NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 639/2014
ze dne 11. března 2014,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013, kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky, a kterým se mění příloha X uvedeného nařízení
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky a zrušují nařízení Rady (ES) č. 637/2008 a č. 73/2009 (1), a zejména na čl. 4 odst. 3, čl. 8 odst. 3, čl. 9 odst. 5, čl. 35 odst. 1, 2 a 3, čl. 36 odst. 6, čl. 39 odst. 3, čl. 43 odst. 12, čl. 44 odst. 5, čl. 45 odst. 5 a 6, čl. 46 odst. 9, čl. 50 odst. 11, čl. 52 odst. 9, čl. 57 odst. 3, čl. 58 odst. 5, čl. 59 odst. 3, čl. 67 odst. 1 a 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení (EU) č. 1307/2013 zrušilo a nahradilo nařízení Rady (ES) č. 73/2009 (2). Nařízení (EU) č. 1307/2013 stanoví nový právní rámec spočívající v novém systému přímé podpory, včetně základní platby pro zemědělce a dalších režimů podpory. Zmocňuje Komisi k přijímání aktů v přenesené pravomoci a prováděcích aktů. V zájmu zajištění hladkého fungování režimů v novém právním rámci musí být prostřednictvím těchto aktů přijata některá pravidla. V zájmu snížení administrativní zátěže by tato pravidla měla být jednoduchá a snadno kontrolovatelná. Uvedené akty by měly nahradit pravidla stanovená v nařízeních Komise (ES) č. 1120/2009 (3) a (ES) č. 1121/2009 (4).
(2)
Uvedený rámec je nezbytné doplnit tímto nařízením, pokud jde o některá obecná ustanovení, režim základní platby, režim jednotné platby na plochu, platbu pro zemědělce dodržující zemědělské postupy příznivé pro klima a životní prostředí, platbu pro mladé zemědělce zahajující zemědělskou činnost, dobrovolnou podporu vázanou na produkci a zvláštní podporu pro bavlnu a o oznámení nutná s ohledem na každý režim podpory.
(3)
Za účelem zajištění správného použití úprav přímých plateb s ohledem na finanční kázeň je nezbytné stanovit obecná pravidla o pořadí výpočtu těchto snížení ve vztahu ke snížením podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013 (5).
(4)
V souladu s judikaturou Soudního dvora Evropské unie (6) je vhodné objasnit, že přijímají-li členské státy prováděcí opatření k unijní právní úpravě, měly by při výkonu své diskreční pravomoci dodržovat určité zásady, zejména zásadu nediskriminace.
(5)
Podpora jiná než podpora vázaná na produkci by měla splňovat požadavky, aby byla považována za podporu oddělenou od produkce ve smyslu kritérií „Green Box“ Dohody o zemědělství uzavřené v rámci Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání (7), a podpora vázaná na produkci by měla splňovat požadavky, aby byla považována za podporu spadající do kategorie „Blue Box“ uvedené dohody.
(6)
V souladu s čl. 4 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) č. 1307/2013 nemusí „zemědělská činnost“ nutně znamenat produkci, chov zvířat nebo pěstování zemědělských plodin. Zemědělci mohou místo toho udržovat zemědělské plochy ve stavu vhodném pro pastvu nebo pěstování plodin bez přípravy, která jde nad rámec běžných způsobů zemědělské praxe a použití strojů, nebo na zemědělských plochách přirozeně ponechávaných ve stavu vhodném pro pastvu nebo pěstování plodin vykonávat minimální činnosti. Jelikož obě tyto aktivity od zemědělce vyžadují určitou činnost, je nutné stanovit rámec Unie, ve kterém členské státy vymezí další kritéria pro tyto aktivity.
(7)
Definice „trvalých travních porostů“ v čl. 4 odst. 1 písm. h) nařízení (EU) č. 1307/2013 zahrnuje z důvodů ochrany životního prostředí rovněž jiné druhy než trávy a další bylinné pícniny, např. křoviny a stromy, které mohou být spásány, pokud trávy a jiné bylinné pícniny i nadále na příslušné půdě převažují. Je proto nezbytné stanovit kritérium, na jehož základě lze určit, v jakých případech trávy a jiné bylinné pícniny nadále převažují.
(8)
Tato definice „trvalých travních porostů“ členským státům umožňuje považovat za trvalé travní porosty také půdu, kterou lze spásat a která tvoří součást zavedených místních postupů v případech, kdy na plochách využívaných jako pastviny obvykle nepřevažují trávy a jiné bylinné pícniny. Za tímto účelem je nezbytné stanovit kritéria, na jejichž základě lze tyto zavedené místní postupy určit.
(9)
V souladu s čl. 4 odst. 2 druhým pododstavcem nařízení (EU) č. 1307/2013 mohou členské státy za trvalé travní porosty považovat půdu, kterou lze spásat a která tvoří součást zavedených místních postupů v případech, kdy na plochách využívaných jako pastviny obvykle nepřevažují trávy a jiné bylinné pícniny. Na tyto trvalé travní porosty lze použít redukční koeficient podle čl. 32 odst. 5 nařízení (EU) č. 1307/2013. Aby se zajistilo přiměřené uplatňování tohoto ustanovení, je vhodné stanovit možnost rozlišovat mezi různými kategoriemi ploch za účelem použití různých redukčních koeficientů pro tyto kategorie.
