NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 836/2012
ze dne 18. září 2012,
kterým se mění příloha XVII nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek (REACH), pokud jde o olovo
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (1), a zejména na čl. 68 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení (ES) č. 1907/2006 stanoví, že má-li členský stát za to, že výroba, uvedení na trh nebo použití látky samotné nebo obsažené ve směsi nebo v předmětu představuje riziko pro lidské zdraví nebo životní prostředí, které není náležitě kontrolováno a jímž je nutné se zabývat, připraví dokumentaci poté, co svůj záměr oznámil Evropské agentuře pro chemické látky (dále jen „agentura“).
(2)
Dne 15. dubna 2010 předložila Francie agentuře dokumentaci podle čl. 69 odst. 4 nařízení (ES) č. 1907/2006 s cílem zahájit řízení o omezení v souladu s články 69 až 73 uvedeného nařízení. V uvedené dokumentaci bylo prokázáno, že děti, a to zejména mladší 36 měsíců, mohou být díky sklonu k častému vkládání předmětů do úst opakovaně vystaveny olovu, jež se uvolňuje ze šperků. Tato opakovaná expozice olovu může mít vážné a nevratné účinky na nervovou soustavou podmíněné chování a na vývoj nervové soustavy, vůči kterým jsou děti obzvláště citlivé, neboť jejich centrální nervová soustava se ještě vyvíjí. Uvedená dokumentace uvádí, že ve snaze co nejvíce zabránit expozici olovu a jeho sloučeninám ve špercích je kromě již zavedených opatření nezbytné přijmout opatření na úrovni Unie. V dokumentaci se proto navrhuje, aby bylo uvádění na trh a používání olova a jeho sloučenin ve špercích zakázáno, pokud je míra migrace olova vyšší než 0,09 μg/cm2/h.
(3)
Výbor pro posuzování rizik (dále jen „RAC“) dospěl ve svém stanovisku ze dne 10. března 2011 k závěru, že nejvhodnějším opatřením na úrovni Unie k řešení zjištěných rizik, pokud jde o účinnost snižování rizik, je zakázat uvádění na trh a používání olova a jeho sloučenin v kovových a nekovových částech šperků, jestliže je koncentrace olova rovna nebo vyšší než 0,05 % hmotnostních v každé jednotlivé části, nelze-li prokázat, že míra uvolněného olova nepřekročí limit 0,05 μg/cm2/h (0,05 μg/g/h).
(4)
Výbor pro socioekonomickou analýzu (dále jen „SEAC“) ve svém stanovisku ze dne 15. září 2011 zvažoval zákaz uvádění na trh a používání olova a jeho sloučenin ve špercích, jestliže je koncentrace olova rovna nebo vyšší než 0,05 % hmotnostních v každé jednotlivé části. Dané opatření považoval za nejvhodnější opatření na úrovni Unie k řešení zjištěných rizik, pokud jde o přiměřenost jeho socioekonomických přínosů a nákladů. Vzhledem k tomu, že v současné době není k dispozici zkušební metoda pro migraci, která by napodobovala podmínky při vložení do úst, dospěl SEAC k závěru, že omezení by mělo být založeno na obsahu olova v každé jednotlivé části šperků a nikoli na míře migrace olova uvolněného z těchto předmětů. SEAC rovněž doporučil, aby byly povoleny výjimky pro křišťálové sklo, sklotvorné smalty, vnitřní součásti hodinek a nesyntetické nebo rekonstituované drahokamy a polodrahokamy.
(5)
Dne 23. září 2011 předala agentura stanoviska RAC a SEAC Komisi.
(6)
Vzhledem k tomu, že chybějí informace o uvolňování olova při vložení do úst a že nejsou k dispozici vhodné alternativy pro všechna užití v křišťálovém skle a sklotvorných smaltech, jsou tyto materiály z tohoto opatření vyjmuty. SEAC kromě toho doporučil, aby byla výjimka stanovena pouze pro kategorie 1 a 2 křišťálového skla („vysoce olovnaté křišťálové sklo“ a „olovnaté křišťálové sklo“) vymezené v příloze I směrnice Rady 69/493/EHS ze dne 15. prosince 1969 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se křišťálového skla (2). Kategorie 3 a 4 křišťálového skla („křišťálové sklo“ a „křišťálové sklo krystalin“) vymezené v uvedené směrnici by však měly z omezerní být rovněž vyjmuty, aby byl zajištěn soulad s výjimkou stanovenou v příloze směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/95/ES ze dne27. ledna 2003 o omezení používání některých nebezpečných látek v elektrických a elektronických zařízeních (3), ve znění rozhodnutí Komise 2010/571/EU (4), a protože mají v porovnání s kategoriemi 1 a 2 nižší obsah olova.
