SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2013/54/EU
ze dne 20. listopadu 2013
o některých povinnostech státu vlajky ohledně souladu s Úmluvou o práci na moři z roku 2006 a jejího prosazování
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 100 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Činnost Unie v oblasti námořní dopravy se mimo jiné zaměřuje na zlepšování životních a pracovních podmínek námořníků, ochrany a bezpečnosti na moři a předcházení znečištění způsobenému námořními nehodami.
(2)
Unie si je vědoma skutečnosti, že většina nehod na moři je způsobená přímo lidským faktorem, zejména únavou.
(3)
Jedním z hlavních cílů politiky námořní bezpečnosti Unie je odstranit nevyhovující námořní dopravu.
(4)
Dne 23. února 2006 přijala Mezinárodní organizace práce Úmluvu o práci na moři z roku 2006 (dále jen „úmluva z roku 2006“), jejímž cílem je vytvořit jednotný, soudržný a aktualizovaný nástroj, který by rovněž zahrnoval základní zásady obsažené v dalších mezinárodních úmluvách o práci.
(5)
Podle článku VIII úmluvy z roku 2006 tato vstoupí v platnost 12 měsíců ode dne, kdy byla zaregistrována ratifikace alespoň 30 členských států Mezinárodní organizace práce s celkovým podílem na světové hrubé prostornosti plavidel ve výši 33 %. Tato podmínka byla splněna dne 20. srpna 2012 a úmluva z roku 2006 tedy vstupuje v platnost dne 20. srpna 2013.
(6)
Rozhodnutí Rady 2007/431/ES (3) zmocnilo členské státy, aby úmluvu z roku 2006 ratifikovaly. Členské státy se naléhavě vyzývají, aby ji ratifikovaly co nejdříve.
(7)
Úmluva z roku 2006 stanoví minimální celosvětové normy s cílem zajistit pro všechny námořníky právo na důstojné životní a pracovní podmínky bez ohledu na jejich státní příslušnost a vlajku lodě, na níž slouží, aby se vytvořily rovné podmínky pro všechny.
(8)
Různé části úmluvy z roku 2006 jsou zapracovány do jednotlivých nástrojů Unie, a to jak ohledně povinností státu vlajky, tak ohledně povinností přístavních států. Cílem této směrnice je zavést některá ustanovení o souladu a prosazování stanovená v hlavě 5 úmluvy z roku 2006 pro účely těch částí úmluvy z roku 2006, pro něž ještě nebyla ustanovení o souladu a prosazování přijata. Tyto části odpovídají prvkům, které jsou stanoveny v příloze směrnice Rady 2009/13/ES (4).
(9)
Směrnicí 2009/13/ES se provádí dohoda k Úmluvě o práci na moři z roku 2006 uzavřená Svazem provozovatelů námořních plavidel Evropského společenství (ECSA) a Evropskou federací pracovníků v dopravě (dále jen „dohoda“) připojená k uvedené směrnici. Směrnice 2009/13/ES by neměla být touto směrnicí dotčena a měla by proto zajistit soulad s příznivějšími ustanoveními práva Unie v souladu s uvedenou směrnicí.
(10)
Ačkoli směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/21/ES (5) upravuje povinnosti státu vlajky začleněním dobrovolného systému auditu členských států Mezinárodní námořní organizace (IMO) do právních předpisů Unie a zavedením certifikace kvality vnitrostátních námořních orgánů, samostatná směrnice zahrnující normy pro práci na moři by byla vhodnější a jasněji by zohlednila jednotlivé cíle a postupy, přičemž by jí nebyla dotčena směrnice 2009/21/ES.
(11)
Směrnice 2009/21/ES se použije na úmluvy IMO. V každém případě by mohly členské státy vypracovat, zavést a udržovat systém řízení kvality týkající se operativních částí činností námořní správy prováděné státem vlajky, na které se vztahuje oblast působnosti této směrnice.