(10)
V čl. 9 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013 se stanoví, že přímé platby se neposkytují fyzickým či právnickým osobám nebo skupinám fyzických či právnických osob, jejichž zemědělské plochy jsou převážně plochy přirozeně ponechávané ve stavu vhodném pro pastvu nebo pěstování plodin a které na uvedených plochách nevykonávají minimální činnost stanovenou členskými státy. Pro tento účel je nezbytné určit, kdy se tyto plochy považují za hlavní část zemědělské půdy zemědělce, a objasnit oblast působnosti tohoto ustanovení.
(11)
Podle čl. 9 odst. 2 nařízení (EU) č. 1307/2013 se subjekty, které spadají do oblasti působnosti tzv. negativního seznamu, považují za aktivní zemědělce, pokud jsou schopny prokázat, že splňují jedno z kritérií vyjmenovaných v uvedeném ustanovení. Na základě jednoho z těchto kritérií je třeba prokázat, že roční částka přímých plateb tvoří alespoň 5 % celkových příjmů získaných z nezemědělské činnosti. Je proto nezbytné stanovit, jakým způsobem se určí, zda příjmy pochází ze zemědělské, nebo nezemědělské činnosti.
(12)
Kromě toho je nezbytné stanovit pravidla týkající se způsobu určení roční částky přímých plateb pro účely čl. 9 odst. 2 a případně čl. 9 odst. 3, jakož i čl. 9 odst. 4 nařízení (EU) č. 1307/2013, kterým jsou někteří zemědělci vyňati z použití čl. 9 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení. Aby bylo zajištěno rovné zacházení se zemědělci v Bulharsku, Chorvatsku a Rumunsku, kde dochází k postupnému zavádění přímých plateb, měla by roční částka přímých plateb v těchto členských státech vycházet z konečných částek, které mají být poskytovány na konci tohoto procesu.
(13)
V souladu s čl. 9 odst. 2 a případně čl. 9 odst. 3 nařízení (EU) č. 1307/2013 mohou být zemědělci vyloučeni z podpory, pokud je jejich zemědělská činnost zanedbatelná nebo pokud jejich hlavním obchodním či podnikatelským cílem není výkon zemědělské činnosti. Je nezbytné vymezit v tomto ohledu určitá kritéria a přitom členským státům umožnit stanovení alternativních kritérií pro zemědělské činnosti, které jsou pouze okrajové.
(14)
Nařízení (EU) č. 1307/2013 stanoví několik možností přiznání platebních nároků zemědělcům. V zájmu právní jistoty by mělo být stanoveno, že v případě skutečného nebo předpokládaného dědictví nebo předpokládaného dědictví, které lze odvolat, a v případě fúze či rozdělení podniku se počet a hodnota platebních nároků, které mají být přiznány, stanoví za stejných podmínek, jaké by se použily pro zemědělce, který podnik spravoval původně. Dále je třeba stanovit pravidla pro určení počtu platebních nároků, které mají být přiznány, v případě podniků, které vznikly rozdělením, jestliže se tyto podniky nacházejí v členských státech používajících čl. 24 odst. 4 nebo 5 nařízení (EU) č. 1307/2013. V zájmu oprávněných očekávání zemědělců by změny právního postavení zemědělce neměly mít dopad na počet nebo hodnotu platebních nároků, které mohou být zemědělci přiznány, jestliže má zemědělec nad podnikem nadále kontrolu, pokud jde o řízení, zisky a finanční rizika.
(15)
V zájmu právní jistoty a za účelem zajištění řádné správy platebních nároků je třeba upřesnit, že pro přiznání a aktivaci platebních nároků by měly být zohledněny pouze ty způsobilé hektary, které jsou určeny podle čl. 2 odst. 1 druhého pododstavce bodu 23 písm. a) nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 640/2014 (8).
(16)
V souladu s judikaturou Soudního dvora Evropské unie (9) by měly být platební nároky přiznány osobě, která má rozhodovací pravomoc, má zisky a nese finanční rizika ve vztahu k zemědělské činnosti na půdě, pro kterou se o přiznání nároků žádá. Je vhodné upřesnit, že tato zásada platí zejména v případech, kdy je způsobilý hektar předmětem žádostí o přiznání platebních nároků podaných více než jedním zemědělcem.
(17)
Ustanovení čl. 24 odst. 6 nařízení (EU) č. 1307/2013 členským státům umožňuje uplatnit redukční koeficient na některé způsobilé hektary, které představují trvalé travní porosty nacházející se v oblastech s nepříznivými klimatickými podmínkami způsobenými zejména nadmořskou výškou a jinými přírodními omezeními. V zájmu zajištění přiměřeného používání uvedeného ustanovení je vhodné zřídit rámec pro uplatnění tohoto redukčního koeficientu, zejména pokud jde o limity takovéhoto snížení.
(18)
Článek 9 nařízení (EU) č. 1307/2013 stanoví základní zásadu, že přímé platby lze poskytnout pouze aktivním zemědělcům. Kromě toho čl. 24 odst. 9 uvedeného nařízení umožňuje členským státům stanovit minimální rozlohu na zemědělský podnik pro přiznání platebních nároků. Je vhodné tato ustanovení zohlednit rovněž v rámci určení hodnoty platebních nároků.
