančního nástroje drženého v opatrování se formálně potvrdí bez ohledu na to, zda podmínky uvedené v odstavci 1 jsou výsledkem podvodu, nedbalosti nebo jiného úmyslného či neúmyslného jednání.
Článek 101
Zproštění odpovědnosti podle čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU
1. Depozitář nenese odpovědnost podle čl. 21 odst. 12 druhého pododstavce směrnice 2011/61/EU, pokud může prokázat, že jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
událost, která vedla ke ztrátě, není výsledkem jednání nebo opomenutí depozitáře nebo třetí strany, jež byla v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. a) směrnice 2011/61/EU pověřena opatrováním finančních nástrojů držených v opatrování;
b)
depozitář nemohl rozumně zabránit události, která vedla ke ztrátě, i přesto, že přijal veškerá opatření, která jsou povinností obezřetného depozitáře podle obvyklé praxe v této oblasti;
c)
i přesto, že depozitář důkladně a zcela uplatňoval patřičnou opatrnost, nemohl ztrátě zabránit.
Tato podmínka se považuje za splněnou, pokud depozitář zajistil, že depozitář a třetí strana, jež byla v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. a) směrnice 2011/61/EU pověřena opatrováním finančních nástrojů držených v opatrování, učinili všechny následující kroky:
i)
vytvořit, zavést, použít a udržovat struktury a postupy a zajistit, že odborné znalosti jsou přiměřené a úměrné povaze a složitosti aktiv alternativního investičního fondu, aby bylo možné včas zjistit a průběžně sledovat vnější události, které by mohly způsobit ztrátu finančního nástroje drženého v opatrování,
ii)
průběžně posuzovat, zda některá z událostí uvedených v prvním bodě představuje značné riziko ztráty finančního nástroje drženého v opatrování,
iii)
informovat správce o zjištěných značných rizicích a podniknout případně vhodné kroky, které zabrání ztrátě finančních nástrojů držených v opatrování nebo ji zmírní, pokud byly zjištěny skutečné nebo potenciální vnější události, u kterých existuje podezření, že představují značné riziko ztráty finančního nástroje drženého v opatrování.
2. Požadavky uvedené v odst. 1 písm. a) a b) se mohou považovat za splněné v případě:
a)
přírodních jevů mimo lidskou kontrolu nebo vliv;
b)
přijetí zákona, vyhlášky, nařízení, rozhodnutí nebo příkazu jakoukoli vládou nebo vládním orgánem, včetně soudu či tribunálu, které má vliv na finanční nástroj držený v opatrování;
c)
války, nepokojů nebo jiných větších otřesů.
3. Požadavky uvedené v odst. 1 písm. a) a b) se nepovažují za splněné v případě mimo jiné účetní chyby, provozního selhání, podvodu a nedodržení požadavku oddělení aktiv na úrovni depozitáře nebo třetí strany, jež byla v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. a) směrnice 2011/61/EU pověřena opatrováním finančních nástrojů držených v opatrování.
4. Tento článek se obdobně vztahuje na pověřenou osobu, pokud depozitář smluvně převedl svou odpovědnost v souladu s čl. 21 odst. 13 a 14 směrnice 2011/61/EU.
Článek 102
Objektivní důvody depozitáře pro smluvní zproštění odpovědnosti
1. Objektivní důvody pro smluvní zproštění odpovědnosti podle čl. 21 odst. 13 směrnice 2011/61/EU jsou:
a)
omezeny na přesné a konkrétní okolnosti popisující danou činnost;
b)
v souladu s depozitářovými politikami a rozhodnutími.
2. Objektivní důvody se stanoví pokaždé, kdy se depozitář hodlá zprostit své odpovědnosti.
3. Má se za to, že depozitář má objektivní důvody zprostit se smluvně své odpovědnosti v souladu s čl. 21 odst. 13 směrnice 2011/61/EU, jestliže může prokázat, že neměl jinou možnost, než svými úkoly opatrování pověřit třetí stranu. To nastane zejména v případě, že:
a)
právní předpisy třetí země vyžadují, aby jisté finanční nástroje byly drženy v opatrování místním subjektem, a zároveň existují místní subjekty, které splňují kritéria pro pověření stanovená v čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU, nebo
b)
správce trvá na udržení investice v jisté jurisdikci i přes varování depozitáře, že toto rozhodnutí představuje zvýšené riziko.
KAPITOLA V
POŽADAVKY NA TRANSPARENTNOST, PÁKOVÝ EFEKT, PRAVIDLA TÝKAJÍCÍ SE TŘETÍCH ZEMÍ A VÝMĚNA INFORMACÍ O MOŽNÝCH DŮSLEDCÍCH ČINNOSTI SPRÁVCE
ODDÍL 1
Výroční zpráva, informování investorů a podávání zpráv příslušným orgánům
(čl. 22 odst. 2 písm. a) až e), čl. 23 odst. 4 a čl. 24 odst. 1 směrnice 2011/61/EU)
Článek 103
Obecné zásady pro výroční zprávu
Všechny informace poskytované ve výroční zprávě, včetně informací upřesněných v tomto oddíle, se podávají způsobem, který zajišťuje příslušné významné, spolehlivé, srovnatelné a jasné informace. Výroční zpráva obsahuje informace, které investoři potřebují ve vztahu ke strukturám jistého alternativního investičního fondu.
Článek 104
Obsah a formát rozvahy nebo výkazu aktiv a pasiv a výkazu zisku a ztráty
1. Rozvaha nebo výkaz aktiv a pasiv v souladu s čl. 22 odst. 2 písm. a) směrnice 2011/61/EU sestává z následujících částí, s rozčleněním na uvedené položky:
a)
„aktiva“, jimiž se rozumí majetek alternativního investičního fondu nabytý v minulosti za účelem dosažení výnosů; aktiva se člení na tyto položky:
i)
„investice“, které zahrnují mimo jiné dluhové a majetkové cenné papíry, nemovitosti, majetek a deriváty,
ii)
„peněžní prostředky a peněžní ekvivalenty“, které zahrnují mimo jiné pokladní hotovost, vklady splatné na požádání a kvalifikované krátkodobé likvidní investice,
iii)
„pohledávky“, které zahrnují mimo jiné pohledávky ve vztahu k dividendám a úrokům, prodané investice, částky dlužné od makléřů a „zálohy“, k nimž patří mimo jiné částky zaplacené předem vztahující se k výdajům alternativního investičního fondu;
b)
„pasiva“, jimiž se rozumějí stávající závazky alternativního investičního fondu, které vznikly v minulosti a jejichž budoucí plnění předpokládá výdaje z majetku fondu; pasiva se člení na tyto položky:
i)
„závazky“, které zahrnují mimo jiné částky splatné ve vztahu k nákupu investic nebo vyplacení podílových jednotek či akcií v alternativním investičním fondu a částky dlužné makléřům a „výdaje příštích období“, které zahrnují mimo jiné závazky za poplatky za správu, za poradenství, výkonnostní poplatky, úroky a jiné výdaje, k nimž došlo během činnosti alternativního investičního fondu,
ii)
„půjčky“, které zahrnují mimo jiné částky splatné bankám a jiným protistranám,
iii)
„další závazky“, které zahrnují mimo jiné částky dlužné protistranám za zajištění při vrácení vypůjčených cenných papírů, výnosy příštích období a splatné dividendy a splatné rozdělení kapitálu;
c)
„čistá aktiva“ představující zbývající hodnotu aktiv alternativního investičního fondu po odečtení všech pasiv.
2. Výkaz zisku a ztráty se sestává z následujících částí, s rozčleněním na uvedené položky a podpoložky:
a)
„výnosy“, jimiž se rozumí každý nárůst čisté hodnoty aktiv během účetního období k němuž došlo získáním nebo zhodnocením aktiv, nebo snížením pasiv, přičemž do výnosů se nezahrnují příspěvky od investorů; výnosy se člení na tyto položky a podpoložky:
i)
„investiční výnosy“, jež lze dále klasifikovat následovně:
-
„výnosy z dividend“ týkající se dividend z kapitálových investic, jejichž je alternativní investiční fond příjemcem,
-
„výnosy z úroků“ týkající se úroků z dluhových investic a peněžních prostředků, jejichž je alternativní investiční fond příjemcem,
-
„výnosy z pronájmu“ týkající se výnosů z pronájmu pocházejícího z investic do nemovitostí, jejichž je alternativní investiční fond příjemcem,
ii)
„realizovaný výnos z finančních operací“, který představuje výnos z prodeje investičních nástrojů a podílů,
iii)
„nerealizovaný výnos z finančních operací“, který představuje výnos z přecenění investičních nástrojů a podílů, a
iv)
„další výnosy“, které zahrnují mimo jiné výnosy z poplatků za půjčené cenné papíry a z dalších poplatků;
b)
„náklady“, jimiž se rozumí každý pokles hodnoty aktiv během účetního období k němuž došlo pozbytím nebo znehodnocením aktiv nebo přírůstkem pasiv, přičemž do nákladů se nezahrnuje rozdělování kapitálu investorům; náklady se člení na tyto položky:
-
„poplatky za poradenství nebo správu v souvislosti s investováním“, které zahrnují poplatky poradcům nebo správcům,
-
„ostatní náklady“, které zahrnují mimo jiné administrativní poplatky, odměny odborníkům, poplatky za opatrování a úroky. Pokud jsou svou povahou významné, uvádějí se jednotlivé položky zvlášť,
-
„realizovaná ztráta z investic“, která představuje ztrátu vzniklou při zcizení investičních nástrojů nebo podílů,
-
„nerealizovanou ztrátu z investic“, která představuje ztrátu vzniklou přeceněním investičních nástrojů nebo podílů;
c)
„čistý zisk nebo ztráta“, představující rozdíl mezi náklady a výnosy.
3. Úprava, nomenklatura a terminologie řádkových položek musí být v souladu s příslušnými účetními standardy nebo pravidly přijatými alternativním investičním fondem a vyhovují právním předpisům platným v místě, kde je alternativní investiční fond usazen. Řádkové položky mohou být změněny nebo rozšířeny, aby splňovaly výše uvedené požadavky.
4. Doplňující řádkové položky, nadpisy a mezisoučty se vloží, pokud je takový způsob prezentace užitečný pro pochopení finanční situace alternativního investičního fondu z rozvahy či z výkazu aktiv a pasiv nebo pochopení finančních výsledků z obsahu a formátu rozpisu příjmů a výdajů. Je-li to užitečné, doplní se další informace v příloze k účetní závěrce. Účelem této přílohy je poskytnout popis nebo rozbor položek zveřejněných v této závěrce a informace o položkách, které nesplňují podmínky pro zahrnutí do této závěrky.
5. Každá významná třída podobných položek musí být prezentována samostatně. Jsou-li významné, uvedou se i jednotlivé položky. Významnost se posuzuje podle požadavků schváleného účetního rámce.
6. Úprava a klasifikace položek v rozvaze nebo ve výkazu aktiv a pasiv se zachovají pro každé vykazovací nebo účetní období stejné, pokud nevyjde najevo, že by byla vhodnější jiná úprava nebo klasifikace, například v případě, že nová investiční strategie vede k odlišným obchodním tokům, nebo pokud změnu úpravy vyžaduje účetní standard.
7. Pokud jde o obsah a formát rozpisu příjmů a výdajů stanovený v příloze IV, zahrnou se do rozpisu příjmů a výdajů všechny položky příjmů a výdajů v daném období, pokud účetní standard schválený alternativním investičním fondem nestanoví jinak.
Článek 105
Zpráva o činnosti v účetním období
1. Zpráva o činnosti v účetním období obsahuje alespoň:
a)
přehled investičních činností za daný rok nebo období a přehled portfolia alternativního investičního fondu na konci daného roku či období;
b)
přehled výsledků alternativního investičního fondu za daný rok či období;
c)
podstatné níže upřesněné změny údajů uvedených v článku 23 směrnice 2011/61/EU, které dosud nejsou v účetní závěrce uvedeny.
2. Zpráva musí obsahovat spravedlivý a vyvážený přezkum činností a výsledků alternativního investičního fondu a též popis hlavních rizik a investičních nebo ekonomických nejistot, kterým by mohl alternativní investiční fond čelit.
3. Rozbor zahrnuje klíčové finanční i nefinanční ukazatele výsledků týkajících se daného alternativního investičního fondu, a to v rozsahu nezbytném pro pochopení investičních činností tohoto fondu nebo jeho výsledků. Informace předložené ve zprávě jsou v souladu s vnitrostátními pravidly platnými v místě, kde je alternativní investiční fond usazen.
4. Informace ve zprávě o činnostech za účetní období tvoří součást zprávy členů správní rady či investičních správců, pokud je tato zpráva obvykle předkládána společně s účetní závěrkou alternativního investičního fondu.
Článek 106
Podstatné změny
1. Změna údaje se považuje za podstatnou ve smyslu čl. 22 odst. 2 písm. d) směrnice 2011/61/EU, jestliže existuje značná pravděpodobnost, že jakmile se rozumný investor takový údaj dozví, znovu přehodnotí svou investici do daného alternativního investičního fondu, například proto, že takový údaj by mohl mít vliv na schopnost investora uplatňovat práva ke své investici nebo by se jinak dotkl zájmů jednoho či více investorů tohoto fondu.
2. K dosažení souladu s čl. 22 odst. 2 písm. d) směrnice 2011/61/EU posoudí správce změny údajů uvedených v článku 23 směrnice 2011/61/EU za dané účetní období podle odstavce 1 tohoto článku.
3. Údaje se zveřejňují v souladu s požadavky účetních standardů a účetních pravidel přijatých alternativním investičním fondem společně s popisem možného či očekávaného dopadu na alternativní investiční fond a případně na investory fondu. Dodatečné informace se zveřejňují, pokud soulad se zvláštními požadavky účetních standardů a účetních pravidel nestačí k tomu, aby investorům umožnil pochopit dopad změny.
4. Jestliže údaje, u kterých se v souladu s odstavcem 1 požaduje zveřejnění, nejsou zahrnuty v účetních standardech platných pro daný alternativní investiční fond, nebo v jeho účetních pravidlech, poskytne se popis podstatné změny společně s možným či očekávaným dopadem na fond či případně na investory fondu.
Článek 107
Zveřejnění odměn
1. Při poskytování údajů požadovaných v čl. 22 odst. 2 písm. e) směrnice 2011/61/EU se upřesní, zda se celková odměna vztahuje k jednomu z následujících:
a)
k celkové odměně všech zaměstnanců správce, s uvedením počtu příjemců;
b)
k celkové odměně zaměstnanců správce, kteří jsou zcela nebo částečně zapojeni do činností alternativního investičního fondu, s uvedením počtu příjemců;
c)
k poměrné části celkové odměny zaměstnanců správce připadající na alternativní investiční fond, s uvedením počtu příjemců.
2. Celková odměna za účetní období též uvádí odměnu za zhodnocení kapitálu vyplacenou alternativním investičním fondem, je-li tento údaj k dispozici.
3. Zveřejňují-li se údaje na úrovni správce, uvedou se údaje rozdělené podle jednotlivých alternativních investičních fondů, jsou-li tyto údaje k dispozici nebo snadno přístupné. Jako součást zveřejnění se uvede popis, jak bylo rozdělení údajů provedeno.
4. Správce poskytne obecné informace týkající se finančních i nefinančních kritérií zásad a postupů pro odměňování pro příslušné kategorie zaměstnanců, aby investorům umožnil posoudit vytvořené pobídky. V souladu se zásadami stanovenými v příloze II směrnice 2011/61/EU správce zveřejní alespoň údaje nezbytné k pochopení rizikového profilu alternativního investičního fondu a opatření, která přijímá, aby zamezil střetům zájmů nebo je řešil.
Článek 108
Pravidelné informování investorů
1. Informace uvedené v čl. 23 odst. 4 směrnice 2011/61/EU se předkládají přehledným a srozumitelným způsobem.
2. Při zveřejňování procentního podílu aktiv alternativního investičního fondu, která podléhají zvláštním opatřením v důsledku jejich nelikvidnosti v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. a) směrnice 2011/61/EU, správce:
a)
poskytne přehled jakýchkoli zavedených zvláštních opatření, včetně toho, zda se týkají vyčleněných aktiv (side pockets), omezení odkupovat (gates) nebo podobných opatření, metodu oceňování použitou na aktiva, která takovým opatřením podléhají, a jak se na tato aktiva uplatňují poplatky za správu a výkonnostní poplatky;
b)
zveřejní tyto informace jako součást pravidelného informování investorů, jak je vyžadováno statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu, nebo současně s prospektem a nabídkovým dokumentem a minimálně zároveň se zveřejněním výroční zprávy v souladu s čl. 22 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
Procentní podíl aktiv alternativního investičního fondu, která podléhají zvláštním opatřením definovaným v čl. 1 odst. 5, se vypočítá jako čistá hodnota těchto aktiv podléhajících zvláštním opatřením dělená čistou hodnotou aktiv dotčeného alternativního investičního fondu.
3. Pro jakákoli nová opatření k řízení likvidity alternativního investičního fondu v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. b) směrnice 2011/61/EU správce:
a)
u každého alternativního investičního fondu, který spravuje, nejedná-li se o uzavřený alternativní investiční fond, který nevyužívá pákového efektu, informuje investory o jakékoli změně systému řízení likvidity a postupů uvedených v čl. 16 odst. 1 směrnice 2011/61/EU, jež je podstatná ve smyslu čl. 106 odst. 1;
b)
okamžitě informuje investory v případě, že aktivují omezení odkupovat (gates), vyčleněná aktiva (side pockets) nebo podobná zvláštní opatření nebo pokud se rozhodnou pozastavit vyplácení;
c)
poskytne přehled o změnách opatření týkajících se likvidity, ať se jedná o zvláštní opatření, či ne. Je-li to vhodné, uvedou se také podmínky, za nichž je povoleno vyplácení, a okolnosti určující, kdy se uplatní správa na základě volné úvahy. Uvedou se rovněž jakákoli použitelná hlasovací či jiná omezení, délka období bez možnosti odkoupení (lock-up period), nebo jakékoli ustanovení týkající se pořadí nebo poměrného dělení při omezení odkupovat (gates) a pozastavení.
4. Zveřejnění rizikového profilu alternativního investičního fondu v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU obsahuje:
a)
opatření k posouzení citlivosti portfolia alternativního investičního fondu vůči nejdůležitějším rizikům, kterým fond je nebo by mohl být vystaven;
b)
pokud meze pro rizika stanovené správcem byly nebo pravděpodobně budou překročeny a pokud tyto meze pro rizika skutečně překročeny byly, popis okolností a přijatých nápravných opatření;
Informace se zveřejní jako součást pravidelného informování investorů ze strany alternativního investičního fondu, jak je vyžadováno statutem nebo zakládacími dokumenty fondu, nebo současně s prospektem a nabídkovým dokumentem a minimálně zároveň se zveřejněním výroční zprávy v souladu s čl. 22 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
5. Zveřejnění systémů řízení rizik používaných správcem v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU obsahuje hlavní prvky systémů řízení rizik používaných správcem k řízení rizik, jimž je nebo může být vystaven každý jím spravovaný alternativní investiční fond. V případě změny zahrnuje popis informace týkající se změny a jejího očekávaného dopadu na alternativní investiční fond a jeho investory.
Informace se zveřejní jako součást pravidelného informování investorů ze strany alternativního investičního fondu, jak je vyžadováno statutem nebo zakládacími dokumenty fondu, nebo současně s prospektem a nabídkovým dokumentem a minimálně zároveň s vydáním nebo zveřejněním výroční zprávy v souladu s čl. 22 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
Článek 109
Pravidelné informování investorů
1. Informace uvedené v čl. 23 odst. 5 směrnice 2011/61/EU se předkládají přehledným a srozumitelným způsobem.
2. Informace o změnách maximální síly pákového efektu vypočítané v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv a závazkovou metodou a jakékoli právo na použití zajištění nebo záruky poskytnutých v rámci využití pákového efektu musí být zpřístupněny bez zbytečného prodlení a zahrnovat:
a)
původní a opravenou maximální úroveň pákového efektu vypočítanou v souladu s články 7 a 8, přičemž se úroveň pákového efektu vypočítá jako příslušná expozice vůči rizikům dělená čistou hodnotou aktiv alternativního investičního fondu;
b)
povahu poskytnutých práv na použití zajištění;
c)
povahu poskytnutých záruk a
d)
podrobnosti o změnách poskytovatelů služeb vztahujících se k jednomu z výše uvedených bodů.
3. Informace o celkovém objemu pákového efektu vypočítaném podle metody hrubé hodnoty aktiv a závazkové metody použité alternativním investičním fondem se zveřejní jako součást pravidelného informování investorů ze strany alternativního investičního fondu, jak je vyžadováno statutem nebo zakládacími dokumenty fondu, nebo současně s prospektem a nabídkovým dokumentem a minimálně zároveň se zveřejněním výroční zprávy v souladu s čl. 22 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
Článek 110
Podávání zpráv příslušným orgánům
1. Ke splnění požadavků čl. 24 odst. 1 druhého pododstavce a čl. 3 odst. 3 písm. d) směrnice 2011/61/EU poskytne správce při podávání zpráv příslušným orgánům následující informace:
a)
hlavní nástroje, s nimiž obchoduje, včetně rozdělení finančních nástrojů a dalších aktiv, investiční strategie alternativního investičního fondu a to, na kterou zeměpisnou oblast a odvětví se investice zaměřují;
b)
trhy, jichž je členem nebo na kterých aktivně obchoduje;
c)
diverzifikaci portfolia alternativního investičního fondu, která zahrnuje mimo jiné jeho hlavní expozice vůči riziku a nejvýznamnější koncentrace rizik.
Informace se poskytne co možná nejdříve a nejpozději jeden měsíc po skončení období uvedeného v odstavci 3. Je-li daný alternativní investiční fond fondem fondů, správce může tuto lhůtu prodloužit o 15 dní.
2. Za každý unijní alternativní investiční fond, který spravuje, a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii, poskytne správce příslušným úřadům svého domovského členského státu v souladu s čl. 24 odst. 2 směrnice 2011/61/EU následující informace:
a)
procentní podíl aktiv alternativního investičního fondu, která podléhají zvláštním opatřením definovaným v čl. 1 odst. 5 tohoto nařízení v důsledku jejich nelikvidnosti v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. a) směrnice 2011/61/EU;
b)
jakákoli nová opatření k řízení likvidity alternativního investičního fondu;
c)
systémy řízení rizik používané správcem k řízení tržního rizika, rizika likvidity, rizika selhání protistrany a dalších rizik včetně operačního rizika;
d)
současný rizikový profil alternativního investičního fondu zahrnující:
i)
profil investic alternativního investičního fondu z hlediska tržního rizika, včetně očekávaného výnosu a volatility alternativního investičního fondu za normálních tržních podmínek,
ii)
profil investic alternativního investičního fondu z hlediska likvidity, včetně profilu aktiv fondu z hlediska likvidity, povahu podmínek zpětného odkupu a podmínek financování poskytnutého protistranami fondu;
e)
informace o hlavních kategoriích aktiv, do nichž alternativní investiční fond investoval, včetně odpovídající tržní hodnoty krátkých a dlouhých pozic, obratu a výsledků během vykazovaného období, a
f)
výsledky pravidelných zátěžových testů za běžných i mimořádných okolností provedených v souladu s čl. 15 odst. 3 písm. b) a čl. 16 odst. 1 druhým pododstavcem směrnice 2011/61/EU.
3. Informace uvedené v odstavcích 1 a 2 jsou podávány následovně:
a)
jednou za půl roku správcem spravujícím portfolia alternativních investičních fondů, jejichž spravovaná aktiva vypočtená podle článku 2 celkově přesahují limit buď 100 milionů EUR, nebo 500 milionů EUR stanovené v čl. 3 odst. 2 písm. a) a b) směrnice 2011/61/EU, ale nepřesahují 1 miliardu EUR, za každý unijní alternativní investiční fond, který správce spravuje, a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii;
b)
jednou za čtvrt roku správcem spravujícím portfolia alternativních investičních fondů, jejichž spravovaná aktiva vypočtená podle článku 2 celkově přesahují limit 1 miliardy EUR, za každý unijní alternativní investiční fond, který správce spravuje, a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii;
c)
jednou za čtvrt roku správcem, který podléhá požadavkům uvedeným v tomto odstavci písm. a), za každý alternativní investiční fond, jehož spravovaná aktiva, včetně aktiv získaných použitím pákového efektu, celkově přesahují 500 milionů EUR, ve vztahu k danému fondu;
d)
jednou za rok správcem ve vztahu k jím spravovanému alternativnímu investiční fondu, který nevyužívá pákového efektu a který v souladu s hlavní investiční politikou investuje do nekotovaných společností a emitentů za účelem získání kontroly.
4. Odchylně od odstavce 3 může příslušný orgán domovského členského státu správce považovat pro výkon svých úkolů za vhodné a nezbytné požadovat všechny nebo část informací, jež mu mají být předány, častěji.
5. Správci spravující jeden nebo více alternativních investičních fondů, které považují za fondy, jež využívají v souladu s článkem 111 tohoto nařízení pákový efekt ve velké míře, poskytnou informace požadované v čl. 24 odst. 4 směrnice 2011/61/EU zároveň s informacemi požadovanými v odstavci 2 tohoto článku.
6. Správci poskytnou informace upřesněné v odstavcích 1, 2 a 5 v souladu s pro forma vzorem pro podávání zpráv uvedeným v příloze IV.
7. V souladu s čl. 42 odst. 1 písm. a) směrnice 2011/61/EU se pro mimounijní správce jakýkoli odkaz na příslušné orgány domovského členského státu považuje za odkaz na příslušný orgán referenčního členského státu.
Článek 111
Využívání pákového efektu „ve velké míře“
1. Za využívání pákového efektu ve velké míře pro účely čl. 24 odst. 4 směrnice 2011/61/EU se považuje situace, kdy expozice alternativního investičního fondu vůči rizikům vypočtená závazkovou metodou podle článku 8 tohoto nařízení převyšuje třikrát jeho čistou hodnotu aktiv.
2. Jsou-li splněny požadavky uvedené v odstavci 1 tohoto článku, správce poskytne informace v souladu s čl. 24 odst. 4 směrnice 2011/61/EU příslušným orgánům svého domovského členského státu podle zásad stanovených v čl. 110 odst. 3 tohoto nařízení.
ODDÍL 2
Správci spravující alternativní investiční fondy využívající pákový efekt
(čl. 25 odst. 3 směrnice 2011/61/EU)
Článek 112
Omezení správy alternativních investičních fondů
1. Zásady stanovené v tomto článku se použijí k upřesnění okolností, za kterých příslušné orgány vykonávají svou pravomoc stanovit limity pákového efektu nebo jiná omezení uložená správcům.
2. Při posuzování informací získaných podle čl. 7 odst. 3, čl. 15 odst. 4, čl. 24 odst. 4 nebo 5 směrnice 2011/61/EU vezme příslušný orgán v úvahu rozsah, v jakém využívání pákového efektu správcem nebo jeho interakce se skupinou správců či s jinými finančními institucemi může přispět k růstu systémového rizika ve finančním systému nebo rizika chaotických trhů.
3. Příslušné orgány při svém posouzení zohlední alespoň následující hlediska:
a)
okolnosti, za nichž by expozice rizikům alternativního investičního fondu nebo několika alternativních investičních fondů, včetně expozic vůči rizikům plynoucích z finanční nebo investiční pozice, do níž správce vstoupil na svůj vlastní účet nebo jménem fondu, mohla představovat pro finanční instituci významný zdroj tržního rizika, rizika likvidity nebo rizika selhání protistrany;
b)
okolnosti, za nichž činnosti správce nebo jeho interakce například se skupinou správců či s jinými finančními institucemi, zvláště ve vztahu k druhům aktiv, do kterých fond investuje, a technik používaných správcem při využívání pákového efektu, přispívají nebo by mohly přispívat k postupnému nežádoucímu propadu cen finančních nástrojů či jiných aktiv způsobem, který ohrožuje životaschopnost takových finančních nástrojů či jiných aktiv;
c)
kritéria, jako například typ alternativního investičního fondu, investiční strategie správce ve vztahu k dotčenému fondu, tržní podmínky, za kterých správce a fond provozují svou činnost, a pravděpodobné procyklické účinky, jež by mohly plynout z toho, že příslušné orgány stanoví pro dotčeného správce limity či jiná omezení využívání pákového efektu;
d)
kritéria, jako například velikost alternativního investičního fondu nebo několika alternativních investičních fondů a související dopad na určité tržní odvětví, koncentrace rizik na určitých trzích, na nichž daný fond nebo fondy investují, riziko šíření na jiné trhy z trhu, kde byla rizika zjištěna, otázky likvidity na určitých trzích v daném momentě, rozsah nesouladu aktiv a pasiv v investiční strategii určitého správce nebo nezvyklý pohyb cen aktiv, do nichž fond může investovat.
ODDÍL 3
Zvláštní pravidla ve vztahu ke třetím zemím
(čl. 34 odst. 1, čl. 35 odst. 2, čl. 36 odst. 1, čl. 37 odst. 7 písm. d), čl. 40 odst. 2 písm. a) a čl. 42 odst. 1 směrnice 2011/61/EU)
Článek 113
Obecné požadavky
1. Dohody o spolupráci musí zahrnovat všechny možné situace a aktéry, s nimiž počítá kapitola VII směrnice 2011/61/EU, s ohledem na místo, kde je usazen správce, místo, kde je usazen fond, a na činnost správce.
2. Dohody o spolupráci mají písemnou formu.
3. Dohody o spolupráci vytvoří zvláštní rámec pro konzultace, spolupráci a výměnu informací pro účely dohledu a vymáhání práv mezi příslušnými orgány z EU a příslušnými orgány třetí země.
4. Dohody o spolupráci musí obsahovat zvláštní doložku, kterou se řídí předávání informací, které příslušný orgán Unie obdržel od orgánu dohledu ve třetí zemi, dalším příslušným orgánům Unie, Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy nebo Evropské radě pro systémová rizika, jak to vyžaduje směrnice 2011/61/EU.
Článek 114
Mechanismy, nástroje a postupy
1. Dohody o spolupráci vytvoří mechanismy, nástroje a postupy nezbytné k tomu, aby byl příslušným orgánům Unie umožněn přístup ke všem informacím potřebným k plnění jejich úkolů podle směrnice 2011/61/EU.
2. Dohody o spolupráci vytvoří mechanismy, nástroje a postupy nezbytné k tomu, aby příslušné orgány Unie mohly provádět kontroly na místě, je-li to třeba k plnění úkolů příslušného orgánu Unie podle směrnice 2011/61/EU. Kontroly na místě provádí přímo příslušný orgán Unie nebo příslušný orgán třetí země s pomocí příslušného orgánu Unie.
3. Dohody o spolupráci vytvoří mechanismy, nástroje a postupy nezbytné k tomu, aby příslušný orgán třetí země v souladu s vnitrostátními a mezinárodními předpisy platnými pro daný orgán pomáhal příslušným orgánům Unie, je-li to třeba k vymáhání právních předpisů Unie a vnitrostátních prováděcích předpisů, jež porušil subjekt usazený ve třetí zemi.
Článek 115
Ochrana údajů
Dohody o spolupráci zajistí, aby údaje a rozbor údajů byly třetím zemím předávány pouze v souladu s článkem 52 směrnice 2011/61/EU.
ODDÍL 4
Výměna informací týkajících se možných systémových důsledků činnosti správce
(čl. 53 odst. 1 směrnice 2011/61/EU)
Článek 116
Výměna informací týkajících se možných systémových důsledků činnosti správce
Pro účely článku 53 směrnice 2011/61/EU si příslušné orgány členských států, které jsou odpovědné za udělování povolení správcům nebo dohled nad nimi podle uvedené směrnice, vymění s příslušnými orgány jiných členských států, Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy a Evropskou radou pro systémová rizika alespoň:
a)
informace získané podle článku 110, je-li to důležité pro sledování a řešení možných důsledků činnosti jednotlivých správců nebo skupin správců pro stabilitu systémově významných finančních institucí a pro řádné fungování trhů, na nichž správci působí;
b)
informace získané od orgánů třetích zemí, je-li důležité pro sledování systémového rizika;
c)
rozbor informací uvedených v písmenu a) a b) a posouzení situace, v níž jsou činnosti jednoho nebo více správců podléhajících dohledu nebo jednoho či více alternativních investičních fondů v jejich správě považovány za činnosti, které přispívají k nárůstu systémového rizika ve finančním systému, k riziku chaotických trhů nebo riziku pro dlouhodobý růst hospodářství;
d)
opatření přijatá, pokud činnost jednoho či více správců pod dohledem nebo jednoho či více alternativních investičních fondů v jejich správě představuje systémové riziko nebo ohrožuje řádné fungování trhů, na nichž působí.
KAPITOLA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 117
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se od 22. července 2013.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 19. prosince 2012.
RÈGLEMENT DÉLÉGUÉ (UE) No 231/2013 DE LA COMMISSION
du 19 décembre 2012
complétant la directive 2011/61/UE du Parlement européen et du Conseil en ce qui concerne les dérogations, les conditions générales d’exercice, les dépositaires, l’effet de levier, la transparence et la surveillance
(Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)
LA COMMISSION EUROPÉENNE,
vu le traité sur le fonctionnement de l’Union européenne,
vu la directive 2011/61/UE du Parlement européen et du Conseil du 8 juin 2011 sur les gestionnaires de fonds d’investissement alternatifs et modifiant les directives 2003/41/CE et 2009/65/CE ainsi que les règlements (CE) no 1060/2009 et (UE) no 1095/2010 (1), et notamment son article 3, paragraphe 6, son article 4, paragraphe 3, son article 9, paragraphe 9, son article 12, paragraphe 3, son article 14, paragraphe 4, son article 15, paragraphe 5, son article 16, paragraphe 3, son article 17, son article 18, paragraphe 2, son article 19, paragraphe 11, son article 20, paragraphe 7, son article 21, paragraphe 17, son article 22, paragraphe 4, son article 23, paragraphe 6, son article 24, paragraphe 6, son article 25, paragraphe 9, son article 34, paragraphe 2, son article 35, paragraphe 11, son article 36, paragraphe 3, son article 37, paragraphe 15, son article 40, paragraphe 11, son article 42, paragraphe 3, et son article 53, paragraphe 3,
vu l’avis de la Banque centrale européenne,
considérant ce qui suit:
(1)
La directive 2011/61/UE donne à la Commission le pouvoir d’adopter des actes délégués spécifiant, en particulier, les règles relatives au calcul du seuil et à l’effet de levier, les conditions d’exercice des gestionnaires de fonds d’investissement alternatifs (ci-après les «gestionnaires»), notamment en ce qui concerne la gestion des risques et de la liquidité, l’évaluation et la délégation, les exigences détaillées afférentes aux fonctions et obligations des dépositaires de fonds d’investissement alternatifs (ci-après les «FIA»), les règles concernant la transparence ainsi que les exigences spécifiques relatives aux pays tiers. Il importe que toutes ces règles complémentaires entrent en vigueur en même temps que la directive 2011/61/UE afin que les nouvelles exigences imposées aux gestionnaires puissent être mises en œuvre de manière effective. Les dispositions du présent règlement sont fortement interdépendantes, puisqu’elles régissent l’agrément, les activités et la transparence des gestionnaires qui gèrent et/ou commercialisent des FIA dans l’Union et qu’il s’agit là d’aspects inséparables de l’accès à l’activité de gestion d’actifs et de son exercice. Pour assurer la cohérence de ces différentes dispositions, qui doivent entrer en vigueur en même temps, et pour que les personnes soumises à ces obligations, y compris les investisseurs ressortissants de pays tiers, en aient d’emblée une vision globale, il est souhaitable de regrouper dans un règlement unique tous les actes délégués requis par la directive 2011/61/UE.
(2)
Il importe de veiller à ce que les objectifs de la directive 2011/61/UE soient atteints de manière uniforme dans tous les États membres, à travers l’adoption d’un règlement, afin de renforcer l’intégrité du marché intérieur et d’offrir une sécurité juridique à ses participants, notamment aux investisseurs institutionnels, aux autorités compétentes et aux autres parties prenantes. Par sa forme, un règlement apporte un cadre cohérent à tous les participants du marché et constitue le meilleur moyen de garantir des conditions de concurrence équitables et uniformes ainsi qu’une norme commune appropriée de protection des investisseurs. Il assure en outre l’applicabilité directe de règles uniformes détaillées relatives à l’activité des gestionnaires, qui, de par leur nature, sont directement applicables et ne nécessitent donc pas d’être transposées au niveau national. Le recours à un règlement permet de plus d’éviter tout retard dans l’application de la directive 2011/61/UE dans les États membres.
(3)
Puisque le présent règlement délégué spécifie les tâches et les responsabilités de l’«organe directeur» et des «instances dirigeantes», il convient de préciser la signification de ces termes, en particulier le fait qu’un organe directeur peut être composé de membres des instances dirigeantes. Le présent règlement introduisant en outre la notion de «fonction de surveillance», il doit clairement ressortir de la définition du terme «organe directeur» qu’il désigne l’organe exerçant les fonctions de gestion lorsqu’il y a séparation des fonctions de surveillance et de gestion en application du droit national des sociétés. La directive 2011/61/UE prévoit que les gestionnaires fournissent certaines informations aux autorités compétentes, telles que le pourcentage d’actifs du FIA qui font l’objet d’un traitement spécial du fait de leur nature non liquide. Le présent règlement précise la signification de la notion de «traitement spécial» afin que les gestionnaires sachent exactement quelles informations ils doivent fournir aux autorités compétentes.
(4)
La directive 2011/61/UE prévoit un régime allégé pour les gestionnaires qui gèrent des portefeuilles de FIA dont le total des actifs gérés ne dépasse pas les seuils applicables. Il convient de préciser clairement le mode de calcul de la valeur totale des actifs gérés. À cet égard, il est essentiel de définir les étapes nécessaires au calcul de la valeur totale des actifs, de déterminer clairement quels actifs ne sont pas inclus dans ce calcul, de préciser le mode d’évaluation des actifs acquis grâce à l’effet de levier et de prévoir des règles s’appliquant aux cas de participations croisées entre FIA gérés par un gestionnaire.
(5)
La valeur totale des actifs gérés doit être calculée au moins une fois par an et à partir d’informations à jour. La valeur des actifs doit par conséquent être déterminée au cours des douze mois précédant la date du calcul de la valeur totale des actifs gérés, et à un moment aussi proche que possible de ladite date.
(6)
Pour pouvoir continuer de prétendre au régime allégé prévu par la directive 2011/61/UE, un gestionnaire doit mettre en place une procédure permettant de suivre en continu la valeur totale des actifs gérés. Pour évaluer la probabilité d’un franchissement du seuil ou la nécessité de procéder à un calcul complémentaire, le gestionnaire peut prendre en compte les types de FIA gérés et les différentes classes d’actifs dans lesquels il a été investi.
(7)
Lorsqu’un gestionnaire ne satisfait plus aux conditions relatives aux seuils, il doit en avertir l’autorité compétente dont il dépend et soumettre une demande d’agrément dans un délai de 30 jours calendaires. Cependant, si les franchissements à la hausse ou à la baisse des seuils ne sont qu’occasionnels au cours d’une année calendaire donnée et qu’il s’agit de situations considérées comme passagères, le gestionnaire ne doit pas être tenu de soumettre une demande d’agrément. En pareil cas, le gestionnaire doit informer l’autorité compétente du franchissement de seuil et exposer les raisons pour lesquelles il considère que ce franchissement revêt un caractère passager. Une situation se prolongeant au-delà de trois mois ne peut être considérée comme passagère. Lorsqu’il évalue la probabilité qu’une situation soit passagère, le gestionnaire doit prendre en compte l’activité escomptée de souscription et de remboursement ou, le cas échéant, les appels de fonds et la distribution. Dans le cadre de cette évaluation, il ne doit pas s’appuyer sur des prévisions de mouvements du marché.
(8)
Il n’est pas nécessaire que les données utilisées par les gestionnaires pour calculer la valeur totale des actifs gérés soient accessibles au public ou aux investisseurs. En revanche, les autorités compétentes doivent être en mesure de vérifier qu’un gestionnaire effectue correctement le calcul et le suivi de la valeur totale des actifs gérés, notamment en ce qui concerne l’évaluation des situations dans lesquelles la valeur totale des actifs gérés dépasse de façon passagère le seuil applicable; elles doivent donc avoir accès, sur demande, à ces données.
(9)
Il importe que les gestionnaires bénéficiant des dispositions du régime allégé prévues par la directive 2011/61/UE fournissent aux autorités compétentes des informations à jour au moment de l’enregistrement. Les différents types de gestionnaires ne disposent pas nécessairement tous de documents d’offre rendant compte des derniers développements concernant les FIA qu’ils gèrent et ils peuvent en pareil cas juger plus pratique de spécifier les informations requises dans un document distinct décrivant la stratégie d’investissement du fonds. Cela peut être le cas des fonds de capital-investissement ou des fonds de capital-risque qui, souvent, lèvent des capitaux en négociant avec des investisseurs potentiels.
(10)
Un FIA détenant uniquement des actions de sociétés cotées ne doit pas être considéré comme recourant à l’effet de levier si l’acquisition de ces actions n’a pas été financée par emprunt. Lorsque ce même FIA achète des options sur un indice boursier, il doit être considéré comme recourant à l’effet de levier, car il y a alors augmentation de son exposition à un investissement donné.
(11)
Pour garantir une application uniforme de l’obligation faite aux gestionnaires de fournir un aperçu objectif de l’effet de levier employé, il est nécessaire de prévoir deux méthodes de calcul de l’effet de levier. Des études de marché ont montré que les meilleurs résultats étaient obtenus en associant la méthode dite «brute» à celle dite «de l’engagement».