(12)
Členské státy by měly zajistit účinné plnění svých povinností států vlajky, pokud jde o to, aby lodě plující pod jejich vlajkou prováděly příslušné části úmluvy z roku 2006. Při vytváření účinného systému mechanismů kontroly dodržování předpisů, včetně inspekcí, by členský stát ve vhodných případech mohl udělit oprávnění veřejným orgánům nebo jiným organizacím ve smyslu pravidla 5.1.2 úmluvy z roku 2006 a za podmínek v něm stanovených.
(13)
V čl. 2 odst. 3 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1406/2002 (6) se stanoví, že působnost Evropské agentury pro námořní bezpečnost zahrnuje jako hlavní úkol spolupráci agentury s členskými státy a poskytování na jejich žádost, vhodných informací za účelem podpory kontrol uznaných subjektů jednajících jménem daného členského státu, aniž jsou dotčena práva a povinnosti státu vlajky.
(14)
Jelikož cílů této směrnice nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich, z důvodu rozsahu a účinků uvedeného opatření, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedených cílů.
(15)
Použití této směrnice by za žádných okolností nemělo vést ke snížení stávající úrovně ochrany námořníků podle práva Unie,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět
Tato směrnice stanoví pravidla, která mají zajistit, aby členské státy účinně plnily své povinnosti jakožto státy vlajky, pokud jde o provádění příslušných částí úmluvy z roku 2006. Touto směrnicí nejsou dotčeny směrnice 2009/13/ES a 2009/21/ES ani žádné vyšší standardy pro životní a pracovní podmínky námořníků v nich stanovené.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se kromě příslušných definic stanovených v příloze směrnice 2009/13/ES rozumí:
„příslušnými částmi úmluvy z roku 2006“ ty části úmluvy z roku 2006, jejichž obsah se považuje za odpovídající ustanovením v příloze směrnice 2009/13/ES.
Článek 3
Kontrola dodržování
1. Členské státy zajistí zavedení účinných a vhodných mechanismů vymáhání a kontroly dodržování předpisů, včetně inspekcí v intervalech stanovených v úmluvě z roku 2006, s cílem zajistit, aby životní a pracovní podmínky námořníků na lodích plujících pod jejich vlajkou neustále splňovaly požadavky příslušných částí úmluvy z roku 2006.
2. Pokud jde o lodě s nižší hrubou prostorností než 200 nepoužívané k mezinárodní plavbě, mohou členské státy po konzultaci s příslušnými organizacemi provozovatelů námořních plavidel a námořníků podle čl. II odst. 6 úmluvy z roku 2006 rozhodnout o úpravě mechanismů kontroly dodržování předpisů, včetně inspekcí, a zohlednit tak specifické podmínky týkající se takových lodí.
3. Při plnění svých povinností podle tohoto článku mohou členské státy, pokud je to vhodné, povolit veřejným orgánům nebo jiným organizacím (včetně organizací jiných členských států, pokud s tím tyto státy souhlasí), u nichž mají za to, že disponují dostatečnou kapacitou a jsou odpovědné a nezávislé, aby inspekce prováděly. V každém případě zůstává členský stát plně odpovědný za provádění inspekcí životních a pracovních podmínek dotčených námořníků na lodích plujících pod vlajkou daného členského státu. Tímto ustanovením není dotčena směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/15/ES (7).
4. Členské státy stanoví jasné cíle a normy vztahující se na správu jejich systému inspekcí, jakož i vhodné celkové postupy pro posuzování toho, do jaké míry se daří tyto cíle a normy plnit.
5. Každý členský stát zajistí, aby námořníci na palubách lodí plujících pod vlajkou daného členského státu měli přístup ke kopii dohody. Tento přístup lze zajistit elektronicky.