(19)
Zohlední-li se pro určení původní jednotkové hodnoty platebních nároků podle článku 26 nařízení (EU) č. 1307/2013 podpora poskytnutá za kalendářní rok 2014, mělo by být upřesněno, že členské státy mohou rozhodnout, že nebudou zohledňovat všechna opatření uvedená v uvedeném ustanovení. Aby se zabránilo nepřiměřeným sankcím pro zemědělce, referenční částky významné pro určení hodnoty platebních nároků by neměly zahrnovat žádná snížení ani vyloučení stanovená podle hlavy II kapitoly 4 nařízení (ES) č. 73/2009. Je vhodné stanovit způsob, jakým by uvedená podpora měla být zohledněna, a stanovit další kritéria nezbytná pro dodržení povahy některých režimů oddělených od produkce, které mohou být zohledněny.
(20)
Kromě toho je pro účely stanovení původní jednotkové hodnoty platebních nároků třeba objasnit, že v čl. 26 odst. 3 nařízení (EU) č. 1307/2013 platební nároky zemědělce zahrnují rovněž ty platební nároky, které jsou k datu předložení žádosti za rok 2014 pronajímatelem pronajaty jinému zemědělci.
(21)
Aby bylo možné předvídat podporu příjmů pro zemědělce, je vhodné stanovit lhůtu, do níž členské státy musí stanovit a sdělit zemědělcům konečnou hodnotu a počet platebních nároků, pokud byli zemědělci informováni na základě prozatímních údajů.
(22)
Pro účely použití článku 26 nebo čl. 40 odst. 3 nařízení (EU) č. 1307/2013 v případech, kdy byl zemědělec během referenčního roku uvedeného v těchto článcích postižen vyšší mocí nebo mimořádnými okolnostmi, je vhodné stanovit hodnotu platebních nároků na základě posledního roku, který vyšší mocí nebo mimořádnými okolnostmi ovlivněn nebyl. Členské státy by však měly mít možnost stanovit určitou prahovou hodnotu, pokud jde o dopad vyšší moci nebo mimořádných okolností na přímou podporu obdrženou v referenčním roce, s cílem snížit administrativní zátěž.
(23)
Pro případy prodeje nebo pronájmu podniku nebo jeho části, které se uskutečnily v období před datem pro podání žádosti o přiznání nároků v prvním roce uplatňování režimu, je třeba stanovit, že členské státy mohou rozhodnout, že zemědělci mohou spolu s podnikem nebo jeho částí smluvně převést i platební nároky, které mají být přiznány. Podle takového soukromoprávního smluvního ustanovení by platební nároky měly být přiděleny prodávajícímu nebo pronajímateli a přímo převedeny kupujícímu nebo nájemci, který bude případně moci využít platby, které prodávající nebo pronajímatel obdržel za rok 2014, nebo hodnotu nároků, které prodávající nebo pronajímatel v roce 2014 vlastnil, jak je uvedeno v článku 26 nařízení (EU) č. 1307/2013, jako referenci pro počáteční jednotkovou hodnotu platebních nároků. Dále by mělo být upřesněno, že na tyto převody se nepoužije čl. 34 odst. 4 nařízení (EU) č. 1307/2013.
(24)
Pokud jde o výpočet jednotkové hodnoty platebních nároků, měla by být stanovena jasná pravidla pro zaokrouhlování číselných údajů, možnost rozdělit stávající platební nároky v případech, kdy velikost pozemku ohlášeného nebo převáděného s nároky představuje pouze zlomek hektaru, a možnost nároky a zlomky hektaru slučovat.
(25)
V zájmu právní jistoty je vhodné stanovit lhůtu, do které musí být stanoveny regiony uvedené v čl. 34 odst. 3 nařízení (EU) č. 1307/2013.
(26)
Měla by být stanovena zvláštní ustanovení pro správu vnitrostátních nebo regionálních rezerv.
(27)
Je nezbytné stanovit kritéria a maximální procentní sazby pro použití čl. 34 odst. 4 nařízení (EU) č. 1307/2013, aby se zamezilo tomu, že by snížení podle uvedeného ustanovení vedlo ke vzniku závažných překážek pro převod platebních nároků nebo by jej znemožnilo.
(28)
Z důvodů právní jistoty je vhodné vyjasnit způsob určení částky, která může být při stanovení platebních nároků v prvním roce provádění režimu základní platby převedena do vnitrostátní nebo regionální rezervy podle článku 28 nebo čl. 40 odst. 5 nařízení (EU) č. 1307/2013.
(29)
Článek 30 nařízení (EU) č. 1307/2013 stanoví povinné a nepovinné případy přiznání platebních nároků z vnitrostátní nebo regionální rezervy. Je vhodné stanovit pravidla pro výpočet počtu a hodnoty platebních nároků, jež se tímto způsobem přiznávají, a stanovit, aby priority uvedené v čl. 30 odst. 6 uvedeného nařízení nebyly negativně ovlivněny rozhodnutími, která mohou členské státy přijmout podle čl. 30 odst. 7 a 10 nařízení (EU) č. 1307/2013. Podobně by použití čl. 30 odst. 6 nařízení (EU) č. 1307/2013 mělo být v souladu s čl. 24 odst. 6 a 7 uvedeného nařízení a s pravidly pro obtížné situace v tomto nařízení. V zájmu zajištění povahy režimu základní platby, který je oddělený od produkce, by výpočet počtu a hodnoty platebních nároků v rámci vnitrostátní nebo regionální rezervy neměl po datu stanoveném členským státem v souladu s čl. 11 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 1122/2009 (10) pro rok podání žádostí 2013 vycházet z odvětvových kritérií.