(12)
Afin de disposer d’informations adéquates pour le suivi des risques systémiques et d’obtenir une vision d’ensemble de l’utilisation de l’effet de levier par un gestionnaire, les autorités compétentes et les investisseurs doivent recevoir des informations relatives à l’exposition d’un FIA fondées, d’une part, sur la méthode brute et, d’autre part, sur celle de l’engagement; il convient par conséquent que tous les gestionnaires calculent l’exposition à la fois au moyen de la méthode brute et de la méthode de l’engagement. La méthode brute permet de déterminer l’exposition globale du FIA, tandis que la méthode de l’engagement fournit des indications sur les techniques de couverture et de compensation utilisées par le gestionnaire; c’est pourquoi il convient de conjuguer les deux méthodes. L’importance de l’écart entre l’exposition globale obtenue selon la méthode brute et celle obtenue selon la méthode de l’engagement peut notamment fournir de précieuses informations. Pour garantir que tout accroissement de l’exposition des FIA soit correctement représenté, la Commission peut, si nécessaire, adopter des actes délégués supplémentaires portant sur une méthode complémentaire et facultative de calcul de l’effet de levier.
(13)
Toutes les positions du FIA doivent initialement être incluses dans le calcul de l’exposition, y compris les positions à court et à long terme, les emprunts, les instruments dérivés et toute autre méthode d’accroissement de l’exposition dans le cadre de laquelle les risques et les rémunérations d’actifs ou de passifs reviennent au FIA, ainsi que toutes les autres positions constituant la valeur nette d’inventaire.
(14)
Les accords d’emprunt contractés par le FIA ne doivent pas être pris en considération s’ils revêtent un caractère temporaire et s’ils sont en rapport avec des promesses d’apport de capitaux de la part d’investisseurs et sont entièrement couverts par ces dernières. Les lignes de crédit renouvelable ne doivent pas être considérées comme revêtant un caractère temporaire.
(15)
Tous les gestionnaires doivent calculer l’exposition en employant non seulement la méthode brute, mais également celle de l’engagement. Selon la méthode de l’engagement, les instruments financiers dérivés doivent être convertis en positions équivalentes sur leurs actifs sous-jacents. Cependant, lorsqu’un FIA investit dans certains dérivés afin de neutraliser le risque de marché d’autres actifs dans lesquels il a également investi, ces dérivés, sous certaines conditions, n’ont pas à être convertis en une position équivalente sur leurs actifs sous-jacents, car les expositions des deux investissements se compensent mutuellement. Cela peut être le cas par exemple lorsqu’un portefeuille de FIA investit dans un certain indice et détient un instrument dérivé qui échange la performance de cet indice contre celle d’un autre indice, ce qui équivaut alors à détenir dans le portefeuille une exposition à ce second indice et fait que la valeur nette d’inventaire du FIA ne dépend pas de la performance du premier indice.
(16)
Lorsque l’exposition est calculée selon la méthode de l’engagement, les dérivés qui répondent aux critères définis dans le présent règlement ne créent pas d’exposition supplémentaire. Ainsi, si un FIA investit dans des contrats à terme sur indices boursiers et détient une position de liquidité égale à la valeur de marché sous-jacente totale de ces contrats à terme, cela équivaut à investir directement dans des actions indicielles et ces contrats à terme sur indices ne doivent par conséquent pas être pris en compte lors du calcul de l’exposition de ce FIA.
(17)
Lors du calcul de l’exposition selon la méthode de l’engagement, les gestionnaires doivent être autorisés à prendre en compte les dispositions de couverture et de compensation si ces dernières répondent aux critères relatifs à la méthode de l’engagement.
(18)
L’exigence selon laquelle les dispositions de compensation doivent se rapporter au même actif sous-jacent doit être interprétée de façon stricte, de sorte que les actifs que le gestionnaire considère comme équivalents ou fortement corrélés, tels que différentes classes d’actions ou des obligations émises par un même émetteur, ne doivent pas être considérés comme identiques aux fins des dispositions de compensation. La définition des dispositions de compensation vise à garantir que les seules opérations prises en compte soient celles qui neutralisent les risques liés à d’autres opérations de telle manière qu’il ne reste pas de risque résiduel important. Les combinaisons d’opérations qui visent à générer un rendement, aussi faible soit-il, en réduisant certains risques et en en conservant d’autres ne doivent pas être considérées comme des dispositions de compensation; c’est le cas par exemple des stratégies d’arbitrage qui visent à générer un rendement en tirant parti des disparités de prix entre instruments dérivés ayant le même sous-jacent mais des maturités différentes.
(19)
Une pratique de gestion de portefeuille qui vise à réduire le risque de duration en associant un investissement dans une obligation à long terme à un contrat d’échange (swap) de taux d’intérêt ou qui vise à réduire la duration d’un portefeuille obligataire de FIA en prenant une position courte sur des contrats à terme sur obligations représentative du risque de taux d’intérêt de ce portefeuille (couverture en duration) doit être considérée comme une disposition de couverture si elle répond aux critères de couverture.
(20)
Une pratique de gestion de portefeuille qui vise à neutraliser les risques significatifs liés à un investissement dans un portefeuille d’actions bien diversifié en prenant une position courte sur un contrat à terme sur indice boursier, lorsque la composition de ce portefeuille d’actions est très proche de celle de l’indice boursier et son rendement fortement corrélé à celui de ce dernier et lorsque cette position courte sur le contrat à terme sur indice permet indiscutablement de réduire le risque de marché général lié au portefeuille d’actions alors que le risque spécifique est insignifiant (comme dans le cas de la couverture du bêta d’un portefeuille d’actions bien diversifié dont le risque spécifique est considéré comme insignifiant), doit être considérée comme une pratique répondant aux critères de couverture.
(21)
Une pratique de gestion de portefeuille qui vise à neutraliser le risque lié à un investissement dans une obligation à taux fixe en associant une position longue sur un contrat d’échange sur risque de crédit (CDS) et un contrat d’échange de taux d’intérêt qui échange ce taux fixe contre un taux d’intérêt correspondant à un taux de référence approprié du marché monétaire augmenté d’une marge doit être considérée comme une disposition de couverture lorsque tous les critères de couverture de la méthode de l’engagement sont en principe remplis.
(22)
Une pratique de gestion de portefeuille qui vise à neutraliser le risque d’une action donnée en prenant, par l’intermédiaire d’un contrat dérivé, une position courte sur une autre action fortement corrélée à la première ne doit pas être considérée comme répondant aux critères de couverture. Bien qu’une telle stratégie consiste à prendre des positions opposées sur une même classe d’actifs, elle ne couvre pas le risque spécifique lié à l’investissement dans une action donnée. Elle ne doit donc pas être considérée comme une disposition de couverture telle que définie dans les critères relatifs à la méthode de l’engagement.
(23)
Une pratique de gestion de portefeuille qui vise à conserver l’alpha d’un panier d’actions (composé d’un nombre limité d’actions) en associant l’investissement dans ce panier d’actions à une position courte ajustée en fonction du bêta sur un contrat à terme sur un indice boursier ne doit pas être considérée comme répondant aux critères de couverture. Une telle stratégie ne vise pas à neutraliser les risques significatifs liés à l’investissement dans ce panier d’actions mais à neutraliser le bêta (risque de marché) de cet investissement et à conserver son alpha. La composante alpha du panier d’actions peut prédominer sur la composante bêta et conduire ainsi à des pertes au niveau du FIA. C’est pourquoi cette pratique ne doit pas être considérée comme une disposition de couverture.
(24)
Une stratégie d’arbitrage sur fusions est une stratégie associant une position courte sur une action à une position longue sur une autre action. Une telle stratégie vise à couvrir le bêta (risque de marché) des positions et à générer un rendement lié à la performance relative des deux actions. Dans ce cas également, la composante alpha du panier d’actions peut prédominer sur la composante bêta et conduire ainsi à des pertes au niveau du FIA. Une telle stratégie ne doit pas être considérée comme une disposition de couverture telle que définie dans les critères relatifs à la méthode de l’engagement.
(25)
Une stratégie qui vise à couvrir une position longue sur une action ou sur une obligation en achetant une protection contre le risque de crédit relative au même émetteur porte sur deux classes d’actifs différentes et ne doit donc pas être considérée comme une disposition de couverture.
(26)
Lorsqu’un gestionnaire a recours à des méthodes qui augmentent l’exposition d’un FIA, il doit respecter des principes généraux, et par exemple prendre en compte la substance d’une transaction en plus de sa forme juridique. En ce qui concerne plus particulièrement les opérations de mise en pension, le gestionnaire doit examiner si les risques et rémunérations des actifs concernés sont transmis par le FIA ou conservés par ce dernier. Le gestionnaire doit également, au-delà des instruments dérivés ou autres arrangements contractuels, examiner les actifs sous-jacents, pour déterminer les éventuels engagements futurs du FIA découlant de ces transactions.
(27)
Étant donné que la méthode de l’engagement conduit à considérer des taux d’intérêt de maturité différente comme des actifs sous-jacents distincts, les FIA qui, conformément à leur politique d’investissement principale, investissent surtout dans des dérivés de taux peuvent utiliser des règles de compensation en duration spécifiques de manière à prendre en compte la corrélation entre les fourchettes de maturité de la courbe des taux d’intérêt. Lorsqu’un FIA établit sa politique d’investissement et son profil de risque, il doit être en mesure de déterminer le niveau de risque de taux d’intérêt et par conséquent de définir sa duration cible. Le FIA doit prendre en compte la duration cible prédéfinie lorsqu’il fait ses choix d’investissement. Lorsque la duration du portefeuille s’écarte de la duration cible, la stratégie ne doit pas être considérée comme une disposition de compensation en duration telle que définie dans les critères relatifs à la méthode de l’engagement.
(28)
Les règles de compensation en duration permettent que des positions longues soient compensées avec des positions courtes dont les actifs sous-jacents sont des taux d’intérêt différents. Les maturités de 2 ans, 7 ans et 15 ans correspondent aux seuils utilisés pour délimiter les fourchettes de maturité. Au sein de chaque fourchette de maturité, il doit être permis de compenser des positions.
(29)
La compensation de positions entre deux fourchettes différentes de maturité doit être partiellement autorisée. Des pénalités doivent s’appliquer aux positions ainsi compensées pour ne permettre qu’une compensation partielle. Ces pénalités doivent être exprimées en pourcentages fondés sur les corrélations moyennes entre les fourchettes de maturité de 2 ans, 5 ans, 10 ans et 30 ans. Plus l’écart entre les maturités des positions est important, plus la pénalité imposée à leur compensation doit être forte, et plus le pourcentage doit donc s’accroître.
(30)
Les positions dont la duration modifiée est beaucoup plus longue que celle de la totalité du portefeuille ne sont pas conformes à la stratégie d’investissement du FIA et il ne doit pas être autorisé de les compenser entièrement. Ainsi, il ne doit pas être autorisé de compenser une position courte d’une maturité de 18 mois (se situant dans la fourchette de maturité 1) avec une position longue d’une maturité de 10 ans (se situant dans la fourchette de maturité 3) si la duration cible du FIA est d’environ 2 ans.
(31)
Lors du calcul de l’exposition, les FIA peuvent en premier lieu identifier les dispositions de couverture. Les dérivés concernés par ces dispositions sont alors exclus du calcul de l’exposition globale. Les FIA doivent utiliser un calcul exact dans les dispositions de couverture. Ils ne doivent pas utiliser les règles de compensation en duration dans le calcul de la couverture. Ces règles peuvent être utilisées pour convertir les dérivés de taux d’intérêt restants en positions équivalentes sur leurs actifs sous-jacents.
(32)
En application de la directive 2011/61/UE, un gestionnaire doit veiller à ce que les risques potentiels en matière de responsabilité professionnelle liés à ses activités soient convenablement couverts, soit par des fonds propres supplémentaires, soit par une assurance de responsabilité civile professionnelle. L’application uniforme de cette disposition nécessite de s’entendre sur les risques potentiels en matière de responsabilité professionnelle qu’il convient de couvrir. La spécification générale des risques occasionnés par la négligence professionnelle d’un gestionnaire doit définir les caractéristiques des risques en question et préciser l’étendue de la responsabilité professionnelle potentielle, notamment en ce qui concerne les dommages ou les pertes causés par des personnes exerçant directement des activités dont le gestionnaire est juridiquement responsable, telles que ses administrateurs, ses dirigeants ou son personnel, ainsi que par des personnes exerçant des activités dans le cadre d’une délégation convenue avec le gestionnaire. Conformément aux dispositions de la directive 2011/61/UE, la responsabilité du gestionnaire ne doit pas être affectée par la délégation ou la sous-délégation et le gestionnaire doit prévoir une couverture appropriée des risques professionnels liés aux tiers dont il est juridiquement responsable.
(33)
Pour permettre une interprétation uniforme de la spécification générale, il convient de fournir une liste d’exemples servant de référence pour l’identification des risques potentiels en matière de responsabilité professionnelle. Cette liste doit comporter un large éventail de situations résultant de négligences, d’erreurs ou d’omissions, telles que la perte de documents attestant la propriété d’investissements, les déclarations inexactes ou le manquement aux diverses obligations et devoirs incombant au gestionnaire. L’incapacité à empêcher, grâce à des systèmes de contrôle interne adéquats, les comportements frauduleux au sein de l’organisation du gestionnaire doit également y figurer. Les dommages résultant d’un manque de diligence à l’égard d’un investissement qui s’est révélé frauduleux sont de nature à engager la responsabilité professionnelle du gestionnaire et doivent être convenablement couverts. En revanche, les pertes subies du fait de la baisse de valeur d’un investissement provoquée par des conditions de marché défavorables n’ont pas à être couvertes. Cette liste doit également inclure les évaluations mal exécutées, c’est-à-dire les évaluations défaillantes enfreignant l’article 19 de la directive 2011/61/UE et les actes délégués correspondants.
(34)
Conformément à leurs obligations de gestion des risques, les gestionnaires doivent disposer de mécanismes de contrôle interne qualitatif appropriés pour éviter ou atténuer les défaillances opérationnelles, notamment les risques en matière de responsabilité professionnelle. Dans le cadre de sa politique de gestion des risques, un gestionnaire doit donc mettre en place des politiques et des procédures adéquates pour la gestion du risque opérationnel, adaptées à la nature, aux dimensions et à la complexité de son activité. Ces procédures et politiques doivent en tout état de cause permettre la création d’une base de données interne sur les pertes pour servir à l’évaluation du profil de risque opérationnel.
(35)
Pour garantir que les fonds propres supplémentaires et l’assurance de responsabilité professionnelle couvrent convenablement les risques potentiels en matière de responsabilité professionnelle, il convient d’établir des critères quantitatifs minimums pour déterminer le niveau approprié de couverture. Ces critères quantitatifs doivent être déterminés par le gestionnaire sous la forme d’un pourcentage spécifique de la valeur des portefeuilles des FIA gérés, calculée en additionnant la valeur absolue de tous les actifs de tous les FIA gérés, que ces actifs aient été acquis grâce à l’effet de levier ou en utilisant les capitaux apportés par les investisseurs. À cet égard, les instruments dérivés doivent être évalués à leur prix de marché car c’est à ce prix qu’ils pourraient être remplacés. La couverture par une assurance de responsabilité civile professionnelle étant par nature plus incertaine que la couverture fournie par des fonds propres supplémentaires, des pourcentages différents doivent s’appliquer selon que l’un ou l’autre de ces deux instruments est employé pour couvrir le risque en matière de responsabilité professionnelle.
(36)
Pour être certain qu’une assurance de responsabilité civile professionnelle couvre de manière effective les pertes résultant des risques assurés, il convient de la contracter auprès d’une entreprise d’assurance agréée pour ce type de produit. Il peut s’agir d’une entreprise d’assurance de l’Union européenne ou d’un pays tiers, pour autant que celle-ci soit autorisée par la législation de l’Union ou par la législation nationale à fournir de tels services d’assurance.
(37)
Lors de la mise en place d’une assurance de responsabilité civile professionnelle appropriée, pour permettre une certaine flexibilité, le gestionnaire et l’entreprise d’assurance doivent pouvoir convenir d’une clause prévoyant que le gestionnaire prendra à sa charge la première tranche de toute perte à hauteur d’un montant prédéfini (clause de franchise). Lorsqu’une telle franchise est convenue, le gestionnaire doit fournir des fonds propres correspondant au montant prédéfini de perte qui est à sa charge. Ces fonds propres doivent s’ajouter au capital initial du gestionnaire et aux fonds propres que ce dernier est tenu de fournir en application de l’article 9, paragraphe 3, de la directive 2011/61/UE.
(38)
Par principe, l’adéquation de la couverture fournie par des fonds propres supplémentaires ou par une assurance de responsabilité civile professionnelle doit être examinée au moins une fois par an. Le gestionnaire doit cependant établir des procédures permettant de suivre de manière continue la valeur totale des portefeuilles de FIA gérés et d’ajuster à tout moment le niveau de couverture des risques en matière de responsabilité professionnelle dès qu’une inadéquation significative est décelée. En outre, l’autorité compétente de l’État membre d’origine d’un gestionnaire peut abaisser ou relever l’exigence minimale de fonds propres supplémentaires après avoir pris en compte le profil de risque de ce gestionnaire, son historique de pertes et l’adéquation de ses fonds propres supplémentaires ou de son assurance de responsabilité civile professionnelle.
(39)
La directive 2011/61/UE impose aux gestionnaires d’agir dans l’intérêt des FIA, des investisseurs de ces FIA et de l’intégrité du marché. Les gestionnaires doivent par conséquent mettre en œuvre des politiques et procédures appropriées leur permettant d’empêcher les pratiques abusives telles que les opérations d’arbitrage sur valeur liquidative (market timing) et les ordres hors délai (late trading). L’arbitrage sur valeur liquidative consiste à tirer parti de prix périmés ou obsolètes de titres de portefeuilles influant sur le calcul de la valeur nette d’inventaire des FIA, ou à acheter puis demander le remboursement de parts du FIA à un intervalle de quelques jours, en exploitant ainsi la manière dont le FIA calcule sa valeur nette d’inventaire. Les ordres hors délai consistent à placer des ordres de souscription ou de remboursement de parts de FIA après l’heure ou la date limite d’acceptation (cut-off point) alors que le prix reçu correspond à celui de cette heure ou date limite. Ces deux pratiques abusives nuisent aux intérêts des investisseurs à long terme car elles diluent le rendement de leurs parts et ont des effets préjudiciables sur les rendements des FIA car elles augmentent les coûts de transaction et perturbent la gestion du portefeuille. Les gestionnaires doivent également instaurer des procédures appropriées pour garantir une gestion efficace du FIA et faire en sorte d’empêcher que le FIA et ses investisseurs aient à payer des coûts injustifiés.
(40)
Conformément à l’approche adoptée pour les gestionnaires d’OPCVM, les gestionnaires de FIA sont tenus de faire preuve d’une grande diligence dans la sélection et le suivi des investissements. Ils doivent disposer de l’expertise professionnelle appropriée et d’une connaissance adéquate des actifs dans lesquels les FIA sont investis. Afin de garantir que les décisions d’investissement soient conformes à la stratégie d’investissement et, le cas échéant, aux limites de risque des FIA gérés, les gestionnaires doivent établir et appliquer des politiques et procédures écrites concernant la diligence requise. Ces politiques et procédures doivent périodiquement être révisées et mises à jour. Lorsque des gestionnaires investissent à long terme dans des catégories spécifiques d’actifs ou dans des actifs moins liquides comme des biens immobiliers ou des participations dans des sociétés de personnes, les exigences en matière de diligence doivent s’appliquer également à la phase de négociation. Les activités réalisées par le gestionnaire avant la conclusion d’un accord doivent être solidement documentées afin de montrer qu’elles sont conformes au plan économique et financier et donc à la duration du FIA. Les gestionnaires doivent conserver les procès-verbaux des réunions pertinentes, la documentation préparatoire et l’analyse économique et financière qui a été réalisée pour évaluer la faisabilité du projet et l’engagement contractuel.
(41)
L’obligation faite aux gestionnaires d’agir avec la compétence, le soin et la diligence qui s’imposent doit également s’appliquer lorsqu’un gestionnaire désigne un courtier principal ou une contrepartie. Le gestionnaire doit choisir et désigner uniquement des courtiers principaux et contreparties soumis à une surveillance permanente, financièrement solides et présentant une structure organisationnelle adaptée aux services à fournir au gestionnaire ou au FIA. Afin de garantir une protection adéquate des intérêts des investisseurs, il importe de préciser que l’un des critères sur la base desquels la solidité financière doit être évaluée consiste à déterminer si les courtiers principaux ou les contreparties sont ou non soumis à une réglementation prudentielle appropriée, notamment à des exigences de fonds propres adéquates et à une surveillance efficace.
(42)
Conformément aux dispositions de la directive 2011/61/UE qui imposent aux gestionnaires d’agir honnêtement, loyalement et avec la compétence requise, les personnes qui dirigent de fait l’activité du gestionnaire, qui sont membres de son organe directeur, ou dans le cas d’entités n’ayant pas d’organe directeur, qui font partie de ses instances dirigeantes, doivent posséder suffisamment de connaissances, de compétences et d’expérience pour s’acquitter de leurs tâches, notamment pour comprendre les risques associés aux activités du gestionnaire. Conformément au livre vert de la Commission sur le gouvernement d’entreprise dans le secteur financier (2), les personnes qui dirigent de fait l’activité du gestionnaire doivent en outre consacrer le temps nécessaire à l’accomplissement de leurs fonctions au sein du gestionnaire et agir avec honnêteté, intégrité et indépendance d’esprit, notamment pour évaluer et remettre en question les décisions des instances dirigeantes.
(43)
Pour garantir une exécution adéquate des activités, les gestionnaires doivent employer un personnel possédant les compétences, les connaissances et l’expertise nécessaires pour s’acquitter des tâches qui lui sont confiées.
(44)
Les gestionnaires fournissant des services de gestion de portefeuilles individuels doivent respecter les règles relatives aux avantages établies dans la directive 2006/73/CE de la Commission du 10 août 2006 portant mesures d’exécution de la directive 2004/39/CE du Parlement européen et du Conseil en ce qui concerne les exigences organisationnelles et les conditions d’exercice applicables aux entreprises d’investissement et la définition de certains termes aux fins de ladite directive (3). Dans un souci de cohérence, ces principes doivent s’étendre aux gestionnaires fournissant des services de gestion de portefeuilles collectifs et de commercialisation. L’existence, la nature et le montant de la rémunération, de la commission ou de l’avantage, ou, lorsque ce montant ne peut être établi, son mode de calcul, doivent figurer dans le rapport annuel du gestionnaire.
(45)
Les investisseurs de FIA doivent bénéficier d’une protection semblable à celle dont bénéficient les clients de services de gestion de portefeuilles individuels, les gestionnaires étant tenus dans ce cas de se conformer aux règles d’exécution au mieux prévues par la directive 2004/39/CE du Parlement européen et du Conseil du 21 avril 2004 concernant les marchés d’instruments financiers, modifiant les directives 85/611/CEE et 93/6/CEE du Conseil et la directive 2000/12/CE du Parlement européen et du Conseil et abrogeant la directive 93/22/CEE du Conseil (4), et par la directive 2006/73/CE. Les différences entre les divers types d’actifs dans lesquels les FIA sont investis doivent cependant être prises en compte, l’exécution au mieux n’étant pas pertinente lorsque les gestionnaires investissent par exemple dans des biens immobiliers ou dans des participations dans des sociétés de personnes et que cet investissement intervient à l’issue de négociations approfondies sur les termes de l’accord. Lorsqu’il n’y a pas le choix entre différents lieux d’exécution, le gestionnaire doit être en mesure d’en apporter la preuve aux autorités compétentes et aux contrôleurs des comptes.
(46)
Par souci de cohérence avec les exigences imposées aux gestionnaires d’OPCVM, les règles relatives au traitement des ordres et au groupement et à la répartition des ordres de négociation doivent s’appliquer aux gestionnaires de FIA lors de la fourniture de services de gestion de portefeuilles collectifs. En revanche, ces règles n’ont pas à s’appliquer lorsque l’investissement dans des actifs intervient après des négociations approfondies sur les termes de l’accord, comme lors d’un investissement dans des biens immobiliers, des participations dans des sociétés de personnes ou des sociétés non cotées, car il n’y a pas exécution d’ordre dans ces cas-là.
(47)
Il importe de préciser les situations dans lesquelles des conflits d’intérêts sont susceptibles d’apparaître, notamment lorsqu’existe la perspective de réaliser un gain financier ou d’éviter une perte financière, ou bien lorsque des incitations de nature financière ou autre peuvent orienter le comportement d’un gestionnaire de FIA de telle manière qu’il privilégie certains intérêts particuliers aux dépens de ceux d’autres parties, par exemple d’un autre FIA, des clients de ce dernier, d’organismes de placement collectif en valeurs mobilières (OPCVM) ou d’autres de ses clients.
(48)
La politique en matière de conflits d’intérêts mise en place par le gestionnaire doit définir les situations dans lesquelles ses activités pourraient générer des conflits d’intérêts comportant ou non des risques potentiels pour les intérêts du FIA ou ceux de ses investisseurs. Afin de définir ces situations, le gestionnaire doit prendre en compte non seulement l’activité de gestion de portefeuilles collectifs, mais également les autres activités qu’il est autorisé à mener, y compris les activités de ses délégataires, sous-délégataires, de son expert externe en évaluation ou de sa contrepartie.
(49)
Conformément à l’approche suivie pour les sociétés de gestion d’OPCVM dans la directive 2009/65/CE du Parlement européen et du Conseil du 13 juillet 2009 portant coordination des dispositions législatives, réglementaires et administratives concernant certains organismes de placement collectif en valeurs mobilières (OPCVM) (5) et pour les entreprises d’investissement dans la directive 2004/39/CE, les gestionnaires doivent adopter des procédures et des mesures garantissant que les personnes se livrant à différentes activités commerciales susceptibles de comporter des conflits d’intérêts exercent lesdites activités à un niveau indépendant, adapté à la taille et aux activités du gestionnaire.
(50)
Il est essentiel de prévoir un cadre général selon lequel les conflits d’intérêts éventuels doivent être gérés et communiqués. Les mesures et procédures à suivre dans de telles situations doivent être clairement indiquées dans la politique en matière de conflits d’intérêts établie par le gestionnaire.
(51)
La fonction permanente de gestion des risques représente l’une des composantes centrales d’un système de gestion des risques. Par souci de cohérence, ses tâches et ses responsabilités doivent être similaires à celles attribuées à la fonction permanente de gestion des risques des sociétés de gestion d’OPCVM par la directive 2010/43/UE de la Commission du 1er juillet 2010 portant mesures d’exécution de la directive 2009/65/CE du Parlement européen et du Conseil en ce qui concerne les exigences organisationnelles, les conflits d’intérêts, la conduite des affaires, la gestion des risques et le contenu de l’accord entre le dépositaire et la société de gestion (6). Cette fonction doit jouer un rôle de premier plan dans l’élaboration de la politique de risque du FIA, dans le suivi et dans la mesure des risques afin de garantir que le niveau de risque soit en permanence compatible avec le profil de risque du FIA. La fonction permanente de gestion des risques doit être dotée de l’autorité requise, avoir accès à toutes les informations pertinentes et être régulièrement en contact avec les instances dirigeantes et l’organe directeur du gestionnaire afin de les tenir informés des évolutions pour qu’ils puissent prendre rapidement des mesures correctives si nécessaire.
(52)
La politique de gestion des risques constitue un autre pilier du système de gestion des risques. Cette politique doit être dûment documentée et doit notamment expliquer les mesures et procédures employées pour mesurer et gérer les risques, les mesures préservant l’indépendance de l’exercice de la fonction de gestion des risques, les techniques de gestion des risques utilisées et les détails de la répartition, au sein du gestionnaire, des responsabilités relatives à la gestion des risques et aux procédures opérationnelles. Pour que l’efficacité de la politique de gestion des risques soit assurée, cette dernière doit être réexaminée au moins une fois par an par les instances dirigeantes.
(53)
En application de la directive 2011/61/UE, la fonction de gestion des risques doit être séparée, sur le plan fonctionnel et hiérarchique, des unités opérationnelles. Il convient par conséquent de préciser que cette séparation doit être assurée jusqu’au niveau de l’organe directeur du gestionnaire et que les personnes chargées de la fonction de gestion des risques ne doivent pas accomplir de tâches incompatibles avec cette fonction ni être placées sous la supervision d’une personne chargée de telles tâches.
(54)
Il est essentiel de spécifier les mesures de protection que doivent appliquer les gestionnaires en toutes circonstances pour garantir un exercice indépendant de la fonction de gestion des risques, et de préciser notamment que les personnes exerçant ladite fonction ne doivent pas se voir confier de missions incompatibles avec celle-ci, que leurs décisions doivent être fondées sur des données qu’elles peuvent convenablement évaluer et que le processus décisionnel doit pouvoir être réexaminé.
(55)
La directive 2011/61/UE n’impose aucune restriction aux FIA en matière d’investissement, mais les risques encourus par chaque FIA ne peuvent cependant être gérés efficacement que si les gestionnaires fixent au préalable des limites de risque. Ces limites de risque doivent être conformes au profil de risque du FIA et communiquées aux investisseurs, conformément à la directive 2011/61/UE.
(56)
Par souci de cohérence, les exigences relatives à l’identification, à la mesure et au suivi des risques se fondent sur des dispositions similaires figurant dans la directive 2010/43/UE. Pour tenir compte comme il se doit d’une possible vulnérabilité de leurs techniques et modèles de mesure des risques, les gestionnaires doivent effectuer des simulations de crise, des vérifications a posteriori et des analyses de scénarios. Lorsque les simulations de crise et les analyses de scénarios mettent en évidence une vulnérabilité particulière face à certaines circonstances, les gestionnaires doivent rapidement intervenir en prenant des mesures correctives.
(57)
Selon la directive 2011/61/UE, la Commission doit spécifier les systèmes et procédures de gestion de la liquidité permettant au gestionnaire de suivre le risque de liquidité du FIA, sauf lorsqu’il s’agit d’un FIA de type fermé ne recourant pas à l’effet de levier, et de garantir que le profil de liquidité des investissements du FIA correspond aux obligations sous-jacentes de ce dernier. Il importe par conséquent de fixer des exigences fondamentales générales s’adressant à tous les gestionnaires, dont l’application devra être adaptée en fonction de la taille, de la structure et de la nature des FIA gérés par le gestionnaire concerné.
(58)
Les gestionnaires doivent être en mesure de prouver aux autorités compétentes dont ils dépendent que des politiques et procédures appropriées et efficaces de gestion de la liquidité sont en place. Il convient pour cela de prendre dûment en considération la nature du FIA, notamment son type d’actifs sous-jacents et l’ampleur du risque de liquidité auquel il est exposé, sa taille et sa complexité, ainsi que la complexité du processus de liquidation ou de cession de ses actifs.
(59)
Les systèmes et procédures de gestion de la liquidité peuvent permettre aux gestionnaires de recourir aux outils et dispositifs nécessaires pour faire face aux actifs illiquides et aux problèmes d’évaluation qu’ils posent afin de pouvoir honorer les demandes de remboursement. Parmi ces outils et dispositifs peuvent figurer, lorsque la législation nationale le permet, l’échelonnement des remboursements (gates), les remboursements partiels, les emprunts temporaires, les délais de préavis et les paniers d’actifs liquides. Les cantonnements d’actifs (side pockets) et les autres dispositifs dans le cadre desquels certains actifs du FIA font l’objet de traitements similaires entre le FIA et ses investisseurs doivent être considérés comme des «traitements spéciaux» car ils ont une incidence sur les droits de remboursement spécifiques des investisseurs du FIA. La suspension d’un FIA ne doit pas être considérée comme un «traitement spécial» car elle s’applique à tous les actifs du FIA et à tous ses investisseurs. L’emploi d’outils et de «traitements spéciaux» pour gérer la liquidité doit dépendre de circonstances concrètes et différer suivant la nature, la taille et la stratégie d’investissement du FIA.
(60)
L’obligation de surveiller la gestion de la liquidité des organismes de placement collectif sous-jacents dans lesquels les FIA investissent ainsi que l’obligation de mettre en place des outils et dispositifs pour gérer le risque de liquidité et détecter, gérer et surveiller les conflits d’intérêts entre investisseurs n’ont pas à s’appliquer aux gestionnaires qui gèrent des FIA de type fermé, qu’ils soient ou non considérés comme recourant à l’effet de levier. La dérogation à ces obligations de gestion de la liquidité afférentes aux remboursements doit refléter les différences entre FIA de type fermé et FIA de type ouvert en ce qui concerne les modalités générales de remboursement pour les investisseurs.
(61)
Pour certains types de gestionnaires, fixer des limites minimales en matière de liquidité ou d’illiquidité du FIA pourrait constituer un outil efficace de suivi. Le dépassement d’une limite n’implique pas nécessairement en soi la nécessité d’une intervention de la part du gestionnaire, l’opportunité de cette intervention dépendant des faits et des circonstances ainsi que des tolérances fixées par le gestionnaire. En pratique, ces limites pourraient ainsi être utilisées dans le contexte du suivi des remboursements quotidiens moyens par rapport à la liquidité du fonds exprimée en termes de jours sur une même période. Elles pourraient également servir à surveiller la concentration des investisseurs pour étayer les scénarios de simulation de crise. Ces limites pourraient, selon les circonstances, déterminer le déclenchement d’un suivi continu ou de mesures correctives.
(62)
Les simulations de crise doivent, lorsque c’est approprié, simuler un manque de liquidité des actifs ainsi que des demandes de remboursement atypiques. Les souscriptions et remboursements récents et ceux escomptés ultérieurement doivent être pris en compte ainsi que l’incidence de la performance attendue du FIA par rapport à ses pairs sur cette activité. Dans les scénarios de crise qu’il simule, le gestionnaire doit analyser le temps requis pour honorer les demandes de remboursement. Le gestionnaire doit également effectuer des simulations de crise portant sur des facteurs du marché, comme par exemple les mouvements de change, qui sont susceptibles d’avoir un effet sensible sur son profil de crédit ou sur celui du FIA, et par conséquent sur les exigences de collatéral. La méthode de simulation de crise ou d’analyse de scénarios du gestionnaire doit tenir compte de la sensibilité des évaluations aux conditions de crise.
(63)
La fréquence à laquelle il convient d’effectuer des simulations de crise doit dépendre de la nature du FIA, de la stratégie d’investissement, du profil de liquidité, du type d’investisseurs et de la politique de remboursement du FIA. L’on compte néanmoins que ces simulations ont lieu au moins une fois par an. Lorsque les simulations de crise font apparaître un risque de liquidité significativement plus élevé que prévu, le gestionnaire doit agir dans l’intérêt de tous les investisseurs du FIA en prenant en compte le profil de liquidité des actifs du FIA, le niveau des demandes de remboursement et, le cas échéant, l’adéquation des politiques et procédures de gestion de la liquidité.
(64)
La directive 2011/61/UE prévoit que la Commission précise de quelle manière il convient d’aligner stratégie d’investissement, profil de liquidité et politique de remboursement. La cohérence entre ces trois éléments est assurée si les investisseurs sont en mesure de demander le remboursement de leurs investissements conformément à la politique du FIA en la matière, laquelle doit fixer les conditions de remboursement tant en situation normale qu’en situation exceptionnelle, en respectant l’égalité de traitement des investisseurs.
(65)
La directive 2011/61/UE impose une cohérence transsectorielle et la suppression des divergences entre les intérêts des initiateurs qui reconditionnent des créances en titres négociables et les intérêts des gestionnaires qui investissent dans ces titres ou dans d’autres instruments financiers pour le compte de FIA. Pour atteindre cet objectif, il convient de prendre en compte certaines dispositions de la directive 2006/48/CE du Parlement européen et du Conseil du 14 juin 2006 concernant l’accès à l’activité des établissements de crédit et son exercice (7), lesquelles fixent les exigences quantitatives et qualitatives auxquelles doivent satisfaire les investisseurs exposés au risque de crédit d’une titrisation ainsi que les initiateurs et les sponsors. Étant donné que le présent règlement et lesdites dispositions de la directive 2006/48/CE poursuivent le même objectif de faire coïncider les intérêts de l’initiateur ou du sponsor et ceux des investisseurs, il est essentiel d’employer une terminologie constante dans les deux actes juridiques, les définitions fournies dans la directive 2006/48/CE servant à cet égard de référence. Le comité européen des contrôleurs bancaires, prédécesseur de l’autorité bancaire européenne, ayant établi des lignes directrices détaillées pour l’interprétation desdites dispositions de la directive 2006/48/CE (8), il convient, pour parvenir à une cohérence transsectorielle, d’interpréter à la lumière de ces lignes directrices les présentes dispositions visant à aligner les intérêts des initiateurs, des sponsors et des gestionnaires.
(66)
Il importe que les transactions consistant à reconditionner des créances en titres négociables ne soient pas structurées de telle sorte qu’elles échappent à l’application des exigences relatives aux investissements dans des positions de titrisation. Par conséquent, la notion d’investissement dans des titres négociables ou dans d’autres instruments financiers basés sur des créances reconditionnées ne doit pas être interprétée de manière stricte comme un transfert de propriété juridiquement valide et contraignant en ce qui concerne ces instruments, mais comme un investissement au sens économique matériel, de sorte que toute autre forme d’investissement synthétique soit visée et régie par les exigences spécifiques. Pour éviter tout malentendu et pour aligner la terminologie sur celle utilisée dans la législation bancaire, il convient d’utiliser les termes «d’exposition assumée au risque de crédit d’une titrisation» plutôt qu’«investissement dans des titres négociables ou dans d’autres instruments financiers basés sur des créances reconditionnées».
(67)
Les exigences auxquelles doivent satisfaire les établissements agissant en tant qu’initiateur, sponsor ou prêteur initial d’une titrisation leur sont directement imposées par la directive 2006/48/CE. Il importe par conséquent de prescrire les obligations correspondantes s’appliquant à un gestionnaire assumant une exposition à des titrisations. Il s’ensuit qu’un gestionnaire ne doit assumer une exposition à des titrisations que si l’initiateur, le sponsor ou le prêteur initial lui a communiqué expressément qu’il maintiendrait un intérêt économique significatif dans l’actif sous-jacent, ce qui correspond à ce qu’on appelle «l’exigence de rétention». En outre, le gestionnaire doit s’assurer du respect de diverses obligations qualitatives imposées au sponsor et à l’initiateur par la directive 2006/48/CE. Il doit de plus lui-même satisfaire à des exigences qualitatives afin d’avoir une connaissance approfondie et exhaustive des positions de titrisations et de leur exposition sous-jacente. À cette fin, il ne doit prendre ses décisions d’investissement qu’après avoir dûment exercé la diligence requise, qui doit lui avoir permis d’obtenir des informations adéquates sur les titrisations concernées et d’avoir une bonne connaissance de ces dernières.
(68)
Il existe des circonstances dans lesquelles certaines entités correspondent à la définition de l’initiateur ou du sponsor ou jouent le rôle de prêteur initial; cependant, d’autres entités, ne correspondant pas à la définition d’un sponsor ou d’un initiateur et ne jouant pas le rôle de prêteur initial, mais dont les intérêts sont alignés de façon optimale sur ceux des investisseurs, peuvent chercher à satisfaire à l’exigence de rétention. Dans l’intérêt de la sécurité juridique, ces autres entités ne doivent pas être tenues de satisfaire à l’exigence de rétention si celle-ci est déjà remplie par l’initiateur, le sponsor ou le prêteur initial.
(69)
En cas de non-respect de l’exigence de rétention ou des exigences qualitatives, le gestionnaire doit envisager de prendre des mesures correctives, par exemple de couvrir, céder ou réduire l’exposition concernée ou de se tourner vers la partie qui ne respecte pas l’exigence de rétention dans le but de rétablir ce respect. Ces mesures correctives doivent toujours servir l’intérêt des investisseurs et ne doivent pas comporter d’obligation directe de céder les actifs immédiatement après la mise en évidence du non-respect de l’exigence, afin d’éviter une «vente en catastrophe». Le gestionnaire doit tenir compte de ce non-respect lorsqu’il envisage un autre investissement dans le cadre d’une nouvelle transaction impliquant la partie qui n’a pas respecté l’exigence.
(70)
Afin de se conformer aux dispositions de la directive 2011/61/UE imposant de spécifier les procédures internes et les dispositions opérationnelles que chaque gestionnaire doit appliquer, les gestionnaires doivent être tenus d’établir une structure organisationnelle dûment documentée qui attribue clairement les responsabilités, définisse les mécanismes de contrôle et permette une bonne circulation des informations entre toutes les parties concernées. Les gestionnaires doivent également établir des systèmes de protection de l’information et de maintien de la continuité de l’activité. Lorsque les gestionnaires établissent ces procédures et ces structures, ils doivent prendre en compte le principe de proportionnalité qui permet aux procédures, aux mécanismes et à la structure organisationnelle d’être adaptés à la nature, aux dimensions et à la complexité de l’activité du gestionnaire ainsi qu’à la nature et à l’éventail des tâches exercées dans le cadre de cette activité.
(71)
La communication d’informations aux investisseurs jouant un rôle primordial dans la protection de ces derniers, les gestionnaires doivent par conséquent mettre en œuvre des politiques et procédures appropriées pour faire en sorte que les modalités de remboursement applicables à un FIA particulier soient communiqués aux investisseurs de façon suffisamment détaillée et suffisamment notable, avant que ces derniers n’investissent et en cas de changements importants. Il peut s’agir de la communication des délais de préavis relatifs aux remboursements, d’informations sur les périodes de blocage (lock-up), de l’indication des circonstances dans lesquelles les mécanismes normaux de remboursement peuvent ne pas s’appliquer ou peuvent être suspendus, et d’informations sur les mesures que l’organe directeur pourrait envisager, telles que l’échelonnement des remboursements (gates) ou le cantonnement d’actifs (side pocketing), ces mesures ayant une incidence sur les droits de remboursement spécifiques des investisseurs du FIA donné.
(72)
Pour garantir la bonne exécution des activités concernées, les gestionnaires doivent notamment utiliser des systèmes électroniques adaptés afin de respecter les exigences en matière d’enregistrement relatives aux opérations de portefeuille et aux ordres de souscription ou de remboursement, et établir, mettre en œuvre et maintenir opérationnelles des politiques et procédures comptables pour garantir que le calcul de la valeur nette d’inventaire soit effectué conformément à la directive 2011/61/UE et au présent règlement.