Článek 4
Pracovníci odpovědní za kontrolu dodržování předpisů
1. Členské státy zajistí, aby pracovníci, včetně pracovníků orgánů nebo jiných organizací („uznané subjekty“ ve smyslu dohody z roku 2006), zmocnění provádět inspekce v souladu s čl. 3 odst. 3 a odpovědní za ověřování řádného provádění příslušných částí úmluvy z roku 2006 měli odbornou přípravu, kvalifikaci, mandát, úplnou pravomoc, statut a nezávislost nezbytné nebo žádoucí k ověřování a zajišťování souladu s příslušnými částmi úmluvy z roku 2006. V souladu s úmluvou z roku 2006 mohou být inspektoři zmocněni přijímat odpovídající kroky zakazující dané lodi opustit přístav až do přijetí nezbytných opatření.
2. Jakékoli zmocnění týkající se inspekcí musí uznaný subjekt opravňovat přinejmenším k tomu, aby mohl vyžadovat nápravu nedostatků, které zjistí v životních a pracovních podmínkách námořníků, a provádět v tomto ohledu inspekce na žádost státu přístavu.
3. Každý členský stát zavede:
a)
systém pro zajištění odpovídající činnosti prováděné uznanými subjekty, který zahrne informace o všech platných vnitrostátních právních a správních předpisech a příslušných mezinárodních nástrojích a
b)
postupy pro komunikaci s těmito subjekty a pro dohled nad nimi.
4. Každý členský stát poskytne Mezinárodnímu úřadu práce aktuální seznam všech uznaných subjektů, které jsou zmocněny jednat jeho jménem, a tento seznam průběžně aktualizuje. V tomto seznamu jsou přesně uvedeny úkoly, k jejichž výkonu jsou uznané subjekty zmocněny.
Článek 5
Postupy projednávání stížností na lodi, řešení stížností a nápravná opatření
1. Každý členský stát zajistí, aby jeho právní či správní předpisy stanovily vhodné postupy projednání stížnosti na lodi.
2. Pokud členský stát obdrží stížnost, kterou nepovažuje za zjevně neopodstatněnou, nebo získá důkaz, že loď, která pluje pod jeho vlajkou, nesplňuje požadavky příslušných částí úmluvy z roku 2006, nebo že opatření, kterými se směrnice provádí, vykazují vážné nedostatky, přijme tento členský stát nezbytná opatření k prošetření dané záležitosti a zajistí, aby byla přijata opatření k nápravě veškerých zjištěných nedostatků.
3. Pracovníci zabývající se stížnostmi, nebo pracovníci, kteří se o stížnostech dozvědí, musí se zdrojem jakékoliv stížnosti poukazující na nebezpečí nebo nedostatky ve vztahu k životním a pracovním podmínkám námořníků nebo na porušení právních a správních předpisů zacházet jako s důvěrným a provozovateli lodě, jeho zástupci či rejdaři nesmí naznačit, že inspekce byla provedena na základě takové stížnosti.
Článek 6
Zprávy
1. Komise zahrne do svých zpráv, které má vypracovávat podle článku 9 směrnice 2009/21/ES, záležitosti spadající do oblasti působnosti této směrnice.
2. Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění a uplatňování pravidla 5.3 úmluvy z roku 2006 ohledně povinností spojených s poskytováním pracovních sil nejpozději do 31. prosince 2018. Je-li to vhodné, může zpráva zahrnovat návrhy opatření za účelem podpory životních a pracovních podmínek v odvětví námořní dopravy.
Článek 7
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. prosince 2015. Neprodleně sdělí Komisi znění těchto předpisů.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsoby odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních opatření vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 8
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 9
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 20. listopadu 2013.
DIRECTIVE 2013/54/UE DU PARLEMENT EUROPÉEN ET DU CONSEIL
du 20 novembre 2013
relative à certaines responsabilités de l’État du pavillon en ce qui concerne le respect et la mise en application de la convention du travail maritime, 2006
(Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)
LE PARLEMENT EUROPÉEN ET LE CONSEIL DE L’UNION EUROPÉENNE,
vu le traité sur le fonctionnement de l’Union européenne, et notamment son article 100, paragraphe 2,
vu la proposition de la Commission européenne,
après transmission du projet d’acte législatif aux parlements nationaux,
vu l’avis du Comité économique et social européen (1),
après consultation du Comité des régions,
statuant conformément à la procédure législative ordinaire (2),
considérant ce qui suit:
(1)
L’action de l’Union dans le domaine du transport maritime vise, entre autres, à améliorer les conditions de vie et de travail des gens de mer à bord des navires, la sûreté et la sécurité en mer, et à prévenir la pollution due aux accidents en mer.