(30)
V zájmu právní jistoty, a aby bylo zajištěno rovné zacházení se zemědělci zahajujícími zemědělskou činnost, je vhodné upřesnit pojem „zemědělci zahajující zemědělskou činnost“ uvedený v čl. 30 odst. 11 písm. b) nařízení (EU) č. 1307/2013.
(31)
Pokud členské státy přiznají platební nároky podle čl. 30 odst. 7 písm. c) nařízení (EU) č. 1307/2013, hodnota těchto nároků by měla být vypočtena v souladu s článkem 25 nebo 40 nařízení (EU) č. 1307/2013.
(32)
Ustanovení čl. 24 odst. 3 až 7 nařízení (EU) č. 1307/2013 poskytuje členským státům několik možností pro omezení počtu platebních nároků, jež mají být zemědělcům přiznány. Někteří zemědělci mohou tedy mít vysoký podíl způsobilých hektarů, které nejsou zahrnuty do platebních nároků, což může vést k obtížné situaci, neboť některé režimy podpory připojené k režimu základní platby, zejména platba na zemědělské postupy příznivé pro klima a životní prostředí, jsou založeny na způsobilých hektarech, které jsou ohlášeny pro účely aktivace platebních nároků. Proto by mělo být upřesněno, že členské státy mají možnost přiznat platební nároky z vnitrostátní nebo regionální rezervy, pokud je zemědělec výrazně postižen omezeními stanovenými v čl. 24 odst. 3 až 7 nařízení (EU) č. 1307/2013. Jelikož na některé oblasti se nevztahují ekologické povinnosti nebo jsou ke splnění těchto povinností potřebné pouze omezené náklady, členské státy by měly mít možnost rozhodnout, že tyto oblasti nebudou při určování obtížných situací zahrnuty.
(33)
Podle čl. 21 odst. 4 nařízení (EU) č. 1307/2013 (vlastněné nebo pronajaté) platební nároky zemědělce, které překračují počet způsobilých hektarů, které má k dispozici, pozbývají platnosti. Z důvodů právní jistoty je vhodné upřesnit prioritní pořadí, v němž tyto platební nároky pozbývají platnosti, a stanovit další pravidla provádění. Dále je vhodné dát členským státům možnost toto ustanovení zohlednit rovněž v rámci určování hodnoty platebních nároků.
(34)
Nařízení (EU) č. 1307/2013 stanoví, že základní platba v některých členských státech se může provádět v podobě režimu jednotné platby na plochu, a to nejpozději do roku 2020. S ohledem na skutečnost, že jednotná platba na plochu na hektar se vypočítává každý rok a že způsobilost pro základní platbu je předpokladem pro přístup k většině ostatních režimů přímých plateb, a tudíž je s nimi nerozlučně spjata, je třeba upřesnit, že pro účely příslušných režimů by měly být zohledněny pouze ty způsobilé hektary, které jsou určeny podle čl. 2 odst. 1 druhého pododstavce bodu 23 písm. a) nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 640/2014.
(35)
Členský stát, který používá režim jednotné platby na plochu a který používá režim základní platby nejpozději od 1. ledna 2018, může rozlišit částky jednotné platby na plochu na hektar s ohledem na některé platby poskytnuté za kalendářní rok 2014. Pro účely tohoto rozlišení je vhodné upřesnit, jakým způsobem by tyto platby měly být zohledněny, a stanovit další kritéria nezbytná pro dodržení povahy některých režimů, které jsou oddělené od produkce. Kromě toho je v případech, kdy byl zemědělec postižen vyšší mocí nebo mimořádnými okolnostmi, které ovlivnily kalendářní rok 2014, vhodné zavést rozlišení na základě posledního roku, který vyšší mocí nebo mimořádnými okolnostmi ovlivněn nebyl. Členské státy by však měly mít možnost stanovit určitou prahovou hodnotu, pokud jde o dopad vyšší moci nebo mimořádných okolností na přímou podporu obdrženou v referenčním roce, s cílem snížit administrativní zátěž. Kromě toho by v zájmu právní jistoty měla být stanovena pravidla pro případ skutečného nebo předpokládaného dědictví.
(36)
Hlava III kapitola 3 nařízení (EU) č. 1307/2013 stanoví podmínky pro poskytnutí platby na zemědělské postupy příznivé pro klima a životní prostředí („ekologická“ platba). Požadavky spjaté s ekologickou platbou, jak je stanoví základní akt, jsou zobecněné (platí podle stejného vzoru pro všechny příjemce) a stanoví mimosmluvní činnosti, přičemž na obecné úrovni zajišťují, aby bylo zemědělství EU založeno na postupech, které jdou nad rámec podmíněnosti. Tyto zásady stanovené v základním aktu je třeba zohlednit při specifikaci podrobných pravidel pro ekologické postupy.
(37)
S cílem získat přiměřenou úroveň jistoty, pokud jde povinnosti stanovené v čl. 43 odst. 3 nařízení (EU) č. 1307/2013 týkající se rovnocenných postupů, které upravují vnitrostátní nebo regionální systémy certifikace, by měla být stanovena kritéria ohledně určení veřejných nebo soukromých certifikačních orgánů.