(73)
Afin d’assurer une cohérence avec les exigences imposées aux gestionnaires d’OPCVM par la directive 2009/65/CE, l’organe directeur, les instances dirigeantes ou, le cas échéant, la fonction de surveillance du gestionnaire de FIA doivent se voir confier des tâches de type similaire, avec attribution des responsabilités adéquates. Cette attribution des responsabilités doit cependant être compatible avec le rôle et les responsabilités qui incombent, selon le droit national applicable, à l’organe directeur, aux instances dirigeantes et à la fonction de surveillance. Certains des membres de l’organe directeur, ou la totalité d’entre eux, peuvent faire partie des instances dirigeantes.
(74)
L’obligation d’établir une fonction permanente et efficace de vérification de la conformité doit toujours être respectée par le gestionnaire, quelles que soient la taille et la complexité de son activité. Toutefois, les modalités de l’organisation technique de la fonction de vérification de la conformité et de l’organisation de son personnel doivent être adaptées à la nature, aux dimensions et à la complexité de l’activité du gestionnaire et à la nature et à l’éventail de ses services et activités. Le gestionnaire ne doit pas être tenu d’établir une unité indépendante de vérification de la conformité si une telle exigence est disproportionnée par rapport à sa taille ou par rapport à la nature, aux dimensions et à la complexité de son activité.
(75)
Les normes d’évaluation varient selon les juridictions et selon les classes d’actifs. Le présent règlement doit compléter les règles générales communes et établir des références destinées aux gestionnaires pour l’élaboration et la mise en œuvre de politiques et procédures adéquates et cohérentes permettant une évaluation correcte et indépendante des actifs des FIA. Les politiques et procédures doivent décrire les obligations, les rôles et les responsabilités incombant à toutes les parties concernées par l’évaluation, y compris les experts externes en évaluation.
(76)
La valeur des actifs peut être déterminée de différentes manières, par exemple en se référant aux prix observés sur un marché actif ou à partir d’une estimation employant d’autres méthodes d’évaluation conformes à la législation nationale, au règlement du FIA ou à ses documents constitutifs. Comme la valeur des différents actifs et passifs peut être déterminée selon diverses méthodes et obtenue à partir de sources différentes, le gestionnaire doit préciser et décrire les méthodes d’évaluation qu’il utilise.
(77)
Lorsqu’un modèle est employé pour l’évaluation des actifs, les procédures et politiques d’évaluation doivent en indiquer les principales caractéristiques. Avant d’être utilisé, ce modèle doit être soumis à un processus de validation dirigé par un intervenant interne ou externe n’ayant pas participé à l’élaboration du modèle. Pour être considérée comme habilitée à diriger un processus de validation du modèle d’évaluation des actifs, une personne doit posséder les compétences requises et avoir de l’expérience en matière d’évaluation des actifs à l’aide de tels modèles; il peut s’agir d’un contrôleur des comptes.
(78)
Étant donné que les FIA opèrent dans un environnement dynamique dans lequel les stratégies d’investissement sont susceptibles de changer au fil du temps, les politiques et procédures d’évaluation doivent être revues au moins une fois par an et, en tout état de cause, avant qu’un FIA s’engage dans une nouvelle stratégie d’investissement ou dans un nouveau type d’actifs. Tout changement des politiques et procédures d’évaluation, notamment des méthodes d’évaluation, doit suivre un processus prédéterminé.
(79)
Le gestionnaire doit s’assurer que les différents actifs d’un FIA ont été évalués correctement, conformément aux politiques et procédures d’évaluation. Pour certains actifs, en particulier les instruments financiers complexes et illiquides, le risque que l’évaluation soit inappropriée est plus élevé. Pour faire face à ce type de situation, le gestionnaire doit mettre en place des contrôles suffisants pour garantir qu’un niveau adéquat d’objectivité soit associé à la valeur des actifs du FIA.
(80)
Le calcul de la valeur nette d’inventaire par part ou par action est soumis à la législation nationale et/ou au règlement ou documents constitutifs du fonds. Le présent règlement porte seulement sur la procédure relative au calcul, et non sur la méthode de calcul. Le gestionnaire peut lui-même procéder au calcul de la valeur nette d’inventaire par part ou par action dans le cadre des fonctions d’administration qu’il remplit pour le FIA. Sinon, un tiers peut être désigné pour prendre en charge l’administration, y compris le calcul de la valeur nette d’inventaire. Un tiers chargé du calcul de la valeur nette d’inventaire pour un FIA ne doit pas être considéré comme un expert externe en évaluation au sens de la directive 2011/61/UE lorsqu’il ne réalise pas d’évaluations d’actifs sur une base individuelle, notamment celles nécessitant un jugement subjectif, mais qu’il intègre dans le processus de calcul des valeurs fournies par le gestionnaire, par des services d’établissement des prix ou par un expert externe en évaluation.
(81)
Certaines procédures d’évaluation peuvent être effectuées quotidiennement, comme l’évaluation des instruments financiers, mais d’autres, comme par exemple l’évaluation des biens immobiliers, ne peuvent pas être effectuées à la même fréquence qu’interviennent les émissions, souscriptions, remboursements et annulations. La fréquence de l’évaluation des actifs détenus par un fonds de type ouvert doit tenir compte des différences entre les procédures d’évaluation selon les types d’actifs détenus par le FIA.
(82)
Les exigences et limites strictes à respecter lorsqu’un gestionnaire prévoit de déléguer des fonctions sont fixées dans la directive 2011/61/UE. Le gestionnaire reste à tout moment entièrement responsable de la bonne exécution des tâches déléguées et du respect par ces dernières des dispositions de la directive 2011/61/UE et de ses mesures d’exécution. Le gestionnaire doit par conséquent s’assurer que le délégataire applique les normes de qualité que lui-même appliquerait. En outre, pour garantir que l’exercice des fonctions déléguées offre un niveau de qualité constamment élevé, il faut que le gestionnaire soit en mesure de mettre fin, si nécessaire, à la délégation; l’accord de délégation doit donc lui conférer des droits de résiliation flexibles. Les limites et exigences dont est assortie la délégation doivent s’appliquer aux fonctions de gestion énoncées à l’annexe I de la directive 2011/61/UE, tandis que les tâches d’appui telles que les fonctions administratives ou techniques venant épauler les tâches de gestion, comme le soutien logistique sous la forme de services de nettoyage ou de restauration ou de la fourniture de services ou produits de base, ne doivent pas être considérées comme constituant une délégation de fonctions du gestionnaire. L’achat de logiciels commerciaux classiques et le recours à des fournisseurs de logiciels pour une assistance opérationnelle adaptée concernant des systèmes standard, ou l’apport d’un appui en gestion des ressources humaines, comme pour le recrutement de personnel temporaire ou la gestion de la paie, constituent d’autres exemples de fonctions techniques et administratives.
(83)
Pour qu’en sus du gain d’efficacité dans la conduite des affaires du gestionnaire, un niveau élevé de protection des investisseurs soit garanti, la délégation tout entière doit se fonder sur des raisons objectives. Lorsque les autorités compétentes évaluent ces raisons, elles doivent prendre en considération la structure de la délégation et son incidence sur la structure du gestionnaire, ainsi que l’interaction entre les activités déléguées et celles que le gestionnaire continue d’assurer.
(84)
Pour déterminer si la personne qui dirige de fait l’activité du délégataire jouit d’une honorabilité suffisante, il convient d’examiner sa conduite des affaires et de vérifier si elle a commis des infractions dans le cadre d’activités financières. Toute autre information pertinente concernant les qualités personnelles de cette personne qui pourrait avoir une incidence négative sur sa conduite des affaires, telle que des doutes entourant son honnêteté et son intégrité, doit être prise en considération pour évaluer l’obligation d’honorabilité suffisante.
(85)
Les sociétés d’investissement agréées au sens de la directive 2009/65/CE ne sont pas considérées comme des entreprises agréées ou enregistrées aux fins de la gestion d’actifs et soumises à une surveillance, car selon ladite directive, elles ne sont pas autorisées à se livrer à d’autres activités que la gestion de portefeuilles collectifs. De façon similaire, un FIA géré de manière interne ne doit pas être considéré comme une entreprise de ce type car il ne doit pas se livrer à d’autres activités que la gestion interne du FIA.
(86)
Lorsque la délégation concerne la gestion de portefeuilles ou la gestion des risques, qui constituent le cœur de métier du gestionnaire et revêtent par conséquent une grande importance en matière de protection des investisseurs et de risque systémique, il convient, en sus des dispositions de l’article 20, paragraphe 1, point c), de la directive 2011/61/UE, que les autorités compétentes de l’État membre d’origine du gestionnaire et l’autorité de surveillance de l’entreprise de pays tiers aient convenu de modalités de coopération se fondant sur un accord écrit. Ces modalités doivent être en place avant la délégation. Les détails de cet accord doivent tenir compte des normes internationales.
(87)
Des dispositions écrites doivent conférer aux autorités compétentes le droit d’effectuer des inspections sur place, que ce soit en demandant à ce que l’autorité de surveillance du pays tiers de l’entreprise à laquelle des fonctions ont été déléguées effectue des inspections sur place ou en demandant à l’autorité de surveillance du pays tiers la permission d’effectuer elles-mêmes l’inspection ou d’accompagner le personnel de l’autorité de surveillance du pays tiers pour porter assistance à ce dernier lors de la réalisation des inspections sur place.
(88)
Selon les obligations prévues par la directive 2011/61/UE, les gestionnaires doivent toujours agir dans l’intérêt des FIA ou des investisseurs des FIA qu’ils gèrent. Par conséquent, la délégation ne doit pouvoir être admise que si elle n’empêche pas le gestionnaire d’agir ou de gérer le FIA dans l’intérêt des investisseurs.
(89)
Pour préserver un niveau élevé de protection des investisseurs, il convient, pour toute délégation, de tenir compte des éventuels conflits d’intérêt. Plusieurs critères doivent servir de référence pour détecter les situations qui pourraient entraîner un important conflit d’intérêts. Ces critères doivent être considérés comme non limitatifs et comme signifiant que des conflits d’intérêts de moindre importance sont également pertinents aux fins de la directive 2011/61/UE. Ainsi, l’exercice des fonctions de vérification de la conformité ou d’audit doit être considéré comme incompatible avec les tâches de gestion de portefeuille, tandis que les activités de tenue de marché ou de prise ferme doivent être considérées comme incompatibles avec la gestion de portefeuille ou la gestion des risques. Cette obligation est sans préjudice de l’obligation du délégataire de séparer sur le plan fonctionnel et hiérarchique les tâches de gestion de portefeuille de celles de gestion des risques conformément aux dispositions de l’article 15 de la directive 2011/61/UE.
(90)
Les exigences s’appliquant à la délégation de l’exercice de fonctions pour le compte du gestionnaire doivent s’appliquer mutatis mutandis lorsque le délégataire sous-délègue des fonctions qui lui ont été déléguées ainsi que pour tout niveau ultérieur de sous-délégation.
(91)
Pour garantir qu’en tout état de cause, le gestionnaire exerce des fonctions de gestion des investissements, ce dernier ne doit pas déléguer ses fonctions au point de ne plus pouvoir être considéré, en substance, comme étant le gestionnaire du FIA et de devenir une société boîte aux lettres. Le gestionnaire doit à tout moment conserver des ressources suffisantes pour surveiller efficacement les fonctions déléguées. Le gestionnaire doit exercer lui-même des fonctions de gestion des investissements, disposer de l’expertise et des ressources nécessaires, conserver le pouvoir de prendre des décisions relevant de la responsabilité des instances dirigeantes et exercer des fonctions de direction, qui peuvent englober la mise en œuvre de la politique d’investissement générale et des stratégies d’investissement.
(92)
L’évaluation d’une structure de délégation est une tâche complexe qui doit être fondée sur une série de critères pour que les autorités compétentes puissent se forger une opinion. Cette combinaison est nécessaire pour tenir compte de la diversité des structures et des stratégies d’investissement des fonds dans l’Union. L’AEMF peut élaborer des orientations pour garantir l’évaluation cohérente des structures de délégation dans toute l’Union.
(93)
La Commission assurera le suivi de l’application des critères et des incidences de ces derniers sur les marchés. Elle réexaminera la situation après deux ans et, si nécessaire, prendra des mesures appropriées pour préciser davantage les conditions dans lequelles un gestionnaire est réputé avoir délégué ses fonctions dans une mesure telle qu’il devient une société boîte aux lettres et ne peut plus être considéré comme le gestionnaire du FIA.
(94)
La directive 2011/61/UE prévoit un vaste ensemble d’exigences concernant les dépositaires de FIA afin de garantir un niveau élevé de protection des investisseurs. Il convient par conséquent de définir clairement les droits et obligations concrets applicables respectivement au dépositaire, au gestionnaire et/ou au FIA et aux tiers. Le contrat écrit doit comporter tous les détails nécessaires à la bonne garde de tous les actifs du FIA par le dépositaire ou par un tiers auquel les fonctions de garde ont été déléguées conformément à la directive 2011/61/UE, et à la bonne exécution par le dépositaire de ses fonctions de surveillance et de contrôle. Pour permettre au dépositaire d’évaluer et de surveiller le risque de conservation, le contrat doit fournir suffisamment d’informations sur les catégories d’actifs dans lesquels le FIA est susceptible d’investir et il doit mentionner les régions géographiques dans lesquelles le FIA projette d’investir. Le contrat doit également contenir les détails d’une procédure d’intervention par paliers (escalation). Ainsi, le dépositaire doit prévenir le gestionnaire de tout risque important détecté dans le système de règlement d’un marché donné. En ce qui concerne la résiliation du contrat, il doit être indiqué que celle-ci constitue le dernier recours du dépositaire si ce dernier n’a pas l’assurance que les actifs sont suffisamment protégés. Le contrat doit également prévenir l’aléa moral, c’est-à-dire la possibilité que le gestionnaire prenne des décisions d’investissement sans tenir compte des risques de conservation en partant du principe que le dépositaire serait dans la plupart des cas tenu responsable. Pour préserver un niveau élevé de protection des investisseurs, la disposition fixant les détails de la surveillance des tiers doit être appliquée à toute la chaîne de conservation.
(95)
Un dépositaire établi dans un pays tiers doit être soumis à une réglementation prudentielle publique et à une surveillance prudentielle assurée par une autorité de surveillance habilitée à exercer une surveillance continue, à mener des enquêtes et à infliger des sanctions. Lorsque cette surveillance du dépositaire fait intervenir plusieurs autorités de surveillance, l’une d’entre elles doit jouer le rôle de point de contact aux fins de la directive 2011/61/UE et de toutes les mesures déléguées et d’exécution adoptées en application de celle-ci.
(96)
L’évaluation des dispositions législatives du pays tiers conformément à l’article 21, paragraphe 6, dernier alinéa, de la directive 2011/61/UE doit être effectuée par la Commission européenne en comparant les critères d’agrément et les conditions d’exercice applicables au dépositaire dans le pays tiers aux exigences correspondantes applicables selon le droit de l’Union aux établissements de crédit et/ou aux entreprises d’investissement qui souhaitent accéder à l’activité de dépositaire et exercer des fonctions de dépositaire, dans le but de vérifier si les critères nationaux ont le même effet que ceux établis selon le droit de l’Union. Un dépositaire qui est soumis à une surveillance prudentielle et est agréé dans un pays tiers dans une catégorie autre que celle des établissements de crédit ou celle des entreprises d’investissement peut faire l’objet d’une évaluation par la Commission européenne dans le but de vérifier si les dispositions applicables de la législation de ce pays tiers ont le même effet que celles fixées par le droit de l’Union pour les établissements de crédit et/ou pour les entreprises d’investissement.
(97)
Pour que le dépositaire puisse avoir en toutes situations une vue d’ensemble de tous les flux de liquidités entrants et sortants du FIA, le gestionnaire doit s’assurer que celui-ci reçoive dans les meilleurs délais des informations exactes concernant tous les flux de liquidités, notamment de la part de tiers auprès desquels un compte de liquidités du FIA est ouvert.
(98)
Pour que les flux de liquidités du FIA soient correctement surveillés, l’obligation du dépositaire consiste à s’assurer que des procédures sont en place et mises en œuvre efficacement pour suivre adéquatement les flux de liquidités du FIA et que ces procédures sont périodiquement révisées. Le dépositaire doit en particulier examiner la procédure de rapprochement pour s’assurer qu’elle est adaptée au FIA et qu’elle est effectuée à des intervalles appropriés prenant en compte la nature, la taille et la complexité du FIA. Cette procédure doit par exemple comparer un à un chacun des flux de liquidités figurant dans les relevés de compte bancaire à chacun des flux de liquidités enregistrés dans les comptes du FIA. Lorsque des rapprochements sont effectués quotidiennement, comme c’est le cas pour la plupart des FIA de type ouvert, le dépositaire doit également effectuer son rapprochement de façon quotidienne. Le dépositaire doit en particulier surveiller les disparités mises en évidence par les procédures de rapprochement et les mesures correctives qui ont été prises afin d’avertir dans les meilleurs délais le gestionnaire de toute anomalie non corrigée et de procéder à un examen complet des procédures de rapprochement. Un tel examen doit être réalisé au moins une fois par an. Le dépositaire doit également détecter en temps utile les flux de liquidités importants et en particulier ceux qui pourraient être incompatibles avec les opérations du FIA, tels que les changements de positions sur les actifs du FIA ou les souscriptions et remboursements, et il doit recevoir périodiquement des relevés des comptes de liquidités et vérifier que les positions de liquidités qu’il a lui-même enregistrées sont conformes à celles enregistrées par le gestionnaire. Le dépositaire doit tenir son registre à jour conformément à l’article 21, paragraphe 8, point b), de la directive 2011/61/UE.
(99)
Le dépositaire doit veiller à ce que tous les paiements effectués par des investisseurs ou en leur nom lors de la souscription de parts ou d’actions de FIA aient été reçus et comptabilisés sur un ou plusieurs comptes de liquidités conformément à la directive 2011/61/UE. Le gestionnaire doit donc s’assurer que le dépositaire dispose des informations pertinentes dont il a besoin pour effectuer un suivi adéquat de la réception des paiements des investisseurs. Le gestionnaire doit veiller à ce que le dépositaire obtienne ces informations dans les meilleurs délais lorsque le tiers reçoit un ordre de remboursement ou d’émission d’actions ou de parts d’un FIA. Ces informations doivent donc être transmises au dépositaire à la clôture du jour ouvrable par l’entité responsable de la souscription et du remboursement d’actions ou de parts d’un FIA pour éviter toute utilisation abusive des paiements des investisseurs.
(100)
Selon le type des actifs à garder, il convient soit d’en assurer la conservation, comme dans le cas d’instruments financiers qui peuvent être enregistrés sur un compte d’instruments financiers ou qui peuvent être livrés physiquement au dépositaire conformément à la directive 2011/61/UE, soit d’en vérifier la propriété et de tenir un registre les concernant. Le dépositaire doit assurer la conservation de tous les instruments financiers du FIA ou du gestionnaire agissant pour le compte du FIA qui peuvent être enregistrés ou détenus dans un compte directement ou indirectement au nom du dépositaire ou d’un tiers auquel des fonctions de conservation sont déléguées, notamment au niveau du dépositaire central des titres. Doivent également être conservés les instruments financiers qui sont uniquement enregistrés directement auprès de l’émetteur lui-même ou de son agent au nom du dépositaire ou d’un tiers auquel les fonctions de conservation sont déléguées. Ne doivent pas être conservés les instruments financiers qui, conformément à la législation nationale applicable, sont seulement enregistrés au nom du FIA auprès de l’émetteur ou de son agent, tels que des investissements dans des sociétés non cotées par des fonds de capital-investissement et des fonds de capital-risque. Tous les instruments financiers qui pourraient être livrés physiquement au dépositaire doivent être conservés. Si les conditions de conservation des instruments financiers sont satisfaites, les instruments financiers fournis en tant que collatéral à un tiers ou par un tiers au profit du FIA doivent également être conservés par le dépositaire lui-même ou par un tiers auquel les fonctions de conservation ont été déléguées, dans la mesure où ils sont la propriété du FIA ou du gestionnaire agissant pour le compte du FIA. En outre, les instruments financiers détenus par le FIA ou par le gestionnaire pour le compte du FIA, pour lesquels le FIA ou le gestionnaire agissant pour le compte du FIA a donné son consentement à un réemploi par le dépositaire, restent conservés tant que le droit de réemploi n’a pas été exercé.
(101)
Les instruments financiers qui sont conservés doivent à tout instant bénéficier du soin et de la protection requis. Pour faire en sorte que le risque de conservation soit correctement évalué, le dépositaire doit, lorsqu’il fait preuve du soin requis, savoir notamment quels tiers constituent la chaîne de conservation, veiller à ce que les obligations en matière de diligence et de ségrégation soient maintenues tout au long de la chaîne de conservation, s’assurer qu’il dispose d’un droit d’accès approprié aux livres et aux registres des tiers auxquels des fonctions de conservation ont été déléguées, garantir le respect de ces exigences, documenter toutes ces obligations, mettre cette documentation à la disposition du gestionnaire et faire rapport à ce dernier.
(102)
Pour empêcher que les exigences de la directive 2011/61/UE soient contournées, les obligations en matière de garde doivent être appliquées par le dépositaire aux actifs sous-jacents des structures financières et/ou des structures juridiques contrôlées directement ou indirectement par le FIA ou par le gestionnaire agissant pour le compte du FIA. Cette disposition de transparence (look-through) ne doit pas s’appliquer aux fonds de fonds ou aux structures maîtres-nourriciers si ces derniers ont un dépositaire qui assure de manière appropriée la garde des actifs du fonds.
(103)
Le dépositaire doit à tout moment avoir une vue d’ensemble complète de tous les actifs qui ne sont pas des actifs financiers dont il convient d’assurer la conservation. Ces actifs sont soumis à l’obligation de vérification de la propriété et de tenue d’un registre selon la directive 2011/61/UE. Ce sont par exemple des actifs physiques qui ne sont pas considérés comme des instruments financiers au sens de la directive 2011/61/UE ou qui ne peuvent pas être livrés physiquement au dépositaire, des contrats financiers tels que des dérivés, des dépôts de liquidités ou des investissements dans des sociétés non cotées et des participations dans des sociétés de personnes.
(104)
Pour atteindre un niveau suffisant de certitude que le FIA ou le gestionnaire agissant pour le compte du FIA est bien le propriétaire d’un actif, le dépositaire doit s’assurer qu’il reçoit toutes les informations qu’il juge nécessaires pour avoir l’assurance que le FIA ou le gestionnaire agissant pour le compte du FIA détient la propriété de cet actif. Il peut s’agir de la copie d’un document officiel prouvant que le FIA ou le gestionnaire agissant pour le compte du FIA est le propriétaire de l’actif ou de tout autre élément de preuve officiel et fiable jugé approprié par le dépositaire. Si nécessaire, le dépositaire doit demander des éléments de preuve supplémentaires au FIA, au gestionnaire ou le cas échéant à un tiers.
(105)
Le dépositaire doit tenir un registre de tous les actifs dont il a l’assurance que le FIA est le propriétaire. Il peut mettre en place une procédure pour recevoir des informations de la part de tiers, qui permette, lorsqu’il s’agit de FIA dont les transactions sont peu fréquentes et/ou de transactions soumises à des négociations pré-règlement, l’instauration de mécanisme garantissant que les actifs ne puissent être transférés sans que lui-même ou le tiers auquel les fonctions de garde ont été déléguées n’en soient informés. Le fait d’exiger, pour chaque transaction, d’accéder aux documents justificatifs émanant d’un tiers peut être approprié pour les FIA dont les opérations de portefeuille sont plus fréquentes, comme les investissements dans des dérivés cotés.
(106)
Pour faire en sorte que le dépositaire soit en mesure de s’acquitter de ses missions, il convient de préciser les tâches prévues par l’article 21, paragraphe 9, de la directive 2011/61/UE, et en particulier le deuxième niveau de contrôles que le dépositaire doit entreprendre. Ces tâches ne doivent pas empêcher le dépositaire de procéder à des vérifications ex ante lorsqu’il le juge nécessaire, en accord avec le gestionnaire. Pour être en mesure d’accomplir ses missions, le dépositaire doit établir sa propre procédure d’intervention par paliers pour traiter les situations dans lesquelles des irrégularités ont été détectées. Cette procédure doit garantir que toute infraction importante soit notifiée aux autorités compétentes. Les responsabilités de surveillance que doit exercer le dépositaire à l’égard des tiers en application du présent règlement sont sans préjudice des responsabilités incombant au gestionnaire selon la directive 2011/61/UE.
(107)
Le dépositaire doit vérifier que le nombre de parts ou d’actions émises concorde avec le produit des souscriptions. En outre, pour s’assurer que les paiements effectués par les investisseurs lors de la souscription ont été reçus, le dépositaire doit veiller à ce qu’un autre rapprochement soit réalisé entre les ordres de souscription et le produit des souscriptions. Le même rapprochement doit également être effectué pour les ordres de remboursement. Le dépositaire doit aussi vérifier que le nombre de parts ou d’actions figurant dans les comptes du FIA correspond au nombre de parts ou d’actions en circulation indiqué dans le registre du FIA. Le dépositaire doit adapter ses procédures en conséquence, en tenant compte de la fréquence des souscriptions et des remboursements.
(108)
Le dépositaire doit prendre toutes les mesures nécessaires pour faire en sorte que des politiques et procédures d’évaluation appropriées soient mises en œuvre de manière effective pour les actifs du FIA, en procédant à des contrôles sur échantillons ou en vérifiant la concordance entre les changements dans le temps du calcul de la valeur nette d’inventaire et ceux d’une référence. Lorsqu’il établit ses procédures, le dépositaire doit avoir une connaissance exacte des méthodes d’évaluation utilisées par le gestionnaire ou par l’expert externe en évaluation pour évaluer les actifs du FIA. La fréquence de ces contrôles doit être adaptée à celle de l’évaluation des actifs du FIA.
(109)
Conformément à son obligation de surveillance établie par la directive 2011/61/UE, le dépositaire doit mettre en place une procédure pour vérifier ex post que le FIA a respecté la législation et les règles applicables ainsi que son règlement et ses documents constitutifs. Il s’agit par exemple de vérifier que les investissements du FIA sont conformes à ses stratégies d’investissement, telles que décrites dans son règlement et ses documents d’offre, et de s’assurer que le FIA n’enfreint pas les éventuelles restrictions en matière d’investissement. Le dépositaire doit surveiller les transactions du FIA et enquêter sur toute transaction inhabituelle. Si les limites ou les restrictions fixées par la législation ou les règles nationales applicables ou par le règlement et les documents constitutifs du FIA sont enfreintes, le dépositaire doit, par exemple, recevoir de la part du gestionnaire l’instruction d’inverser aux frais de ce dernier la transaction qui était en infraction. Le présent règlement n’empêche pas le dépositaire d’agir préventivement lorsqu’il le juge nécessaire, en accord avec le gestionnaire.
(110)
Le dépositaire doit veiller à ce que les bénéfices soient calculés avec exactitude conformément à la directive 2011/61/UE. Le dépositaire doit pour cela s’assurer que la distribution des bénéfices est adéquate et, lorsqu’il détecte une erreur, que le gestionnaire prend les mesures correctives qui s’imposent. Une fois qu’il s’en est assuré, il doit vérifier l’exhaustivité et l’exactitude de la distribution des bénéfices et en particulier des paiements de dividendes.
(111)
Lorsque des fonctions de garde relatives à d’autres actifs sont déléguées conformément à la directive 2011/61/UE, il est probable que cette délégation concerne des fonctions administratives dans la plupart des cas. Lorsque le dépositaire délègue des fonctions d’enregistrement, il doit par conséquent mettre en place et appliquer une procédure appropriée et documentée pour garantir que le délégataire se conforme en toutes circonstances aux exigences de l’article 21, paragraphe 11, point d), de la directive 2011/61/UE. Pour garantir un niveau suffisant de protection des actifs, il est nécessaire de fixer certains principes qui doivent s’appliquer dans le cadre de la délégation des fonctions de garde. Concernant la délégation des fonctions de conservation, il importe d’établir quelques principes fondamentaux qui doivent être appliqués de manière effective tout au long du processus de délégation. Ces principes ne doivent pas être considérés comme exhaustifs, c’est-à-dire ni comme établissant en détail la manière dont le dépositaire doit exercer la compétence, le soin et la diligence nécessaires, ni comme fixant toutes les mesures à prendre par le dépositaire en rapport avec lesdits principes. L’obligation de contrôler de manière continue le tiers auquel des fonctions de garde ont été déléguées doit consister à vérifier que ce tiers s’acquitte correctement de toutes les fonctions déléguées et respecte le contrat de délégation. Le tiers doit agir honnêtement et de bonne foi dans l’intention de servir les intérêts du FIA et de ses investisseurs, dans le respect des exigences réglementaires et prudentielles, et doit faire preuve du soin, de la diligence et de la compétence normalement attendus dans des circonstances comparables de la part d’un membre d’une grande prudence appartenant à cette profession. Le dépositaire doit entre autres examiner les éléments évalués lors du processus de sélection et de désignation et les mettre en rapport avec les développements du marché. La forme que prend cet examen régulier doit dépendre des circonstances, afin que le dépositaire soit à même d’évaluer comme il convient les risques liés à la décision de confier des actifs à un tiers. La fréquence de cet examen doit pouvoir être modifiée afin de toujours être adaptée aux conditions de marché et aux risques associés. Pour que le dépositaire puisse réagir efficacement à une possible insolvabilité du tiers, il doit mettre au point des plans d’urgence, et notamment prévoir des stratégies de rechange et éventuellement la possibilité de sélectionner d’autres prestataires. Si de telles mesures peuvent permettre de réduire le risque de conservation encouru par un dépositaire, elles ne changent en rien l’obligation de restituer les instruments financiers ou, en cas de perte de ces derniers, de verser un montant correspondant, obligation qui dépend du respect ou non des exigences de l’article 21, paragraphe 12, de la directive 2011/61/UE.
(112)
Lorsque des fonctions de garde sont déléguées, le dépositaire doit s’assurer que les exigences de l’article 21, paragraphe 11, point d) iii), de la directive 2011/61/UE sont satisfaites et que les actifs de ses FIA clients sont correctement ségrégués. Cette obligation doit en particulier garantir que les actifs du FIA ne soient pas perdus en cas d’insolvabilité du tiers auquel les fonctions de garde ont été déléguées. Pour réduire autant que possible ce risque dans les pays où les effets de la ségrégation ne sont pas reconnus par le droit de l’insolvabilité, le dépositaire doit prendre des mesures supplémentaires. Le dépositaire peut fournir des informations au FIA et au gestionnaire agissant pour le compte du FIA afin que ces aspects du risque de conservation soient dûment pris en compte lors de la décision d’investissement, ou il peut adopter les mesures que lui permet de prendre la juridiction nationale afin que les actifs soient protégés du mieux possible d’une situation d’insolvabilité selon la législation nationale. En outre, le dépositaire peut interdire les déficits temporaires dans les actifs des clients, utiliser des tampons ou mettre en place des mécanismes interdisant de recourir au solde débiteur d’un client pour neutraliser le solde créditeur d’un autre client. Si de telles mesures peuvent permettre de réduire le risque de conservation encouru par un dépositaire, elles ne changent en rien l’obligation de restituer les instruments financiers ou, en cas de perte de ces derniers, de verser un montant correspondant, obligation qui dépend du respect ou non des exigences de la directive 2011/61/UE.
(113)
La responsabilité du dépositaire visée à l’article 21, paragraphe 12, deuxième alinéa, de la directive 2011/61/UE est engagée en cas de perte d’un instrument financier conservé par le dépositaire lui-même ou par un tiers auquel la conservation a été déléguée, si le dépositaire ne peut prouver que cette perte résulte d’un évènement extérieur échappant à son contrôle raisonnable et dont les conséquences auraient été inévitables malgré tous les efforts raisonnables déployés pour l’éviter. Cette perte est à distinguer d’une perte sur un investissement subie par des investisseurs du fait de la baisse de la valeur d’actifs résultant d’une décision d’investissement.
(114)
Pour qu’une perte soit reconnue comme telle, elle doit être définitive, sans possibilité de récupérer l’actif financier. Par conséquent, lorsqu’un instrument financier est seulement provisoirement indisponible ou gelé, cela ne doit pas être considéré comme une perte au sens de l’article 21, paragraphe 12, de la directive 2011/61/UE. Il existe en revanche trois types de situations dans lesquelles la perte doit être considérée comme définitive: lorsque l’instrument financier n’existe plus ou n’a jamais existé, lorsque l’instrument financier existe, mais que le FIA a définitivement perdu son droit de propriété sur ce dernier, et lorsque le FIA détient le droit de propriété mais ne peut plus de façon permanente transférer le titre de propriété ou créer des droits de propriété limités.
(115)
Un instrument financier est considéré comme n’existant plus lorsque, par exemple, il a disparu à la suite d’une erreur comptable qui ne peut pas être corrigée, ou, lorsqu’il n’a jamais existé et qu’il a été enregistré comme propriété du FIA sur la base de documents falsifiés. Lorsque des instruments financiers sont perdus en raison d’un comportement frauduleux, cela doit être considéré comme une perte.
(116)
Une perte ne peut être constatée lorsque l’instrument financier a été remplacé par un autre ou converti en un autre, par exemple lorsque dans le cadre de la restructuration d’une entreprise, des actions sont annulées et remplacées par des actions nouvellement émises. Un FIA ne doit pas être considéré comme privé de façon permanente de son droit de propriété sur un instrument financier si le FIA ou le gestionnaire agissant pour le compte du FIA en a légitimement transféré la propriété à un tiers. Lorsqu’une distinction s’opère entre propriété juridique et propriété économique effective des actifs, la définition de la perte doit se rapporter à la perte du droit de propriété économique.
(117)
Le dépositaire ne peut être déchargé de sa responsabilité visée à l’article 21, paragraphe 12, de la directive 2011/61/UE qu’en cas d’évènement extérieur échappant à son contrôle raisonnable et dont les conséquences auraient été inévitables malgré tous les efforts raisonnables déployés pour l’éviter. Pour être déchargé de sa responsabilité, le dépositaire doit prouver que ces conditions sont cumulativement remplies.
(118)
Il convient en premier lieu de déterminer si l’évènement ayant conduit à la perte était extérieur. La responsabilité du dépositaire ne doit pas être modifiée par une délégation et par conséquent, un évènement doit être considéré comme extérieur s’il ne résulte pas d’un acte ou d’une omission du dépositaire ou du tiers auquel la conservation des instruments financiers concernés a été déléguée. Il convient ensuite de déterminer si l’évènement échappait à un contrôle raisonnable en vérifiant qu’un dépositaire prudent n’aurait effectivement rien pu entreprendre qui puisse raisonnablement être attendu de lui pour empêcher que cet évènement survienne. À cet égard, les évènements naturels ainsi que les actes d’une autorité publique peuvent être considérés comme des évènements extérieurs échappant à un contrôle raisonnable. Ainsi, en cas d’insolvabilité d’un tiers auquel la conservation a été déléguée, le fait que la législation du pays dans lequel les instruments sont conservés ne reconnaisse pas les effets d’une ségrégation convenablement effectuée est considéré comme un évènement extérieur échappant à un contrôle raisonnable. En revanche, une perte provoquée par le non-respect de l’exigence de ségrégation fixée à l’article 21, paragraphe 11, point d) iii), de la directive 2011/61/UE ou une perte d’actifs résultant de l’interruption de l’activité du tiers en raison de son insolvabilité ne peuvent être considérées comme des évènements extérieurs échappant à un contrôle raisonnable.
(119)
Enfin, le dépositaire doit prouver que la perte n’aurait pas pu être évitée en dépit de tous les efforts qui auraient raisonnablement pu être déployés. À cet égard, le dépositaire doit informer le gestionnaire et prendre les mesures appropriées en fonction des circonstances. Lorsque le dépositaire pense par exemple que la seule mesure appropriée est de céder les instruments financiers, il doit dûment en informer le gestionnaire, qui doit à son tour signifier par écrit au dépositaire si ce dernier doit continuer de détenir les instruments financiers ou s’il doit les céder. Si le dépositaire reçoit l’instruction de continuer de détenir les actifs, les investisseurs du FIA doivent en être informés dans les meilleurs délais. Le gestionnaire ou le FIA doit dûment tenir compte des recommandations du dépositaire. Selon les circonstances, si après des avertissements répétés, le dépositaire continue de craindre que le niveau de protection de l’instrument financier soit insuffisant, il doit envisager de prendre éventuellement d’autres mesures, comme de résilier le contrat, à condition de respecter un délai de préavis permettant au FIA de trouver un autre dépositaire, conformément à la législation nationale.
(120)
Pour garantir le même niveau de protection aux investisseurs, les mêmes considérations doivent s’appliquer au délégataire auquel un dépositaire a contractuellement transféré sa responsabilité. Par conséquent, pour être déchargé de la responsabilité visée à l’article 21, paragraphe 12, de la directive 2011/61/UE, le délégataire doit prouver qu’il remplit cumulativement les mêmes conditions.
(121)
Un dépositaire est autorisé dans certaines circonstances à se décharger de la responsabilité de la perte d’instruments financiers conservés par un tiers auquel la conservation a été déléguée. Pour que cette décharge de responsabilité soit autorisée, il doit exister une raison objective de prévoir contractuellement une telle décharge qui soit acceptée à la fois par le dépositaire et par le FIA ou le gestionnaire agissant pour le compte du FIA. Une raison objective doit être établie pour chaque décharge de responsabilité en prenant en compte les circonstances concrètes dans lesquelles la conservation a été déléguée.
(122)
Lorsqu’une raison objective est envisagée, il convient de trouver un juste équilibre pour que la décharge contractuelle puisse effectivement être exercée si nécessaire et pour que des garde-fous suffisants soient mis en place pour empêcher le dépositaire de se décharger abusivement de sa responsabilité. La décharge contractuelle de responsabilité ne doit en aucune circonstance servir à contourner les exigences en matière de responsabilité du dépositaire définies par la directive 2011/61/UE. Le dépositaire doit démontrer qu’il a été contraint par des circonstances précises de déléguer la conservation à un tiers. Prévoir contractuellement une décharge doit toujours servir les intérêts du FIA ou de ses investisseurs, et le FIA ou le gestionnaire agissant pour le compte du FIA doit explicitement indiquer qu’il agit pour servir ces intérêts. Des exemples de scénarios doivent indiquer les situations dans lesquelles il peut être considéré qu’un dépositaire n’a pas d’autres possibilités que de déléguer la conservation à des tiers.
(123)
Il importe que les autorités compétentes reçoivent des informations appropriées et suffisantes pour pouvoir surveiller adéquatement et constamment les activités des gestionnaires et les risques liés à ces derniers. De plus, étant donné que les activités des gestionnaires sont susceptibles d’avoir des effets au-delà des frontières ainsi que sur les marchés financiers, les autorités compétentes doivent assurer un suivi attentif des gestionnaires et des FIA afin de prendre les mesures appropriées pour éviter l’apparition de risques systémiques. La transparence et la cohérence accrues résultant des dispositions en matière de comptes rendus et de communication des informations pertinentes prévues dans les mesures d’exécution devraient permettre aux autorités compétentes de détecter les risques sur les marchés financiers et d’y réagir.
(124)
Il est essentiel que les investisseurs reçoivent le minimum nécessaire d’informations concernant les gestionnaires et les FIA ainsi que leur structure pour pouvoir être en mesure de prendre des décisions d’investissement correspondant à leurs besoins et à la prise de risque qu’ils désirent. Ces informations doivent être claires, fiables, compréhensibles et clairement présentées, leur utilité étant augmentée lorsqu’il est possible de les comparer d’un gestionnaire à l’autre et d’un FIA à l’autre, ainsi que d’une période à l’autre. Avant de communiquer des informations, un gestionnaire ne doit pas se livrer à des activités qui pourraient nuire à la compréhension objective et à l’utilisation pratique de ces informations par les investisseurs, telles que l’habillage de portefeuille.
(125)
Il est nécessaire d’établir un cadre qui prévoie des normes minimales pour les exigences relatives aux rapports annuels, fournissant notamment les éléments principaux et une liste non limitative de postes. Les changements substantiels dans les informations visés à l’article 22, paragraphe 2, point d), de la directive 2011/61/UE doivent être indiqués dans les états financiers du rapport annuel. En sus de la liste non limitative de postes de base, des postes, rubriques et sous-totaux supplémentaires peuvent être ajoutés si leur présentation est utile à la compréhension de la situation financière générale d’un FIA ou de sa performance. Des éléments dissemblables par leur nature ou par leur fonction peuvent être regroupés s’ils ne revêtent pas individuellement une importance significative. Ces éléments peuvent être regroupés sous une rubrique «autre catégorie», telle que «autres actifs» ou «autres passifs». Lorsque des postes ne s’appliquent pas à un FIA donné, il n’est pas nécessaire de les présenter. Quelles que soient les normes comptables appliquées conformément à la directive 2011/61/UE, tous les actifs doivent être évalués au moins une fois par an. Le bilan ou l’état du patrimoine visé par la directive 2011/61/UE doit comporter, entre autres, la trésorerie et les équivalents de trésorerie. À cet égard, les équivalents de trésorerie doivent être considérés comme des investissements fortement liquides aux fins du calcul de l’exposition d’un FIA.
(126)
En ce qui concerne le contenu et le format du rapport sur les activités de l’exercice devant figurer dans le rapport annuel conformément à la directive 2011/61/UE, ce rapport doit comporter un compte rendu juste et équilibré des activités du FIA décrivant notamment les principaux risques et investissements ou les incertitudes économiques auxquelles le FIA est confronté. Cette communication ne doit pas conduire à ce que des informations confidentielles du FIA soit publiées si cela doit avoir un effet préjudiciable pour le FIA et ses investisseurs. Par conséquent, si la publication de certaines informations confidentielles risque d’avoir un tel effet préjudiciable, ces informations peuvent être regroupées à un niveau permettant d’éviter cet effet; il n’est pas nécessaire par exemple de faire état de la performance ou des statistiques d’une entreprise ou d’un investissement particulier du portefeuille si cela risque de conduire à la divulgation d’informations confidentielles du FIA. Ces informations doivent faire partie du rapport de gestion, ce dernier étant généralement présenté avec les états financiers.