(2)
L’Union est consciente du fait que la plupart des accidents en mer sont directement provoqués par des facteurs humains, notamment la fatigue.
(3)
L’un des principaux objectifs de la politique de l’Union en matière de sécurité maritime consiste à faire disparaître les navires ne répondant pas aux normes.
(4)
Le 23 février 2006, l’Organisation internationale du travail (OIT), souhaitant créer un instrument unique, cohérent et à jour qui intègre également les principes fondamentaux énoncés dans d’autres conventions internationales du travail, a adopté la convention du travail maritime, 2006 (ci-après dénommée «MLC 2006»).
(5)
Aux termes de son article VIII, la MLC 2006 entre en vigueur douze mois après la date à laquelle la ratification d’au moins trente États membres de l’OIT représentant au total trente-trois pour cent de la jauge brute de la flotte marchande mondiale a été enregistrée. Cette condition a été remplie le 20 août 2012, et la MLC 2006 est dès lors entrée en vigueur le 20 août 2013.
(6)
La décision 2007/431/CE du Conseil (3) a autorisé les États membres à ratifier la MLC 2006, et les États membres sont instamment invités à y procéder au plus vite.
(7)
La MLC 2006 fixe des normes mondiales minimales afin de préserver le droit de tous les gens de mer à des conditions de vie et de travail décentes, indépendamment de leur nationalité et indépendamment du pavillon des navires à bord desquels ils servent, et afin d’établir des conditions égales pour tous.
(8)
Différents passages de la MLC 2006 ont été introduits dans différents instruments de l’Union, concernant à la fois les obligations incombant à l’État du pavillon et celles incombant à l’État du port. La présente directive a pour objectif d’intégrer certaines dispositions relatives au respect et à la mise en application prévues au titre 5 de la MLC 2006 en ce qui concerne les passages de la MLC 2006 pour lesquels les dispositions requises relatives au respect et à la mise en application n’ont pas encore été adoptées. Ces passages correspondent aux éléments figurant à l’annexe de la directive 2009/13/CE du Conseil (4).
(9)
La directive 2009/13/CE porte mise en œuvre de l’accord conclu par les Associations des armateurs de la Communauté européenne (ECSA) et la Fédération européenne des travailleurs des transports (ETF) concernant la convention du travail maritime, 2006 (ci-après dénommé «accord»), annexé à ladite directive. La présente directive est sans préjudice de la directive 2009/13/CE et devrait par conséquent assurer le respect des dispositions plus favorables du droit de l’Union conformément à la directive 2009/13/CE.
(10)
Bien que la directive 2009/21/CE du Parlement européen et du Conseil (5) régisse les responsabilités de l’État du pavillon en intégrant dans le droit de l’Union le système d’audit volontaire des États membres de l’Organisation maritime internationale (OMI), et en introduisant la certification de la qualité des autorités maritimes nationales, une directive distincte portant sur les normes du travail maritime serait plus appropriée et refléterait plus clairement les différents objectifs et procédures, sans pour autant affecter la directive 2009/21/CE.
(11)
La directive 2009/21/CE s’applique aux conventions de l’OMI. En tout état de cause, les États membres pourraient élaborer, mettre en œuvre et gérer un système de gestion de la qualité pour la partie opérationnelle des activités de leur administration maritime liées à leur statut d’État du pavillon relevant du champ d’application de la présente directive.
(12)
Les États membres devraient veiller à s’acquitter de manière efficace des obligations qui leur incombent en tant qu’États du pavillon en ce qui concerne la mise en œuvre par les navires battant leur pavillon des passages pertinents de la MLC 2006. Lorsqu’il instaure un système efficace de mécanismes de contrôle, y compris des inspections, un État membre pourrait, le cas échéant, accorder une habilitation à des institutions publiques ou à d’autres organismes au sens de la règle 5.1.2 de la MLC 2006, selon les conditions que celle-ci fixe.