(38)
Aby byla dodržena zásada zamezení dvojímu financování, musí být stanovena pravidla pro výpočet plateb za některé konkrétní závazky týkající se postupů uvedených v oddílu I bodech 3 a 4 a v oddílu III bodu 7 přílohy IX nařízení (EU) č. 1307/2013. Jelikož se tyto závazky týkají rovnocenných postupů, které zemědělcům, kteří takovéto závazky přijali, dovolují splnit jednu nebo více povinností, aby mohli obdržet „ekologickou“ platbu podle hlavy III kapitoly 3 nařízení (EU) č. 1307/2013, měly by být platby za takové závazky v porovnání s běžnými platbami uvedenými v čl. 28 odst. 6 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1305/2013 (11) sníženy o částku, která se vypočítá na základě úrovně ekologické platby v dotčeném členském státě či regionu nebo, ve zvláštních případech, na základě individuální ekologické platby daného zemědělce.
(39)
Článek 44 nařízení (EU) č. 1307/2013 stanoví povinnosti, pokud jde o počet plodin a poměrné podíly plodin na orné půdě. Je třeba stanovit pravidla týkající se přesného výpočtu podílu různých plodin.
(40)
Měla by být stanovena pravidla týkající se období, které se zohlední pro výpočet poměrného podílu plodin, přičemž je třeba vzít v úvahu reálný časový rámec pro pěstování plodin a potřebu umožnit jednoduchou správu.
(41)
Z důvodu jasnosti pro zemědělce a členské státy a v zájmu přispění k ochraně krajinných prvků, které se nacházejí v oblasti orné půdy, je nezbytné vyjasnit situaci, pokud jde o plochu zaujímanou krajinnými prvky.
(42)
Pro účely výpočtu podílu různých plodin je rovněž nezbytné stanovit doplňující pravidla pro zvláštní případy pěstování smíšených kultur v samostatných řádcích, podsevu a používání směsí osiv.
(43)
Ustanovení čl. 45 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013 stanoví povinnosti, jejichž cílem je zachování ploch s trvalými travními porosty, které nejvíce přispívají k ochraně životního prostředí, zejména v oblasti zachycování uhlíku, biologické rozmanitosti a ochrany půdy. Tyto travní plochy, které tvoří oblasti značného environmentálního zájmu, se nacházejí jednak uvnitř sítě Natura 2000, ale také mimo ni. Pro zajištění účinné ochrany těch ploch, které se nacházejí mimo tuto síť, je třeba stanovit rámec pro jejich určení členskými státy, který by jim měl umožnit zohlednit podmínky v daném členském státě a měl by využívat synergie se stávajícími environmentálními politikami.
(44)
S cílem zajistit ochranu těchto ploch s trvalými travními porosty v průběhu let by měla být stanovena pravidla pro obnovu těchto ploch v případě, kdy zemědělec přísnou ochranu poruší.
(45)
Článek 45 odst. 2 nařízení (EU) č. 1307/2013 stanoví ochranu podílu trvalých travních porostů v poměru k celkové zemědělské ploše. Pro dosažení tohoto cíle by členské státy měly sledovat vývoj podílu trvalých travních porostů. Mělo by jim být umožněno zavést systém předchozího schválení. V případě poklesu o více než 5 % by se měly vyžadovat individuální obnovy a zákaz další přeměny. V zájmu jasnosti a za účelem přiměřeného provádění by měla být stanovena pravidla pro zemědělce a plochy, na které se mají schválení a obnovy vztahovat.
(46)
Aby se schvalovací postup pro přeměnu trvalých travních porostů účinně využíval, měla by být členským státům poskytnuta možnost výběru prioritních ploch nebo skupin zemědělců, kterým schválení na základě objektivních kritérií udělí.
(47)
Měla by být stanovena pravidla pro metodu určení poměru mezi trvalým travním porostem a zemědělskou půdou, aby se zabránilo situacím, kdy se plochy s trvalými travními porosty započítávají dvakrát vzhledem k tomu, že se u nich používá dlouhodobé střídání, a aby se zabránilo tomu, že by přeměny prováděné malými a ekologickými zemědělci, kteří jsou osvobozeni od povinnosti obnovy, měly přímý dopad na povinnost obnovy pro ostatní zemědělce. Členským státům by mělo být povoleno přizpůsobit v odůvodněných případech svůj referenční poměr.
(48)
Článek 46 nařízení (EU) č. 1307/2013 uvádí prvky a plochy, které mohou členské státy uplatnit jako plochy využívané v ekologickém zájmu. Je třeba stanovit další kritéria pro to, aby mohly být uvedené prvky a plochy označeny jako plochy využívané v ekologickém zájmu. Aby se splnily cíle v oblasti biologické rozmanitosti, měla by tato kritéria zajistit zachování a zlepšení biologické rozmanitosti v zemědělských podnicích. Tato kritéria by rovněž měla brát v úvahu úsilí, které již zemědělci vynaložili.
(49)
Na půdě ponechané ladem by zákaz produkce, který vede k omezení použití pesticidů nebo hnojiv, neměl vylučovat dobrovolné činnosti, jako je výsev směsí semen planě rostoucích květin, které mají ještě zvýšit přínos pro biologickou rozmanitost. Mělo by být upřesněno, že půda ponechaná ladem po dobu více než pěti let pro účely splnění požadavku na plochy využívané v ekologickém zájmu zůstává ornou půdou a nevztahuje se na ni definice trvalých travních porostů.
(50)
Pokud jde o terasy, vzhledem k tomu, že způsob jejich zakládání je v celé Unii velmi rozmanitý, měly by členské státy samy vymezit přesné podmínky vycházející z vnitrostátních nebo regionálních zvláštností, přičemž zohlední jejich hodnotu pro biologickou rozmanitost.