(127)
En ce qui concerne le contenu et le format des communications relatives aux rémunérations lorsque les informations sont présentées au niveau du gestionnaire, des informations supplémentaires doivent être fournies, indiquant la répartition ou la ventilation de la rémunération totale correspondant au FIA concerné. Il est possible pour cela de communiquer des données relatives à la rémunération totale du gestionnaire ventilées entre composante fixe et composante variable, de déclarer que ces données concernent la totalité du gestionnaire et non le FIA, d’indiquer le nombre de FIA et de fonds d’OPCVM gérés par le gestionnaire et le total des actifs gérés de ces FIA et OPCVM, et de fournir une description des lignes générales de la politique de rémunération, en précisant où les investisseurs peuvent consulter la politique de rémunération complète du gestionnaire. Des détails supplémentaires peuvent être fournis en communiquant la rémunération variable totale financée par le FIA à travers le versement par ce dernier de commissions de surperformance ou d’intéressements aux plus-values, selon les cas. Outre les communications relatives à la rémunération, il peut être opportun que les gestionnaires fournissent des informations concernant les critères financiers et non financiers des politiques et pratiques de rémunération des diverses catégories de personnel pour permettre aux investisseurs d’évaluer les incitations créées.
(128)
Lorsqu’un FIA émet des parts, les transferts éventuels d’actifs vers des structures de cantonnement doivent être calculés, au moment du transfert, en se fondant sur le nombre de parts concernées par le transfert multiplié par le prix d’une part. La base de l’évaluation doit être clairement indiquée en toutes circonstances et la date à laquelle l’évaluation a été réalisée doit être précisée.
(129)
Pour pouvoir assurer la gestion de la liquidité, les gestionnaires doivent être autorisés à conclure des accords d’emprunt pour le compte des FIA qu’ils gèrent. Il peut s’agir d’accords à court terme ou à caractère plus permanent. Dans ce dernier cas, il est probable qu’un tel accord corresponde à un traitement spécial aux fins de la gestion des actifs illiquides.
(130)
Conformément au principe de différentiation et pour tenir compte de la diversité des types de FIA, la communication d’informations aux investisseurs requise de la part d’un gestionnaire doit dépendre du type de FIA ainsi que d’autres facteurs, tels que sa stratégie d’investissement et la composition de son portefeuille.
(131)
La directive 2011/61/UE fait obligation aux gestionnaires de fournir périodiquement certaines informations à l’autorité compétente de leur État membre d’origine concernant chacun des FIA qu’ils gèrent et chacun des FIA qu’ils commercialisent dans l’Union. Il convient donc de donner plus de précisions sur les informations à fournir et sur la fréquence de ces comptes rendus, lesquelles dépendent de la valeur des actifs gérés constituant les portefeuilles des FIA d’un gestionnaire donné. Il convient de prévoir des modèles de compte rendu que le gestionnaire doit compléter pour les FIA qu’il gère. Lorsqu’une entité agréée en tant que gestionnaire commercialise des FIA gérés par d’autres gestionnaires, elle n’agit pas en tant que gestionnaire de ces FIA mais en tant qu’intermédiaire au même titre que n’importe quelle autre entreprise d’investissement visée par la directive 2004/39/CE. Elle ne doit donc pas être tenue de soumettre des comptes rendus relatifs à ces FIA, afin d’éviter les déclarations doubles ou multiples. Cette obligation de compte rendu doit en revanche s’appliquer aux gestionnaires de pays tiers qui gèrent des FIA commercialisés dans l’Union.
(132)
Le seuil prévu dans le présent règlement active seulement les obligations en matière de comptes rendus visées à l’article 24, paragraphe 4, de la directive 2011/61/UE. Un FIA dont le ratio de levier, calculé selon la méthode de l’engagement, est inférieur à trois fois sa valeur nette d’inventaire n’est pas considéré comme recourant à l’effet de levier de manière substantielle. Les autorités compétentes peuvent toutefois demander des informations supplémentaires si cela est nécessaire pour suivre efficacement les risques systémiques. Fixer un seuil à partir duquel des comptes rendus doivent être établis garantit en outre que des informations concernant l’apparition de risques systémiques soient recueillies de manière cohérente dans toute l’Union européenne et est source de sécurité pour les gestionnaires.
(133)
Les pouvoirs de surveillance des autorités compétentes visés à l’article 25, paragraphe 3, de la directive 2011/61/UE sont exercés dans le cadre du nouveau système de surveillance, et font partie des processus de surveillance et des évaluations des risques systémiques auxquels les gestionnaires sont soumis en continu par les autorités compétentes et les autorités de surveillance européennes, aux fins de la stabilité et de l’intégrité du système financier. Les autorités compétentes doivent faire bon usage des informations qu’elles reçoivent, et fixer une limite au levier que peut employer un gestionnaire ou imposer d’autres restrictions en matière de gestion des FIA lorsqu’elles le jugent nécessaire pour garantir la stabilité et l’intégrité du système financier. L’évaluation du risque systémique est susceptible de varier en fonction de la conjoncture économique, ce qui fait que tout gestionnaire, en ce qui concerne le FIA qu’il gère, peut potentiellement revêtir une importance systémique. Il est par conséquent fondamental que les autorités compétentes obtiennent toutes les informations nécessaires pour correctement évaluer ces situations afin d’éviter l’apparition de risques systémiques. Les autorités compétentes doivent ensuite examiner soigneusement ces informations et prendre les mesures appropriées.
(134)
Pour permettre aux gestionnaires de l’Union européenne de gérer et de commercialiser des FIA de pays tiers et aux gestionnaires de pays tiers de gérer et de commercialiser des FIA dans l’Union, la directive 2011/61/UE prévoit des modalités de coopération appropriées à mettre en place avec les autorités de surveillance concernées du pays tiers dans lequel le FIA de pays tiers et/ou le gestionnaire de pays tiers est établi. Ces modalités doivent au moins assurer un échange efficace d’informations permettant aux autorités compétentes de l’Union d’exécuter les missions qui leur incombent en application de la directive 2011/61/UE.
(135)
Les modalités de coopération doivent permettre aux autorités compétentes de s’acquitter de leurs missions de surveillance et d’exécution à l’égard des entités de pays tiers. Elles doivent donc établir un cadre concret bien défini concernant l’accès aux informations, la réalisation d’inspections sur place et l’assistance que doivent fournir les autorités du pays tiers. Les modalités de coopération doivent permettre aux informations reçues d’être partagées avec les autres autorités compétentes concernées ainsi qu’avec l’Autorité européenne des marchés financiers et le Comité européen du risque systémique.
(136)
Pour permettre aux autorités compétentes, aux gestionnaires et aux dépositaires de s’adapter aux nouvelles exigences contenues dans le présent règlement afin que ces dernières puissent être appliquées de manière effective et efficace, la date d’entrée en vigueur dudit règlement doit correspondre à la date de transposition de la directive 2011/61/UE,
A ADOPTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
CHAPITRE I
DÉFINITIONS
Article premier
Définitions
Outre les définitions figurant à l’article 2 de la directive 2011/61/UE, les définitions suivantes sont applicables aux fins du présent règlement:
1)
«promesse d’apport de capitaux» désigne l’engagement contractuel pris par un investisseur d’apporter au fonds d’investissement alternatif (FIA) un montant convenu de capitaux à la demande du gestionnaire;
2)
«personne concernée», dans le cas d’un gestionnaire, désigne l’une quelconque des personnes suivantes:
a)
un administrateur, associé ou équivalent, ou gérant du gestionnaire;
b)
un salarié du gestionnaire, ou toute autre personne physique, dont les services sont mis à la disposition du gestionnaire et placés sous son contrôle, et qui intervient dans la prestation par le gestionnaire de services de gestion de portefeuilles collectifs;
c)
une personne physique ou juridique qui participe directement à la prestation de services au gestionnaire, dans le cadre d’une délégation à des tiers effectuée en vue de la prestation, par le gestionnaire, de services de gestion de portefeuilles collectifs;
3)
«instances dirigeantes» désigne la ou les personnes qui dirigent de fait l’activité d’un gestionnaire conformément à l’article 8, paragraphe 1, point c), de la directive 2011/61/UE, et, le cas échéant, le ou les membres exécutifs de l’organe directeur;
4)
«organe directeur» désigne l’organe investi du pouvoir ultime de décision au sein d’un gestionnaire, et remplissant les fonctions de surveillance et de gestion, ou uniquement la fonction de gestion lorsque ces deux fonctions sont séparées;
5)
«traitement spécial» désigne un traitement directement lié à la nature illiquide des actifs d’un FIA, qui a une incidence sur les droits de remboursement spécifiques des investisseurs ayant acquis un type de parts ou d’actions du FIA et correspond à un traitement particulier ou distinct des droits de remboursement généraux des investisseurs.
CHAPITRE II
DISPOSITIONS GÉNÉRALES
SECTION 1
Calcul des actifs gérés
(article 3, paragraphe 2, de la directive 2011/61/UE)
Article 2
Calcul de la valeur totale des actifs gérés
1. Pour pouvoir prétendre à la dérogation prévue à l’article 3, paragraphe 2, de la directive 2011/61/UE, un gestionnaire doit:
a)
identifier tous les FIA pour lesquels il a été désigné en tant que gestionnaire externe ou le FIA dont il est le gestionnaire lorsque la forme juridique du FIA permet une gestion interne, conformément à l’article 5 de la directive 2011/61/UE;
b)
identifier le portefeuille d’actifs de chaque FIA géré et déterminer la valeur correspondante des actifs gérés, y compris des actifs acquis grâce à l’effet de levier, en appliquant pour cela les règles d’évaluation prévues par la législation du pays dans lequel le FIA est établi et/ou prévues par le règlement ou les documents constitutifs du FIA;
c)
faire la somme des valeurs des actifs gérés déterminées pour tous les FIA gérés et comparer le montant total des actifs gérés ainsi obtenu au seuil applicable fixé à l’article 3, paragraphe 2, de la directive 2011/61/UE.
2. Aux fins du paragraphe 1, les organismes de placement collectif en valeurs mobilières (OPCVM) pour lesquels le gestionnaire agit en tant que société de gestion désignée au sens de la directive 2009/65/CE ne sont pas inclus dans le calcul.
Aux fins du paragraphe 1, les FIA gérés par le gestionnaire pour lesquels ce dernier a délégué des fonctions conformément à l’article 20 de la directive 2011/61/UE sont inclus dans le calcul. Les portefeuilles de FIA que le gestionnaire gère par délégation sont en revanche exclus du calcul.
3. Aux fins du calcul de la valeur totale des actifs gérés, chaque position d’instrument dérivé, y compris tout dérivé incorporé dans des valeurs mobilières, est convertie en sa position équivalente sur l’actif sous-jacent de cet instrument dérivé en appliquant les méthodes de conversion visées à l’article 10. La valeur absolue de cette position équivalente est alors employée pour le calcul de la valeur total des actifs gérés.
4. Lorsqu’un FIA investit dans d’autres FIA gérés par le même gestionnaire externe, cet investissement peut être exclu du calcul des actifs gérés du gestionnaire.
5. Lorsqu’un compartiment au sein d’un FIA géré de manière interne ou externe investit dans un autre compartiment de ce même FIA, cet investissement peut être exclu du calcul des actifs gérés du gestionnaire.
6. La valeur totale des actifs gérés est calculée conformément aux paragraphes 1 à 4 au moins une fois par an et à partir des valeurs d’actifs les plus récentes dont on puisse disposer. La valeur d’actif la plus récente dont on puisse disposer pour chaque FIA est établie au cours des 12 mois précédant la date de calcul du seuil conformément à la première phrase de ce paragraphe. Le gestionnaire fixe une date de calcul du seuil et l’applique invariablement. Tout changement ultérieur de la date choisie doit être justifié auprès de l’autorité compétente. Pour choisir la date de calcul du seuil, le gestionnaire tient compte du moment auquel intervient l’évaluation des actifs gérés et de la fréquence de cette évaluation.
Article 3
Suivi continu des actifs gérés
Les gestionnaires établissent, mettent en œuvre et appliquent des procédures permettant de suivre de manière continue la valeur totale des actifs gérés. Ce suivi fournit une vue d’ensemble actuelle des actifs gérés et inclut l’observation, pour chaque FIA, de l’activité de souscription et de remboursement ou, le cas échéant, des appels de fonds, des distributions de capital et de la valeur des actifs dans lesquels il a été investi.
La proximité entre la valeur totale des actifs gérés et le seuil prévu à l’article 3, paragraphe 2, de la directive 2011/61/UE ainsi que l’activité escomptée de souscription et de remboursement sont prises en compte pour apprécier la nécessité de procéder plus fréquemment au calcul de la valeur totale des actifs gérés.
Article 4
Franchissement occasionnel du seuil
1. Le gestionnaire examine les situations dans lesquelles la valeur totale des actifs gérés dépasse le seuil applicable afin de déterminer si elles sont ou non de nature passagère.
2. Lorsque la valeur totale des actifs gérés dépasse le seuil applicable et que le gestionnaire estime que la situation n’est pas de nature passagère, le gestionnaire notifie sans délai ce dépassement à l’autorité compétente en indiquant que la situation est considérée comme n’étant pas de nature passagère et soumet, dans un délai de 30 jours calendaires, une demande d’agrément conformément à l’article 7 de la directive 2011/61/UE.
3. Lorsque la valeur totale des actifs gérés dépasse le seuil applicable et que le gestionnaire estime que la situation est de nature passagère, le gestionnaire notifie sans délai ce dépassement à l’autorité compétente en indiquant que la situation est considérée comme étant de nature passagère. La notification à l’autorité compétente comporte des informations motivant l’avis du gestionnaire quant à la nature passagère de la situation, notamment une description de la situation et une explication des raisons pour lesquelles elle doit être considérée comme passagère.
4. Une situation n’est pas considérée comme étant de nature passagère si elle est susceptible de durer plus de trois mois.
5. Trois mois après la date à laquelle la valeur totale des actifs gérés a dépassé le seuil applicable, le gestionnaire procède à un nouveau calcul de cette valeur totale des actifs gérés pour démontrer qu’elle est en deçà du seuil applicable ou pour démontrer à l’autorité compétente que la situation ayant conduit au dépassement du seuil a été résolue et qu’il n’est pas nécessaire que le gestionnaire soumette une demande d’agrément.
Article 5
Informations à fournir dans le cadre de l’enregistrement
1. Dans le cadre de l’obligation prévue à l’article 3, paragraphe 3, point b), de la directive 2011/61/UE, les gestionnaires communiquent aux autorités compétentes la valeur totale des actifs gérés calculée conformément à la procédure prévue à l’article 2.
2. Dans le cadre de l’obligation prévue à l’article 3, paragraphe 3, point c), de la directive 2011/61/UE, les gestionnaires fournissent pour chaque FIA le document d’offre ou un extrait pertinent du document d’offre ou bien une description générale de la stratégie d’investissement. L’extrait pertinent du document d’offre et la description de la stratégie d’investissement comportent au moins les informations suivantes:
a)
les principales catégories d’actifs dans lesquelles le FIA peut investir;
b)
les secteurs industriels, géographiques ou autres du marché ou les classes spécifiques d’actifs qui sont au centre de la stratégie d’investissement;
c)
une description de la politique d’emprunt ou de levier du FIA.
3. La liste des informations que le gestionnaire doit fournir en application du point d) de l’article 3, paragraphe 3, de la directive 2011/61/UE figure à l’article 110, paragraphe 1, du présent règlement. Ces informations sont fournies en respectant le modèle de déclaration figurant à l’annexe IV.
4. Les autorités compétentes de l’Union partagent entre elles les informations recueillies en vertu de l’article 3, paragraphe 3, point d), de la directive 2011/61/UE, ainsi qu’avec l’Autorité européenne des marchés financiers (AEMF) et avec le Comité européen du risque systémique (CERS) si l’accomplissement de leurs missions le requiert.
5. Les informations nécessaires aux fins de l’enregistrement sont tenues à jour et présentées une fois par an. Pour des raisons ayant trait à l’exercice de leurs pouvoirs définis à l’article 46 de la directive 2011/61/UE, les autorités compétentes peuvent exiger qu’un gestionnaire fournisse les informations visées à l’article 3 de ladite directive selon une périodicité plus élevée.
SECTION 2
Calcul de l’effet de levier
(article 4, paragraphe 3, de la directive 2011/61/UE)
Article 6
Dispositions générales concernant le calcul de l’effet de levier
1. Le levier d’un FIA est exprimé sous la forme d’un ratio entre l’exposition de ce FIA et sa valeur nette d’inventaire.
2. L’exposition des FIA gérés est calculée par les gestionnaires selon la méthode brute tel qu’indiqué à l’article 7 et selon la méthode du calcul de l’engagement tel qu’indiqué à l’article 8.
La Commission réexamine, à la lumière de l’évolution du marché et au plus tard le 21 juillet 2015, les méthodes de calcul mentionnées au premier alinéa afin de décider si ces méthodes sont suffisantes et appropriées pour tous les types de FIA ou s’il convient de mettre au point une méthode supplémentaire et facultative de calcul de l’effet de levier.
3. L’exposition attachée aux structures financières ou juridiques impliquant des tiers contrôlées par le FIA concerné est incluse dans le calcul de l’exposition lorsque les structures en question ont été spécifiquement créées pour augmenter l’exposition directement ou indirectement au niveau du FIA. Pour les FIA dont la politique principale en matière d’investissement consiste à acquérir le contrôle de sociétés ou d’émetteurs non cotés, le gestionnaire n’inclut pas, dans le calcul de l’effet de levier, l’exposition existant au niveau de ces sociétés et émetteurs non cotés si le FIA ou le gestionnaire agissant pour le compte du FIA n’est pas tenu de prendre à sa charge les pertes éventuelles au-delà de son investissement dans ces sociétés ou émetteurs.
4. Les gestionnaires excluent les accords d’emprunt contractés si ces derniers sont de nature temporaire et entièrement couverts par les promesses contractuelles d’apport de capitaux de la part des investisseurs du FIA.
5. Un gestionnaire dispose de procédures dûment documentées pour calculer l’exposition de chaque FIA qu’il gère selon la méthode brute et selon la méthode de l’engagement. Le calcul est appliqué invariablement au fil du temps.
Article 7
Méthode brute appliquée au calcul de l’exposition du FIA
L’exposition d’un FIA calculée selon la méthode brute correspond à la somme des valeurs absolues de toutes les positions évaluées conformément à l’article 19 de la directive 2011/61/UE et à tous les actes délégués adoptés au titre dudit article.
Pour le calcul de l’exposition d’un FIA selon la méthode brute, un gestionnaire:
a)
exclut la valeur de la trésorerie et des équivalents de trésorerie, lesquels correspondent à des investissements très liquides détenus dans la devise principale du FIA, qui sont rapidement convertibles en un montant connu de trésorerie, sont exposés à un risque insignifiant de variation de valeur, et fournissent un rendement ne dépassant pas le taux d’intérêt d’un emprunt d’État à trois mois de qualité de signature élevée;
b)
convertit les instruments dérivés en positions équivalentes sur leurs actifs sous-jacents en employant les méthodes de conversion visées à l’article 10 et les méthodes présentées aux paragraphes 4 à 9 et 14 de l’annexe I;
c)
exclut les emprunts de liquidités qui restent sous forme de trésorerie ou d’équivalents de trésorerie tels que désignés au point a) et pour lesquels les montants dus sont connus;
d)
inclut l’exposition résultant du réinvestissement des liquidités empruntées, en prenant pour l’exprimer soit la valeur de marché de l’investissement réalisé, soit le montant total des liquidités empruntées comme visé aux paragraphes 1 et 2 de l’annexe I, selon ce qui est le plus élevé;
e)
inclut les positions détenues dans des accords de prise ou de mise en pension et des accords d’emprunt ou de prêt de titres ou autres, conformément au paragraphe 3 et aux paragraphes 10 à 13 de l’annexe I.
Article 8
Méthode de l’engagement appliquée au calcul de l’exposition du FIA
1. L’exposition d’un FIA calculée selon la méthode de l’engagement correspond à la somme des valeurs absolues de toutes les positions évaluées conformément à l’article 19 de la directive 2011/61/UE et à tous les actes délégués lui correspondant, sous réserve des critères prévus aux paragraphes 2 à 9.
2. Pour le calcul de l’exposition d’un FIA selon la méthode de l’engagement, un gestionnaire:
a)
convertit la position de chaque instrument dérivé en une position équivalente sur l’actif sous-jacent de cet instrument dérivé en employant les méthodes de conversion visées à l’article 10 et aux paragraphes 4 à 9 et 14 de l’annexe II;
b)
applique des dispositions de couverture et de compensation;
c)
calcule l’exposition créée par le réinvestissement des emprunts lorsque ce réinvestissement augmente l’exposition du FIA comme défini aux paragraphes 1 et 2 de l’annexe I;
d)
inclut d’autres accords dans le calcul conformément au paragraphe 3 et aux paragraphes 10 à 13 de l’annexe I.
3. Aux fins du calcul de l’exposition d’un FIA selon la méthode de l’engagement:
a)
les dispositions de compensation englobent les combinaisons d’opérations sur des instruments dérivés ou des titres se rapportant au même actif sous-jacent, quelle que soit, dans le cas des instruments dérivés, la date d’échéance desdits instruments dérivés, lorsque ces opérations sont conclues dans le seul but de supprimer les risques liés aux positions prises à travers les autres instruments dérivés ou titres;
b)
les dispositions de couverture englobent les combinaisons d’opérations sur des instruments dérivés ou des titres qui ne se rapportent pas nécessairement au même actif sous-jacent, lorsque ces opérations sont conclues dans le seul but de neutraliser les risques liés aux positions prises à travers les autres instruments dérivés ou titres.
4. Par dérogation au paragraphe 2, un instrument dérivé n’est pas converti en une position équivalente sur l’actif sous-jacent s’il présente l’ensemble des caractéristiques suivantes:
a)
il échange la performance d’actifs financiers détenus dans le portefeuille du FIA contre la performance d’autres actifs financiers de référence;
b)
il neutralise entièrement les risques des actifs du portefeuille du FIA sur lesquels porte l’échange, de telle manière que la performance du FIA ne dépend pas de la performance de ces actifs;
c)
il n’inclut ni caractéristiques optionnelles supplémentaires, ni clauses concernant l’effet de levier, ni aucun autre risque additionnel par rapport à la détention directe des actifs financiers de référence.
5. Par dérogation au paragraphe 2, un instrument dérivé n’est pas converti en une position équivalente sur l’actif sous-jacent lors du calcul de l’exposition selon la méthode de l’engagement s’il remplit les deux conditions suivantes:
a)
la détention conjointe par le FIA d’un instrument dérivé lié à un actif financier et de trésorerie investie dans des équivalents de trésorerie tels que définis à l’article 7, point a), équivaut à détenir une position longue dans l’actif financier concerné;
b)
l’instrument dérivé ne crée pas d’augmentation de l’exposition et du levier ou du risque.
6. Les dispositions de couverture sont prises en compte lors du calcul de l’exposition du FIA uniquement si elles respectent toutes les conditions suivantes:
a)
les positions intervenant dans le cadre de la relation de couverture ne visent pas à générer un rendement et les risques généraux et spécifiques sont neutralisés;
b)
la réduction du risque de marché au niveau du FIA est vérifiable;
c)
les éventuels risques généraux et spécifiques liés aux instruments dérivés sont neutralisés;
d)
les dispositions de couverture se rapportent à la même classe d’actifs;
e)
elles sont efficaces en situation de tensions sur les marchés.
7. Sous réserve du paragraphe 6, les instruments dérivés utilisés pour la couverture de change qui n’entraînent pas d’augmentation de l’exposition, du levier ou d’autres risques ne sont pas inclus dans le calcul.
8. Un gestionnaire compense les positions dans les cas suivants:
a)
entre instruments dérivés s’ils se rapportent au même actif sous-jacent, même si leur date d’échéance diffère;
b)
entre un instrument dérivé dont l’actif sous-jacent correspond à une valeur mobilière, à un instrument du marché monétaire ou à des parts dans un organisme de placement collectif, tels que visés aux paragraphes 1 à 3 de la section C de l’annexe I de la directive 2004/39/CE, et cet actif sous-jacent.
9. Les gestionnaires gérant des FIA qui, conformément à leur politique principale en matière d’investissement, investissent surtout dans des dérivés de taux d’intérêt, emploient des règles spécifiques de compensation en duration pour prendre en compte la corrélation entre les fourchettes de maturité de la courbe des taux d’intérêt comme spécifié à l’article 11.
Article 9
Méthodes d’accroissement de l’exposition d’un FIA
Lors du calcul de l’exposition, les gestionnaires utilisent les méthodes présentées à l’annexe I pour les situations visées à ladite annexe.
Article 10
Méthodes de conversion à appliquer aux instruments dérivés
Les gestionnaires appliquent les méthodes de conversion présentées à l’annexe II pour les instruments dérivés visés à ladite annexe.
Article 11
Règles de compensation en duration
1. Les règles de compensation en duration sont appliquées par les gestionnaires lors du calcul de l’exposition des FIA conformément à l’article 8, paragraphe 9.
2. Les règles de compensation en duration ne sont pas employées si cela doit aboutir à une représentation inexacte du profil de risque du FIA. Les gestionnaires faisant usage de ces règles de compensation s’abstiennent d’inclure dans leur stratégie de taux d’intérêt d’autres sources de risque telles que la volatilité. Par conséquent, ces règles de compensation ne s’appliquent pas aux stratégies d’arbitrage de taux d’intérêt.
3. L’emploi de ces règles de compensation en duration ne génère pas un niveau injustifié de levier à travers l’investissement dans des positions à court terme. Les dérivés de taux d’intérêt à court terme ne constituent pas la principale source de rendement d’un FIA de duration moyenne utilisant les règles de compensation en duration.
4. Les dérivés de taux d’intérêt sont convertis en leur position équivalente sur l’actif sous-jacent et compensés conformément à l’annexe III.
5. Un FIA employant les règles de compensation en duration peut malgré tout utiliser le dispositif de la couverture. Les règles de compensation en duration peuvent uniquement être appliquées aux dérivés de taux d’intérêt qui ne sont pas inclus dans des dispositions de couverture.
SECTION 3
Fonds propres supplémentaires et assurance de responsabilité civile professionnelle
(article 9, paragraphe 7, et article 15 de la directive 2011/61/UE)
Article 12
Risques en matière de responsabilité professionnelle
1. Les risques en matière de responsabilité professionnelle qui doivent être couverts en application de l’article 9, paragraphe 7, de la directive 2011/61/UE sont les risques de pertes ou de dommages causés par une personne concernée à travers l’exécution négligente d’activités dont le gestionnaire est juridiquement responsable.
2. Les risques en matière de responsabilité professionnelle visés au paragraphe 1 englobent, de façon non limitative, les risques:
a)
de perte de documents attestant la propriété d’actifs du FIA;
b)
de déclarations inexactes ou trompeuses faites au FIA ou à ses investisseurs;
c)
d’actes, d’erreurs ou d’omissions entraînant le non-respect:
i)
des obligations légales et réglementaires;
ii)
de l’obligation de compétence et de soin à l’égard du FIA et de ses investisseurs;
iii)
des devoirs fiduciaires;
iv)
des obligations en matière de confidentialité;
v)
du règlement ou des documents constitutifs du FIA;
vi)
des termes de la désignation du gestionnaire par le FIA;
d)
de manquement à l’obligation d’établir, de mettre en œuvre et de maintenir opérationnelles des procédures visant à empêcher les actes malhonnêtes, frauduleux ou malveillants;
e)
de mauvaise exécution de l’évaluation d’actifs ou du calcul des prix des parts ou des actions;
f)
de pertes résultant d’interruptions de l’activité, de défaillances des systèmes, de dysfonctionnement du traitement des transactions ou de la gestion des processus.
3. Les risques en matière de responsabilité professionnelle sont couverts à tout moment, soit par des fonds propres supplémentaires appropriés dont le montant est déterminé conformément à l’article 14, soit par un niveau approprié de couverture par une assurance de responsabilité civile professionnelle, déterminé conformément à l’article 15.
Article 13
Exigences qualitatives concernant les risques en matière de responsabilité professionnelle
1. Un gestionnaire met en œuvre des politiques et procédures internes efficaces de gestion des risques opérationnels afin d’identifier, de mesurer, de gérer et de surveiller adéquatement les risques opérationnels, notamment les risques en matière de responsabilité professionnelle auxquels le gestionnaire est exposé ou pourrait raisonnablement être exposé. Les activités de gestion des risques opérationnels sont menées de façon indépendante dans le cadre de la politique de gestion des risques.
2. Un gestionnaire établit une base de données historique, dans laquelle sont enregistrés tous les dysfonctionnements opérationnels, les pertes et les dommages. Cette base de données enregistre, de façon non limitative, les risques en matière de responsabilité professionnelle visés à l’article 12, paragraphe 2, qui se sont concrétisés.
3. Dans le cadre de la gestion des risques, le gestionnaire a recours à sa base de données historique interne et, le cas échéant, à des données externes, des analyses de scénarios et des facteurs reflétant l’environnement des affaires, ainsi qu’à des systèmes de contrôle interne.
4. Les expositions aux risques opérationnels et les pertes subies sont suivies en continu et font l’objet de comptes rendus internes périodiques.
5. Les politiques et procédures de gestion des risques opérationnels d’un gestionnaire sont dûment documentées. Un gestionnaire met en place des dispositifs pour garantir le respect de ses politiques de gestion des risques opérationnels et dispose de mesures efficaces pour traiter le non-respect de ces politiques. Un gestionnaire met en place des procédures pour l’adoption de mesures correctives adéquates.
6. Les politiques et procédures de gestion des risques opérationnels et les systèmes de mesure font l’objet de révisions périodiques, au moins une fois par an.
7. Un gestionnaire dispose en permanence de ressources financières adaptées à son profil de risque.
Article 14
Fonds propres supplémentaires
1. Les dispositions du présent article s’appliquent aux gestionnaires qui choisissent de couvrir leurs risques en matière de responsabilité professionnelle par des fonds propres supplémentaires.
2. Afin de couvrir les risques en matière de responsabilité pour négligence professionnelle, le gestionnaire fournit des fonds propres supplémentaires s’élevant au moins à 0,01 % de la valeur des portefeuilles des FIA gérés.
La valeur des portefeuilles des FIA gérés correspond à la somme de la valeur absolue de tous les actifs détenus par tous les FIA gérés par le gestionnaire, y compris les actifs acquis grâce à l’effet de levier, les instruments dérivés étant alors évalués à leur valeur de marché.
3. L’exigence de fonds propres supplémentaires définie au paragraphe 2 est recalculée à la fin de chaque exercice et le montant de fonds propres supplémentaires est ajusté en conséquence.
Le gestionnaire établit, met en œuvre et applique des procédures afin de suivre en permanence la valeur des portefeuilles des FIA gérés, calculée conformément au second alinéa du paragraphe 2. Si avant le recalcul annuel mentionné au premier alinéa, la valeur des portefeuilles des FIA gérés augmente sensiblement, le gestionnaire recalcule dans les meilleurs délais l’exigence de fonds propres supplémentaires et ajuste en conséquence le montant de ces derniers.
4. L’autorité compétente de l’État membre d’origine du gestionnaire ne peut autoriser le gestionnaire à fournir des fonds propres supplémentaires inférieurs au montant visé au paragraphe 2 que si elle a l’assurance, en se fondant sur les données historiques relatives aux pertes du gestionnaire enregistrées sur une période d’observation d’au moins trois ans précédant l’évaluation, que le gestionnaire fournit suffisamment de fonds propres supplémentaires pour couvrir adéquatement les risques en matière de responsabilité professionnelle. Ce montant plus faible de fonds propres supplémentaires autorisé atteint au moins 0,008 % de la valeur des portefeuilles des FIA gérés par le gestionnaire.
5. L’autorité compétente de l’État membre d’origine du gestionnaire peut demander au gestionnaire de fournir des fonds propres supplémentaires plus élevés que le montant visé au paragraphe 2 si elle n’a pas l’assurance que le gestionnaire dispose de suffisamment de fonds propres supplémentaires pour couvrir convenablement les risques en matière de responsabilité professionnelle. L’autorité compétente indique les raisons pour lesquelles elle considère que les fonds propres supplémentaires du gestionnaire sont insuffisants.
Article 15
Assurance de responsabilité civile professionnelle
1. Les dispositions du présent article s’appliquent aux gestionnaires qui choisissent de couvrir leurs risques en matière de responsabilité professionnelle par l’intermédiaire d’une assurance de responsabilité civile professionnelle.
2. Le gestionnaire contracte et possède à tout moment une assurance de responsabilité professionnelle:
a)
dont la durée initiale est d’au moins un an;
b)
dont le délai de préavis de résiliation est d’au moins 90 jours;
c)
qui couvre les risques en matière de responsabilité professionnelle définis à l’article 12, paragraphes 1 et 2;
d)
qui est contractée auprès d’une entreprise de l’Union européenne ou d’un pays tiers autorisée à fournir des assurances de responsabilité civile professionnelle, conformément au droit de l’Union ou au droit national;
e)
qui est fournie par une entité tierce.
Si une franchise a été convenue, elle est entièrement couverte par des fonds propres qui viennent s’ajouter aux fonds propres qu’il convient de fournir conformément à l’article 9, paragraphes 1 et 3, de la directive 2011/61/UE.
3. La couverture de l’assurance pour un sinistre particulier atteint au moins 0,7 % de la valeur des portefeuilles des FIA gérés par le gestionnaire, calculée conformément au second alinéa de l’article 14, paragraphe 2.
4. La couverture de l’assurance pour l’ensemble des sinistres sur un an atteint au moins 0,9 % de la valeur des portefeuilles des FIA gérés par le gestionnaire, calculée conformément au second alinéa de l’article 14, paragraphe 2.
5. Le gestionnaire réexamine la police d’assurance de responsabilité civile professionnelle et sa conformité aux exigences définies dans le présent article au moins une fois par an, ainsi qu’en cas de changement ayant une incidence sur la conformité de la police aux exigences du présent article.
CHAPITRE III
CONDITIONS D’EXERCICE POUR LES GESTIONNAIRES
SECTION 1
Principes généraux
(article 12, paragraphe 1, de la directive 2011/61/UE)
Article 16
Obligations générales pour les autorités compétentes
Lorsqu’elles évaluent le respect par un gestionnaire des dispositions de l’article 12, paragraphe 1, de la directive 2011/61/UE, les autorités compétentes utilisent au moins les critères définis dans la présente section.
Article 17
Obligation de servir les intérêts du FIA ou des investisseurs du FIA et de l’intégrité du marché
1. Les gestionnaires mettent en œuvre des politiques et des procédures pour prévenir les irrégularités, notamment celles dont on peut raisonnablement supposer qu’elles porteraient atteinte à la stabilité et à l’intégrité du marché.
2. Les gestionnaires font en sorte que les FIA qu’ils gèrent ou les investisseurs de ces FIA n’aient pas à payer des coûts injustifiés.
Article 18
Diligence requise
1. Les gestionnaires font preuve d’un niveau élevé de diligence lors de la sélection et du suivi continu des investissements.
2. Les gestionnaires veillent à avoir une connaissance et une compréhension adéquates des actifs dans lesquels le FIA est investi.
3. Les gestionnaires établissent, mettent en œuvre et appliquent des politiques et des procédures écrites relatives à la diligence requise et mettent sur pied des dispositifs efficaces garantissant que les décisions d’investissement prises pour le compte des FIA sont exécutées conformément aux objectifs, à la stratégie d’investissement et, le cas échéant, aux limites de risque du FIA.
4. Les politiques et les procédures relatives à la diligence requise visées au paragraphe 3 sont périodiquement révisées et mises à jour.
Article 19
Diligence requise lors de l’investissement dans des actifs dont la liquidité est limitée
1. Lorsque les gestionnaires investissent dans des actifs dont la liquidité est limitée et que ces investissements sont précédés d’une phase de négociation, les gestionnaires doivent, en ce qui concerne cette phase de négociation, et en sus des obligations définies à l’article 18:
a)
élaborer et mettre périodiquement à jour un plan d’activité compatible avec la duration du FIA et les conditions du marché;
b)
rechercher et sélectionner de possibles transactions compatibles avec le plan d’activité visé au point a);
c)
évaluer les transactions ainsi sélectionnées au regard des opportunités éventuelles et des risques qui leur sont liés, de tous les facteurs juridiques, fiscaux, financiers ou autres influant sur la valeur, des ressources humaines et matérielles ainsi que des stratégies, notamment des stratégies de sortie;
d)
exercer la diligence requise à l’égard des transactions avant d’en organiser l’exécution;
e)
contrôler la performance du FIA par rapport au plan d’activité mentionné au point a).
2. Les gestionnaires conservent pendant au moins cinq ans des documents attestant les activités effectuées en application du paragraphe 1.
Article 20
Diligence requise lors de la sélection et de la désignation des contreparties et des courtiers principaux
1. Lors de la sélection et de la désignation de contreparties et de courtiers principaux, les gestionnaires agissent avec la compétence, le soin et la diligence requis avant de conclure un accord ainsi que par la suite, en prenant en compte toute l’étendue et la qualité de leurs services.
2. Lors de la sélection des courtiers principaux ou des contreparties d’un gestionnaire ou d’un FIA pour une transaction sur dérivés de gré à gré, un prêt de titres ou une mise en pension, les gestionnaires veillent à ce que ces courtiers principaux et ces contreparties remplissent tous les conditions suivantes:
a)
être soumis à une surveillance constante de la part d’une autorité publique;
b)
être financièrement solides;
c)
disposer de la structure organisationnelle et des ressources nécessaires pour assurer la prestation des services à fournir au gestionnaire ou au FIA.
3. Lorsqu’il évalue la solidité financière visée au paragraphe 2, point b), le gestionnaire tient compte du fait que le courtier principal ou la contrepartie est ou non soumis à une réglementation prudentielle, notamment à des exigences de fonds propres suffisantes, et à une surveillance efficace.
4. La liste des courtiers principaux sélectionnés est approuvée par les instances dirigeantes du gestionnaire. Dans des cas exceptionnels, des courtiers principaux ne figurant pas sur cette liste peuvent être désignés à condition qu’ils remplissent les conditions fixées au paragraphe 2, et sous réserve que cette désignation soit approuvée par les instances dirigeantes. Le gestionnaire est en mesure d’exposer les raisons d’un tel choix et de démontrer qu’il a exercé la diligence requise lors de la sélection et du suivi des courtiers principaux qui ne figuraient pas sur la liste.
Article 21
Agir honnêtement, loyalement et avec les compétences requises
Pour déterminer si un gestionnaire mène ses activités honnêtement, loyalement et avec les compétences requises, les autorités compétentes vérifient au moins si les conditions suivantes sont remplies:
a)
l’organe directeur du gestionnaire possède collectivement les connaissances, les compétences et l’expérience adéquates pour être à même de comprendre les activités du gestionnaire, en particulier les principaux risques qui y sont liés, ainsi que les actifs dans lesquels le FIA est investi;
b)
les membres de l’organe directeur consacrent le temps nécessaire au bon exercice de leurs fonctions au sein du gestionnaire;
c)
chaque membre de l’organe directeur agit avec honnêteté, intégrité et indépendance d’esprit;
d)
le gestionnaire consacre des ressources adéquates à l’intégration et à la formation des membres de l’organe directeur.
Article 22
Ressources
1. Les gestionnaires emploient un personnel suffisamment nombreux disposant des compétences, des connaissances et de l’expertise requises pour s’acquitter des responsabilités qui lui sont confiées;
2. Aux fins du paragraphe 1, les gestionnaires tiennent compte de la nature, des dimensions et de la complexité de leur activité, ainsi que de la nature et de l’éventail des services fournis et des tâches exercées dans le cadre de cette activité.
Article 23
Traitement équitable des investisseurs du FIA
1. Le gestionnaire veille à ce que ses procédures de prise de décision et sa structure organisationnelle, visées à l’article 57, garantissent un traitement équitable de tous les investisseurs.
2. Un traitement préférentiel accordé par un gestionnaire à un ou plusieurs investisseurs n’entraîne pas de préjudice global important pour les autres investisseurs.
Article 24
Avantages
1. Les gestionnaires ne sont pas considérés comme agissant honnêtement, loyalement et dans l’intérêt des FIA qu’ils gèrent ou des investisseurs de ces FIA lorsque, en rapport avec les activités effectuées dans le cadre des fonctions visées à l’annexe I de la directive 2011/61/UE, ils versent ou perçoivent une rémunération ou une commission, ou fournissent ou reçoivent un avantage non monétaire, autres que les suivants:
a)
une rémunération, une commission ou un avantage non monétaire versé ou fourni au FIA ou par celui-ci, ou à une personne agissant pour le compte du FIA ou par celle-ci;
b)
une rémunération, une commission ou un avantage non monétaire versé ou fourni à un tiers ou par celui-ci, ou à une personne agissant au nom de ce tiers ou par celle-ci, lorsque le gestionnaire peut prouver que les conditions suivantes sont réunies:
i)
les investisseurs du FIA sont clairement informés de l’existence, de la nature et du montant de la rémunération, de la commission ou de l’avantage ou, lorsque ce montant ne peut être établi, de son mode de calcul, cette information devant être fournie de manière complète, exacte et compréhensible avant la prestation du service concerné;
ii)
le paiement de la rémunération ou de la commission, ou l’octroi de l’avantage non monétaire, doit avoir pour vocation d’améliorer la qualité du service fourni et ne doit pas nuire à l’obligation du gestionnaire d’agir dans l’intérêt du FIA qu’il gère ou des investisseurs de ce FIA;
c)
des rémunérations appropriées qui permettent la prestation des services concernés ou sont nécessaires à cette prestation, notamment les droits de garde, les commissions de change et de règlement, les taxes régulatrices et les frais de procédure, qui, de par leur nature, ne sont pas incompatibles avec l’obligation qui incombe au gestionnaire d’agir honnêtement, loyalement et dans l’intérêt du FIA qu’il gère ou des investisseurs de ce FIA.
2. La communication sous une forme résumée des principaux termes des dispositions relatives aux rémunérations, aux commissions et aux avantages non monétaires est considérée comme satisfaisante aux fins du paragraphe 1, point b) i), à condition que le gestionnaire s’engage à fournir de plus amples détails à la demande des investisseurs des FIA qu’il gère et qu’il tienne cet engagement.