(13)
Aux termes de l’article 2, paragraphe 3, point c), du règlement (CE) no 1406/2002 du Parlement européen et du Conseil (6), le mandat de l’Agence européenne pour la sécurité maritime comprend, parmi les tâches principales de celle-ci, une collaboration de l’Agence avec les États membres et à la demande d’un État membre, la communication d’informations adéquates afin d’aider au contrôle des organisations reconnues agissant pour le compte dudit État membre, sans préjudice des droits et obligations de l’État du pavillon.
(14)
Étant donné que les objectifs de la présente directive ne peuvent pas être réalisés de manière suffisante par les États membres mais peuvent, en raison des dimensions et des effets de l’action, l’être mieux au niveau de l’Union, celle-ci peut prendre des mesures, conformément au principe de subsidiarité consacré à l’article 5 du traité sur l’Union européenne. Conformément au principe de proportionnalité tel qu’énoncé audit article, la présente directive n’excède pas ce qui est nécessaire pour atteindre ces objectifs.
(15)
L’application de la présente directive ne saurait en aucun cas aboutir à une réduction du niveau de protection dont bénéficient actuellement les gens de mer au titre du droit de l’Union,
ONT ADOPTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
Article premier
Objet
La présente directive établit des dispositions visant à garantir que les États membres s’acquittent de manière efficace des obligations qui leur incombent, en tant qu’États du pavillon, en ce qui concerne la mise en œuvre des passages pertinents de la MLC 2006. La présente directive est sans préjudice des directives 2009/13/CE et 2009/21/CE, ni des normes plus élevées en matière de conditions de vie et de travail des gens de mer qui y sont fixées.
Article 2
Définitions
Aux fins de la présente directive, la définition ci-après s’applique, outre les définitions pertinentes figurant à l’annexe de la directive 2009/13/CE: on entend par
«passages pertinents de la MLC 2006», les passages de la MLC 2006 dont le contenu est considéré comme correspondant aux dispositions figurant à l’annexe de la directive 2009/13/CE.
Article 3
Contrôle de conformité
1. Les États membres veillent à l’établissement de mécanismes de mise en application et de contrôle efficaces et appropriés, y compris les inspections périodiques prévues dans la MLC 2006, afin de garantir que les conditions de vie et de travail des gens de mer travaillant à bord des navires battant leur pavillon satisfont et continuent à satisfaire aux exigences des passages pertinents de la MLC 2006.
2. En ce qui concerne les navires d’une jauge brute inférieure à 200 qui n’effectuent pas de voyages internationaux, les États membres peuvent, en consultation avec les organisations d’armateurs et de gens de mer concernées, décider d’adapter, comme le prévoit l’article II, paragraphe 6, de la MLC 2006, les mécanismes de contrôle, y compris les inspections, pour tenir compte des conditions spécifiques relatives à de tels navires.
3. Lorsqu’ils exécutent les obligations qui leur incombent au titre du présent article, les États membres peuvent, le cas échéant, habiliter des institutions publiques ou d’autres organismes, y compris ceux d’un autre État membre, si celui-ci y consent, dont ils reconnaissent qu’ils possèdent la capacité, la compétence et l’indépendance suffisantes pour réaliser des inspections. Dans tous les cas, un État membre conserve la pleine responsabilité de l’inspection des conditions de vie et de travail des gens de mer concernés à bord des navires battant le pavillon dudit État membre. La présente disposition est sans préjudice de la directive 2009/15/CE du Parlement européen et du Conseil (7).
4. Les États membres définissent des objectifs et des normes clairs pour l’administration de leurs systèmes d’inspection, ainsi que des procédures générales appropriées pour évaluer dans quelle mesure ces objectifs sont atteints et ces normes sont respectées.
5. Chaque État membre veille à ce que les gens de mer à bord de navires battant pavillon dudit État membre aient accès à une copie de l’accord. L’accès peut être assuré par voie électronique.