(7)
Ze stejných důvodů, jaké platí pro křišťálové sklo a sklotvorné smalty, by měly být vyloučeny nesyntetické nebo rekonstituované drahokamy a polodrahokamy, ve kterých je olovo přirozeně se vyskytující složkou.
(8)
Vnitřní součásti hodinek, se kterými spotřebitel nepřichází do styku, by z omezení měly být vyloučeny, neboť expozice olovu z těchto součástí je vyloučena.
(9)
Omezené uvádění na trh v případě starožitných šperků by mělo značné socioekonomické dopady, protože tyto předměty by ztratily v Unii svou tržní hodnotu, a vymáhání tohoto zákazu by bylo obtížné. Proto by z omezení měly být vyjmuty šperky, které byly na trh poprvé uvedeny do dvanácti měsíců od data platnosti omezení, jakož i dovezené starožitné šperky.
(10)
Komise by měla přezkoumat výjimky poskytované v případě křišťálového skla a sklotvorných smaltů a drahokamů a polodrahokamů s ohledem na nové vědecké informace, včetně migrace olova v případě těchto užití, pro která byla stanovena výjimka, dostupnost vhodných alternativ a rozvoj zkušebních metod pro migraci.
(11)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 133 nařízení (ES) č. 1907/2006,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha XVII nařízení (ES) č. 1907/2006 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 18. září 2012.
RÈGLEMENT (UE) No 836/2012 DE LA COMMISSION
du 18 septembre 2012
modifiant l’annexe XVII du règlement (CE) no 1907/2006 du Parlement européen et du Conseil concernant l’enregistrement, l’évaluation et l’autorisation des substances chimiques, ainsi que les restrictions applicables à ces substances (REACH), en ce qui concerne le plomb
(Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)
LA COMMISSION EUROPÉENNE,
vu le traité sur le fonctionnement de l’Union européenne,
vu le règlement (CE) no 1907/2006 du Parlement européen et du Conseil du 18 décembre 2006 concernant l’enregistrement, l’évaluation et l’autorisation des substances chimiques, ainsi que les restrictions applicables à ces substances (REACH), instituant une agence européenne des produits chimiques, modifiant la directive 1999/45/CE et abrogeant le règlement (CEE) no 793/93 du Conseil et le règlement (CE) no 1488/94 de la Commission ainsi que la directive 76/769/CEE du Conseil et les directives 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE et 2000/21/CE de la Commission (1), et notamment son article 68, paragraphe 1,
considérant ce qui suit:
(1)
Conformément au règlement (CE) no 1907/2006, si un État membre estime que la fabrication, la mise sur le marché ou l’utilisation d’une substance, telle quelle ou contenue dans une préparation ou un article, entraîne pour la santé humaine ou l’environnement un risque qui n’est pas dûment maîtrisé et nécessite une action, il devra élaborer un dossier après avoir notifié son intention à l’Agence européenne des produits chimiques (ci-après dénommée «Agence»).
(2)
Le 15 avril 2010, la France a présenté à l’Agence, en vertu de l’article 69, paragraphe 4, du règlement (CE) no 1907/2006, un dossier visant à engager une procédure de restriction conformément aux articles 69 à 73 de ce règlement. Dans ce dossier, il a été démontré que du fait de leur propension à porter des objets à la bouche, les enfants, notamment ceux âgés de moins de trente-six mois, pouvaient être exposés de façon répétée au plomb libéré par les articles de bijouterie. Une exposition répétée au plomb peut entraîner des effets graves et irréversibles sur le comportement et le développement neurologiques, auxquels les enfants sont particulièrement sensibles étant donné que leur système nerveux central est encore en développement. Le dossier indique qu’une action allant au-delà des mesures déjà en vigueur est nécessaire à l’échelle de l’Union afin d’éviter autant que possible l’exposition au plomb et à ses composés contenus dans les articles de bijouterie. En conséquence, ce dossier propose d’interdire la mise sur le marché et l’utilisation du plomb et de ses composés dans les articles de bijouterie si le taux de migration du plomb est supérieur à 0,09 μg/cm2/h.