Article 25
Emploi efficace des ressources et procédures - traitement des ordres
1. Les gestionnaires établissent, mettent en œuvre et appliquent des procédures et des dispositions qui permettent d’exécuter rapidement et équitablement les ordres pour le compte du FIA.
2. Les procédures et dispositions visées au paragraphe 1 satisfont les exigences suivantes:
a)
elles garantissent que les ordres exécutés au nom de FIA sont enregistrés et répartis avec célérité et précision;
b)
elles exécutent avec célérité et dans leur ordre d’arrivée les ordres par ailleurs comparables des FIA, à moins que cela ne soit impossible en raison des caractéristiques de l’ordre ou des conditions prévalant sur le marché, ou que les intérêts du FIA ou des investisseurs du FIA n’exigent de procéder autrement.
3. Les instruments financiers, les montants en espèces ou autres actifs reçus en règlement des ordres exécutés sont rapidement et correctement livrés ou inscrits sur le compte du FIA concerné.
4. Les gestionnaires s’abstiennent d’exploiter abusivement les informations relatives aux ordres de FIA en attente d’exécution et prennent toutes les mesures raisonnables en vue d’empêcher une utilisation abusive de ces informations par l’une quelconque de leurs personnes concernées.
Article 26
Obligations d’information en ce qui concerne l’exécution des ordres de souscription et de remboursement
1. Lorsque les gestionnaires ont exécuté un ordre de souscription ou, le cas échéant, de remboursement passé par un investisseur, ils fournissent dans les meilleurs délais à cet investisseur, sur un support durable, les informations essentielles concernant l’exécution de cet ordre ou l’acceptation de l’offre de souscription, selon le cas.
2. Le paragraphe 1 ne s’applique pas lorsqu’une tierce personne est chargée de fournir à l’investisseur une confirmation relative à l’exécution de l’ordre et lorsque cette confirmation contient les informations essentielles.
Les gestionnaires s’assurent que ladite tierce personne respecte ses obligations.
3. Les informations essentielles visées aux paragraphes 1 et 2 comprennent notamment les informations suivantes:
a)
l’identité du gestionnaire;
b)
l’identité de l’investisseur;
c)
la date et l’heure de réception de l’ordre;
d)
la date d’exécution;
e)
l’identité du FIA;
f)
la valeur brute de l’ordre, frais inclus, pour les souscriptions ou le montant net après déduction des frais pour les remboursements.
4. Les gestionnaires fournissent à l’investisseur, sur demande, des informations concernant le statut de son ordre ou l’acceptation de son offre de souscription, ou les deux, selon les cas.
Article 27
Exécution de décisions de négociation pour le compte du FIA géré
1. Dans le cadre de la gestion de leur portefeuille, les gestionnaires, lorsqu’ils exécutent des décisions de négociation pour le compte des FIA gérés, agissent dans l’intérêt des FIA ou des investisseurs des FIA qu’ils gèrent.
2. Chaque fois que des gestionnaires achètent ou vendent des instruments financiers ou d’autres actifs pour lesquels l’exécution au mieux est pertinente, et aux fins du paragraphe 1, ils prennent toutes les mesures raisonnables afin d’obtenir le meilleur résultat possible pour les FIA qu’ils gèrent ou pour les investisseurs de ces FIA, en tenant compte du prix, des coûts, de la rapidité, de la probabilité de l’exécution et du règlement, de la taille et de la nature de l’ordre ou de toute autre considération relative à l’exécution de l’ordre. L’importance relative de ces facteurs est déterminée selon les critères suivants:
a)
les objectifs, la politique d’investissement et les risques spécifiques au FIA, tels qu’ils sont définis dans le règlement ou les documents constitutifs, le prospectus ou les documents d’offre du FIA;
b)
les caractéristiques de l’ordre;
c)
les caractéristiques des instruments financiers ou autres actifs qui font l’objet de cet ordre;
d)
les caractéristiques des lieux d’exécution vers lesquels cet ordre peut être acheminé.
3. Les gestionnaires établissent et mettent en œuvre des dispositions efficaces afin de se conformer aux obligations visées aux paragraphes 1 et 2. En particulier, les gestionnaires instaurent par écrit et mettent en œuvre une politique d’exécution permettant aux FIA et à leurs investisseurs d’obtenir, pour les ordres des FIA, le meilleur résultat possible conformément au paragraphe 2.
4. Les gestionnaires contrôlent régulièrement l’efficacité de leurs dispositions et de leur politique en matière d’exécution des ordres afin d’en déceler les défaillances et d’y remédier le cas échéant.
5. Les gestionnaires réexaminent annuellement leur politique en matière d’exécution. Ils réexaminent également cette politique chaque fois qu’intervient un changement significatif qui a une incidence sur leur capacité à continuer d’obtenir le meilleur résultat possible pour les FIA gérés.
6. Les gestionnaires doivent pouvoir démontrer que les ordres qu’ils ont exécutés pour le compte du FIA l’ont été conformément à leur politique d’exécution.
7. En l’absence de choix entre différents lieux d’exécution, les paragraphes 2 à 5 ne s’appliquent pas. Les gestionnaires doivent cependant être en mesure de prouver qu’il n’existe pas de choix entre différents lieux d’exécution.
Article 28
Ordres de négociation pour le compte de FIA passés pour exécution auprès d’autres entités
1. Chaque fois que des gestionnaires achètent ou vendent des instruments financiers ou d’autres actifs pour lesquels l’exécution au mieux est pertinente, ils agissent dans l’intérêt des FIA qu’ils gèrent ou des investisseurs de ces FIA lorsque, dans le cadre de la gestion de leur portefeuille, ils passent pour exécution des ordres de négociation pour le compte des FIA gérés auprès d’autres entités.
2. Les gestionnaires prennent toutes les mesures raisonnables pour obtenir le meilleur résultat possible pour le FIA ou les investisseurs du FIA en tenant compte du prix, des coûts, de la rapidité, de la probabilité de l’exécution et du règlement, de la taille, de la nature de l’ordre ou de toute autre considération relative à l’exécution de l’ordre. L’importance relative de ces facteurs est déterminée en fonction des critères énumérés à l’article 27, paragraphe 2.
Les gestionnaires établissent et mettent en œuvre une politique leur permettant de respecter l’obligation visée au premier alinéa. Cette politique mentionne, pour chaque classe d’instruments, les entités auprès desquelles les ordres peuvent être passés. Le gestionnaire ne conclut d’accords d’exécution que si de tels accords sont conformes aux obligations prévues par le présent article. Le gestionnaire met à la disposition des investisseurs des FIA qu’il gère des informations appropriées sur la politique arrêtée conformément au présent paragraphe et sur toute modification importante de celle-ci.
3. Les gestionnaires contrôlent régulièrement l’efficacité de la politique arrêtée en application du paragraphe 2 et, en particulier, la qualité d’exécution des entités mentionnées dans le cadre de cette politique; le cas échéant, ils corrigent les défaillances constatées.
En outre, les gestionnaires réexaminent annuellement cette politique. Ils la réexaminent également chaque fois qu’intervient un changement significatif qui a une incidence sur leur capacité à continuer d’obtenir le meilleur résultat possible pour les FIA gérés.
4. Les gestionnaires doivent pouvoir démontrer que les ordres qu’ils ont passés pour le compte du FIA l’ont été conformément à la politique arrêtée en application du paragraphe 2.
5. En l’absence de choix entre différents lieux d’exécution, les paragraphes 2 à 5 ne s’appliquent pas. Les gestionnaires doivent cependant être en mesure de prouver qu’il n’existe pas de choix entre différents lieux d’exécution.
Article 29
Groupement et répartition des ordres de négociation
1. Les gestionnaires ne peuvent exécuter l’ordre d’un FIA en le groupant avec l’ordre d’un autre FIA, d’un OPCVM ou d’un client ou avec un ordre passé lors de l’investissement de leurs propres fonds que lorsque:
a)
l’on peut raisonnablement s’attendre à ce que le groupement des ordres ne porte globalement pas préjudice à l’un quelconque des FIA, des OPCVM ou des clients dont les ordres seraient groupés;
b)
une politique de répartition des ordres est mise en place et appliquée, qui prévoit en des termes suffisamment précis la répartition équitable des ordres groupés, éclairant en particulier, dans chaque cas, la manière dont le volume et le prix des ordres déterminent les répartitions et le traitement des exécutions partielles.
2. Lorsqu’un gestionnaire groupe un ordre de FIA avec un ou plusieurs ordres d’autres FIA, d’OPCVM ou de clients et lorsque l’ordre groupé est partiellement exécuté, il répartit les opérations correspondantes conformément à sa politique de répartition des ordres.
3. Lorsqu’un gestionnaire groupe des transactions pour compte propre avec un ou plusieurs ordres de FIA, d’OPCVM ou de clients, il s’abstient de répartir les opérations correspondantes d’une manière qui porte préjudice aux FIA, aux OPCVM ou aux clients.
4. Lorsqu’un gestionnaire groupe l’ordre d’un FIA, d’un OPCVM ou d’un autre client avec une transaction pour compte propre et que l’ordre groupé est partiellement exécuté, il attribue en priorité les opérations correspondantes aux FIA, aux OPCVM ou aux clients par rapport à celles pour compte propre.
Toutefois, si le gestionnaire est en mesure de démontrer raisonnablement au FIA ou au client que, sans le groupement, il n’aurait pas pu exécuter l’ordre à des conditions aussi avantageuses, voire pas du tout, il peut répartir la transaction pour compte propre proportionnellement, conformément à la politique visée au paragraphe 1, point b).
SECTION 2
Conflits d’intérêts
(article 14 de la directive 2011/61/UE)
Article 30
Types de conflits d’intérêts
En vue de déterminer les types de conflits d’intérêts susceptibles de se produire dans le cadre de la gestion d’un FIA, le gestionnaire examine en particulier si le gestionnaire, une personne concernée ou une personne directement ou indirectement liée au gestionnaire par une relation de contrôle:
a)
est susceptible de réaliser un gain financier ou d’éviter une perte financière aux dépens du FIA ou de ses investisseurs;
b)
a un intérêt dans le résultat d’un service fourni au FIA, à ses investisseurs ou à un client, ou d’une transaction réalisée pour le compte du FIA ou d’un client, qui ne coïncide pas avec l’intérêt qu’a le FIA dans ce résultat;
c)
est incité, pour des raisons financières ou autres, à privilégier:
-
les intérêts d’un OPCVM, d’un client ou groupe de clients ou d’un autre FIA par rapport à ceux du FIA considéré,
-
les intérêts d’un investisseur par rapport à ceux d’un autre investisseur ou groupe d’investisseurs du même FIA;
d)
mène, pour un autre FIA, un OPCVM ou un client, les mêmes activités que pour le FIA; ou
e)
reçoit ou recevra d’une personne autre que le FIA ou ses investisseurs, sous forme de numéraire, de biens ou de services, un avantage en relation avec les activités de gestion de portefeuilles collectifs exercées au bénéfice du FIA autre que la commission ou la rémunération normalement perçue pour ce service.
Article 31
Politique en matière de conflits d’intérêts
1. Le gestionnaire établit, met en œuvre et applique une politique efficace en matière de conflits d’intérêts. Cette politique est établie par écrit et est appropriée au regard de la taille et de l’organisation du gestionnaire ainsi que de la nature, de la taille et de la complexité de son activité.
Lorsque le gestionnaire appartient à un groupe, cette politique prend également en compte les circonstances qui sont connues ou censées être connues du gestionnaire et qui sont susceptibles de provoquer un conflit d’intérêts résultant de la structure et des activités d’autres membres du groupe.
2. La politique en matière de conflits d’intérêts mise en place conformément au paragraphe 1 doit en particulier:
a)
déterminer, en relation avec les activités exercées par ou pour le compte du gestionnaire, y compris les activités exercées par un délégataire, un sous-délégataire, un expert externe en évaluation ou une contrepartie, les situations qui donnent lieu ou sont susceptibles de donner lieu à un conflit d’intérêts comportant un risque sensible d’atteinte aux intérêts du FIA ou de ses investisseurs;
b)
définir les procédures à suivre et les mesures à prendre en vue de prévenir ces conflits, de les gérer et d’en suivre l’évolution.
Article 32
Conflits d’intérêts liés au remboursement d’investissements
Le gestionnaire qui gère un FIA de type ouvert, conformément à ses obligations en vertu de l’article 14, paragraphe 1, de la directive 2011/61/UE, identifie, gère et suit les conflits d’intérêts survenant entre des investisseurs qui souhaitent se faire rembourser leurs investissements et d’autres qui souhaitent maintenir leurs investissements dans le FIA, ainsi que les conflits éventuels entre, d’une part, les incitations pour le gestionnaire à investir dans des actifs non liquides et, d’autre part, la politique de remboursement du FIA.
Article 33
Procédures et mesures de prévention ou de gestion des conflits d’intérêts
1. Les procédures et les mesures mises en place pour prévenir ou gérer les conflits d’intérêts sont conçues pour garantir que les personnes concernées engagées dans différentes activités impliquant un risque de conflit d’intérêts exercent ces activités avec un degré d’indépendance approprié au regard de la taille et des activités du gestionnaire et du groupe dont il fait partie ainsi que de l’importance du risque d’atteinte aux intérêts du FIA ou de ses investisseurs.
2. Lorsque cela est nécessaire et approprié pour que le gestionnaire garantisse le degré d’indépendance requis, les procédures à suivre et les mesures à adopter conformément à l’article 31, paragraphe 2, point b), comprennent:
a)
des procédures efficaces en vue de prévenir ou de contrôler les échanges d’informations entre personnes concernées engagées dans des activités de gestion de portefeuilles collectifs ou d’autres activités visées à l’article 6, paragraphes 2 et 4, de la directive 2011/61/UE comportant un risque de conflit d’intérêts lorsque l’échange de ces informations peut léser les intérêts d’un ou de plusieurs FIA ou de leurs investisseurs;
b)
une surveillance séparée des personnes concernées qui ont pour principales fonctions d’exercer des activités de gestion de portefeuilles collectifs pour le compte de clients ou d’investisseurs ou bien de leur fournir des services, lorsque ces clients ou investisseurs ont des intérêts qui peuvent entrer en conflit ou lorsqu’ils représentent des intérêts différents, y compris ceux du gestionnaire, pouvant entrer en conflit;
c)
la suppression de tout lien direct entre la rémunération des personnes concernées exerçant principalement une activité donnée et la rémunération d’autres personnes concernées exerçant principalement une autre activité, ou les revenus générés par ces autres personnes, lorsqu’un conflit d’intérêts est susceptible de se produire en relation avec ces activités;
d)
des mesures visant à prévenir ou à limiter l’exercice par toute personne d’une influence inappropriée sur la façon dont une personne concernée mène des activités de gestion de portefeuilles collectifs;
e)
des mesures visant à prévenir ou à contrôler la participation simultanée ou consécutive d’une personne concernée à plusieurs activités distinctes de gestion de portefeuilles collectifs ou autres activités visées à l’article 6, paragraphes 2 et 4, de la directive 2011/61/UE, lorsqu’une telle participation est susceptible de nuire à la bonne gestion des conflits d’intérêts.
Si l’adoption ou l’application d’une ou de plusieurs de ces mesures et procédures ne permet pas de garantir le degré d’indépendance requis, le gestionnaire adopte toutes les mesures et procédures supplémentaires ou de substitution qui sont nécessaires et appropriées à cette fin.
Article 34
Gestion des conflits d’intérêts
Lorsque les dispositions organisationnelles ou administratives prises par le gestionnaire ne suffisent pas à garantir, avec une certitude raisonnable, que le risque d’atteinte aux intérêts du FIA ou de ses investisseurs sera évité, les instances dirigeantes ou l’organe interne compétent du gestionnaire sont rapidement informés afin qu’ils puissent prendre toute décision ou disposition nécessaire pour garantir que le gestionnaire agira au mieux des intérêts du FIA ou de ses investisseurs.
Article 35
Suivi des conflits d’intérêts
1. Le gestionnaire tient et actualise régulièrement un registre consignant les types d’activités qu’il exerce lui-même ou qui sont exercées pour son compte et pour lesquelles il s’est produit ou, dans le cas d’une activité continue, il est susceptible de se produire un conflit d’intérêts comportant un risque sensible d’atteinte aux intérêts d’un ou plusieurs FIA ou investisseurs de ces fonds.
2. Les instances dirigeantes reçoivent, à intervalle fréquent et au moins une fois par an, des rapports écrits sur les activités visées au paragraphe 1.
Article 36
Informations sur les conflits d’intérêts
1. Les informations à communiquer aux investisseurs en vertu de l’article 14, paragraphes 1 et 2, de la directive 2011/61/UE leur sont fournies sur un support durable ou au moyen d’un site web.
2. Lorsque les informations visées au paragraphe 1 sont fournies au moyen d’un site web et ne sont pas adressées personnellement à l’investisseur, les conditions suivantes sont remplies:
a)
l’investisseur a été informé de l’adresse du site web ainsi que de l’emplacement de ce site où l’information peut être consultée, et il a accepté d’être informé par ce moyen;
b)
les informations sont à jour;
c)
les informations doivent être accessibles en permanence via ce site web pendant le laps de temps durant lequel l’investisseur pourrait raisonnablement avoir besoin de les consulter.
Article 37
Stratégies pour l’exercice des droits de vote
1. Le gestionnaire élabore des stratégies appropriées et efficaces pour déterminer quand et comment sont exercés les éventuels droits de vote détenus dans les portefeuilles du FIA qu’il gère, afin que ces droits bénéficient exclusivement au FIA concerné et à ses investisseurs.
2. La stratégie visée au paragraphe 1 comporte des mesures et des procédures visant à:
a)
assurer le suivi des opérations de sociétés pertinentes;
b)
garantir que les droits de vote sont exercés conformément aux objectifs et à la politique d’investissement du FIA en question;
c)
prévenir ou gérer tout conflit d’intérêts résultant de l’exercice des droits de vote.
3. Une description succincte des stratégies et le détail des mesures prises sur cette base sont mis à la disposition des investisseurs à leur demande.
SECTION 3
Gestion des risques
(article 15 de la directive 2011/61/UE)
Article 38
Systèmes de gestion des risques
Aux fins de la présente section, on entend par «systèmes de gestion des risques» des systèmes composés des éléments pertinents de la structure organisationnelle du FIA, parmi lesquels la fonction permanente de gestion des risques joue un rôle central, des politiques et procédures liées à la gestion des risques pertinents pour la stratégie d’investissement de chaque FIA ainsi que des dispositions, procédures et techniques en matière de mesure et de gestion des risques utilisées par le gestionnaire pour chaque FIA qu’il gère.
Article 39
Fonction permanente de gestion des risques
1. Le gestionnaire établit et maintient opérationnelle une fonction permanente de gestion des risques qui:
a)
met en œuvre des politiques et procédures efficaces de gestion des risques afin de détecter, mesurer, gérer et suivre en permanence tous les risques liés à la stratégie d’investissement de chaque FIA et auxquels chaque FIA est exposé ou susceptible d’être exposé;
b)
veille à ce que le profil de risque du FIA communiqué aux investisseurs en vertu de l’article 23, paragraphe 4, point c), de la directive 2011/61/UE soit compatible avec les limites de risque fixées conformément à l’article 44 du présent règlement;
c)
contrôle le respect des limites de risque fixées conformément à l’article 44 et, si elle considère que le profil de risque du FIA est incompatible avec ces limites ou qu’il existe un risque sensible qu’il le devienne, informe rapidement l’organe directeur du gestionnaire et, si elle existe, la fonction de surveillance du gestionnaire;
d)
communique à l’organe directeur du gestionnaire et, si elle existe, à la fonction de surveillance du gestionnaire, à intervalles réguliers et selon une fréquence adaptée à la nature, à la taille et à la complexité des activités du FIA ou du gestionnaire, des informations actualisées sur les points suivants:
i)
la conformité du profil de risque du FIA communiqué aux investisseurs en vertu de l’article 23, paragraphe 4, point c), de la directive 2011/61/UE aux limites de risque fixées conformément à l’article 44, et leur cohérence mutuelle,
ii)
l’adéquation et l’efficacité de la méthode de gestion des risques, en indiquant notamment si des mesures correctives appropriées ont été prises ou seront prises en cas de défaillance effective ou prévue;
e)
communique régulièrement aux instances dirigeantes des informations actualisées sur le niveau de risque actuel encouru par chaque FIA géré et sur tout dépassement effectif ou prévisible des limites de risque fixées conformément à l’article 44, afin que des mesures rapides et appropriées puissent être prises.
2. La fonction de gestion des risques jouit de l’autorité nécessaire et d’un accès à toutes les informations pertinentes nécessaires à l’accomplissement des tâches énumérées au paragraphe 1.
Article 40
Politique de gestion des risques
1. Le gestionnaire établit, met en œuvre et maintient opérationnelle une politique de gestion des risques appropriée et documentée qui aborde tous les risques pertinents auxquels les FIA qu’il gère sont exposés ou susceptibles d’être exposés.
2. La politique de gestion des risques comporte toutes les procédures nécessaires pour permettre au gestionnaire d’évaluer, pour chaque FIA qu’il gère, l’exposition de ce FIA aux risques de marché, de liquidité et de contrepartie, ainsi que l’exposition des FIA à tout autre risque, y compris le risque opérationnel, susceptible d’être significatif pour ce FIA.
3. Le gestionnaire inclut au moins les éléments suivants dans sa politique de gestion des risques:
a)
les techniques, outils et dispositions qui lui permettent de se conformer à l’article 45;
b)
les techniques, outils et dispositions qui lui permettent d’évaluer le risque de liquidité du FIA et d’en effectuer le suivi dans des conditions normales et exceptionnelles de liquidité, y compris le recours régulier à des simulations de crise conformément à l’article 48;
c)
l’attribution des responsabilités en matière de gestion des risques au sein du gestionnaire;
d)
les limites de risque fixées conformément à l’article 44 du présent règlement, accompagnées d’une justification de leur correspondance avec le profil de risque du FIA communiqué aux investisseurs en vertu de l’article 23, paragraphe 4, point c), de la directive 2011/61/UE;
e)
les termes, le contenu, la fréquence et les destinataires des rapports soumis par la fonction permanente de gestion des risques visée à l’article 39.
4. La politique de gestion des risques comporte une description des mesures de protection visées à l’article 43, indiquant notamment:
a)
la nature des conflits d’intérêts potentiels;
b)
les mesures correctives prises;
c)
les raisons laissant raisonnablement supposer que ces mesures permettront un exercice indépendant de la fonction de gestion des risques;
d)
les moyens prévus par le gestionnaire pour garantir l’efficacité constante des mesures de protection.
5. La politique de gestion des risques visée au paragraphe 1 est appropriée au regard de la nature, de la taille et de la complexité des activités du gestionnaire et des FIA qu’il gère.
Article 41
Évaluation, contrôle et réexamen des systèmes de gestion des risques
1. Le gestionnaire évalue, contrôle et, périodiquement, au moins une fois par an, réexamine:
a)
l’adéquation et l’efficacité de la politique de gestion des risques et des dispositions, des procédures et des techniques visées à l’article 45;
b)
la mesure dans laquelle le gestionnaire respecte la politique de gestion des risques et les dispositions, les procédures et les techniques visées à l’article 45;
c)
l’adéquation et l’efficacité des mesures prises pour remédier à d’éventuelles défaillances dans le fonctionnement de la procédure de gestion des risques;
d)
l’exercice de la fonction de gestion des risques;
e)
l’adéquation et l’efficacité des mesures visant à garantir la séparation sur le plan fonctionnel et hiérarchique de la fonction de gestion des risques, conformément à l’article 42.
La fréquence du réexamen périodique visé au premier alinéa est fixée par les instances dirigeantes conformément au principe de proportionnalité, eu égard à la nature, à la taille et à la complexité des activités du gestionnaire et du FIA qu’il gère.
2. Outre les réexamens périodiques visés au paragraphe 1, un réexamen du système de gestion des risques est effectué lorsque:
a)
des changements substantiels sont apportés aux politiques et procédures de gestion des risques et aux dispositions, procédures et techniques visées à l’article 45;
b)
un réexamen supplémentaire apparaît nécessaire en raison d’événements internes ou externes;
c)
des changements substantiels sont apportés à la stratégie et aux objectifs d’investissement d’un FIA géré par le gestionnaire.
3. Le gestionnaire met à jour les systèmes de gestion du risque sur la base des résultats du réexamen visé aux paragraphes 1 et 2.
4. Le gestionnaire notifie à l’autorité compétente de son État membre d’origine tout changement substantiel apporté à sa politique de gestion des risques et aux dispositions, procédures et techniques visées à l’article 45.
Article 42
Séparation de la fonction de gestion des risques sur le plan fonctionnel et hiérarchique
1. La fonction de gestion des risques est considérée comme séparée des unités opérationnelles, y compris de la fonction de gestion de portefeuilles, sur le plan fonctionnel et hiérarchique, uniquement si l’ensemble des conditions suivantes sont remplies:
a)
les personnes qui exercent la fonction de gestion des risques ne sont pas sous la supervision de personnes responsables du fonctionnement des unités opérationnelles du gestionnaire, y compris de la fonction de gestion de portefeuilles;
b)
les personnes qui exercent la fonction de gestion des risques n’exercent pas d’activités au sein des unités opérationnelles, y compris de la fonction de gestion de portefeuilles;
c)
les personnes qui exercent la fonction de gestion des risques sont rémunérées en fonction de la réalisation des objectifs liés à cette fonction, indépendamment des performances des unités opérationnelles, y compris de la fonction de gestion de portefeuilles;
d)
la rémunération des hauts responsables chargés de la fonction de gestion des risques est directement supervisée par le comité de rémunération, si un tel comité a été établi.
2. La séparation sur le plan fonctionnel et hiérarchique de la fonction de gestion des risques conformément au paragraphe 1 est garantie dans toute la structure hiérarchique du gestionnaire, jusqu’à l’organe directeur. Elle fait l’objet d’examens par l’organe directeur du gestionnaire ainsi que par sa fonction de surveillance si elle existe.
3. Les autorités compétentes de l’État membre d’origine du gestionnaire examinent l’application des paragraphes 1 et 2 par ce dernier sur la base des critères établis à l’article 15, paragraphe 1, deuxième alinéa, de la directive 2011/61/UE.
Article 43
Mesures de protection contre les conflits d’intérêts
1. Les mesures de protection contre les conflits d’intérêts visées à l’article 15, paragraphe 1, de la directive 2011/61/UE garantissent, au moins, que:
a)
les décisions prises par la fonction de gestion des risques sont fondées sur des données solides, qui sont soumises à un contrôle d’un niveau approprié par ladite fonction;
b)
la rémunération des personnes qui exercent la fonction de gestion des risques est liée à la réalisation des objectifs associés à cette fonction, indépendamment des performances des secteurs d’exploitation dans lesquels ces personnes sont actives;
c)
la fonction de gestion des risques fait l’objet d’un examen indépendant approprié pour garantir que les décisions sont le résultat d’un processus indépendant;
d)
la fonction de gestion des risques est représentée au sein de l’organe directeur ou de la fonction de surveillance si celle-ci existe, et y a au moins autant d’autorité que la fonction de gestion de portefeuilles;
e)
le cas échéant, les tâches incompatibles sont suffisamment dissociées.
2. Tout en étant proportionnées à la nature, à la taille et à la complexité du gestionnaire, les mesures de protection visées au paragraphe 1 visent à ce que:
a)
l’exercice de la fonction de gestion des risques fasse l’objet d’un examen régulier par la fonction d’audit interne ou, si cette dernière n’a pas été mise en place, par un tiers désigné par l’organe directeur;
b)
lorsqu’il existe un comité des risques, ce dernier soit doté de ressources appropriées et ses membres non indépendants n’aient pas une influence indue sur l’exercice de la fonction de gestion des risques.
3. L’organe directeur du gestionnaire et, si elle existe, sa fonction de surveillance mettent en place les mesures de protection contre les conflits d’intérêts visées aux paragraphes 1 et 2, réexaminent régulièrement l’efficacité de ces mesures et, en cas de défaillances, prennent rapidement les mesures correctives nécessaires.
Article 44
Limites de risque
1. Le gestionnaire établit et met en œuvre, pour chaque FIA qu’il gère, des limites de risque quantitatives, qualitatives ou les deux à la fois, en tenant compte de tous les risques pertinents. S’il fixe seulement des limites qualitatives, le gestionnaire est en mesure de le justifier auprès de l’autorité compétente.
2. Les limites de risque qualitatives et quantitatives pour chaque FIA concernent au moins les risques suivants:
a)
le risque de marché;
b)
le risque de crédit;
c)
le risque de liquidité;
d)
le risque de contrepartie;
e)
le risque opérationnel.
3. Lorsqu’il fixe les limites de risque, le gestionnaire tient compte des stratégies et des actifs qui se rapportent à chacun des FIA qu’il gère, ainsi que des réglementations nationales applicables à chacun de ces FIA. Ces limites de risque correspondent au profil de risque du FIA communiqué aux investisseurs en vertu de l’article 23, paragraphe 4, point c), de la directive 2011/61/UE, et sont approuvées par l’organe directeur.
Article 45
Mesure et gestion des risques
1. Le gestionnaire adopte des dispositions, des procédures et des techniques appropriées et efficaces en vue:
a)
de détecter, mesurer, gérer et suivre en permanence les risques auxquels les FIA qu’il gère sont exposés ou susceptibles d’être exposés;
b)
de veiller au respect des limites fixées conformément à l’article 44.
2. Les dispositions, procédures et techniques visées au paragraphe 1 sont proportionnées à la nature, à la taille et à la complexité des activités du gestionnaire et de chaque FIA qu’il gère, et sont compatibles avec le profil de risque du FIA communiqué aux investisseurs en vertu de l’article 23, paragraphe 4, point c), de la directive 2011/61/UE.
3. Aux fins du paragraphe 1, le gestionnaire prend les mesures suivantes pour chacun des FIA qu’il gère:
a)
il met en place des dispositions, des procédures et des techniques de mesure des risques suffisantes pour garantir que les risques des positions prises et leur contribution au profil de risque global sont mesurés de manière fiable sur la base de données solides et crédibles et que les dispositions, procédures et techniques de mesure des risques sont documentées d’une manière appropriée;
b)
il effectue périodiquement des vérifications a posteriori afin d’évaluer la validité des dispositions en matière de mesure des risques qui comprennent des prévisions et des estimations basées sur des modèles;
c)
il effectue périodiquement des simulations de crise et des analyses de scénarios afin de tenir compte des risques résultant d’évolutions possibles des conditions de marché susceptibles d’avoir une incidence négative sur le FIA;
d)
il veille à ce que le niveau courant de risque soit conforme aux limites de risque fixées conformément à l’article 44;
e)
il établit, met en œuvre et maintient opérationnelles des procédures appropriées qui, en cas de non-respect effectif ou prévu des limites de risques du FIA, débouchent sur des mesures correctrices rapides, servant au mieux les intérêts des investisseurs;
f)
il veille à ce que chaque FIA dispose de systèmes et de procédures de gestion de la liquidité appropriés, conformes aux exigences établies à l’article 46.
SECTION 4
Gestion de la liquidité
(article 16 de la directive 2011/61/UE)
Article 46
Systèmes et procédures de gestion de la liquidité
Le gestionnaire est en mesure de démontrer aux autorités compétentes de son État membre d’origine qu’un système de gestion de la liquidité approprié et des procédures efficaces tels que visés à l’article 16, paragraphe 1, de la directive 2011/61/UE ont été mis en place et tiennent compte de la stratégie d’investissement, du profil de liquidité et de la politique de remboursement de chaque FIA.
Article 47
Suivi et gestion du risque de liquidité
1. Le système de gestion de la liquidité et les procédures visés à l’article 46 garantissent, au moins, que:
a)
le gestionnaire maintient dans le FIA un niveau de liquidité approprié au regard de ses obligations sous-jacentes, déterminé sur la base d’une évaluation de la liquidité relative des actifs du FIA sur le marché, compte tenu du temps nécessaire à leur liquidation, du prix ou de la valeur qui peut en être obtenu, ainsi que de leur sensibilité à d’autres risques et facteurs du marché;
b)
le gestionnaire suit l’évolution du profil de liquidité du portefeuille d’actifs du FIA, en prenant en considération la contribution marginale des actifs qui pourraient avoir une incidence substantielle sur la liquidité, ainsi que les passifs et engagements substantiels, éventuels ou non, que le FIA pourrait détenir en rapport avec ses obligations sous-jacentes. À cette fin, le gestionnaire tient compte du profil de la base d’investisseurs du FIA, à savoir le type d’investisseurs, la taille relative des investissements et les conditions de remboursement auxquels ces derniers sont soumis;
c)
lorsque le FIA investit dans d’autres organismes de placement collectif, le gestionnaire contrôle l’approche adoptée par les gestionnaires de ces organismes en matière de gestion de la liquidité, notamment en réalisant des examens périodiques des conditions de remboursement desdits organismes. Sous réserve de l’article 16, paragraphe 1, de la directive 2011/61/UE, cette obligation ne s’applique pas lorsque les autres organismes de placement collectif dans lesquels le FIA investit sont actifs sur un marché réglementé au sens de l’article 4, paragraphe 1, point 14), de la directive 2004/39/CE ou sur un marché équivalent dans un pays tiers;
d)
le gestionnaire met en œuvre et maintient opérationnelles des dispositions et des procédures appropriées de mesure de la liquidité lui permettant d’évaluer les risques quantitatifs et qualitatifs que comportent les positions et les investissements prévus qui ont une incidence substantielle sur le profil de liquidité du portefeuille du FIA, afin que leur effet global sur ce profil soit mesuré de façon adéquate. Les procédures utilisées permettent au gestionnaire d’avoir une connaissance et une compréhension adéquates de la liquidité des actifs dans lesquels le FIA a investi ou entend investir, notamment en ce qui concerne, le cas échéant, le volume des transactions et la sensibilité des prix, ou les écarts entre prix acheteurs et vendeurs des différents actifs dans des conditions normales et exceptionnelles de liquidité;
e)
le gestionnaire étudie et met en œuvre les outils et dispositions, y compris les traitements spéciaux, nécessaires à la gestion du risque de liquidité de chaque FIA qu’il gère. Le gestionnaire détermine les circonstances dans lesquelles ces outils et dispositions peuvent être utilisés, tant dans des circonstances normales que dans des circonstances exceptionnelles, compte tenu, pour chaque FIA géré, du principe de traitement équitable de tous les investisseurs. Le gestionnaire ne peut recourir à ces outils et dispositions que dans lesdites circonstances et à condition que les informations appropriées aient été communiquées conformément à l’article 108.
2. Le gestionnaire consigne par écrit ses politiques et procédures de gestion de la liquidité visées au paragraphe 1, les réexamine au moins une fois par an et les met à jour en cas de changements ou de nouvelles dispositions.
3. Le gestionnaire prévoit, dans son système et ses procédures de gestion de la liquidité visés au paragraphe 1, des mesures d’intervention par paliers appropriées visant à remédier aux problèmes de liquidité ou à d’autres situations critiques dans lesquelles le FIA se trouve ou risque de se trouver.
4. Lorsque le gestionnaire gère un FIA de type fermé recourant à l’effet de levier, le point e) du paragraphe 1 du présent article ne s’applique pas.
Article 48
Limites de liquidité et simulations de crise
1. Si nécessaire, eu égard à la nature, à la taille et à la complexité de chaque FIA qu’il gère, le gestionnaire met en œuvre et maintient opérationnelles des limites adéquates concernant la liquidité ou l’illiquidité du FIA, qui sont compatibles avec les obligations sous-jacentes et la politique de remboursement de ce dernier et conformes aux prescriptions de l’article 44 relatives aux limites de risque qualitatives et quantitatives.
Le gestionnaire contrôle le respect de ces limites et, lorsque celles-ci sont dépassées ou susceptibles d’être dépassées, détermine les mesures requises (ou nécessaires). Pour définir ces mesures, le gestionnaire examine le caractère approprié des politiques et procédures de gestion de la liquidité, celui du profil de liquidité des actifs du FIA, ainsi que les effets induits par des niveaux atypiques de demandes de remboursement.
2. Le gestionnaire effectue régulièrement des simulations de crise, dans des conditions normales et exceptionnelles de liquidité, qui lui permettent d’évaluer le risque de liquidité de chaque FIA qu’il gère. Les simulations de crise:
a)
sont réalisées sur la base d’informations quantitatives ou, si cela n’est pas approprié, qualitatives, qui sont fiables et à jour;
b)
simulent, le cas échéant, un manque de liquidité des actifs du FIA et des demandes atypiques de remboursement;
c)
incluent les risques de marché et toutes les conséquences qui peuvent en résulter, notamment sur les appels de marge, les exigences de collatéral et les lignes de crédit;
d)
rendent compte de la sensibilité des évaluations aux conditions de crise;
e)
sont réalisées selon une fréquence appropriée à la nature du FIA, et une fois par an au moins, compte tenu de la stratégie d’investissement, du profil de liquidité, du type d’investisseurs et de la politique de remboursement de ce dernier.
3. Le gestionnaire sert au mieux les intérêts des investisseurs en fonction des résultats de chaque simulation de crise.
Article 49
Correspondance de la stratégie d’investissement, du profil de liquidité et de la politique de remboursement
1. Aux fins de l’article 16, paragraphe 2, de la directive 2011/61/UE, la stratégie d’investissement, le profil de liquidité et la politique de remboursement de chaque FIA géré par un gestionnaire sont jugés se correspondre lorsque les investisseurs sont en mesure de se faire rembourser leurs investissements d’une manière compatible avec le principe de traitement équitable de tous les investisseurs du FIA et conforme à la politique de remboursement et aux obligations du FIA.
2. Lorsqu’il évalue la correspondance entre la stratégie d’investissement, le profil de liquidité et la politique de remboursement, le gestionnaire examine aussi les conséquences que les remboursements peuvent avoir sur les prix ou spreads sous-jacents des différents actifs du FIA.
SECTION 5
Investissement dans des positions de titrisation
(article 17 de la directive 2011/61/UE)
Article 50
Définitions
Aux fins de la présente section, on entend par:
a) «titrisation»: une titrisation au sens de l’article 4, point 36), de la directive 2006/48/CE;
b) «position de titrisation»: une position de titrisation au sens de l’article 4, point 40), de la directive 2006/48/CE;
c) «sponsor»: un sponsor au sens de l’article 4, point 42), de la directive 2006/48/CE;
d) «tranche»: une tranche au sens de l’article 4, point 39), de la directive 2006/48/CE.
Article 51
Exigences en matière d’intérêt retenu
1. Le gestionnaire n’assume l’exposition au risque de crédit d’une titrisation pour le compte d’un ou de plusieurs FIA qu’il gère que si l’initiateur, le sponsor ou le prêteur initial lui a communiqué expressément qu’il retenait en permanence un intérêt économique net significatif qui n’est en aucun cas inférieur à 5 %.
On ne considère qu’il y a rétention d’un intérêt économique net significatif d’au moins 5 % que dans les cas suivants:
a)
la rétention de 5 % au moins de la valeur nominale de chacune des tranches vendues ou transférées aux investisseurs;
b)
dans le cas de la titrisation d’expositions renouvelables, la rétention de l’intérêt de l’initiateur, qui n’est pas inférieur à 5 % de la valeur nominale des expositions titrisées;
c)
la rétention d’expositions choisies d’une manière aléatoire, équivalentes à 5 % au moins de la valeur nominale des expositions titrisées, lorsque ces expositions auraient autrement été titrisées dans la titrisation, pour autant que le nombre d’expositions potentiellement titrisées ne soit pas inférieur à cent à l’initiation;
d)
la rétention de la tranche de première perte et, si nécessaire, d’autres tranches ayant un profil de risque identique ou plus important que celles transférées ou vendues aux investisseurs et ne venant pas à échéance avant celles-ci, de manière que, au total, la rétention soit égale à 5 % au moins de la valeur nominale des expositions titrisées;
e)
la rétention d’un risque de première perte équivalant à 5 % au moins de chaque exposition titrisée dans la titrisation.
L’intérêt économique net est mesuré à l’initiation et est retenu en permanence. L’intérêt économique net, y compris les positions, l’intérêt ou les expositions retenus, ne fait l’objet d’aucune atténuation du risque de crédit, position courte ou autre couverture et n’est pas vendu. L’intérêt économique net est déterminé par la valeur notionnelle pour les éléments de hors bilan.
Il ne peut y avoir d’application multiple des exigences en matière de rétention pour une titrisation donnée.
2. Le paragraphe 1 ne s’applique pas lorsque les expositions titrisées sont des créances ou des créances éventuelles détenues sur ou garanties totalement, inconditionnellement et irrévocablement par des établissements énumérés à l’article 122 bis, paragraphe 3, premier alinéa, de la directive 2006/48/CE, et ne s’applique pas aux transactions énumérées à l’article 122 bis, paragraphe 3, deuxième alinéa, de ladite directive.
Article 52
Exigences qualitatives concernant les sponsors et les initiateurs
Avant d’assumer l’exposition au risque de crédit d’une titrisation pour le compte d’un ou de plusieurs FIA, le gestionnaire veille à ce que le sponsor et l’initiateur:
a)
fondent l’octroi de crédits sur des critères sains et bien définis et établissent clairement les procédures d’approbation, de modification, de reconduction et de refinancement des prêts aux expositions à titriser, de la même façon que pour les expositions qu’ils détiennent;
b)
ont mis en place et appliquent des systèmes efficaces pour la gestion et le suivi continus de leurs divers portefeuilles et expositions impliquant un risque de crédit, y compris pour la détection et la gestion des prêts à problème, la réalisation des corrections de valeur adéquates et la constitution de provisions appropriées;
c)
diversifient chaque portefeuille de crédit de façon adéquate, compte tenu du marché cible et de leur stratégie globale en matière de crédit;
d)
disposent d’une politique écrite en matière de risque de crédit, qui mentionne leurs limites de tolérance au risque et leur politique de provisionnement et décrit comment s’effectuent la mesure, le suivi et la maîtrise de ce risque;
e)
permettent un accès aisé à toutes les données pertinentes relatives à la qualité du crédit et à la performance des différentes expositions sous-jacentes, aux flux de liquidités et au collatéral garantissant une exposition de titrisation, ainsi qu’aux informations nécessaires pour effectuer des simulations de crise complètes et bien documentées sur les flux de liquidités et le collatéral garantissant les expositions sous-jacentes. À cette fin, les données pertinentes sont déterminées à la date de la titrisation et par la suite, en tant que de besoin, en raison de la nature de la titrisation;
f)
permettent un accès aisé à toutes les autres données nécessaires au gestionnaire pour s’acquitter de ses obligations au titre de l’article 53;
g)
communiquent le niveau de leur intérêt économique net retenu, visé à l’article 51, ainsi que tout élément qui pourrait compromettre la rétention de l’intérêt économique net minimal requis audit article.