(51)
V zájmu jasnosti by měly být vyjmenovány krajinné prvky, které platí za plochu využívanou v ekologickém zájmu, a mělo by se vyjasnit, jak souvisejí s prvky, které jsou v členských státech již chráněny v rámci zásady podmíněnosti. U některých prvků by měla být stanovena minimální nebo maximální velikost s cílem usnadnit jejich identifikaci a pomoci zaručit, aby daná plocha byla převážně zemědělská.
(52)
Ochranné pásy, které mají být umístěny při hranicích ploch orné půdy podél vodních toků nebo na této ploše v horní části svahu, jsou prospěšné pro účely omezení odtoku znečišťujících látek do povrchových vod. V zájmu zachování biologické rozmanitosti by se mělo stanovit, že veškeré tyto plochy, které platí za plochu využívanou v ekologickém zájmu, nesmějí být využívány pro produkci, čímž se rovněž zabrání použití pesticidů a omezí použití hnojiv. Za účelem dalšího zlepšení přínosů biologické rozmanitosti by neměly být vyloučeny dobrovolné činnosti, jako je výsev směsí semen planě rostoucích květin. Členské státy by měly mít možnost rozhodnout, zda na ochranných pásech povolí spásání nebo sekání za účelem získání píce.
(53)
Pokud jde o hektary zemědělsko-lesnické plochy, mělo by být upřesněno, že plochy, které je třeba brát v úvahu, jsou plochy orné půdy, které se nacházejí na ploše zemědělsko-lesnického systému, která stále ještě splňuje podmínky, podle kterých získává či získala podporu pro rozvoj venkova. Členské státy, které vybírají tyto plochy za účelem splnění povinnosti mít plochu využívanou v ekologickém zájmu, by měly ve svých programech pro rozvoj venkova při stanovování dodatečných podmínek pro získání podpory na zřízení zemědělsko-lesnického systému zohlednit cíl biologické rozmanitosti.
(54)
Pokud jde o pásy způsobilých hektarů ležící na okraji lesa, měly by členské státy samy rozhodnout, zda stanoví zákaz produkce, který zabrání tomu, aby se na daných pásech na okraji lesa používaly vstupy, s cílem vytvořit do přilehlého lesa ochranný přechod. Takový požadavek zvýší hodnotu plochy využívané v ekologickém zájmu, což by se mělo projevit na odlišné hodnotě váhového koeficientu pro tento typ plochy.
(55)
Omezená míra používání vstupů potřebných pro pěstování rychle rostoucích dřevin pěstovaných ve výmladkových plantážích nepřímo prospívá biologické rozmanitosti. Za tímto účelem by členské státy měly stanovit podmínky, které se vztahují na tento druh plochy využívané v ekologickém zájmu, tím, že stanoví seznam druhů dřevin, které lze použít, a pravidla pro používání vstupů.
(56)
S cílem umožnit provádění, které je přizpůsobeno vnitrostátním podmínkám, a pro optimální využití kapacity meziplodin a zeleného porostu s cílem účinně využít zbytkový dusík a zabránit vzniku holé půdy a difúznímu znečištění podzemní vody by členské státy měly stanovit lhůty pro výsev těchto porostů. Meziplodiny nebo zelené porosty by měly vznikat vysetím směsi druhů plodin nebo podsevem trávy s cílem optimalizovat agronomický a environmentální přínos z hlediska biologické rozmanitosti. Členské státy mohou v rámci DZES 4 podle přílohy II nařízení (EU) č. 1306/2013 stanovit data, po nichž je povolena mechanická likvidace meziplodin a zeleného porostu.
(57)
Pokud jde o plochy s plodinami, které vážou dusík, členské státy by měly stanovit pravidla, která zabrání tomu, aby pěstování plodin, které vážou dusík, na plochách využívaných v ekologickém zájmu vedlo k vyplavování dusíku a ke zhoršení kvality vody, což by nebylo v souladu s cíli směrnice Rady 91/676/EHS (12) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES (13) a negativně by ovlivnilo cíl biologické rozmanitosti. Členské státy by rovněž měly stanovit seznam plodin, které vážou dusík, jež jsou považovány za přínosné pro zlepšování biologické rozmanitosti.
(58)
Aby se maximálně využilo přínosů existence ploch využívaných v ekologickém zájmu na orné půdě a aby se zajistilo, aby plochy využívané v ekologickém zájmu pokrývaly procentní podíl plochy stanovený v čl. 46 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013, mělo by být v zájmu účinného řízení jasně stanoveno, že není možné započítat pozemek nebo krajinný prvek, který splňuje požadavek na plochy využívané v ekologickém zájmu, v tomtéž roce dvakrát.
(59)
Ustanovení čl. 46 odst. 5 nařízení (EU) č. 1307/2013 dovoluje členským státům uplatnit až 50 % individuálního požadavku na plochy využívané v ekologickém zájmu na regionální úrovni. S cílem zajistit, aby takové regionální provádění přineslo další výhody z hlediska životního prostředí a krajiny a přispívalo k provádění strategie v oblasti zelené infrastruktury (14), by měla být zavedena pravidla týkající se prvků, kterých lze využít pro vytvoření přilehlých ploch využívaných v ekologickém zájmu. Měla by být rovněž stanovena pravidla ohledně určení oblastí, aby se při provádění zemědělské a environmentální politiky Unie dosáhlo součinnosti.