(3)
Dans son avis du 10 mars 2011, le comité d’évaluation des risques (ci-après dénommé «CER») a estimé que la mesure la plus appropriée à l’échelle de l’Union, en termes d’efficacité, pour réduire les risques mis en évidence était l’interdiction de la mise sur le marché et de l’utilisation du plomb et de ses composés dans les parties métalliques et non métalliques des articles de bijouterie, si la concentration en plomb est égale ou supérieure à 0,05 % en poids de toute partie individuelle, à moins qu’il ne puisse être démontré que le taux de libération du plomb n’excède pas la limite de 0,05 μg/cm2/h (0,05 μg/g/h).
(4)
Dans son avis du 15 septembre 2011, le comité d’analyse socio-économique (ci-après dénommé «CASE») a examiné l’interdiction de la mise sur le marché et de l’utilisation du plomb et de ses composés dans les articles de bijouterie, si la concentration en plomb est égale ou supérieure à 0,05 % en poids de chacune de leurs parties. Cette mesure a été considérée comme étant la plus appropriée à l’échelle de l’Union, en termes de proportionnalité des avantages et des coûts socio-économiques, pour faire face aux risques mis en évidence. Compte tenu de l’absence, à l’heure actuelle, d’une méthode d’essai de migration qui reconstitue les conditions de mise en bouche, le CASE a jugé que la restriction devrait être fondée sur la teneur en plomb de chacune des parties des articles de bijouterie, et non sur le taux de migration du plomb libéré par ces articles. En outre, le CASE a recommandé d’accorder des dérogations pour le cristal, les émaux vitrifiés, les composants internes des montres ainsi que les pierres précieuses ou semi-précieuses non synthétiques ou reconstituées.
(5)
Le 23 septembre 2011, l’Agence a soumis les avis du CER et du CASE à la Commission.
(6)
Étant donné le manque d’information sur la libération du plomb dans des conditions de mise en bouche et l’absence de produit de remplacement adéquat pour toutes les utilisations dans le verre cristal et les émaux vitrifiés, ces matériaux bénéficient d’une dérogation à la présente mesure. En outre, le CASE n’a recommandé de dérogation que pour les catégories 1 et 2 du verre cristal (respectivement le «cristal supérieur» et le «cristal au plomb») telles que définies à l’annexe I de la directive 69/493/CEE du Conseil du 15 décembre 1969 concernant le rapprochement des législations des États membres relatives au verre cristal (2). Toutefois, les catégories 3 et 4 du verre cristal (respectivement «cristallin» et «verre sonore»), telles que définies dans la directive précitée, devraient aussi bénéficier d’une dérogation à la restriction afin de garantir la cohérence avec la dérogation établie à l’annexe de la directive 2002/95/CE du Parlement européen et du Conseil du 27 janvier 2003 relative à la limitation de l’utilisation de certaines substances dangereuses dans les équipements électriques et électroniques (3), telle que modifiée par la décision 2010/571/UE de la Commission (4), et étant donné que leur teneur en plomb est inférieure à celle des catégories 1 et 2.
(7)
Pour les mêmes raisons que celles applicables au cristal et aux émaux vitrifiés, les pierres précieuses et semi-précieuses non synthétiques ou reconstituées dont le plomb est un composant naturel doivent faire l’objet d’une dérogation.
(8)
Les composants internes des montres qui sont inaccessibles aux consommateurs doivent bénéficier d’une dérogation à la restriction, car le risque d’exposition au plomb contenu dans ces composants peut être écarté.
(9)
Une restriction de la mise sur le marché de bijoux d’occasion et anciens aurait une incidence socio-économique importante, car ces objets seraient privés de leur valeur marchande dans l’Union; en outre, le contrôle de la mise en œuvre de cette restriction poserait des difficultés. Par conséquent, les articles de bijouterie mis pour la première fois sur le marché jusqu’à douze mois après l’entrée en vigueur de la restriction, ainsi que les articles de bijouterie anciens importés doivent être exemptés de la restriction.
(10)
La Commission devrait effectuer un réexamen de la dérogation accordée au verre cristal, aux émaux vitrifiés ainsi qu’aux pierres précieuses et semi-précieuses à la lumière des nouvelles données scientifiques disponibles, y compris en ce qui concerne la migration du plomb à partir des articles bénéficiant d’une dérogation, la disponibilité de produits de remplacement adéquats ainsi que l’élaboration de méthodes d’essai de migration.
(11)
Les mesures prévues dans le présent règlement sont conformes à l’avis du comité institué en application de l’article 133 du règlement (CE) no 1907/2006,
A ADOPTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
Article premier
L’annexe XVII du règlement (CE) no 1907/2006 est modifiée conformément à l’annexe du présent règlement.
Article 2
Le présent règlement entre en vigueur le vingtième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 18 septembre 2012.