Article 53
Exigences qualitatives concernant les gestionnaires exposés à des titrisations
1. Avant d’assumer l’exposition au risque de crédit d’une titrisation pour le compte d’un ou de plusieurs FIA, et, s’il y a lieu, par la suite, le gestionnaire est en mesure de démontrer aux autorités compétentes, pour chacune de ses positions de titrisation, qu’il a une compréhension globale et approfondie de ces positions et a mis en œuvre des politiques et procédures formelles, appropriées au profil de risque des investissements des FIA concernés dans des positions titrisées, pour analyser et enregistrer:
a)
les informations communiquées par des initiateurs ou des sponsors, en application de l’article 51, pour préciser l’intérêt économique net qu’ils retiennent en permanence dans la titrisation;
b)
les caractéristiques de risque de chaque position de titrisation;
c)
les caractéristiques de risque des expositions sous-jacentes à la position de titrisation;
d)
la réputation des initiateurs ou des sponsors et leurs pertes lors de titrisations antérieures dans les catégories d’expositions pertinentes sous-jacentes à la position de titrisation;
e)
les déclarations et les publications faites par les initiateurs ou les sponsors, ou leurs agents ou conseillers, concernant leur exercice de la diligence requise à l’égard des expositions titrisées et, le cas échéant, la qualité du collatéral garantissant les expositions titrisées;
f)
le cas échéant, les méthodes et concepts sur lesquels se fonde l’évaluation du collatéral garantissant les expositions titrisées et les politiques adoptées par l’initiateur ou le sponsor pour assurer l’indépendance de l’expert en évaluation;
g)
toutes les caractéristiques structurelles de la titrisation susceptibles d’influencer significativement la performance de la position de titrisation du gestionnaire, par exemple la cascade contractuelle et les seuils de déclenchement qui y sont liés, les rehaussements de crédit, les facilités de liquidité, les seuils de déclenchement liés à la valeur de marché et la définition du défaut spécifique à l’opération.
2. Lorsqu’un gestionnaire a assumé l’exposition à un montant important du risque de crédit d’une titrisation pour le compte d’un ou de plusieurs FIA, il effectue régulièrement des simulations de crise adaptées à ces positions de titrisation, conformément à l’article 15, paragraphe 3, point b), de la directive 2011/61/UE. Les simulations de crise sont proportionnées à la nature, à la taille et à la complexité du risque inhérent aux positions de titrisation.
Le gestionnaire établit, conformément aux principes établis à l’article 15 de la directive 2011/61/UE et de façon proportionnée au profil de risque du FIA concerné, des procédures formelles de suivi en ce qui concerne le risque de crédit de chaque position de titrisation, afin de contrôler de manière continue et en temps voulu les informations relatives à la performance des expositions sous-jacentes de ses positions de titrisation. Ces informations incluent (si cela est pertinent pour le type de titrisation concerné, et de manière non exclusive) le type d’exposition, le pourcentage d’arriérés de paiement datant de plus de 30, 60 et 90 jours, les taux de défaut, les taux de remboursement anticipé, les prêts faisant l’objet d’une saisie hypothécaire, le type et le taux d’occupation du collatéral, la distribution en termes de fréquence des scores de crédit ou d’autres mesures de la qualité de crédit des expositions sous-jacentes, la diversification sectorielle et géographique, ainsi que la distribution en termes de fréquence des ratios prêt/valeur avec des fourchettes permettant d’effectuer aisément une analyse de sensibilité adéquate. Lorsque les expositions sous-jacentes sont elles-mêmes des positions de titrisation, le gestionnaire dispose des informations visées au présent alinéa, non seulement à propos des tranches de titrisation sous-jacentes, telles que le nom et la qualité de crédit de l’émetteur, mais aussi en ce qui concerne les caractéristiques et les performances des paniers sous-jacents à ces tranches de titrisation.
Le gestionnaire applique les mêmes normes d’analyse aux participations ou prises fermes dans des titrisations acquises de tiers.
3. Aux fins d’une bonne gestion des risques et de la liquidité, le gestionnaire qui assume l’exposition au risque de crédit d’une titrisation pour le compte d’un ou de plusieurs FIA identifie, mesure, suit, gère, maîtrise et signale les risques qui surviennent en raison de discordances entre les actifs et les passifs du FIA concernés, le risque de concentration ou le risque d’investissement liés à ces instruments. Le gestionnaire s’assure que le profil de risque de ces positions de titrisation correspond à la taille, à la structure globale de portefeuille et aux stratégies et objectifs d’investissement du FIA en question, tels qu’ils sont définis dans le règlement ou les documents constitutifs du FIA, les prospectus et les documents d’offre.
4. Le gestionnaire veille, conformément aux exigences énoncées à l’article 18 de la directive 2011/61/UE, à ce qu’il existe un niveau suffisant de communication interne d’informations aux instances dirigeantes, afin que ces dernières soient pleinement au courant de toute exposition significative à des titrisations et que les risques découlant de ces expositions soient gérés de façon adéquate.
5. Le gestionnaire inclut, dans les rapports et les informations à communiquer conformément aux articles 22, 23 et 24 de la directive 2011/61/UE, des informations appropriées sur ses expositions au risque de crédit des titrisations et sur ses procédures de gestion du risque à cet égard.
Article 54
Mesures correctives
1. Si le gestionnaire découvre, après avoir assumé une exposition à une titrisation, que le calcul de l’intérêt retenu et les informations communiquées à ce sujet n’étaient pas conforme aux exigences du présent règlement, il prend les mesures correctives nécessaires pour servir au mieux l’intérêt des investisseurs du FIA concerné.
2. Si, à un moment donné après que l’exposition a été assumée, l’intérêt retenu devient inférieur à 5 % pour une raison qui n’est pas liée au mécanisme naturel de paiement de la transaction, le gestionnaire prend les mesures correctives nécessaires pour servir au mieux les intérêts des investisseurs du FIA concerné.
Article 55
Clause d’antériorité
Les articles 51 à 54 valent pour les nouvelles titrisations émises le 1er janvier 2011 ou après cette date. Après le 31 décembre 2014, les articles 51 à 54 s’appliquent aux titrisations existantes si des expositions sous-jacentes sont remplacées ou complétées par de nouvelles expositions après cette date.
Article 56
Interprétation
En l’absence d’interprétation spécifique formulée par l’AEMF ou par le comité mixte des autorités européennes de surveillance, les dispositions de la présente section sont interprétées d’une manière compatible avec les dispositions correspondantes de la directive 2006/48/CE et avec les lignes directrices du 31 décembre 2010 relatives à l’article 122 bis de la directive sur les exigences de fonds propres (9), émises par le comité européen des contrôleurs bancaires, et leurs modifications.
SECTION 6
Exigences organisationnelles - Principes généraux
(articles 12 et 18 de la directive 2011/61/UE)
Article 57
Exigences générales
1. Le gestionnaire:
a)
établit, met en œuvre et maintient opérationnelles des procédures de prise de décision et une structure organisationnelle précisant sous une forme claire et documentée les lignes hiérarchiques et la répartition des fonctions et des responsabilités;
b)
s’assure que les personnes concernées sont informées des procédures à suivre pour exercer correctement leurs responsabilités;
c)
établit, met en œuvre et maintient opérationnels des mécanismes de contrôle interne appropriés, conçus pour garantir le respect des décisions et des procédures à tous les niveaux du gestionnaire;
d)
établit, met en œuvre et maintient opérationnels, à tous les niveaux pertinents du gestionnaire, un système efficace de reporting interne et de communication des informations, ainsi que des canaux d’information efficaces avec tous les tiers concernés;
e)
enregistre de manière adéquate et ordonnée le détail de ses activités et de son organisation interne.
Le gestionnaire tient compte de la nature, de la taille et de la complexité de son activité, ainsi que de la nature et de l’éventail des services fournis et des tâches exercées dans le cadre de cette activité.
2. Le gestionnaire met en place des systèmes et procédures permettant de sauvegarder la sécurité, l’intégrité et la confidentialité des informations de manière appropriée eu égard à la nature des informations concernées.
3. Le gestionnaire établit, met en œuvre et maintient opérationnelle une politique appropriée de continuité de l’activité afin de garantir, en cas d’interruption de ses systèmes et procédures, la sauvegarde de ses données et fonctions essentielles et la poursuite de ses services et activités ou, lorsque cela n’est pas possible, afin de permettre la récupération rapide de ces données et fonctions et la reprise rapide de ses activités et services.
4. Le gestionnaire établit, met en œuvre et maintient opérationnelles des politiques et des procédures comptables, ainsi que des règles en matière d’évaluation, lui permettant de fournir rapidement à l’autorité compétente, si elle en fait la demande, des informations financières qui donnent une image fidèle de sa situation financière et qui sont conformes à toutes les normes et règles comptables en vigueur.
5. Le gestionnaire met en œuvre des politiques et procédures appropriées pour faire en sorte que les politiques de remboursement du FIA soient communiquées aux investisseurs, de façon suffisamment détaillée, avant que ces derniers n’investissent dans le FIA et en cas de changements substantiels.
6. Le gestionnaire contrôle et évalue régulièrement l’adéquation et l’efficacité des systèmes, mécanismes de contrôle interne et autres dispositifs mis en place en application des paragraphes 1 à 5, et prend des mesures appropriées pour remédier à d’éventuelles défaillances.
Article 58
Traitement électronique des données
1. Le gestionnaire prend des mesures appropriées et suffisantes pour se doter de systèmes électroniques adaptés, permettant l’enregistrement rapide et correct de chaque opération de portefeuille ou ordre de souscription ou, le cas échéant, de remboursement.
2. Le gestionnaire s’assure que le traitement électronique des données présente un niveau de sécurité élevé et veille dûment à l’intégrité et à la confidentialité des informations enregistrées.
Article 59
Procédures comptables
1. Le gestionnaire utilise les politiques et procédures comptables visées à l’article 57, paragraphe 4, pour garantir la protection des investisseurs. Les comptes sont tenus de manière à permettre l’identification directe, à tout moment, de tous les éléments d’actif et de passif d’un FIA. Si un FIA possède différents compartiments d’investissement, chacun de ces compartiments fait l’objet d’une comptabilité séparée.
2. Le gestionnaire établit, met en œuvre et maintient opérationnelles des politiques et procédures comptables et d’évaluation permettant de calculer avec précision la valeur nette d’inventaire de chaque FIA sur la base des règles et normes comptables en vigueur.
Article 60
Contrôle par l’organe directeur, les instances dirigeantes et la fonction de surveillance
1. Lorsque le gestionnaire attribue les fonctions en interne, il veille à ce que la responsabilité du respect de ses obligations au titre de la directive 2011/61/UE incombe à l’organe directeur, aux instances dirigeantes et, lorsqu’elle existe, à la fonction de surveillance.
2. Le gestionnaire veille à ce que ses instances dirigeantes:
a)
soient responsables de la mise en œuvre, pour chaque FIA qu’il gère, de la politique générale d’investissement telle qu’elle est définie, selon le cas, dans le règlement du fonds, ses documents constitutifs, le prospectus ou les documents d’offre;
b)
supervisent l’adoption de stratégies d’investissement pour chaque FIA qu’il gère;
c)
soient chargées de veiller à ce que des politiques et procédures d’évaluation soient établies et mises en œuvre conformément à l’article 19 de la directive 2011/61/UE;
d)
soient chargées de veiller à ce que le gestionnaire dispose d’une fonction permanente et efficace de vérification de la conformité, même si cette fonction est exercée par un tiers;
e)
s’assurent, et vérifient périodiquement, que la politique générale d’investissement, les stratégies d’investissement et les limites de risque de chaque FIA géré sont effectivement et correctement mises en œuvre et respectées, même si la fonction de gestion des risques est exercée par un tiers;
f)
adoptent, puis soumettent à un réexamen périodique, des procédures internes adéquates pour l’adoption des décisions d’investissement concernant chaque FIA géré, afin de garantir la conformité de ces décisions avec les stratégies d’investissement adoptées;
g)
adoptent, puis soumettent à un réexamen périodique, la politique de gestion des risques, ainsi que les dispositions, procédures et techniques de mise en œuvre de cette politique, et notamment le système des limites de risque pour chaque FIA géré;
h)
aient la responsabilité de définir et de mettre en œuvre une politique de rémunération conforme à l’annexe II de la directive 2011/61/UE.
3. Le gestionnaire veille en outre à ce que ses instances dirigeantes et, le cas échéant, son organe directeur ou sa fonction de surveillance:
a)
évaluent, et réexaminent périodiquement, l’efficacité des politiques, dispositions et procédures adoptées pour se conformer aux obligations prescrites par la directive 2011/61/UE;
b)
prennent les mesures appropriées pour remédier à d’éventuelles défaillances.
4. Le gestionnaire veille à ce que ses instances dirigeantes reçoivent, à intervalles fréquents et au moins une fois par an, des rapports écrits sur la conformité, l’audit interne et la gestion des risques, indiquant notamment si des mesures correctives appropriées ont été prises en cas de défaillance.
5. Le gestionnaire veille à ce que ses instances dirigeantes reçoivent régulièrement des rapports sur la mise en œuvre des stratégies d’investissement et des procédures internes d’adoption des décisions d’investissement visées au paragraphe 2, points b) à e).
6. Le gestionnaire veille à ce que son organe directeur ou sa fonction de surveillance, si elle existe, reçoive de manière régulière des rapports écrits sur les points mentionnés au paragraphe 4.
Article 61
Fonction permanente de vérification de la conformité
1. Le gestionnaire établit, met en œuvre et maintient opérationnelles des politiques et des procédures appropriées pour détecter tout risque de manquement du gestionnaire aux obligations que lui impose la directive 2011/61/UE, ainsi que les risques associés, et met en place des mesures et des procédures adéquates pour minimiser ce risque et permettre aux autorités compétentes d’exercer effectivement les pouvoirs que leur confère la directive.
Le gestionnaire tient compte de la nature, de la taille et de la complexité de son activité, ainsi que de la nature et de l’éventail des services fournis et des tâches exercées dans le cadre de cette activité.
2. Le gestionnaire établit et maintient opérationnelle une fonction permanente et efficace de vérification de la conformité, qui fonctionne de manière indépendante et assume les responsabilités suivantes:
a)
contrôler et, à intervalles réguliers, évaluer l’adéquation et l’efficacité des mesures, politiques et procédures mises en place en application du paragraphe 1, ainsi que des actions entreprises pour remédier à d’éventuels manquements du gestionnaire à ses obligations;
b)
conseiller les personnes concernées chargées des services et activités et les aider à respecter les obligations imposées au gestionnaire par la directive 2011/61/UE.
3. Afin de permettre à la fonction de vérification de la conformité visée au paragraphe 2 d’exercer ses responsabilités de manière appropriée et indépendante, le gestionnaire veille à ce que:
a)
la fonction de vérification de la conformité dispose de l’autorité, des ressources et de l’expertise nécessaires et ait accès à toutes les informations pertinentes;
b)
il soit désigné un responsable de la vérification de la conformité, qui assume la responsabilité de cette fonction et de la remise aux instances dirigeantes, à intervalles fréquents et au moins une fois par an, de rapports sur la conformité, indiquant notamment si des mesures correctives appropriées ont été prises en cas de défaillance;
c)
les personnes qui participent à la fonction de vérification de la conformité ne participent pas à la fourniture des services ni à l’exercice des activités qu’elles contrôlent;
d)
le mode de détermination de la rémunération du responsable de la vérification de la conformité et des autres personnes chargées de la vérification de la conformité ne compromette, ni ne soit susceptible de compromettre, leur objectivité.
Toutefois, le gestionnaire peut être dispensé de se conformer aux dispositions du point c) ou du point d) du premier alinéa s’il est en mesure de démontrer que, compte tenu de la nature, de la taille et de la complexité de son activité, ainsi que de la nature et de l’éventail de ses services et opérations, cette exigence n’est pas proportionnée et que sa fonction de vérification de la conformité demeure efficace.
Article 62
Fonction permanente d’audit interne
1. Le gestionnaire, lorsque cela est approprié et proportionné eu égard à la nature, à la taille et à la complexité de son activité, ainsi qu’à la nature et à l’éventail des opérations de gestion de portefeuilles collectifs exercées dans le cadre de cette activité, établit et maintient opérationnelle une fonction d’audit interne, distincte et indépendante de ses autres fonctions et opérations.
2. La fonction d’audit interne visée au paragraphe 1:
a)
établit, met en œuvre et maintient opérationnel un programme d’audit visant à examiner et à évaluer l’adéquation et l’efficacité des systèmes, mécanismes de contrôle interne et autres dispositifs mis en place par le gestionnaire;
b)
formule des recommandations fondées sur les résultats des travaux réalisés conformément au point a);
c)
vérifie le respect des recommandations visées au point b);
d)
fait rapport sur les questions d’audit interne.
Article 63
Transactions personnelles
1. Pour toute personne concernée prenant part à des activités qui peuvent donner lieu à un conflit d’intérêts, ou ayant accès à des informations privilégiées au sens de l’article 1er, paragraphe 1, de la directive 2003/6/CE du Parlement européen et du Conseil du 28 janvier 2003 sur les opérations d’initiés et les manipulations de marché (abus de marché) (10) ou à d’autres informations confidentielles concernant un FIA ou des transactions avec un FIA ou pour le compte de celui-ci, le gestionnaire établit, met en œuvre et maintient opérationnels des dispositifs appropriés pour empêcher cette personne concernée:
a)
d’effectuer, sur des instruments financiers ou d’autres actifs, une transaction personnelle qui remplit l’un des critères suivants:
i)
la transaction relève de l’article 2, paragraphe 1, de la directive 2003/6/CE,
ii)
la transaction suppose l’utilisation abusive ou la communication inappropriée d’informations confidentielles,
iii)
la transaction est incompatible, ou est susceptible d’être incompatible, avec une obligation du gestionnaire au titre de la directive 2011/61/UE;
b)
en dehors du cadre normal de son emploi ou du contrat de services qui la lie, de conseiller à toute autre personne d’effectuer, ou de la pousser à effectuer, une transaction personnelle visée au point a) i) ou a) ii) ou constituant d’une autre façon un usage abusif d’informations relatives à des ordres en attente;
c)
en dehors du cadre normal de son emploi ou du contrat de services qui la lie, et sans préjudice de l’article 3, point a), de la directive 2003/6/CE, de communiquer à toute autre personne des informations ou des avis dont la personne concernée sait, ou devrait raisonnablement savoir, que leur divulgation incitera vraisemblablement cette autre personne à agir comme suit:
i)
effectuer, sur des instruments financiers ou d’autres actifs, une transaction personnelle visée au point a) i) ou a) ii) ou constituant d’une autre façon un usage abusif d’informations relatives à des ordres en attente,
ii)
conseiller à une autre personne d’effectuer une telle transaction personnelle, ou l’y pousser.
2. Les dispositifs visés au paragraphe 1 sont notamment conçus pour garantir que:
a)
toutes les personnes concernées sont informées des restrictions portant sur les transactions personnelles visées au paragraphe 1 et des mesures prises par le gestionnaire en matière de transactions personnelles et de communication d’informations en application du paragraphe 1;
b)
le gestionnaire est informé sans délai de toute transaction personnelle réalisée par une personne concernée visée au paragraphe 1, soit par notification de cette transaction, soit par d’autres procédures permettant au gestionnaire d’identifier ces transactions;
c)
il est conservé un enregistrement de la transaction personnelle notifiée au gestionnaire ou identifiée par celui-ci, enregistrement qui mentionne également toute autorisation ou interdiction relative à la transaction.
Aux fins du premier alinéa, point b), lorsque certaines activités du gestionnaire sont exercées par des tiers, le gestionnaire veille à ce que l’entité exerçant l’activité conserve un enregistrement des transactions personnelles réalisées par toute personne concernée visée au paragraphe 1 et soit en mesure de lui fournir promptement ces informations à sa demande.
3. Les paragraphes 1 et 2 ne s’appliquent pas aux transactions personnelles suivantes:
a)
les transactions personnelles effectuées dans le cadre d’un service de gestion de portefeuille discrétionnaire pour lequel il n’y a pas, concernant la transaction, de communication préalable entre le gestionnaire du portefeuille et la personne concernée ou une autre personne pour le compte de laquelle la transaction est exécutée;
b)
les transactions personnelles portant sur des OPCVM ou des FIA qui font l’objet d’une surveillance en vertu du droit d’un État membre imposant un niveau équivalent de répartition des risques pour leurs actifs, pour autant que la personne concernée et toute autre personne pour le compte de laquelle les transactions sont effectuées ne participent pas à la gestion de cet organisme.
4. Aux fins du paragraphe 1, est également considérée comme transaction personnelle une transaction sur un instrument financier ou un autre actif effectuée au nom de ou pour le compte de:
a)
une personne concernée;
b)
toute personne avec laquelle la personne concernée a des liens familiaux ou des liens étroits;
c)
une personne dont le lien avec la personne concernée est tel que cette dernière a un intérêt direct ou indirect important dans le résultat de l’opération, autre que le versement de frais ou de commissions pour l’exécution de celle-ci.
Article 64
Enregistrement des opérations de portefeuille
1. Le gestionnaire enregistre sans délai, pour chaque opération de portefeuille concernant les FIA qu’il gère, des informations suffisantes pour permettre la reconstitution des détails de l’ordre et de la transaction exécutée ou de l’accord.
2. En ce qui concerne les opérations de portefeuille qui se déroulent sur un lieu d’exécution, l’enregistrement visé au paragraphe 1 comprend les informations suivantes:
a)
le nom ou la dénomination du FIA et de la personne agissant pour le compte de celui-ci;
b)
la dénomination de l’actif;
c)
le volume, le cas échéant;
d)
le type d’ordre ou de transaction;
e)
le prix;
f)
pour les ordres, la date et l’heure exacte de transmission de l’ordre et le nom ou la dénomination de la personne à qui l’ordre a été transmis ou, pour les transactions, la date et l’heure exacte de la décision de négocier et de l’exécution de la transaction;
g)
le cas échéant, le nom de la personne transmettant l’ordre ou exécutant la transaction;
h)
le cas échéant, les motifs d’annulation de l’ordre;
i)
pour les transactions exécutées, l’identification de la contrepartie et du lieu d’exécution.
3. En ce qui concerne les opérations de portefeuille effectuées par le FIA en dehors d’un lieu d’exécution, l’enregistrement visé au paragraphe 1 comprend les informations suivantes:
a)
le nom ou la dénomination du FIA;
b)
les documents juridiques ou autres qui constituent la base de l’opération de portefeuille, et notamment l’accord tel qu’exécuté;
c)
le prix.
4. Aux fins des paragraphes 2 et 3, est également considéré(e) comme lieu d’exécution un internalisateur systématique au sens de l’article 4, paragraphe 1, point 7), de la directive 2004/39/CE, un marché réglementé au sens de l’article 4, paragraphe 1, point 14), de ladite directive, un système multilatéral de négociation au sens de l’article 4, paragraphe 1, point 15), de ladite directive, un teneur de marché au sens de l’article 4, paragraphe 1, point 8), de ladite directive, ou un fournisseur de liquidité ou une entité qui exerce dans un pays tiers des fonctions similaires aux fonctions assurées par l’un ou l’autre des lieux précités.
Article 65
Enregistrement des ordres de souscription et de remboursement
1. Le gestionnaire prend toutes les mesures raisonnables pour assurer l’enregistrement, dans les meilleurs délais après leur réception, des ordres de souscription au FIA et, le cas échéant, des ordres de remboursement.
2. Cet enregistrement contient les informations suivantes:
a)
le FIA concerné;
b)
la personne qui a donné ou transmis l’ordre;
c)
la personne qui a reçu l’ordre;
d)
la date et l’heure de l’ordre;
e)
les conditions et moyens de paiement;
f)
le type d’ordre;
g)
la date d’exécution de l’ordre;
h)
le nombre de parts ou d’actions souscrites ou remboursées, ou les montants équivalents;
i)
le prix de souscription ou, le cas échéant, de remboursement de chaque part ou action ou, le cas échéant, le montant des capitaux engagés et payés;
j)
la valeur totale de souscription ou de remboursement des parts ou actions;
k)
la valeur brute de l’ordre, frais de souscription inclus, ou le montant net après déduction des frais de remboursement.
Les informations visées aux points i), j) et k) sont enregistrées dès qu’elles sont disponibles.
Article 66
Conservation des enregistrements
1. Le gestionnaire veille à ce que tous les enregistrements requis en vertu des articles 64 et 65 soient conservés pendant cinq ans au moins.
Toutefois, les autorités compétentes peuvent exiger des gestionnaires qu’ils conservent tout ou partie de ces enregistrements pendant une période plus longue, selon la nature de l’actif ou de l’opération de portefeuille, si cela leur est indispensable pour exercer leurs fonctions de surveillance au titre de la directive 2011/61/UE.
2. En cas d’expiration de l’agrément d’un gestionnaire, les enregistrements sont conservés au moins jusqu’au terme de la période de cinq ans visée au paragraphe 1. Les autorités compétentes peuvent exiger qu’ils soient conservés pendant une période plus longue.
Si le gestionnaire transfère à un autre gestionnaire les responsabilités qu’il exerce en rapport avec un FIA, il veille à ce que ce gestionnaire ait accès aux enregistrements visés au paragraphe 1.
3. Les enregistrements sont conservés sur un support qui permet le stockage d’informations de telle façon qu’elles puissent être consultées ultérieurement par les autorités compétentes, et sous une forme et d’une manière telles que:
a)
les autorités compétentes peuvent y accéder facilement et reconstituer chaque étape essentielle du traitement de chaque opération de portefeuille;
b)
il est possible de vérifier aisément toute correction ou autre modification, ainsi que le contenu des enregistrements avant ces corrections ou modifications;
c)
aucune autre manipulation ou altération n’est possible.
SECTION 7
Évaluation
(article 19 de la directive 2011/61/UE)
Article 67
Politiques et procédures d’évaluation des actifs du FIA
1. Le gestionnaire établit, maintient opérationnelles, met en œuvre et réexamine, pour chaque FIA qu’il gère, des politiques et procédures écrites qui permettent un processus d’évaluation solide, transparent, complet et dûment documenté. Les politiques et les procédures d’évaluation abordent tous les aspects importants du processus d’évaluation pour le FIA concerné et des procédures et contrôles en la matière.
Sans préjudice des exigences prévues par le droit national et par les règles et documents constitutifs des FIA, le gestionnaire veille à ce que des méthodes d’évaluation justes, adéquates et transparentes soient appliquées pour les FIA qu’il gère. Les politiques d’évaluation déterminent les méthodes d’évaluation utilisées pour chaque type d’actifs dans lequel le FIA pourrait investir conformément au droit national applicable et à ses règles et documents constitutifs, tandis que les procédures mettent en œuvre ces méthodes. Le gestionnaire n’investit pas pour la première fois dans un type donné d’actifs avant qu’une ou plusieurs méthodes d’évaluation appropriées n’aient été déterminées pour ce type d’actifs précis.
Les politiques et procédures qui établissent les méthodes d’évaluation incluent des données, modèles et critères de sélection des sources de prix et de données de marché. Elles prévoient que les prix sont obtenus auprès de sources indépendantes chaque fois que cela est possible et approprié. Le processus de sélection d’une méthode donnée comprend une évaluation des méthodes disponibles, compte tenu de leur sensibilité aux modifications des variables et de la façon dont les différentes stratégies déterminent la valeur relative des actifs du portefeuille.
2. Les politiques d’évaluation définissent les obligations, les rôles et les responsabilités incombant à toutes les parties concernées par le processus d’évaluation, y compris les instances dirigeantes du gestionnaire. Les procédures d’évaluation traduisent l’organisation définie par ces politiques.
Les politiques et procédures d’évaluation abordent au moins les points suivants:
a)
la compétence et l’indépendance des membres du personnel qui réalisent effectivement l’évaluation des actifs;
b)
les stratégies d’investissement spécifiques du FIA et les actifs dans lesquels il pourrait investir;
c)
les contrôles appliqués à la sélection des données, sources et méthodes utilisées pour l’évaluation;
d)
les canaux d’intervention par paliers prévus pour remédier aux différences de valeur d’actifs;
e)
l’évaluation des ajustements éventuels liés à la taille et à la liquidité des positions ou, le cas échéant, à des changements dans les conditions de marché;
f)
le moment approprié de clôture des livres de comptes aux fins de l’évaluation;
g)
la fréquence appropriée d’évaluation des actifs.
3. Lorsqu’un expert externe en évaluation est désigné, les politiques et procédures d’évaluation instaurent un processus d’échange d’informations entre le gestionnaire et cet expert, pour veiller à ce que toutes les informations nécessaires à l’exécution de la tâche d’évaluation soient transmises.
Les politiques et procédures d’évaluation prévoient que le gestionnaire effectue un contrôle diligent des tiers désignés pour fournir des services d’évaluation, préalablement à leur mission puis de façon périodique.
4. Lorsque l’évaluation est réalisée par le gestionnaire lui-même, les politiques décrivent les mesures de protection mises en place pour garantir l’indépendance de la tâche d’évaluation sur le plan fonctionnel, conformément à l’article 19, paragraphe 4, point b), de la directive 2011/61/UE. Ces mesures de protection visent notamment à prévenir ou à limiter l’exercice par toute personne d’une influence inappropriée sur la façon dont une autre personne mène des activités d’évaluation.
Article 68
Utilisation de modèles pour l’évaluation des actifs
1. Si un modèle est utilisé pour l’évaluation des actifs d’un FIA, les politiques et procédures d’évaluation comportent une explication et une justification de ce modèle et de ses principales caractéristiques. Les raisons du choix de ce modèle, les données sous-jacentes, les hypothèses utilisées dans le modèle et les raisons justifiant leur choix ainsi que les limites de l’évaluation basée sur un modèle sont documentées de façon appropriée.
2. Les politiques et procédures d’évaluation prévoient que préalablement à son utilisation, le modèle est validé par une personne qui possède une expertise suffisante et n’a pas participé à sa construction. Le processus de validation est documenté de façon appropriée.
3. Le modèle est soumis à l’approbation préalable des instances dirigeantes du gestionnaire. Lorsque le modèle est utilisé par un gestionnaire qui exerce lui-même la fonction d’évaluation, l’approbation par les instances dirigeantes est sans préjudice du droit de l’autorité compétente d’exiger, en vertu de l’article 19, paragraphe 9, de la directive 2011/61/UE, que le modèle soit vérifié par un expert externe en évaluation ou par un contrôleur des comptes.
Article 69
Application cohérente des politiques et procédures d’évaluation
1. Le gestionnaire veille à ce que les politiques et procédures d’évaluation ainsi que les méthodes d’évaluation choisies soient appliquées de manière cohérente.
2. Les politiques et procédures d’évaluation et les méthodes choisies s’appliquent à tous les actifs d’un FIA, compte tenu de la stratégie d’investissement, du type d’actif et, le cas échéant, de l’existence de différents experts externes en évaluation.
3. Lorsque aucune mise à jour n’est requise, les politiques et procédures sont appliquées de façon cohérente dans le temps et les sources et règles utilisées pour l’évaluation restent cohérentes.
4. Les procédures d’évaluation et les méthodes choisies s’appliquent de façon cohérente à tous les FIA gérés par un même gestionnaire, compte tenu des stratégies d’investissement, des types d’actifs détenus par les FIA et, le cas échéant, de l’existence de différents experts externes en évaluation.
Article 70
Réexamen périodique des politiques et procédures d’évaluation
1. Les politiques d’évaluation prévoient un réexamen périodique des politiques et procédures, y compris des méthodes d’évaluation. Ce réexamen est effectué au moins une fois par an et avant que le FIA ne se lance dans une nouvelle stratégie d’investissement ou n’investisse dans un nouveau type d’actif non couvert par la politique d’évaluation en vigueur.
2. Les politiques et procédures d’évaluation décrivent comment et dans quelles circonstances il convient de modifier les politiques d’évaluation, y compris les méthodes d’évaluation. Les recommandations de modification des politiques et procédures sont adressées aux instances dirigeantes, par lesquelles tout changement doit être examiné et approuvé.
3. La fonction de gestion des risques visée à l’article 38 examine les politiques et procédures adoptées pour l’évaluation des actifs et, le cas échéant, apporte l’aide nécessaire en la matière.
Article 71
Réexamen de valeurs d’actifs
1. Le gestionnaire veille à ce que tous les actifs détenus par le FIA soient évalués correctement, à leur juste valeur. Le gestionnaire consigne par écrit, pour chaque type d’actifs, les modalités selon lesquelles il détermine si chaque actif est évalué correctement et à sa juste valeur. Le gestionnaire est en mesure de démontrer, à tout moment, que les portefeuilles des FIA qu’il gère sont évalués correctement.
2. Les politiques et procédures d’évaluation prévoient un processus de réexamen de la valeur d’actifs lorsqu’il existe un risque significatif d’évaluation incorrecte, c’est-à-dire notamment dans les cas suivants:
a)
l’évaluation est fondée sur des prix qui ne peuvent être obtenus qu’auprès d’une seule contrepartie ou d’un seul courtier;
b)
l’évaluation est fondée sur des prix de marché non liquides;
c)
l’évaluation est influencée par des parties liées au gestionnaire;
d)
l’évaluation est influencée par d’autres entités qui pourraient avoir un intérêt financier dans la performance du FIA;
e)
l’évaluation est fondée sur des prix fournis par la contrepartie qui est l’initiateur de l’instrument, en particulier lorsqu’elle finance aussi la position du FIA sur cet instrument;
f)
l’évaluation est influencée par une ou plusieurs personnes appartenant au gestionnaire.
3. Les politiques et procédures d’évaluation décrivent le processus de réexamen, qui comprend des vérifications et contrôles suffisants et appropriés portant sur le caractère raisonnable de chaque évaluation. Le caractère raisonnable est évalué en fonction de l’existence d’un degré d’objectivité approprié. Les vérifications et contrôles comprennent au moins:
a)
la vérification des valeurs par une comparaison entre prix obtenus auprès des contreparties et une comparaison des prix au fil du temps;
b)
la validation des valeurs par comparaison des prix réalisés avec des valeurs comptables récentes;
c)
l’examen de la réputation, de la cohérence et de la qualité de la source de l’évaluation;
d)
une comparaison avec des valeurs générées par un tiers;
e)
un examen et une compilation des dérogations;
f)
une recherche et une mise en évidence de toute différence qui semble inhabituelle ou varie selon le critère d’évaluation établi pour le type d’actifs en question;
g)
une recherche de prix caducs et de paramètres implicites;
h)
une comparaison avec les prix de tous les actifs liés ou de leurs couvertures;
i)
un examen des données utilisées pour la formation des prix sur la base d’un modèle, en particulier celles auxquelles le prix obtenu avec le modèle montre une sensibilité importante.
4. Les politiques et procédures d’évaluation comportent des mesures d’intervention par paliers pour remédier aux différences ou aux autres problèmes d’évaluation des actifs.
Article 72
Calcul de la valeur nette d’inventaire par part ou action
1. Le gestionnaire veille à ce que, pour chaque FIA qu’il gère, la valeur nette d’inventaire par part ou action soit calculée lors de chaque émission, souscription, remboursement ou annulation de parts ou d’actions, et en tout cas une fois par an.
2. Le gestionnaire veille à ce que les procédures et la méthode prévues pour le calcul de la valeur nette d’inventaire par part ou action soient intégralement consignées par écrit. Les procédures et méthodes de calcul, ainsi que leur application, font l’objet d’une vérification régulière par le gestionnaire, en fonction de laquelle les documents écrits sont modifiés.
3. Le gestionnaire veille à ce que des procédures correctrices soient en place pour remédier, le cas échéant, à un calcul incorrect de la valeur nette d’inventaire.
4. Le gestionnaire veille à ce que le nombre de parts ou d’actions émises fasse l’objet d’une vérification régulière, d’une fréquence au moins égale à celle du calcul du prix de la part ou de l’action.
Article 73
Garanties professionnelles
1. L’expert externe en évaluation fournit, sur demande, des garanties professionnelles démontrant qu’il est en mesure d’exercer la fonction d’évaluation. L’expert externe en évaluation fournit les garanties professionnelles sous forme écrite.
2. Les garanties professionnelles attestent les qualifications et aptitudes de l’expert externe lui permettant de réaliser une évaluation correcte et indépendante, et à tout le moins:
a)
qu’il possède des ressources humaines et techniques suffisantes;
b)
que ses procédures sont adéquates et garantissent une évaluation correcte et indépendante;
c)
qu’il a une connaissance et une compréhension adéquates de la stratégie d’investissement du FIA et des actifs qu’il est appelé à évaluer;
d)
qu’il jouit d’une réputation suffisamment bonne et d’une expérience suffisante de l’évaluation.
3. Lorsque l’expert externe en évaluation est soumis à l’obligation d’enregistrement professionnel auprès de l’autorité compétente ou d’une autre entité de l’État dans lequel il est établi, les garanties professionnelles contiennent le nom de cette autorité ou entité et ses coordonnées utiles. Les garanties professionnelles indiquent clairement les dispositions législatives ou réglementaires, ou les règles de conduite professionnelle, auxquelles est soumis l’expert externe en évaluation.
Article 74
Fréquence de l’évaluation des actifs détenus par des FIA de type ouvert
1. L’évaluation des instruments financiers détenus par un FIA de type ouvert est réalisée chaque fois que la valeur nette d’inventaire par part ou par action est calculée en vertu de l’article 72, paragraphe 1.
2. L’évaluation des autres actifs détenus par des FIA de type ouvert est réalisée une fois par an au moins, et chaque fois qu’il existe des éléments de preuve indiquant que la valeur déterminée en dernier lieu n’est plus juste ou correcte.
SECTION 8
Délégation des fonctions de gestionnaire
(article 20, paragraphes 1, 2, 4 et 5, de la directive 2011/61/UE)
Article 75
Principes généraux
Lorsqu’il délègue l’exercice d’une ou plusieurs fonctions pour son compte, le gestionnaire respecte notamment les principes généraux suivants:
a)
la structure de délégation ne permet pas de contourner les responsabilités du gestionnaire;
b)
la délégation n’entraîne pas de modification des obligations du gestionnaire envers le FIA et ses investisseurs;
c)
il n’est pas porté atteinte aux conditions que doit respecter le gestionnaire pour être autorisé à exercer des activités conformément à la directive 2011/61/UE;
d)
la délégation revêt la forme d’un accord écrit entre le gestionnaire et le délégataire;
e)
le gestionnaire veille à ce que le délégataire exerce les fonctions déléguées de façon efficace et conforme à la législation en vigueur et aux exigences réglementaires; il doit mettre en place des méthodes et des procédures pour examiner en permanence les services fournis par le délégataire. Le gestionnaire prend des mesures appropriées s’il apparaît que le délégataire ne peut pas s’acquitter de ses tâches de manière efficace ou conforme à la législation en vigueur et aux exigences réglementaires;
f)
le gestionnaire surveille efficacement les fonctions déléguées et gère les risques liés à la délégation. À ces fins, il dispose en permanence de l’expertise et des ressources suffisantes pour surveiller les fonctions déléguées. Le gestionnaire inscrit dans l’accord son droit d’information, d’inspection, d’admission et d’accès, ainsi que son droit de donner des instructions au délégataire et d’exercer un suivi à son égard. Le gestionnaire veille également à ce que le délégataire assure une surveillance appropriée de l’exercice des fonctions déléguées et gère de façon adéquate les risques liés à la délégation;
g)
le gestionnaire veille à ce que la continuité et la qualité des fonctions déléguées ou de l’exercice délégué de fonctions soient maintenues y compris si la délégation prend fin, soit en transférant les fonctions déléguées ou l’exercice délégué de fonctions à une autre tierce partie, soit en s’acquittant lui-même de ces fonctions ou de cet exercice;
h)
les droits et obligations respectifs du gestionnaire et du délégataire sont définis clairement et inscrits dans l’accord. En particulier, le gestionnaire veille à ce que le contrat garantisse son droit de donner des instructions et son droit de résiliation, son droit à l’information et ses droits d’inspection et d’accès aux livres comptables et aux locaux. L’accord établit qu’une sous-délégation ne peut avoir lieu qu’avec le consentement du gestionnaire;
i)
lorsqu’elle concerne la gestion de portefeuilles, la délégation est conforme à la politique d’investissement du FIA. Le délégataire reçoit des instructions du gestionnaire quant à la mise en œuvre de la politique d’investissement, et le gestionnaire contrôle le respect de ces instructions en permanence;
j)
le gestionnaire veille à ce que le délégataire l’informe de toute évolution qui pourrait avoir une incidence substantielle sur son aptitude à exercer les fonctions déléguées avec efficacité et dans le respect de la législation en vigueur et des exigences réglementaires;
k)
le gestionnaire veille à ce que le délégataire protège toute information confidentielle relative au gestionnaire, au FIA concerné par la délégation ou aux investisseurs de ce FIA;
l)
le gestionnaire veille à ce que le délégataire établisse, mette en œuvre et maintienne opérationnel, compte tenu des types de fonctions déléguées, un plan d’urgence prévoyant le rétablissement de l’activité en cas de sinistre et un contrôle périodique des capacités de sauvegarde.
Article 76
Raisons objectives justifiant la délégation
1. Le gestionnaire communique aux autorités compétentes les raisons objectives qui motivent la délégation; celles-ci sont décrites, expliquées et justifiées en détail. Pour déterminer si l’ensemble de la structure de délégation est motivée objectivement au sens de l’article 20, paragraphe 1, point a), de la directive 2011/61/UE, il est tenu compte des critères suivants:
a)
optimalisation des fonctions et des processus d’entreprise;
b)
réalisation d’économies;
c)
expertise du délégataire en matière d’administration ou de marchés ou investissements spécifiques;
d)
accès du délégataire aux capacités mondiales de négociation.