Article 4
Personnel chargé du contrôle de conformité
1. Les États membres veillent à ce que le personnel, y compris celui des institutions ou d’autres organismes (ci-après dénommés «organismes reconnus» au sens de la MLC 2006), habilité à réaliser des inspections conformément à l’article 3, paragraphe 3, et chargé de vérifier la bonne mise en œuvre des passages pertinents de la MLC 2006, possède la formation, les compétences, les attributions, l’autorité juridique pleine et entière, le statut et l’indépendance nécessaires ou souhaitables pour pouvoir effectuer cette vérification et assurer le respect des passages pertinents de la MLC 2006. Conformément à la MLC 2006, les inspecteurs sont habilités à prendre les mesures appropriées pour interdire à un navire de quitter le port jusqu’à ce que les mesures nécessaires aient été prises.
2. Toute habilitation accordée en matière d’inspection autorise, au minimum, l’organisme reconnu à exiger la correction des manquements qu’il a constatés quant aux conditions de vie et de travail des gens de mer, et à effectuer des inspections à cet égard si l’État du port le lui demande.
3. Chaque État membre établit:
a)
un système propre à assurer l’adéquation des tâches réalisées par les organismes reconnus, comprenant des informations sur l’ensemble des dispositions applicables de la législation nationale et des instruments internationaux pertinents; et
b)
des procédures de communication avec ces organismes et de contrôle de ceux-ci.
4. Chaque État membre fournit au Bureau international du travail la liste actuelle des organismes reconnus habilités à agir en son nom et tient cette liste à jour. La liste indique les fonctions que les organismes reconnus sont habilités à assumer.
Article 5
Procédures de plainte à bord, traitement des plaintes et mesures correctives
1. Chaque État membre veille à ce que ses dispositions législatives ou réglementaires prévoient l’établissement de procédures de plainte à bord appropriées.
2. Si un État membre reçoit une plainte qui ne lui apparaît pas manifestement infondée ou acquiert la preuve qu’un navire battant son pavillon ne se conforme pas aux prescriptions des passages pertinents de la MLC 2006 ou que les mesures d’exécution de cette dernière présentent de sérieux manquements, ledit État membre prend les dispositions nécessaires pour enquêter sur la question et veille à ce que des mesures soient prises pour remédier aux manquements constatés.
3. Le personnel qui examine ces plaintes ou en a connaissance préserve la confidentialité de la source de toute plainte ou réclamation alléguant qu’il existe un danger ou un manquement lié aux conditions de vie et de travail des gens de mer, ou qu’il y a violation des dispositions législatives et réglementaires, et s’abstient de révéler à l’armateur, à son représentant ou à l’exploitant du navire qu’il a été procédé à une inspection à la suite d’une telle plainte ou réclamation.
Article 6
Rapports
1. Dans le cadre des rapports qu’elle établit conformément à l’article 9 de la directive 2009/21/CE, la Commission inclut les questions relevant du champ d’application de la présente directive.
2. Au plus tard le 31 décembre 2018, la Commission soumet au Parlement européen et au Conseil un rapport sur la mise en œuvre et l’application de la règle 5.3 de la MLC 2006 concernant les responsabilités du fournisseur de main-d’œuvre. Le cas échéant, le rapport peut comprendre des propositions de mesures visant à améliorer les conditions de vie et de travail dans le secteur maritime.
Article 7
Transposition
1. Les États membres mettent en vigueur les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive au plus tard le 31 mars 2015. Ils communiquent immédiatement à la Commission le texte de ces dispositions.
Lorsque les États membres adoptent ces dispositions, celles-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d’une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence sont arrêtées par les États membres.
2. Les États membres communiquent à la Commission le texte des dispositions essentielles de droit interne qu’ils adoptent dans le domaine régi par la présente directive.
Article 8
Entrée en vigueur
La présente directive entre en vigueur le vingtième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne.
Article 9
Destinataires
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Strasbourg, le 20 novembre 2013.