(60)
Pro účely rozhodnutí členských států, kterým členské státy mohou zemědělcům povolit možnost kolektivně splnit polovinu jejich individuální povinnosti mít plochu využívanou v ekologickém zájmu, jak uvádí čl. 46 odst. 6 nařízení (EU) č. 1307/2013, by měla být zavedena pravidla podobná pravidlům pro regionální provádění, pokud jde o prvky, kterých lze využít pro vytvoření přilehlých ploch využívaných v ekologickém zájmu, aby se pro životní prostředí zaručila přidaná hodnota a příspěvek k posílení zelené infrastruktury. Pravidla týkající se kritérií, která musí zemědělci splnit, by měla stanovit, že se jejich zemědělské podniky musí nacházet v bezprostřední blízkosti, přičemž členské státy by měly mít volnost zohlednit různé správní struktury. V zájmu právní jasnosti by měla být stanovena pravidla pro obsah písemné dohody, která má být uzavřena mezi účastníky s cílem stanovit práva a povinnosti každého z nich.
(61)
Pokud jde o možnost, že některé členské státy mohou od povinnosti mít plochu využívanou v ekologickém zájmu osvobodit zemědělce v silně zalesněných oblastech, měla by být zavedena pravidla, která objasní, jaké metody a údaje mají být použity pro výpočet poměru lesního porostu a celkové plochy půdy a poměru lesních porostů a zemědělské půdy.
(62)
Nařízení (EU) č. 1307/2013 stanoví podmínky způsobilosti, pokud jde o platbu pro mladé zemědělce. Platba je zejména podmíněna tím, že mladý zemědělec poprvé zřizuje zemědělský podnik jako jeho vedoucí, nebo již takový podnik zřídil v průběhu pěti let před prvním předložením žádosti o platbu, a že zemědělci v roce předložení první žádosti o platbu není více než 40 let. V případě právnických osob je vhodné, aby tyto podmínky splňovaly všechny fyzické osoby vykonávající nad právnickou osobou účinnou a dlouhodobou kontrolu ve smyslu rozhodnutí Soudního dvora Evropské unie (15). Dále je nezbytné vyjasnit, jaké podmínky má splňovat právnická osoba a fyzická osoba nebo fyzické osoby, které mají nad touto právnickou osobou kontrolu.
(63)
Aby se zamezilo možnému obcházení pravidel platby pro mladé zemědělce, mělo by být stanoveno, že právnické osobě se platba poskytuje pouze tehdy, pokud nad ní má nadále kontrolu alespoň jedna z fyzických osob, které nad touto právnickou osobou měly kontrolu v prvním roce žádosti o platbu v rámci daného režimu. Pro účely stanovení maximální doby platby podle čl. 50 odst. 5 nařízení (EU) č. 1307/2013 je nutné stanovit pravidla pro případy, kdy je právnická osoba kontrolována více než jednou fyzickou osobou.
(64)
S cílem zamezit diskriminaci mezi právnickými osobami a skupinami fyzických osob, které podávají žádost v rámci režimu pro mladé zemědělce, by rovnocenná pravidla měla být uplatňována na skupinu fyzických osob podle čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 1307/2013, pokud žádost o účast v režimu základní platby a režimu pro mladé zemědělce podává tato skupina a nikoli jednotliví členové skupiny.
(65)
Hlava IV kapitola 1 nařízení (EU) č. 1307/2013 stanoví možnost poskytovat zemědělcům dobrovolnou podporu vázanou na produkci. Měly by být stanoveny podmínky pro poskytnutí podpory uvedené v této kapitole.
(66)
Podle čl. 52 odst. 3 nařízení Komise (EU) č. 1307/2013 může být dobrovolná podpora vázaná na produkci poskytnuta pouze těm odvětvím nebo těm regionům členského státu, kde zvláštní druhy zemědělské činnosti nebo zvláštní zemědělská odvětví čelí určitým obtížím a přitom jsou obzvláště důležité z hospodářských, sociálních nebo environmentálních důvodů. Kromě toho podle čl. 52 odst. 5 a 6 nařízení (EU) č. 1307/2013 může být dobrovolná podpora vázaná na produkci poskytnuta pouze v míře nezbytné pro vytvoření motivace pro zachování současných úrovní produkce v příslušných regionech nebo odvětvích. Měla by se poskytovat formou roční platby, a to na základě stanovených množstevních omezení a stanovených ploch a výnosů nebo stanoveného počtu zvířat. S cílem zajistit, aby byla opatření v rámci dobrovolné podpory vázané na produkci dobře zacílená a řízená, a zároveň umožnit členským státům, aby navrhly dobrovolnou podporu vázanou na produkci podle vlastních potřeb, by mělo být stanoveno, že členské státy jsou odpovědné za vymezení regionů nebo druhů zemědělské činnosti způsobilých k podpoře a stanovení množstevních omezení, jakož i vhodné míry podpory. Aby se však zabránilo narušení trhu, neměly by platby vycházet z výkyvů tržních cen ani by neměly být rovny režimu vyrovnávacích plateb, kdy členské státy vyplácí zemědělcům zemědělskou domácí podporu na základě rozdílu mezi cílovou cenou a cenou na domácím trhu.