2. À la demande des autorités compétentes, le gestionnaire fournit des explications supplémentaires et des documents prouvant que l’ensemble de sa structure de délégation est motivée objectivement.
Article 77
Caractéristiques du délégataire
1. Le délégataire dispose de ressources suffisantes et emploie un personnel suffisamment nombreux disposant des compétences, des connaissances et de l’expertise requises pour s’acquitter correctement des tâches qui lui sont déléguées, et dispose d’une structure organisationnelle appropriée qui concourt à l’exécution des tâches déléguées.
2. Les personnes qui dirigent de fait les activités déléguées par le gestionnaire disposent d’une expérience suffisante, des connaissances théoriques appropriées et de l’expérience pratique qui convient au regard des fonctions concernées. Leur formation professionnelle et la nature des fonctions qu’elles ont exercées dans le passé sont adaptées à la conduite des activités.
3. Les personnes qui dirigent de fait les activités du délégataire ne sont pas considérées comme ayant une réputation suffisamment bonne si elles ont des antécédents négatifs pertinents tant pour l’évaluation de leur bonne réputation que pour la bonne exécution des tâches déléguées, ou s’il existe d’autres informations pertinentes dommageables pour leur réputation. Un antécédent négatif peut consister, entre autres choses, en une infraction pénale, une procédure judiciaire ou une sanction administrative en rapport avec les tâches déléguées à exécuter. Une attention spéciale est apportée aux infractions liées aux activités financières, y compris, mais non exclusivement, au non-respect des obligations en matière de prévention du blanchiment de capitaux, de l’escroquerie, de la fraude ou de la criminalité financière, de la faillite ou de l’insolvabilité. Les autres informations pertinentes sont notamment celles qui indiquent que la personne en question n’est pas fiable ou honnête.
Lorsque le délégataire est soumis à la régulation dans l’Union pour ses services professionnels, les critères visés au premier alinéa sont réputés être satisfaits, sauf preuve du contraire, lorsque l’autorité de surveillance concernée a examiné le respect des critères d’honorabilité dans le cadre de la procédure d’agrément.
Article 78
Délégation de la gestion de portefeuilles ou de la gestion des risques
1. Le présent article s’applique en cas de délégation de la gestion de portefeuilles ou de la gestion des risques.
2. Aux fins de l’article 20, paragraphe 1, point c), de la directive 2011/61/UE, les entités suivantes sont réputées être agréées ou enregistrées aux fins de la gestion d’actifs et soumises à une surveillance:
a)
les sociétés de gestion agréées au titre de la directive 2009/65/CE;
b)
les entreprises d’investissement agréées au titre de la directive 2004/39/CE pour fournir des services de gestion de portefeuilles;
c)
les établissements de crédit agréés au titre de la directive 2006/48/CE et autorisés à exercer la gestion de portefeuilles au titre de la directive 2004/39/CE;
d)
les gestionnaires externes agréés au titre de la directive 2011/61/UE;
e)
les entités de pays tiers agréées ou enregistrées aux fins de la gestion d’actifs et soumises effectivement à la surveillance d’une autorité compétente de leur pays d’origine.
3. Lorsque la délégation est conférée à une entreprise d’un pays tiers, les conditions suivantes doivent être respectées, conformément à l’article 20, paragraphe 1, point d), de la directive 2011/61/UE:
a)
il existe un accord écrit entre les autorités compétentes de l’État membre d’origine du gestionnaire et les autorités de surveillance de ladite entreprise;
b)
en ce qui concerne ladite entreprise, l’accord visé au point a) permet aux autorités compétentes:
i)
d’obtenir sur demande les informations pertinentes nécessaires à l’accomplissement de leurs tâches de surveillance en vertu de la directive 2011/61/UE;
ii)
d’accéder aux documents utiles pour l’exécution de leurs missions de surveillance qui sont conservés dans le pays tiers;
iii)
de procéder à des inspections sur place dans les locaux de l’entreprise à laquelle des fonctions ont été déléguées. Les procédures concrètes relatives aux inspections sur place sont décrites en détail dans l’accord écrit;
iv)
d’obtenir dès que possible, de la part de l’autorité de surveillance du pays tiers, les informations nécessaires à des enquêtes sur le non-respect apparent des dispositions de la directive 2011/61/UE et de ses mesures d’exécution;
v)
coopérer pour faire appliquer le droit, dans le respect de la législation nationale et internationale applicable à l’autorité de surveillance du pays tiers et aux autorités compétentes dans l’Union européenne, en cas de non-observation des dispositions de la directive 2011/61/UE, de ses mesures d’exécution ou de la législation nationale en vigueur.
Article 79
Surveillance efficace
Une délégation est réputée empêcher la surveillance efficace du gestionnaire si:
a)
le gestionnaire, ses contrôleurs des comptes et les autorités compétentes n’ont pas effectivement accès aux données relatives aux fonctions déléguées ni aux locaux professionnels du délégataire, ou les autorités compétentes ne sont pas en mesure d’exercer ces droits d’accès;
b)
le délégataire ne coopère pas avec les autorités compétentes du gestionnaire au sujet des fonctions déléguées;
c)
le gestionnaire ne met pas à disposition, sur demande des autorités compétentes, toutes les informations nécessaires pour permettre à ces autorités de surveiller la conformité de l’exercice des fonctions déléguées aux dispositions de la directive 2011/61/UE et de ses mesures d’exécution.
Article 80
Conflits d’intérêts
1. Aux fins de l’article 20, paragraphe 2, point b), de la directive 2011/61/UE, les critères permettant d’évaluer si une délégation engendre ou non un conflit avec les intérêts du gestionnaire ou des investisseurs du FIA sont, au moins, les suivants:
a)
lorsque le gestionnaire et le délégataire sont membres d’un même groupe ou ont une relation contractuelle de quelque autre nature, la mesure dans laquelle le délégataire contrôle le gestionnaire ou a la faculté d’influencer ses actions;
b)
lorsque le délégataire et un investisseur du FIA concerné sont membres d’un même groupe ou ont une relation contractuelle de quelque autre nature, la mesure dans laquelle cet investisseur contrôle le délégataire ou a la faculté d’influencer ses actions;
c)
la probabilité que le délégataire réalise un gain financier ou évite une perte financière aux dépens du FIA ou de ses investisseurs;
d)
la probabilité que le délégataire ait un intérêt dans le résultat d’un service fourni au gestionnaire ou au FIA ou d’une activité exercée à leur bénéfice;
e)
la probabilité que le délégataire soit incité, pour des raisons financières ou autres, à privilégier les intérêts d’un autre client par rapport à ceux du FIA ou des investisseurs du FIA;
f)
la probabilité que le délégataire reçoive ou s’apprête à recevoir, d’une personne autre que le gestionnaire, un avantage en relation avec les activités de gestion de portefeuilles collectifs exercées au bénéfice du gestionnaire ou des FIA gérés par ce dernier, sous la forme de numéraire, de biens ou de services autres que la commission ou les frais normalement facturés pour cela.
2. La fonction de gestion de portefeuilles ou la fonction de gestion des risques peut uniquement être considérée comme séparée sur le plan fonctionnel et hiérarchique des autres tâches potentiellement incompatibles si les conditions suivantes sont remplies:
a)
les personnes qui exécutent des tâches de gestion de portefeuilles n’exécutent pas de tâches potentiellement incompatibles telles que des tâches de contrôle;
b)
les personnes qui exécutent des tâches de gestion des risques n’exécutent pas de tâches potentiellement incompatibles telles que des tâches opérationnelles;
c)
les personnes qui exercent la fonction de gestion des risques ne sont pas sous la supervision de personnes responsables de l’exécution de tâches opérationnelles;
d)
la séparation est garantie dans toute la structure hiérarchique du délégataire, jusqu’à son organe directeur, et fait l’objet d’examens par ledit organe, ainsi que par la fonction de surveillance du délégataire si elle existe.
3. Les conflits d’intérêt potentiels sont réputés correctement identifiés, gérés, suivis et signalés aux investisseurs du FIA uniquement si:
a)
le gestionnaire veille à ce que le délégataire prenne toutes les mesures raisonnables pour identifier, gérer et suivre les conflits d’intérêts potentiels qui pourraient survenir entre lui-même et le gestionnaire, le FIA ou les investisseurs du FIA. Le gestionnaire veille à ce que le délégataire dispose de procédures correspondant à celles requises aux articles 31 à 34;
b)
le gestionnaire veille à ce que le délégataire informe le gestionnaire des conflits d’intérêt potentiels ainsi que des procédures et mesures qu’il va mettre en place pour les gérer; le gestionnaire en informe le FIA et les investisseurs du FIA conformément à l’article 36.
Article 81
Sous-délégation - consentement et notification
1. Une sous-délégation prend effet si le gestionnaire y consent par écrit.
Un consentement général donné préalablement par le gestionnaire n’est pas réputé constituer un accord au sens de l’article 20, paragraphe 4, point a), de la directive 2011/61/UE.
2. Aux fins de l’article 20, paragraphe 4, point b), de la directive 2011/61/UE, la notification mentionne les coordonnées du délégataire et du sous-délégataire, le nom de l’autorité compétente auprès de laquelle le sous-délégataire est agréé ou enregistré, les fonctions subdéléguées, les FIA concernés par la sous-délégation, une copie de l’accord écrit du gestionnaire et la date prévue de prise d’effet de la sous-délégation.
Article 82
Sociétés boîte aux lettres et gestionnaires ne pouvant plus être considérés comme gérant un FIA
1. Le gestionnaire est réputé être une société boîte aux lettres et n’est plus considéré comme le gestionnaire du FIA si au moins l’une des situations suivantes se présente:
a)
le gestionnaire ne possède plus l’expertise ni les ressources nécessaires pour surveiller effectivement les tâches déléguées et gérer les risques liés à la délégation;
b)
le gestionnaire n’a plus le pouvoir de prendre des décisions sur les aspects essentiels relevant de la responsabilité des instances dirigeantes, ou n’a plus le pouvoir d’exercer des fonctions de direction concernant en particulier la mise en œuvre de la politique d’investissement générale et des stratégies d’investissement;
c)
le gestionnaire perd ses droits contractuels à l’information, d’inspection ou d’accès ou son droit de donner des instructions à ses délégataires, ou l’exercice de ces droits devient impossible en pratique;
d)
le gestionnaire délègue l’exercice de fonctions de gestion des investissements à un point tel que les fonctions déléguées excèdent substantiellement les fonctions qu’il exerce lui-même. Lorsqu’elles évaluent l’ampleur de la délégation, les autorités compétentes prennent en considération l’ensemble de la structure de délégation en tenant compte non seulement des actifs gérés par délégation, mais aussi des critères qualitatifs suivants:
i)
les types d’actifs dans lesquels le FIA, ou le gestionnaire agissant pour le compte du FIA, est investi, et l’importance des actifs gérés par délégation pour le profil de risque et de rendement du FIA,
ii)
l’importance des actifs gérés par délégation pour la réalisation des objectifs d’investissement du FIA,
iii)
la répartition géographique et sectorielle des investissements du FIA,
iv)
le profil de risque du FIA,
v)
le type de stratégies d’investissement mené par le FIA ou le gestionnaire agissant pour le compte du FIA,
vi)
les types de tâches délégués ou, au contraire, conservés, et
vii)
la configuration des délégataires et de leurs sous-délégataires, leur zone d’activité et leur structure sociale, et si la délégation est ou non conférée à une entité appartenant au même groupe que le gestionnaire.
2. La Commission assure le suivi de l’application du présent article, à la lumière de l’évolution des marchés. Elle réexamine la situation après deux ans et, si nécessaire, prend des mesures appropriées pour préciser davantage les conditions dans lequelles le gestionnaire est réputé avoir délégué ses fonctions dans une mesure telle qu’il devient une société boîte aux lettres et ne peut plus être considéré comme le gestionnaire du FIA.
3. L’AEMF peut publier des orientations pour garantir une évaluation cohérente des structures de délégation dans toute l’Union.
CHAPITRE IV
DÉPOSITAIRE
SECTION 1
Conditions particulières du contrat écrit
(article 21, paragraphe 2, de la directive 2011/61/UE)
Article 83
Conditions particulières du contrat
1. Un contrat en vertu duquel le dépositaire est désigné conformément à l’article 21, paragraphe 2, de la directive 2011/61/UE, est établi entre, d’une part, le dépositaire et, d’autre part, le gestionnaire et/ou le FIA; il comporte au moins les éléments suivants:
a)
une description des services à fournir par le dépositaire et des procédures à adopter pour chaque type d’actifs dans lesquels le FIA pourrait investir et qui seraient ensuite confiés au dépositaire;
b)
une description de la manière dont les fonctions de garde et de surveillance seront exercées, en fonction des types d’actifs et des régions géographiques dans lesquels le FIA prévoit d’investir. En ce qui concerne les fonctions de conservation, la description comprend des listes de pays et les procédures permettant l’ajout et, le cas échéant, le retrait de pays de cette liste. Ces éléments sont compatibles avec les informations qui figurent dans le règlement du FIA, dans ses instruments constitutifs et dans ses documents d’offre concernant les actifs dans lesquels il peut investir;
c)
une déclaration indiquant que la responsabilité du dépositaire n’est pas modifiée en cas de délégation des fonctions de conservation, sauf si le dépositaire s’est déchargé lui-même de sa responsabilité conformément à l’article 21, paragraphe 13 ou 14, de la directive 2011/61/UE;
d)
la durée de validité et les conditions de modification et de résiliation du contrat, y compris les situations qui pourraient entraîner la résiliation du contrat et les détails de la procédure de résiliation, ainsi que, le cas échéant, les procédures à respecter par le dépositaire pour transmettre toutes les informations pertinentes à son successeur;
e)
les obligations de confidentialité applicables aux parties, conformément aux lois et règlements pertinents. Ces obligations n’empêchent pas les autorités compétentes d’accéder aux documents et aux informations nécessaires;
f)
les moyens et les procédures utilisés par le dépositaire pour transmettre au gestionnaire ou au FIA toutes les informations dont celui-ci a besoin pour s’acquitter de ses missions, y compris l’exercice des droits rattachés aux actifs, et pour permettre au gestionnaire et au FIA de disposer, en temps utile, d’une vue d’ensemble exacte des comptes de ce dernier;
g)
les moyens et les procédures utilisés par le gestionnaire ou le FIA pour transmettre au dépositaire toutes les informations dont celui-ci a besoin pour s’acquitter de ses missions, ou faire en sorte qu’il y ait accès; il s’agit entre autres des procédures visant à ce que le dépositaire reçoive les informations nécessaires des tiers désignés par le FIA ou le gestionnaire;
h)
des informations indiquant si le dépositaire, ou un tiers auquel les fonctions de garde sont déléguées conformément à l’article 21, paragraphe 11, de la directive 2011/61/UE, peut ou non réemployer les actifs qui lui ont été confiés, ainsi que, dans l’affirmative, les conditions applicables à ce réemploi;
i)
les procédures à suivre lorsqu’une modification du règlement, des documents constitutifs ou des documents d’offre du FIA est envisagée, avec une description détaillée des situations dans lesquelles le dépositaire doit être informé ou doit donner son accord préalable à la modification;
j)
les obligations d’échange d’informations entre, d’une part, le FIA, le gestionnaire ou un tiers agissant pour le compte de l’un ou de l’autre et, d’autre part, le dépositaire, en ce qui concerne la vente, la souscription, le remboursement, l’émission, l’annulation et le rachat de parts ou d’actions du FIA;
k)
les obligations d’échange d’informations entre, d’une part, le FIA, le gestionnaire, un tiers agissant pour le compte de l’un ou de l’autre et, d’autre part, le dépositaire, en ce qui concerne l’exercice de la fonction de surveillance et de contrôle du dépositaire;
l)
si les parties au contrat envisagent de désigner des tiers pour s’acquitter d’une partie de leurs missions respectives, un engagement de communiquer régulièrement les coordonnées de tout tiers désigné et, sur demande, les critères utilisés pour sélectionner ce dernier et les mesures envisagées pour assurer le suivi de ses activités;
m)
des informations sur les tâches et les responsabilités des parties au contrat en ce qui concerne les obligations en matière de prévention du blanchiment de capitaux et du financement du terrorisme;
n)
des informations sur tous les comptes de liquidités ouverts au nom du FIA ou au nom du gestionnaire agissant pour le compte du FIA et les procédures visant à ce que le dépositaire soit informé lors de toute ouverture d’un nouveau compte au nom du FIA ou au nom du gestionnaire agissant pour le compte du FIA;
o)
le détail des procédures d’intervention par paliers du dépositaire, y compris l’identité des personnes travaillant pour le FIA ou le gestionnaire que le dépositaire doit joindre lorsqu’il lance une telle procédure;
p)
l’engagement du dépositaire d’informer le gestionnaire s’il se rend compte que la ségrégation des actifs n’est pas ou plus suffisante pour garantir la protection contre l’insolvabilité d’un tiers à laquelle les fonctions de garde sont déléguées conformément à l’article 21, paragraphe 11, de la directive 2011/61/UE sur un territoire donné;
q)
les procédures visant à ce que le dépositaire, en ce qui concerne ses fonctions, puisse s’informer de la manière dont le gestionnaire ou le FIA mène ses activités et évaluer la qualité des informations obtenues, notamment par un droit d’accès aux livres comptables du FIA ou du gestionnaire ou par des visites sur place;
r)
les procédures visant à ce que le gestionnaire ou le FIA puisse examiner les résultats du dépositaire par rapport à ses obligations contractuelles.
2. Les moyens et procédures visés aux points a) à r) sont décrits en détail dans le contrat de désignation du dépositaire ou dans ses avenants ultérieurs éventuels.
3. Le contrat de désignation du dépositaire et les avenants ultérieurs visés au paragraphe 2 sont établis par écrit.
4. Les parties peuvent convenir de transmettre électroniquement tout ou partie des informations qu’elles se communiquent, à condition que ces informations soient dûment enregistrées.
5. Sauf disposition contraire du droit national, il n’est pas obligatoire de conclure un accord écrit distinct pour chaque FIA; le gestionnaire et le dépositaire ont la possibilité de conclure un accord-cadre énumérant les FIA gérés par ledit gestionnaire auxquels l’accord s’applique.
6. Le droit national applicable au contrat de désignation du dépositaire et à tout accord ultérieur est précisé.
SECTION 2
Critères généraux d’évaluation de la réglementation prudentielle et de la surveillance applicables aux dépositaires établis dans un pays tiers
[article 21, paragraphe 6, point b), de la directive 2011/61/UE]
Article 84
Critères d’évaluation de la réglementation prudentielle et de la surveillance applicables à un dépositaire établi dans un pays tiers
Aux fins de l’article 21, paragraphe 6, point b), de la directive 2011/61/UE, l’efficacité de la réglementation prudentielle et de la surveillance applicables au dépositaire établi dans un pays tiers, leur équivalence au droit de l’Union sur le plan des effets produits et leur application effective sont évaluées par rapport aux critères suivants:
a)
le dépositaire est soumis à un agrément et à une surveillance continue par une autorité compétente publique dotée de ressources suffisantes pour mener à bien ses tâches;
b)
la législation du pays tiers prévoit, pour l’agrément en tant que dépositaire, des critères qui produisent les mêmes effets que ceux prévus pour l’accès à l’activité des établissements de crédit ou des entreprises d’investissement dans l’Union;
c)
les exigences de fonds propres imposées au dépositaire établi dans le pays tiers produisent les mêmes effets que celles applicables dans l’Union, selon que le dépositaire est de la même nature qu’un établissement de crédit ou qu’une entreprise d’investissement de l’Union;
d)
les conditions d’exercice applicables à un dépositaire dans le pays tiers produisent les mêmes effets que celles applicables, selon la nature du dépositaire, aux établissements de crédit ou aux entreprises d’investissement dans l’Union;
e)
les dispositions de la législation du pays tiers concernant l’exercice des fonctions spécifiques de dépositaire de FIA produisent les mêmes effets que les dispositions de l’article 21, paragraphes 7 à 15, de la directive 2011/61/UE, de ses mesures d’exécution et du droit national applicable;
f)
le droit du pays tiers prévoit l’application de mesures d’application suffisamment dissuasives en cas de non-respect, par le dépositaire, des exigences et conditions visées aux points a) à e).
SECTION 3
Fonctions du dépositaire, devoirs de diligence et obligation de ségrégation
[article 21, paragraphes 7 à 9, et article 21, paragraphe 11, point c), et point d) iii), de la directive 2011/61/UE]
Article 85
Suivi des liquidités - Exigences générales
1. Lorsqu’un compte de liquidités est détenu ou ouvert auprès d’une entité visée à l’article 21, paragraphe 7, de la directive 2011/61/UE au nom du FIA, au nom du gestionnaire agissant pour le compte du FIA ou au nom du dépositaire agissant pour le compte du FIA, le gestionnaire veille à ce que le dépositaire reçoive, dès le début de ses fonctions et en permanence, toutes les informations nécessaires au respect de ses obligations.
2. Pour que le dépositaire ait accès à toutes les informations concernant les comptes de liquidités du FIA et ait une vue d’ensemble claire de tous les flux de liquidités du FIA, il est informé, au moins, des éléments suivants:
a)
lors de sa désignation, de l’existence de tout compte de liquidités ouvert au nom du FIA, ou au nom du gestionnaire agissant pour le compte du FIA;
b)
de l’ouverture de tout nouveau compte de liquidités par le FIA ou par le gestionnaire agissant pour le compte du FIA;
c)
de toutes les données relatives aux comptes de liquidités ouverts auprès d’entités tierces, directement par ces entités.
Article 86
Suivi des flux de liquidités du FIA
Le dépositaire garantit un suivi efficace et adéquat des flux de liquidités du FIA, notamment, au moins, par les actions suivantes:
a)
il veille à ce que les liquidités du FIA soient comptabilisées, sur les marchés pertinents sur lesquels des comptes de liquidités sont exigés aux fins des opérations du FIA, sur des comptes ouverts auprès d’entités visées à l’article 18, paragraphe 1, points a), b) et c), de la directive 2006/73/CE et soumises à une réglementation et une surveillance prudentielles qui produisent les mêmes effets que le droit de l’Union et sont effectivement appliquées, dans le respect des principes énoncés à l’article 16 de la directive 2006/73/CE;
b)
il met en œuvre des procédures efficaces et adéquates pour effectuer le rapprochement de tous les mouvements de liquidités, au moins quotidiennement ou, si les mouvements de liquidités sont peu fréquents, lors de chaque mouvement;
c)
il met en œuvre des procédures appropriées pour détecter, à la clôture du jour ouvrable, les flux de liquidités importants, et en particulier ceux qui pourraient ne pas correspondre aux activités du FIA;
d)
il examine périodiquement si ces procédures sont appropriées, notamment en réexaminant entièrement le processus de rapprochement au moins une fois par an et en veillant à ce que les comptes de liquidités ouverts au nom du FIA, au nom du gestionnaire agissant pour le compte du FIA ou au nom du dépositaire agissant pour le compte du FIA soient intégrés dans ce processus;
e)
il assure le suivi continu des résultats du rapprochement et des mesures prises lorsque des disparités sont détectées dans le cadre de ces procédures; il informe le gestionnaire si une irrégularité n’a pas été rectifiée dans les meilleurs délais et informe également les autorités compétentes si la situation ne peut pas être clarifiée ou rectifiée;
f)
il vérifie la correspondance des positions de liquidités entre ses propres registres et ceux du gestionnaire. Le gestionnaire veille à ce que toutes les instructions et informations liées à un compte de liquidités ouvert auprès d’un tiers soient transmises au dépositaire, de façon que ce dernier soit en mesure de mener à bien sa propre procédure de rapprochement.
Article 87
Obligations liées aux souscriptions
Le gestionnaire veille à ce que le dépositaire reçoive les informations relatives aux paiements effectués par les investisseurs ou pour leur compte lors de la souscription de parts ou d’actions d’un FIA à la clôture de chaque jour ouvrable lors duquel le gestionnaire, le FIA ou tout tiers agissant pour son compte, par exemple un agent de transfert, reçoit de tels paiements ou un ordre d’un investisseur. Le gestionnaire veille à ce que le dépositaire reçoive toutes les autres informations pertinentes dont il a besoin pour s’assurer que les paiements sont ensuite comptabilisés sur des comptes de liquidités ouverts au nom du FIA, au nom du gestionnaire pour le compte du FIA ou au nom du dépositaire, conformément aux dispositions de l’article 21, paragraphe 7, de la directive 2011/61/UE.
Article 88
Instruments financiers à conserver
1. Les instruments financiers appartenant au FIA ou au gestionnaire agissant pour le compte du FIA et qui ne peuvent pas être livrés physiquement au dépositaire entrent dans le champ d’application des fonctions de conservation du dépositaire lorsque toutes les conditions suivantes sont remplies:
a)
il s’agit de valeurs mobilières, y compris celles qui comportent un dérivé comme visées à l’article 51, paragraphe 3, dernier alinéa, de la directive 2009/65/CE et à l’article 10 de la directive 2007/16/CE de la Commission (11), d’instruments du marché monétaire ou de parts d’organismes de placement collectif;
b)
ils peuvent être enregistrés ou détenus dans un compte directement ou indirectement au nom du dépositaire.
2. Les instruments financiers qui, conformément au droit national applicable, sont seulement enregistrés directement au nom du FIA auprès de l’émetteur lui-même ou de son agent, par exemple un teneur de registre ou un agent de transfert, ne peuvent pas être conservés.
3. Les instruments financiers appartenant au FIA ou au gestionnaire agissant pour le compte du FIA et qui peuvent être livrés physiquement au dépositaire entrent toujours dans le champ d’application des fonctions de conservation du dépositaire.
Article 89
Obligations de garde pour les actifs conservés
1. Afin de se conformer aux obligations prévues à l’article 21, paragraphe 8, point a), de la directive 2011/61/UE en ce qui concerne les instruments financiers dont la conservation est assurée, le dépositaire fait en sorte, au moins, que:
a)
les instruments financiers soient correctement enregistrés conformément à l’article 21, paragraphe 8, point a) ii), de la directive 2011/61/UE;
b)
les registres et les comptes ségrégués soient tenus d’une manière assurant leur fidélité, et en particulier leur correspondance avec les instruments financiers et les liquidités détenues pour les FIA;
c)
des rapprochements soient effectués régulièrement entre les comptes et registres internes du dépositaire et les comptes et registres des tiers éventuels auxquels des fonctions de conservation sont déléguées conformément à l’article 21, paragraphe 11, de la directive 2011/61/UE;
d)
la diligence requise soit exercée à l’égard des instruments financiers conservés, afin de garantir un niveau élevé de protection des investisseurs;
e)
tous les risques de conservation pertinents, tout au long de la chaîne de conservation, fassent l’objet d’une évaluation et d’un suivi, et que le gestionnaire soit informé de tout risque sensible détecté;
f)
des dispositions organisationnelles appropriées soient mises en place pour minimiser le risque de perte ou de diminution de la valeur des instruments financiers, ou des droits liés à ces instruments, du fait de fraudes, d’une gestion déficiente, d’un enregistrement inadéquat ou de négligences;
g)
le droit de propriété du FIA ou du gestionnaire agissant pour le compte du FIA sur les actifs soit vérifié.
2. Lorsqu’un dépositaire a délégué ses fonctions de conservation à un tiers conformément à l’article 21, paragraphe 11, de la directive 2011/61/UE, il reste soumis aux dispositions des paragraphes b) à e) du paragraphe 1 du présent article. Il veille également à ce que le tiers se conforme aux dispositions des points b) à g) du paragraphe 1 du présent article, ainsi qu’aux obligations de ségrégation prévues à l’article 99.
3. Les obligations du dépositaire en matière de garde, telles que visées aux paragraphes 1 et 2, s’appliquent, dans une perspective de transparence, aux actifs sous-jacents détenus par des structures financières ou juridiques contrôlées directement ou indirectement par le FIA ou par le gestionnaire agissant pour le compte du FIA.
L’exigence visée au premier alinéa ne s’applique pas aux fonds de fonds ou aux structures maître-nourricier si les fonds sous-jacents ont un dépositaire qui conserve leurs actifs.
Article 90
Obligations de garde en matière de vérification de propriété et d’enregistrement
1. Le gestionnaire fournit au dépositaire, dès le début de ses fonctions et en permanence, toutes les informations nécessaires à ce dernier pour respecter ses obligations au titre de l’article 21, paragraphe 8, point b), de la directive 2011/61/UE, et veille à ce que le dépositaire reçoive toutes les informations utiles de la part des tiers.
2. Pour respecter les obligations prévues à l’article 21, paragraphe 8, point b), de la directive 2011/61/UE, le dépositaire remplit au moins les conditions suivantes:
a)
il a accès dans les meilleurs délais à toutes les informations pertinentes dont il a besoin pour remplir ses obligations en matière de vérification de propriété et d’enregistrement, y compris aux informations pertinentes que doivent lui fournir des tiers;
b)
il possède des informations suffisantes et solides lui permettant d’être assuré du droit de propriété du FIA ou du gestionnaire agissant pour le compte du FIA sur les actifs;
c)
il tient un registre des actifs dont il a l’assurance qu’ils sont la propriété du FIA ou du gestionnaire agissant pour le compte du FIA. Pour satisfaire à cette obligation, le dépositaire:
i)
inscrit dans son registre, sous la mention du nom du FIA, les actifs dont il a l’assurance qu’ils sont la propriété du FIA ou du gestionnaire agissant pour le compte du FIA, avec mention de leurs montants notionnels respectifs;
ii)
il est en mesure de fournir à tout moment un inventaire complet et à jour des actifs du FIA, avec mention de leurs montants notionnels respectifs.
Aux fins du paragraphe 2, point c) ii), le dépositaire fait en sorte que des procédures soient en place pour que les actifs enregistrés ne puissent être assignés, transférés, échangés ou livrés que si lui-même ou son délégataire en ont été informés, et qu’il ait accès dans les meilleurs délais, auprès du tiers concerné, aux documents prouvant chaque transaction et chaque position. Le gestionnaire veille à ce que le tiers concerné fournisse au dépositaire les certificats ou autres documents probants dans les meilleurs délais, lors de chaque vente ou acquisition d’actifs ou de chaque opération de société débouchant sur l’émission d’instruments financiers, et au moins une fois par an.
3. Dans tous les cas, le dépositaire veille à ce que le gestionnaire mette en place et applique des procédures appropriées pour vérifier que les actifs acquis par le FIA qu’il gère sont enregistrés de façon appropriée au nom du FIA ou au nom du gestionnaire agissant pour le compte du FIA, et pour vérifier la correspondance entre les positions figurant dans les registres du gestionnaire et les actifs dont le dépositaire a l’assurance qu’ils sont la propriété du FIA ou du gestionnaire agissant au nom du FIA. Le gestionnaire veille à ce que toutes les instructions et informations pertinentes liées aux actifs du FIA soient transmises au dépositaire, de façon que ce dernier soit en mesure de mener à bien ses propres procédures de vérification et de rapprochement.
4. Le dépositaire établit et met en œuvre une procédure d’intervention par paliers à suivre en cas de détection d’une anomalie, qui prévoit notamment le signalement de la situation au gestionnaire et aux autorités compétentes si celle-ci ne peut pas être clarifiée ou rectifiée.
5. Les obligations du dépositaire en matière de garde visées aux paragraphes 1 à 4 s’appliquent, dans une perspective de transparence, aux actifs sous-jacents détenus par des structures financières ou juridiques établies, afin d’investir dans les actifs en question, par le FIA ou par le gestionnaire agissant au nom du FIA et contrôlées directement ou indirectement par l’un de ces derniers.
L’exigence visée au premier alinéa ne s’applique pas aux fonds de fonds ou aux structures maître-nourricier si les fonds sous-jacents ont un dépositaire qui exerce les fonctions de vérification de propriété et de tenue de registres pour leurs actifs.
Article 91
Obligations en matière de comptes rendus pour les courtiers principaux
1. Lorsqu’un courtier principal a été désigné, le gestionnaire veille à ce qu’il soit mis en place, à compter de la date de la désignation, un contrat en vertu duquel le courtier principal doit mettre à la disposition du dépositaire, notamment, une déclaration sur support durable qui contient les informations suivantes:
a)
la valeur des différents éléments énumérés au paragraphe 3 à la clôture de chaque jour ouvrable;
b)
toute autre information détaillée nécessaire pour que le dépositaire du FIA ait une connaissance exacte et actualisée de la valeur des actifs dont la garde a été déléguée conformément à l’article 21, paragraphe 11, de la directive 2011/61/UE.
2. La déclaration visée au paragraphe 1 est mise à la disposition du dépositaire du FIA au plus tard à la clôture du jour suivant celui auquel elle se rapporte.
3. Les éléments visés au paragraphe 1, point a), sont les suivants:
a)
la valeur totale des actifs détenus par le courtier principal pour le FIA, lorsque les fonctions de garde sont déléguées conformément à l’article 21, paragraphe 11, de la directive 2011/61/UE. La valeur de chacun des éléments suivants:
i)
les prêts en espèces consentis au FIA et les intérêts courus,
ii)
les valeurs mobilières qui doivent être relivrées par le FIA en vertu de positions courtes ouvertes prises pour le compte de ce dernier,
iii)
les montants actuels à régler par le FIA en vertu de contrats à terme standardisés,
iv)
les produits en espèces de ventes à découvert détenus par le courtier principal en rapport avec des positions courtes prises pour le compte du FIA,
v)
les marges en espèces détenues par le courtier principal en rapport avec des contrats à terme standardisés ouverts conclus pour le compte du FIA; cette obligation s’ajoute à celles qui découlent des articles 87 et 88,
vi)
les expositions en valeur de marché à la clôture pour toute transaction de gré à gré réalisée pour le compte du FIA,
vii)
le total des obligations garanties du FIA vis-à-vis du courtier principal, et
viii)
tous les autres actifs liés au FIA;
b)
la valeur des autres actifs visés à l’article 21, paragraphe 8, point b), de la directive 2011/61/UE et détenus en tant que collatéral par le courtier principal en rapport avec des transactions garanties conclues dans le cadre d’un contrat de courtage principal;
c)
la valeur des actifs pour lesquels le courtier principal a exercé un droit d’utilisation des actifs du FIA;
d)
une liste exhaustive des établissements auprès desquels le courtier principal détient ou pourrait détenir des liquidités du FIA sur un compte ouvert au nom du FIA ou au nom du gestionnaire agissant pour le compte du FIA conformément à l’article 21, paragraphe 7, de la directive 2011/61/UE.
Article 92
Obligations de surveillance - Exigences générales
1. Au moment de sa désignation, le dépositaire évalue les risques liés à la nature, à la taille et à la complexité de la stratégie du FIA et de l’organisation du gestionnaire afin de concevoir des procédures de surveillance appropriées au FIA et aux actifs dans lesquels celui-ci investit, qui sont ensuite mises en œuvre et appliquées. Ces procédures sont régulièrement mises à jour.
2. Dans l’exercice de ses obligations de surveillance au titre de l’article 21, paragraphe 9, de la directive 2011/61/UE, le dépositaire réalise des contrôles et vérifications ex post portant sur les processus et procédures qui relèvent de la responsabilité du gestionnaire, du FIA ou d’un tiers désigné. Le dépositaire veille à l’existence, en toutes circonstances, d’une procédure appropriée de vérification et de rapprochement, ainsi qu’à sa mise en œuvre, à son application et à son réexamen fréquent. Le gestionnaire veille à ce que toutes les instructions liées aux actifs et aux opérations du FIA soient transmises au dépositaire, de façon que ce dernier soit en mesure de mener à bien sa propre procédure de vérification ou de rapprochement.
3. Le dépositaire établit une procédure d’intervention par paliers claire et globale à appliquer si, dans le cadre de ses obligations de surveillance, il détecte des irrégularités potentielles; les détails de cette procédure sont mis à la disposition des autorités compétentes du gestionnaire sur demande.
4. Le gestionnaire fournit au dépositaire, dès le début de ses fonctions et en permanence, toutes les informations nécessaires à ce dernier pour respecter ses obligations au titre de l’article 21, paragraphe 9 de la directive 2011/61/UE, y compris les informations à fournir au dépositaire par des tiers. Le gestionnaire veille en particulier à ce que le dépositaire soit en mesure d’accéder aux livres comptables et de réaliser des visites sur place dans les locaux du gestionnaire et dans ceux de tout prestataire de services désigné par le FIA ou par le gestionnaire, tels que des administrateurs ou des experts externes en évaluation, et d’examiner les rapports et déclarations délivrant des certifications externes reconnues émanant d’auditeurs indépendants qualifiés ou d’autres experts, afin de s’assurer du caractère adéquat et pertinent des procédures en place.
Article 93
Obligations relatives à la souscription et au remboursement
Afin de se conformer à ses obligations au titre de l’article 21, paragraphe 9, point a), de la directive 2011/61/UE, le dépositaire répond aux exigences suivantes:
1)
Le dépositaire veille à ce que le FIA, le gestionnaire ou l’entité désignée ait établi, mette en œuvre et applique une procédure appropriée et cohérente afin de:
i)
rapprocher d’une part les ordres de souscriptions et le montant des souscriptions, d’autre part le nombre de parts ou d’actions émises et le montant des souscriptions reçu par le FIA;
ii)
rapprocher d’une part les ordres de remboursement et le montant des remboursements payé, d’autre part le nombre de parts ou d’actions annulées et le montant des remboursements payé par le FIA;
iii)
vérifier régulièrement que la procédure de rapprochement est appropriée.
Aux fins des points i), ii) et iii), le dépositaire vérifie régulièrement, en particulier, la correspondance entre le nombre total de parts ou d’actions qui apparaissent dans les comptes du FIA et le nombre total de parts ou d’actions en circulation qui figurent dans le registre du FIA.
2)
Le dépositaire veille à ce que les procédures en matière de vente, d’émission, de remboursement, de rachat et d’annulation de parts ou d’actions du FIA soient conformes au droit national applicable ainsi qu’au règlement du fonds ou à ses documents constitutifs; il s’en assure régulièrement et vérifie que ces procédures sont effectivement mises en œuvre.
3)
La fréquence des vérifications effectuées par le dépositaire est adaptée à la fréquence des souscriptions et des remboursements.
Article 94
Obligations relatives à l’évaluation des parts ou actions
1. Afin de se conformer à ses obligations au titre de l’article 21, paragraphe 9, point b), de la directive 2011/61/UE, le dépositaire:
a)
vérifie en permanence que des procédures appropriées et cohérentes sont établies et appliquées pour l’évaluation des actifs du FIA conformément à l’article 19 de la directive 2011/61/UE et à ses mesures d’exécution ainsi qu’au règlement et aux documents constitutifs du FIA; et
b)
veille à ce que les politiques et procédures d’évaluation soient mises en œuvre effectivement et réexaminées périodiquement.
2. Le dépositaire applique ces procédures selon une fréquence qui est conforme à la fréquence prévue pour la politique d’évaluation du FIA telle que définie à l’article 19 de la directive 2011/61/UE et dans ses mesures d’exécution.
3. Lorsqu’un dépositaire considère que le calcul de la valeur des actions ou parts du FIA n’a pas été effectué conformément au droit applicable ou au règlement du FIA ou à l’article 19 de la directive 2011/61/UE, il le signale au gestionnaire ou au FIA et veille à ce que des mesures correctrices rapides soient prises, servant au mieux les intérêts des investisseurs du FIA.
4. Lorsqu’un expert externe en évaluation a été désigné, le dépositaire vérifie que cette désignation est conforme à l’article 19 de la directive 2011/61/UE et à ses mesures d’exécution.
Article 95
Obligations relatives à l’exécution des instructions du gestionnaire
Afin de se conformer à ses obligations au titre de l’article 21, paragraphe 9, point c), de la directive 2011/61/UE, le dépositaire effectue au moins les actions suivantes:
a)
il établit et met en œuvre des procédures appropriées pour vérifier que le FIA et le gestionnaire se conforment aux lois et règlements applicables ainsi qu’au règlement et aux documents constitutifs du FIA. En particulier, le dépositaire contrôle si le FIA respecte les restrictions en matière d’investissement et les limites à l’effet de levier prévues dans ses documents d’offre. Ces procédures sont proportionnées à la nature, à la taille et à la complexité du FIA;
b)
il établit et met en œuvre une procédure d’intervention par paliers à appliquer en cas de non-respect par le FIA d’une limite ou restriction visée au point a).
Article 96
Obligations relatives au règlement rapide des transactions
1. Afin de se conformer à l’article 21, paragraphe 9, point d), de la directive 2011/61/UE, le dépositaire met en place une procédure visant à détecter toute situation dans laquelle une contrepartie liée à des opérations portant sur les actifs du FIA ou du gestionnaire agissant pour le compte d’un FIA n’est pas remise au FIA dans les délais habituels, à en informer le gestionnaire et, s’il n’a pas été remédié à la situation, à demander à la contrepartie de restituer les instruments financiers si possible.
2. Lorsque les transactions n’ont pas lieu sur un marché réglementé, les délais habituels sont évalués au regard des conditions des transactions (contrats dérivés de gré à gré, ou investissements dans des actifs immobiliers ou dans des sociétés non cotées).
Article 97
Obligations relatives à la distribution des bénéfices du FIA
1. Afin de se conformer à ses obligations au titre de l’article 21, paragraphe 9, point e), de la directive 2011/61/UE, le dépositaire:
a)
s’assure que le calcul du résultat net du FIA, après déclaration par le gestionnaire, est effectué conformément au règlement et aux documents constitutifs du FIA ainsi qu’au droit national applicable;
b)
fait en sorte que des mesures appropriées soient prises lorsque les contrôleurs des comptes du fonds ont émis des réserves sur les états financiers annuels. Le FIA, ou le gestionnaire agissant pour le compte du FIA, fournit au dépositaire toutes les informations relatives aux réserves exprimées au sujet des états financiers; et
c)
vérifie le caractère complet et exact des paiements de dividendes, après déclaration par le gestionnaire, ainsi que, le cas échéant, de l’intéressement aux plus-values.
2. Lorsqu’un dépositaire considère que le calcul du résultat n’a pas été effectué conformément au droit applicable ou au règlement ou documents constitutifs du FIA, il le signale au gestionnaire ou au FIA et veille à ce que des mesures correctrices soient prises rapidement, servant au mieux les intérêts des investisseurs du FIA.
Article 98
Diligence requise
1. Afin de remplir ses obligations au titre de l’article 21, paragraphe 11, point c), de la directive 2011/61/UE, le dépositaire met en œuvre et applique une procédure appropriée et documentée garantissant qu’il exerce la diligence requise pour la sélection et le suivi permanent du délégataire. Cette procédure est réexaminée régulièrement, au moins une fois par an, et mise à la disposition des autorités compétentes sur demande.
2. Lorsque le dépositaire sélectionne et désigne un tiers auquel il délègue des fonctions de garde, conformément à l’article 21, paragraphe 11, de la directive 2011/61/UE, il agit avec toute la compétence, le soin et la diligence requis pour s’assurer que les instruments financiers confiés à ce tiers bénéficieront d’un niveau adéquat de protection. Il doit au moins:
a)
évaluer le cadre réglementaire et légal, y compris le risque-pays, le risque de conservation et le caractère exécutoire des contrats du tiers. Cette évaluation permet notamment au dépositaire de déterminer les incidences potentielles d’une insolvabilité du tiers sur les actifs et les droits du FIA. Si le dépositaire constate que la ségrégation des actifs n’est pas suffisante pour garantir la protection contre l’insolvabilité, en raison de la législation du pays où est situé le tiers, il en informe immédiatement le gestionnaire;
b)
évaluer si les pratiques, les procédures et les contrôles internes mis en place par le tiers sont appropriés pour garantir que les instruments financiers du FIA ou du gestionnaire agissant pour le compte du FIA bénéficient d’un niveau élevé de soin et de protection;
c)
évaluer si la solidité et la réputation financières du tiers sont compatibles avec les tâches déléguées. Cette évaluation se fonde sur les informations fournies par le tiers envisagé ainsi que, si possible, sur d’autres données et informations;
d)
veiller à ce que le tiers dispose des capacités opérationnelles et techniques lui permettant d’exécuter les tâches de conservation déléguées en assurant un degré satisfaisant de protection et de sécurité.
3. Le dépositaire procède avec toute la compétence, le soin et la diligence requis à l’évaluation périodique et au suivi permanent visant à vérifier que le tiers continue de se conformer aux critères énoncés au paragraphe 1 du présent article et aux conditions prévues à l’article 21, paragraphe 11, point d), de la directive 2011/61/UE. À cette fin, le dépositaire effectue au moins les actions suivantes:
a)
il assure le suivi des performances du tiers et du respect, par ce dernier, des normes du dépositaire;
b)
il veille à ce que le tiers exécute ses tâches de conservation avec un niveau élevé de soin, de prudence et de diligence et, en particulier, qu’il assure la ségrégation effective des instruments financiers conformément à l’article 99;
c)
il réexamine les risques de conservation liés à la décision de confier les actifs au tiers, et signale toute modification de ces risques au FIA ou au gestionnaire dans les meilleurs délais. Cette évaluation se fonde sur les informations fournies par le tiers ainsi que, si possible, sur d’autres données et informations. Lorsque les marchés connaissent des perturbations ou qu’un risque a été détecté, la fréquence du réexamen est accrue et son champ d’application est élargi. Si le dépositaire constate que la ségrégation des actifs n’est plus suffisante pour garantir la protection contre l’insolvabilité en raison de la législation du pays où est situé le tiers, il en informe immédiatement le gestionnaire.
4. Lorsque le tiers délègue à son tour l’une des fonctions qui lui ont été déléguées, les conditions et critères prévus aux paragraphes 1, 2 et 3 s’appliquent par analogie.
5. Le dépositaire contrôle le respect de l’article 21, paragraphe 4, de la directive 2011/61/UE.
6. Le dépositaire élabore un plan d’urgence pour chaque marché sur lequel il désigne un tiers conformément à l’article 21, paragraphe 11, de la directive 2011/61/UE pour exercer des fonctions de garde. Ce plan d’urgence désigne, si possible, un prestataire de remplacement.
7. Si le délégataire cesse de se remplir ses obligations, le dépositaire prend les mesures qui servent au mieux les intérêts du FIA et de ses investisseurs, y compris la résiliation du contrat.
Article 99
Obligation de ségrégation
1. Lorsque les fonctions de garde ont été déléguées en tout ou en partie à un tiers, le dépositaire veille à ce que ce tiers, auquel les fonctions de garde sont déléguées conformément à l’article 21, paragraphe 11, de la directive 2011/61/UE, respecte l’obligation de ségrégation énoncée au point d) iii) dudit paragraphe, en vérifiant qu’il:
a)
tient les registres et comptes nécessaires pour lui permettre, rapidement et à tout moment, de distinguer les actifs des FIA clients du dépositaire de ses propres actifs, des actifs de ses autres clients, des actifs détenus par le dépositaire pour son propre compte et des actifs détenus pour des clients du dépositaire qui ne sont pas des FIA;
b)
tient ces registres et comptes de manière à garantir leur exactitude, et notamment leur correspondance avec les actifs gardés pour les clients du dépositaire;
c)
effectue régulièrement des rapprochements entre ses comptes et registres internes et ceux du tiers auquel il a délégué des fonctions de garde conformément à l’article 21, paragraphe 11, troisième alinéa, de la directive 2011/61/UE;
d)
met en place des dispositions organisationnelles appropriées pour minimiser le risque de perte ou de diminution de la valeur des instruments financiers, ou des droits liés à ces instruments financiers, du fait d’une utilisation abusive, de fraudes, d’une gestion déficiente, d’un enregistrement inadéquat ou de négligences;
e)
Lorsque le tiers est une entité visée à l’article 18, paragraphe 1, points a), b) et c), de la directive 2006/73/CE, soumise à une réglementation et à une surveillance prudentielles efficaces qui produisent les mêmes effets que le droit de l’Union et sont effectivement appliquées, le dépositaire prend les mesures nécessaires pour faire en sorte que les liquidités du FIA soient détenues sur un ou plusieurs comptes tels que visés à l’article 21, paragraphe 7, de la directive 2011/61/UE.
2. Lorsqu’un dépositaire a délégué ses fonctions de conservation à un tiers conformément à l’article 21, paragraphe 11, de la directive 2011/61/UE, il contrôle le respect par le tiers de ses obligations de ségrégation de façon à s’assurer que les instruments financiers appartenant à ses clients soient protégés de toute insolvabilité dudit tiers. Si, au regard du droit applicable, notamment de la législation relative à la propriété ou à l’insolvabilité, les exigences énoncées au paragraphe 1 ne sont pas suffisantes pour atteindre cet objectif, le dépositaire évalue si des dispositions supplémentaires doivent être prises pour minimiser le risque de perte et maintenir un niveau de protection adéquat.
3. Les paragraphes 1 et 2 s’appliquent par analogie lorsque le tiers auquel des fonctions de garde sont déléguées conformément à l’article 21, paragraphe 11, de la directive 2011/61/UE a décidé de déléguer tout ou partie de ses fonctions de garde à un autre tiers conformément au troisième alinéa dudit paragraphe.
SECTION 4
Perte d’instruments financiers, décharge de responsabilité et raisons objectives
(article 21, paragraphes 12 et 13, de la directive 2011/61/UE)
Article 100
Perte d’un instrument financier conservé
1. Aux fins de l’article 21, paragraphe 12, de la directive 2011/61/UE, la perte d’un instrument financier conservé est réputée avoir eu lieu lorsque l’une des conditions suivantes est remplie s’agissant d’un instrument financier détenu par le dépositaire ou par un tiers auquel la conservation d’instruments financiers a été déléguée:
a)
il est démontré qu’un droit de propriété dont s’est réclamé le FIA n’est pas valide, soit parce qu’il a cessé d’exister, soit parce qu’il n’a jamais existé;
b)
le FIA a été privé définitivement de son droit de propriété sur l’instrument financier;
c)
le FIA est définitivement incapable de céder directement ou indirectement l’instrument financier.
2. Le gestionnaire constate la perte d’un instrument financier selon une procédure bien précise, à laquelle les autorités compétentes ont aisément accès. Lorsqu’une perte est constatée, elle est signalée immédiatement aux investisseurs sur un support durable.
3. Un instrument financier conservé n’est pas réputé perdu au sens de l’article 21, paragraphe 12, de la directive 2011/61/UE lorsque le FIA est privé définitivement de son droit de propriété sur un instrument particulier, mais que cet instrument est remplacé par un ou plusieurs autres instruments financiers, ou converti en un ou plusieurs de ces instruments.
4. En cas d’insolvabilité du tiers auquel la conservation d’instruments financiers a été déléguée, la perte d’un instrument financier conservé est constatée par le gestionnaire dès que l’une des conditions énumérées au paragraphe 1 est remplie avec certitude.
Cette certitude est acquise au plus tard à la fin de la procédure d’insolvabilité. Le gestionnaire et le dépositaire suivent étroitement les procédures d’insolvabilité pour déterminer si tout ou partie des instruments financiers confiés au tiers auquel la conservation a été déléguée sont effectivement perdus.
5. La perte d’un instrument financier détenu est constatée indépendamment de la raison pour laquelle les conditions énumérées au paragraphe 1 sont remplies: fraude, négligence ou autre comportement intentionnel ou non intentionnel.
Article 101
Décharge de responsabilité en vertu de l’article 21, paragraphe 12, de la directive 2011/61/UE
1. Aux fins de l’article 21, paragraphe 12, deuxième alinéa, de la directive 2011/61/UE, la responsabilité du dépositaire n’est pas engagée si celui-ci peut prouver que l’ensemble des conditions suivantes sont remplies:
a)
l’événement qui a entraîné la perte ne résulte pas d’un acte ou d’une omission du dépositaire ou d’un tiers auquel a été déléguée la conservation d’instruments financiers dont la conservation est assurée conformément à l’article 21, paragraphe 8, point a), de la directive 2011/61/UE;
b)
le dépositaire n’aurait pas pu raisonnablement prévenir l’événement qui a entraîné la perte, même en prenant toutes les précautions qui caractérisent un dépositaire diligent selon la pratique courante du secteur;
c)
le dépositaire n’aurait pas pu prévenir la perte malgré l’exercice rigoureux et global de la diligence requise.
Cette condition peut être présumée remplie lorsque le dépositaire a veillé à ce que lui-même et le tiers auquel a été déléguée la conservation d’instruments financiers dont la conservation est assurée conformément à l’article 21, paragraphe 8, point a), de la directive 2011/61/UE ont pris toutes les mesures suivantes:
i)
établir, mettre en œuvre, appliquer et maintenir opérationnelles des structures et des procédures adéquates et proportionnées à la nature et à la complexité des actifs du FIA, et s’assurer l’expertise appropriée, afin de déceler rapidement et de suivre en permanence les événements extérieurs pouvant déboucher sur la perte d’un instrument financier conservé;
ii)
évaluer en permanence si l’un des événements décelés conformément au point i) représente un risque significatif de perte d’un instrument financier conservé;
iii)
lorsque de tels événements, réels ou potentiels, ont été repérés, informer le gestionnaire des risques significatifs décelés et prendre, si possible, les mesures appropriées pour prévenir ou limiter la perte d’instruments financiers conservés.
2. Les exigences visées aux points a) et b) du paragraphe 1 peuvent être réputées remplies dans les circonstances suivantes:
a)
phénomène naturel échappant à l’influence ou au contrôle humains;
b)
adoption par tout gouvernement ou organe public, y compris les cours et tribunaux, d’une loi, d’un décret, d’un règlement, d’une décision ou d’un arrêt ayant des incidences sur les instruments financiers conservés;
c)
guerre, émeutes ou autres troubles majeurs.
3. Les exigences visées aux points a) et b) du paragraphe 1 ne sont pas réputées remplies en cas, notamment, d’erreur comptable, de dysfonctionnement opérationnel, de fraude ou de non-application des exigences de ségrégation au niveau du dépositaire ou du tiers auquel a été déléguée la conservation d’instruments financiers dont la conservation est assurée conformément à l’article 21, paragraphe 8, point a), de la directive 2011/61/UE.
4. Le présent article s’applique par analogie au délégataire lorsque le dépositaire a transféré sa responsabilité par contrat conformément à l’article 21, paragraphes 13 et 14, de la directive 2011/61/UE.
Article 102
Raisons objectives justifiant une décharge contractuelle de la responsabilité du dépositaire
1. Les raisons objectives justifiant une décharge de responsabilité en vertu d’un contrat comme visé à l’article 21, paragraphe 13, de la directive 2011/61/UE sont:
a)
limitées à des circonstances précises et concrètes caractérisant une activité donnée;
b)
compatibles avec les politiques et les décisions du dépositaire.
2. Les raisons objectives sont établies à chaque fois que le dépositaire a l’intention de se décharger de sa responsabilité.
3. Le dépositaire est réputé avoir des raisons objectives de conclure un contrat prévoyant une décharge de sa responsabilité conformément à l’article 21, paragraphe 13, de la directive 2011/61/UE lorsqu’il peut démontrer qu’il n’avait pas d’autre choix que de déléguer ses tâches de conservation à un tiers. C’est notamment le cas lorsque:
a)
la législation d’un pays tiers exige que certains instruments financiers soient conservés par une entité locale et qu’il existe des entités locales qui satisfont aux critères en matière de délégation prévus à l’article 21, paragraphe 11, de la directive 2011/61/UE; ou
b)
le gestionnaire insiste pour qu’un investissement soit maintenu sur un territoire donné bien que le dépositaire l’ait averti des risques accrus que cela présente.
CHAPITRE V
EXIGENCES DE TRANSPARENCE, EFFET DE LEVIER, REGLES CONCERNANT LES PAYS TIERS ET ECHANGE D’INFORMATIONS SUR LES CONSEQUENCES POTENTIELLES DE L’ACTIVITE DES GESTIONNAIRES
SECTION 1
Rapport annuel, communication d’informations aux investisseurs et comptes rendus aux autorités compétentes
(article 22, paragraphe 2, points a) à e), article 23, paragraphe 4, et article 24, paragraphe 1, de la directive 2011/61/UE)
Article 103
Principes généraux pour le rapport annuel
Toutes les informations fournies dans le rapport annuel, y compris les informations visées à la présente section, sont présentées de façon telle qu’elles soient pertinentes, solides, comparables et claires. Le rapport annuel contient les informations nécessaires aux investisseurs sur les structures de FIA concernées.
Article 104
Contenu et forme du bilan ou de l’état du patrimoine et du compte des revenus et des dépenses
1. Le bilan ou l’état du patrimoine visé à l’article 22, paragraphe 2, point a), de la directive 2011/61/UE contient au moins les rubriques et postes de base suivants:
a)
les «actifs», comprenant les ressources contrôlées par le FIA en raison d’événements passés et dont ce dernier attend des avantages économiques futurs. Les actifs sont classés selon les postes suivants:
i)
«placements», notamment les titres de créances et de capitaux propres, les biens immobiliers et fonciers ainsi que les dérivés;
ii)
«trésorerie et équivalents de trésorerie», notamment les disponibilités, les dépôts à vue et les investissements liquides à court terme remplissant les conditions requises;
iii)
«créances», notamment les montants à recevoir en rapport avec des dividendes et des intérêts, les participations vendues, les montants dus de la part de courtiers et les «paiements d’avance», notamment les montants payés d’avance en rapport avec les charges du FIA;
b)
les «passifs», comprenant les obligations actuelles du FIA résultant d’événements passés, dont le règlement devrait se traduire pour le FIA par une sortie de ressources représentatives d’avantages économiques. Les passifs sont classés selon les postes suivants:
i)
«dettes», notamment les montants à payer en rapport avec l’achat de participations ou le remboursement de parts ou d’actions du FIA et les montants dus aux courtiers, ainsi que les «charges à payer», notamment les passifs liés à des frais de gestion, frais de conseil, commissions liées aux résultats, intérêts et autres charges encourues dans le cadre des activités du FIA;
ii)
«emprunts», notamment les montants à payer aux banques et autres contreparties;
iii)
«autres passifs», notamment les montants dus à des contreparties à titre de collatéral lors de la restitution de titres empruntés, les revenus différés ainsi que les dividendes et distributions à verser;
c)
les «actifs nets», représentant l’intérêt résiduel dans les actifs du FIA après déduction de tous ses passifs.
2. Le compte des revenus et des dépenses contient au moins les rubriques et postes de base suivants:
a)
les «produits», qui représentent les accroissements des avantages économiques intervenus au cours de l’exercice sous forme d’entrées ou d’augmentations de valeur des actifs ou de diminutions de passifs qui conduisent à des accroissements des actifs nets, autres que ceux issus d’apports effectués par des investisseurs. Les produits sont classés selon les postes suivants:
i)
«produits de placements», qui peuvent à leur tour être classés comme suit:
-
«produits de dividendes», qui correspondent aux dividendes sur des participations en fonds propres auxquels a droit le FIA,
-
«produits d’intérêts», qui correspondent aux intérêts sur obligations et sur trésorerie auxquels a droit le FIA,
-
«produits locatifs», qui correspondent aux revenus de la location de placements immobiliers auxquels a droit le FIA;
ii)
«plus-values réalisées sur placements», qui représentent les profits réalisés lors de la cession de placements;
iii)
«plus-values non réalisées sur placements», qui représentent les profits réalisés lors de la réévaluation de placements; et
iv)
«autres produits», notamment les rémunérations perçues provenant de titres prêtés et de sources diverses;
b)
les «charges», qui représentent les diminutions des avantages économiques survenues au cours de l’exercice sous la forme de sorties ou de diminution d’actifs ou de création de passifs qui entraînent une diminution des actifs nets, autres que celles liées aux distributions aux investisseurs. Les charges sont classées selon les postes suivants:
-
«frais de conseil ou de gestion liés aux placements», qui représentent les frais contractuels dus au conseiller ou au gestionnaire,
-
les «autres charges», notamment les frais administratifs, les honoraires, les commissions et intérêts de garde. Si l’un de ces postes est important par nature, il devrait être mentionné à part,
-
«moins-values réalisées sur placements», qui représentent les pertes subies lors de la cession de placements,
-
«moins-values non réalisées sur placements», qui représentent les pertes subies lors de la réévaluation de placements;
c)
le «résultat net» représentant, selon le cas, l’excédent des produits par rapport aux charges ou l’excédent des charges par rapport aux produits.
3. La présentation, la nomenclature et la terminologie utilisées pour les postes sont conformes aux normes comptables applicables au FIA ou aux règles adoptées par ce dernier, et respectent la législation applicable au lieu d’établissement du FIA. La liste de ces postes peut être modifiée ou allongée pour assurer le respect de ces exigences.
4. Des postes, rubriques et sous-totaux supplémentaires sont présentés dans le bilan ou l’état du patrimoine si cela est utile à la compréhension de la situation financière du FIA, ou dans le compte des revenus et des dépenses si cela est utile à la compréhension de la performance financière du FIA. Si nécessaire, des informations supplémentaires sont présentées dans les notes jointes aux états financiers. L’objectif de ces notes est de fournir des descriptions narratives ou des décompositions d’éléments présentés dans les états financiers de synthèse, ainsi que des informations relatives aux éléments qui ne répondent pas aux critères de comptabilisation dans ces états.
5. Chaque catégorie importante d’éléments similaires fait l’objet d’une présentation séparée. Les éléments importants sont présentés individuellement. L’importance relative est évaluée en fonction des exigences du cadre comptable adopté.
6. La présentation et la classification des postes du bilan ou de l’état du patrimoine sont conservées d’une période de déclaration ou d’un exercice à l’autre, à moins qu’il n’apparaisse qu’une autre présentation ou classification serait plus appropriée, par exemple si un changement de stratégie d’investissement entraîne des schémas d’échange différents ou si une norme comptable impose un changement dans la présentation.
7. En ce qui concerne le contenu et la forme du compte des revenus et des dépenses exposés à l’annexe IV, tous les éléments des revenus et des dépenses pour une période donnée y sont comptabilisés sauf si une norme comptable adoptée par le FIA en dispose autrement.
Article 105
Rapport sur les activités de l’exercice
1. Le rapport sur les activités de l’exercice comprend au moins:
a)
une vue d’ensemble des activités d’investissement réalisées durant l’année ou la période, ainsi qu’une vue d’ensemble du portefeuille du FIA à la clôture de l’exercice ou à la fin de la période;
b)
une vue d’ensemble de la performance du FIA durant l’exercice ou la période;
c)
une présentation des changements substantiels, tels que définis ci-dessous, intervenus dans les informations visées à l’article 23 de la directive 2011/61/UE et non mentionnés dans les états financiers.
2. Le rapport comporte un compte rendu juste et équilibré des activités et de la performance du FIA, ainsi que, le cas échéant, une description des principaux risques et des principales incertitudes d’investissement ou incertitudes économiques auxquels est confronté le FIA.
3. Dans la mesure nécessaire à la compréhension des activités d’investissement du FIA ou de sa performance, l’analyse contient des indicateurs clés de performance, financiers et non financiers, qui sont pertinents pour ce FIA. Les informations fournies dans le rapport sont conformes aux règles nationales du lieu d’établissement du FIA.
4. Les informations figurant dans le rapport sur les activités de l’exercice font partie du rapport des administrateurs ou du rapport des gestionnaires de placement, dans la mesure où un tel rapport est habituellement présenté en même temps que les états financiers du FIA.
Article 106
Changements substantiels
1. Aux fins de l’article 22, paragraphe 2, point d), de la directive 2011/61/UE, un changement dans les informations est réputé substantiel s’il existe une probabilité non négligeable qu’un investisseur raisonnable, prenant connaissance d’une telle information, réexamine sa décision d’investir dans le FIA, notamment parce que cette information pourrait affecter sa faculté d’exercer les droits liés à son investissement ou porter préjudice de quelque autre manière aux intérêts d’un ou de plusieurs investisseurs du FIA.
2. Afin de se conformer à l’article 22, paragraphe 2, point d), de la directive 2011/61/UE, le gestionnaire évalue les changements dans les informations visées à l’article 23 de la directive 2011/61/UE durant l’exercice, conformément au paragraphe 1 du présent article.
3. Les informations sont communiquées conformément aux exigences des normes et règles comptables adoptées par le FIA, accompagnées d’une description de toute incidence potentielle ou attendue sur le FIA ou sur ses investisseurs. Des informations supplémentaires sont communiquées lorsque le respect des exigences spécifiques des normes et règles comptables pourrait ne pas suffire à permettre aux investisseurs de comprendre la portée du changement.
4. Lorsque les informations qui doivent être publiées conformément au paragraphe 1 ne sont pas visées par les normes comptables applicables à un FIA, ni par ses règles comptables, une description du changement substantiel est fournie, accompagnée d’une description de toute incidence potentielle ou attendue sur le FIA ou sur ses investisseurs.
Article 107
Communication des rémunérations
1. Lorsque les informations exigées à l’article 22, paragraphe 2, point e), de la directive 2011/61/UE sont communiquées, il est précisé si le montant total des rémunérations se rapporte:
a)
au montant total des rémunérations de l’ensemble du personnel du gestionnaire, avec mention du nombre de bénéficiaires;
b)
au montant total des rémunérations des membres du personnel du gestionnaire qui sont concernés exclusivement ou non par les activités du FIA, avec mention du nombre de bénéficiaires;
c)
à la part du montant total des rémunérations du personnel du gestionnaire qui est imputable au FIA, avec mention du nombre de bénéficiaires.
2. Le cas échéant, le montant total des rémunérations pour l’exercice est accompagné du montant de l’intéressement aux plus-values versé par le FIA.
3. Lorsque les informations sont communiquées au niveau du gestionnaire, elles sont réparties ou ventilées par FIA, dans la mesure où les informations nécessaires existent et sont aisément accessibles. Dans le cadre de cette publication, il est précisé comment cette répartition ou ventilation a été obtenue.
4. Le gestionnaire fournit des informations concernant les critères financiers et non financiers des politiques et pratiques de rémunération des catégories de personnel concernées, pour permettre aux investisseurs d’évaluer les incitations créées. Le gestionnaire publie, conformément aux principes exposés à l’annexe II de la directive 2011/61/UE, au moins les informations nécessaires à la compréhension du profil de risque du FIA et des mesures que celui-ci adopte pour éviter ou gérer les conflits d’intérêts.
Article 108
Informations à communiquer périodiquement aux investisseurs
1. Les informations visées à l’article 23, paragraphe 4, de la directive 2011/61/UE sont présentées de façon claire et compréhensible.
2. Lorsque le gestionnaire communique le pourcentage d’actifs du FIA qui font l’objet d’un traitement spécial du fait de leur nature non liquide, conformément à l’article 23, paragraphe 4, point a), il:
a)
donne, le cas échéant, une vue d’ensemble des traitements spéciaux existants, en précisant notamment s’il s’agit de cantonnement d’actifs, d’échelonnement des remboursements ou de dispositifs similaires, ainsi que la méthode d’évaluation appliquée aux actifs qui font l’objet de ces traitements et les frais de gestion et commissions liées aux résultats qui leur sont appliqués;
b)
communique ces informations dans le cadre des rapports périodiques aux investisseurs, comme requis par le règlement du FIA ou ses documents constitutifs, ou en même temps que le prospectus et le document d’offre, et, au minimum, au moment où le rapport annuel est rendu disponible conformément à l’article 22, paragraphe 1, de la directive 2011/61/UE.
Le pourcentage d’actifs du FIA qui fait l’objet d’un traitement spécial comme défini à l’article 1er, paragraphe 5, est calculé en divisant la valeur nette des actifs soumis à un traitement spécial par la valeur nette d’inventaire du FIA concerné.
3. Pour toute nouvelle disposition prise pour gérer la liquidité du FIA, visée à l’article 23, paragraphe 4, point b), de la directive 2011/61/UE, le gestionnaire:
a)
signale aux investisseurs, pour chaque FIA qu’il gère et qui n’est pas un FIA de type fermé ne recourant pas à l’effet de levier, tout changement qu’il apporte aux systèmes et procédures de gestion de la liquidité visés à l’article 16, paragraphe 1, de la directive 2011/61/UE et qui est substantiel au sens de l’article 106, paragraphe 1;
b)
prévient immédiatement les investisseurs s’il a recours à des mécanismes d’échelonnement des remboursements, de cantonnement d’actifs ou d’autres traitements spéciaux, ou s’il décide de suspendre les remboursements;
c)
fournit une vue d’ensemble des changements apportés aux dispositifs liés à la liquidité, qu’il s’agisse ou non de traitements spéciaux. Le cas échéant, il est fait mention des conditions auxquelles le remboursement est permis et des circonstances qui déterminent quand la gestion sur une base discrétionnaire est d’application. Le cas échéant, les restrictions des droits de vote ou autres restrictions applicables, la durée de toute période de verrouillage et les dispositions éventuelles en matière de préséance ou d’application du prorata pour l’échelonnement des remboursements ou les suspensions sont également mentionnées.
4. La communication du profil de risque du FIA en vertu de l’article 23, paragraphe 4, point c), de la directive 2011/61/UE indique:
a)
les mesures permettant d’évaluer la sensibilité du portefeuille du FIA aux risques les plus pertinents auxquels le FIA est ou pourrait être exposé;
b)
si les limites de risque fixées par le gestionnaire ont été dépassées ou sont susceptibles de l’être, avec, dans le premier cas, une description des circonstances et des mesures correctives prises.
Ces informations sont communiquées dans le cadre des rapports périodiques du FIA aux investisseurs, comme requis par le règlement du FIA ou ses documents constitutifs, ou en même temps que le prospectus et le document d’offre, et, au minimum, au moment où le rapport annuel est rendu disponible conformément à l’article 22, paragraphe 1, de la directive 2011/61/UE.
5. La communication des systèmes de gestion du risque utilisés par le gestionnaire, visés à l’article 23, paragraphe 4, point c), de la directive 2011/61/UE, inclut une description des principales caractéristiques des systèmes de gestion du risque utilisés par le gestionnaire pour gérer les risques auxquels chaque FIA qu’il gère est exposé ou est susceptible d’être exposé. En cas de changement, cette communication comporte les informations y afférentes et la description de son incidence attendue sur le FIA et ses investisseurs.
Ces informations sont communiquées dans le cadre des rapports périodiques du FIA aux investisseurs, comme requis par le règlement du FIA ou ses documents constitutifs, ou en même temps que le prospectus et le document d’offre, et, au minimum, au moment où le rapport annuel est rendu disponible ou publié conformément à l’article 22, paragraphe 1, de la directive 2011/61/UE.
Article 109
Informations à communiquer régulièrement aux investisseurs
1. Les informations visées à l’article 23, paragraphe 5, de la directive 2011/61/UE sont présentées de façon claire et compréhensible.
2. Les informations relatives aux changements du niveau maximal de levier, calculé selon la méthode brute et selon la méthode de l’engagement, ainsi qu’à tout droit de réemploi d’un collatéral et toute garantie prévus par les aménagements relatifs à l’effet de levier, sont fournies dans les meilleurs délais et comprennent:
a)
les niveaux maximal et révisé de levier initial, obtenus en divisant l’exposition pertinente, calculée conformément aux articles 7 et 8, par la valeur nette d’inventaire du FIA;
b)
la nature des droits octroyés pour le réemploi de collatéral;
c)
la nature des garanties octroyées; et
d)
les détails des éventuels changements de prestataires de services en rapport avec l’un des éléments ci-dessus.
3. Les informations sur le montant total du levier calculé selon la méthode brute et selon la méthode de l’engagement utilisées par le FIA sont communiquées dans le cadre des rapports périodiques du FIA aux investisseurs, comme requis par le règlement du FIA ou ses documents constitutifs, ou en même temps que le prospectus et le document d’offre, et, au minimum, au moment où le rapport annuel est rendu disponible conformément à l’article 22, paragraphe 1, de la directive 2011/61/UE.
Article 110
Comptes rendus aux autorités compétentes
1. Pour se conformer aux dispositions de l’article 24, paragraphe 1, et de l’article 3, paragraphe 3, point d), de la directive 2011/61/UE, le gestionnaire fournit les informations suivantes dans ses comptes rendus aux autorités publiques:
a)
les principaux instruments qu’il négocie, avec leur ventilation en instruments financiers et autres actifs, ainsi que les stratégies d’investissement des FIA et leurs principaux secteurs et zones géographiques d’investissement;
b)
les marchés dont il est membre ou sur lesquels il est actif;
c)
la diversification du portefeuille du FIA, notamment ses principales expositions et ses concentrations les plus importantes.
Ces informations sont fournies dès que possible et un mois au plus tard après la fin de la période visée au paragraphe 3. Lorsque le FIA est un fonds de fonds, le gestionnaire peut prolonger cette période de 15 jours.
2. Pour chaque FIA de l’Union qu’il gère et pour chaque FIA qu’il commercialise dans l’Union, le gestionnaire fournit aux autorités compétentes de son État membre d’origine les informations suivantes, conformément à l’article 24, paragraphe 2, de la directive 2011/61/UE:
a)
le pourcentage d’actifs du FIA qui font l’objet d’un traitement spécial au sens de l’article 1er, paragraphe 5, du présent règlement du fait de leur nature non liquide, comme indiqué à l’article 23, paragraphe 4, point a), de la directive 2011/61/UE;
b)
toute nouvelle disposition prise pour gérer la liquidité du FIA;
c)
les systèmes de gestion des risques utilisés par le gestionnaire pour gérer les risques de marché, de liquidité, de contrepartie et autres, y compris le risque opérationnel;
d)
le profil de risque actuel du FIA, y compris:
i)
le profil de risque de marché des investissements du FIA, y compris le rendement attendu et la volatilité du FIA dans des conditions normales de marché;
ii)
le profil de liquidité des investissements du FIA, y compris le profil de liquidité des actifs du FIA, le profil des conditions de remboursement et les conditions du financement fourni par les contreparties du FIA;
e)
les informations concernant les principales catégories d’actifs dans lesquelles le FIA a investi, y compris la valeur de marché des positions courtes et longues, le montant des transactions et la performance sur la période de déclaration; et
f)
les résultats des simulations de crise périodiques, tant en conditions normales qu’en conditions exceptionnelles, effectuées conformément à l’article 15, paragraphe 3, point b), et à l’article 16, paragraphe 1, deuxième alinéa, de la directive 2011/61/UE.
3. Les informations visées aux paragraphes 1 et 2 font l’objet d’un compte rendu comme suit:
a)
tous les six mois par les gestionnaires qui gèrent les portefeuilles de FIA dont le total des actifs gérés calculé conformément à l’article 2 dépasse le seuil de 100 000 000 EUR ou 500 000 000 EUR visé à l’article 3, paragraphe 2, respectivement points a) et b), de la directive 2011/61/UE, mais n’excède pas 1 000 000 000 EUR, pour chacun des FIA de l’Union qu’ils gèrent et pour chacun des FIA qu’ils commercialisent dans l’Union;
b)
tous les trois mois par les gestionnaires qui gèrent les portefeuilles de FIA dont le total des actifs gérés calculé conformément à l’article 2 dépasse 1 000 000 000 EUR, pour chacun des FIA de l’Union qu’ils gèrent et pour chacun des FIA qu’ils commercialisent dans l’Union;
c)
tous les trois mois par les gestionnaires qui sont soumis aux dispositions du point a) du présent paragraphe, pour chaque FIA dont le total des actifs gérés, y compris les éventuels actifs acquis grâce à l’effet de levier, dépasse 500 000 000 EUR;
d)
tous les ans par les gestionnaires de FIA qui ne recourent pas à l’effet de levier et qui, selon leur politique d’investissement principale, investissent dans des sociétés et des émetteurs non cotés afin d’en acquérir le contrôle, pour chaque FIA géré de ce type.
4. Par dérogation au paragraphe 3, l’autorité compétente de l’État membre d’origine du gestionnaire peut juger approprié et nécessaire, pour l’exercice de ses fonctions, d’exiger que tout ou partie des informations soient communiquées plus fréquemment.
5. Le gestionnaire qui gère un ou plusieurs FIA qu’il estime recourir à l’effet de levier de manière substantielle au sens de l’article 111 du présent règlement fournit les informations requises en vertu de l’article 24, paragraphe 4, de la directive 2011/61/UE à la même fréquence que les informations requises en vertu du paragraphe 2 du présent article.
6. Le gestionnaire fournit les informations visées aux paragraphes 1, 2 et 5 conformément au modèle de déclaration figurant à l’annexe IV.
7. Conformément à l’article 42, paragraphe 1, point a), de la directive 2011/61/UE, pour tous les gestionnaires établis dans des pays hors Union, on entend par «autorités compétentes de l’État membre d’origine» les autorités compétentes de l’État membre de référence.
Article 111
Recours à l’effet de levier «de manière substantielle»
1. Aux fins de l’article 24, paragraphe 4, de la directive 2011/61/UE, l’effet de levier est considéré comme utilisé de manière substantielle lorsque l’exposition du FIA, calculée selon la méthode de l’engagement conformément à l’article 8 du présent règlement, est plus de trois fois supérieure à sa valeur nette d’inventaire.
2. Lorsque les conditions visées au paragraphe 1 du présent article sont remplies, le gestionnaire fournit les informations visées à l’article 24, paragraphe 4, de la directive 2011/61/UE aux autorités compétentes de son État membre d’origine conformément aux principes établis à l’article 110, paragraphe 3, du présent règlement.
SECTION 2
Gestionnaires qui gèrent des FIA recourant à l’effet de levier
(article 25, paragraphe 3, de la directive 2011/61/UE)
Article 112
Restrictions à la gestion des FIA
1. Les principes établis au présent article sont appliqués pour déterminer les circonstances dans lesquelles les autorités compétentes exercent leur pouvoir d’imposer au gestionnaire des limites au niveau de levier ou d’autres restrictions.
2. Lorsqu’elle évalue les informations reçues en vertu de l’article 7, paragraphe 3, de l’article 15, paragraphe 4, et de l’article 24, paragraphes 4 ou 5, de la directive 2011/61/UE, l’autorité compétente prend en considération la mesure dans laquelle le recours à l’effet de levier par un gestionnaire ou son interaction avec un groupe de gestionnaires ou avec d’autres établissements financiers peut contribuer à l’accroissement des risques systémiques dans le système financier ou des risques de désorganisation des marchés.
3. Pour cette évaluation, les autorités compétentes tiennent compte au moins des aspects suivants:
a)
les circonstances dans lesquelles les expositions d’un ou plusieurs FIA, y compris celles qui résultent de positions de financement ou d’investissement prises par le gestionnaire pour son propre compte ou pour le compte du FIA, pourraient constituer une source importante de risque de marché, risque de liquidité ou risque de contrepartie pour un établissement financier;
b)
les circonstances, notamment les types d’actifs dans lesquels le FIA investit et les techniques utilisées par le gestionnaire à travers le recours à l’effet de levier, dans lesquelles les activités d’un gestionnaire ou son interaction avec, par exemple, un groupe de gestionnaires ou d’autres établissements financiers contribuent ou pourraient contribuer à une spirale à la baisse des prix d’instruments financiers ou d’autres actifs telle qu’elle menacerait leur viabilité;
c)
les critères tels que le type de FIA, la stratégie d’investissement du gestionnaire pour les FIA concernés, les conditions de marché dans lesquelles opèrent le gestionnaire et le FIA ainsi que tout effet procyclique vraisemblable qui pourrait résulter de l’imposition par les autorités compétentes de limites ou d’autres restrictions à l’usage de l’effet de levier par le gestionnaire concerné;
d)
les critères tels que la taille d’un ou plusieurs FIA et ses éventuelles incidences sur un secteur donné du marché, la concentration de risques dans certains marchés sur lesquels un ou plusieurs FIA investissent, les risques de contagion à d’autres marchés au départ d’un marché sur lequel des risques ont été décelés, l’existence de problèmes de liquidité sur certains marchés à un moment donné, l’ampleur de l’inadéquation entre actifs et passifs dans la stratégie d’investissement d’un gestionnaire ou des fluctuations irrégulières des prix des actifs dans lesquels un FIA pourrait investir.
SECTION 3
Règles spécifiques concernant les pays tiers
(article 34, paragraphe 1, article 35, paragraphe 2, article 36, paragraphe 1, article 37, paragraphe 7, point d), article 40, paragraphe 2, point a), et article 42, paragraphe 1, de la directive 2011/61/UE)
Article 113
Exigences générales
1. Les modalités de coopération s’appliquent à tous les acteurs et situations possibles envisagés au chapitre VII de la directive 2011/61/UE, compte tenu du lieu d’établissement du gestionnaire, de celui du FIA et de l’activité du gestionnaire.
2. Les modalités de coopération sont établies par écrit.
3. Les modalités de coopération établissent un cadre spécifique pour la consultation, la coopération et l’échange d’informations, à des fins de surveillance et d’application, entre les autorités compétentes dans l’Union européenne et les autorités de surveillance du pays tiers.
4. Les modalités de coopération comprennent une clause spécifique qui prévoit le transfert des informations reçues par une autorité compétente de l’Union d’une autorité de surveillance d’un pays tiers aux autres autorités compétentes de l’Union, à l’AEMF ou au CERS, selon ce que prévoit la directive 2011/61/UE.
Article 114
Mécanismes, instruments et procédures
1. Les modalités de coopération établissent les mécanismes, instruments et procédures nécessaires pour permettre aux autorités compétentes de l’Union d’avoir accès à toutes les informations nécessaires pour remplir leurs obligations au titre de la directive 2011/61/UE.
2. Les modalités de coopération établissent les mécanismes, instruments et procédures nécessaires pour permettre la réalisation d’inspections sur place si cela est nécessaire à la mission des autorités compétentes de l’Union en vertu de la directive 2011/61/UE. Les inspections sur place sont réalisées directement par l’autorité compétente de l’Union, ou par l’autorité compétente du pays tiers assistée de l’autorité compétente de l’Union.
3. Les modalités de coopération établissent les mécanismes, instruments et procédures permettant à l’autorité compétente d’un pays tiers d’assister les autorités compétentes de l’Union lorsque cela est nécessaire à l’application de la législation de l’Union et de la législation nationale de transposition, en cas d’infraction par une entité établie dans le pays tiers, conformément à la législation nationale et internationale applicable à ladite autorité.
Article 115
Protection des données
Les modalités de coopération garantissent que le transfert aux pays tiers de données et d’analyses de données ne se déroule qu’en conformité avec l’article 52 de la directive 2011/61/UE.
SECTION 4
Échange d’informations sur les conséquences systémiques potentielles de l’activité des gestionnaires
(article 53, paragraphe 1, de la directive 2011/61/UE)
Article 116
Échange d’informations sur les conséquences systémiques potentielles de l’activité des gestionnaires
Aux fins de l’article 53 de la directive 2011/61/UE, les autorités compétentes des États membres responsables de l’agrément ou de la surveillance des gestionnaires en vertu de ladite directive échangent avec les autorités compétentes des autres États membres, ainsi qu’avec l’AEMF et le CERS, au moins les éléments suivants:
a)
les informations reçues au titre de l’article 110, dès lors qu’elles peuvent être utiles pour suivre les conséquences potentielles des activités de gestionnaires spécifiques, ou de plusieurs gestionnaires considérés collectivement, sur la stabilité d’établissements financiers présentant une importance systémique et sur le bon fonctionnement des marchés sur lesquels les gestionnaires sont actifs, et pour réagir à ces conséquences;
b)
les informations reçues d’autorités de pays tiers dès lors qu’elles sont nécessaires au suivi des risques systémiques;
c)
l’analyse des informations visées aux points a) et b) et l’évaluation de toute situation dans laquelle les activités d’un ou plusieurs gestionnaires surveillés, ou d’un ou plusieurs FIA gérés par ceux-ci, sont considérées comme contribuant à l’accroissement du risque systémique dans le système financier, au risque de désorganisation des marchés ou aux risques pour la croissance à long terme de l’économie;
d)
les mesures prises lorsque les activités d’un ou plusieurs gestionnaires surveillés, ou d’un ou plusieurs FIA gérés par ceux-ci, représentent un risque systémique ou mettent en péril le bon fonctionnement des marchés sur lesquels ces entités sont actives.
CHAPITRE VI
DISPOSITIONS FINALES
Article 117
Entrée en vigueur
Le présent règlement entre en vigueur le vingtième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne.
Il s’applique à compter du 22 juillet 2013.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 19 décembre 2012.