(67)
Podle memoranda o porozumění mezi Evropským hospodářským společenstvím a Spojenými státy americkými o olejnatých semenech v rámci GATT (16) by měla být stanovena samostatná základní plocha pro producenty, kteří využívají platby na olejnatá semena uvedená v příloze daného memoranda o porozumění. Vzhledem k tomu, že olejnatá semena jsou zahrnuta do seznamu odvětví a produktů způsobilých pro dobrovolnou podporu vázanou na produkci, je vhodné zavést v tomto režimu podpory maximální plochu pro olejnatá semena uvedená v tomto memorandu o porozumění na úrovni Unie, aby se zajistilo dodržování tohoto mezinárodního závazku. V případě překročení této maximální plochy by členské státy měly oznámenou plochu upravit použitím redukčního koeficientu, který vypočítá a sdělí Komise.
(68)
V souladu s čl. 52 odst. 8 nařízení (EU) č. 1307/2013 musí být dobrovolná podpora vázaná na produkci poskytnutá podle uvedeného článku v souladu s dalšími opatřeními podpory Unie a s opatřeními financovanými ze státní podpory. Mají-li být režimy řádně řízeny a aby se zabránilo dvojímu financování, neměla by být podobná opatření financována dvakrát, jednak v rámci režimu dobrovolné podpory vázané na produkci a jednak v rámci jiných režimů podpory Unie. Vzhledem k různorodosti možností, které členské státy při provádění dobrovolné podpory vázané na produkci mají, by měly být odpovědné za zajištění uvedeného souladu v rámci stanoveném nařízením (EU) č. 1307/2013 a v souladu s podmínkami stanovenými v tomto nařízení.
(69)
Podle čl. 55 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013 má Komise schválit rozhodnutí uvedené v čl. 53 odst. 4 nebo případně v čl. 53 odst. 6 písm. a) uvedeného nařízení, pokud se v dotčeném regionu nebo odvětví prokáže jedna z určitých potřeb. V zájmu zajištění správného používání uvedeného článku je třeba stanovit kritéria pro tyto potřeby.
(70)
Hlava IV kapitola 2 nařízení (ES) č. 1307/2013 stanoví zvláštní podporu pro bavlnu. Komise by měla stanovit pravidla a podmínky schválení zemědělské půdy a povolení odrůd pro účely této podpory. Kromě toho by měla být stanovena pravidla pro podmínky způsobilosti. Jedná se o objektivní požadavek, kdy půda má být oseta tak, aby se dosáhlo minimální hustoty osazení, kterou stanoví členské státy na základě půdních a klimatických podmínek a regionálních zvláštností. Zavedení zvláštních pravidel pro agronomické postupy by mělo být ponecháno na členských státech.
(71)
Členské státy by měly schválit meziodvětvové organizace pro pěstování bavlny na základě objektivních kritérií týkajících se velikosti meziodvětvových organizací a jejich vnitřní organizace. Velikost meziodvětvové organizace by měla být stanovena s přihlédnutím k tomu, že je nutné, aby členská vyzrňovací stanice mohla přejímat dostatečná množství nevyzrněné bavlny.
(72)
Aby se zamezilo komplikacím na úrovni řízení režimu podpory, smí být tentýž producent členem pouze jedné meziodvětvové organizace. Ze stejného důvodu by měl producent, který je členem meziodvětvové organizace a zaváže se dodat svou vypěstovanou bavlnu, dodávat pouze vyzrňovací stanici, která je členem téže organizace.
(73)
Za účelem sledování řádného uplatňování pravidel stanovených v nařízení (EU) č. 1307/2013 a hodnocení provádění politiky je nutné stanovit oznamovací povinnosti členských států, zejména pokud jde o informace, které mají oznamovat ohledně rozhodnutí přijímaných v souladu s hlavami II až V uvedeného nařízení.
(74)
Pokud jde konkrétně o dobrovolnou podporu vázanou na produkci, je třeba dále upřesnit obsah informací, které mají být členskými státy oznámeny, v zájmu zajištění řádného uplatňování pravidel pro tuto podporu a účinnosti takovýchto oznámení, aby mohla Komise ověřit, zda členské státy při navrhování opatření podpory dodržují požadavky ohledně souladu a nekumulace podpor, jakož i maximální procentní hodnoty vnitrostátních stropů uvedené v článku 53 nařízení (EU) č. 1307/2013 a související celkové částky.
(75)
Členské státy mohou za určitých podmínek rozhodnout, že budou poskytovat vnitrostátní podporu. S cílem ověřit, že je tato podpora poskytnuta v rámci stanovených limitů, je vhodné stanovit povinnost předkládat Komisi výroční zprávy o některých podrobnostech týkajících se poskytnuté podpory.
(76)
V případě potřeby by měla být Komise informována o veškerých rozhodnutích vyplývajících z přezkumu rozhodnutí oznámených podle nařízení (EU) č. 1307/2013 nebo tohoto nařízení, aby mohla sledovat řádné uplatňování a dopad tohoto přezkumu. Je proto nezbytné stanovit v tomto ohledu pravidla pro oznamovací povinnosti.
(77)
Příloha X nařízení (EU) č. 1307/2013 obsahuje tabulku, která má stanovit přepočítací a váhové koeficienty uvedené v čl. 46 odst. 3 uvedeného nařízení pro různé druhy ploch využívaných v ekologickém zájmu. V době přijetí nařízení (EU) č. 1307/2013 byla tabulka ponechána prázdná. Tuto přílohu je tedy nutné upravit. Přepočítací koeficienty by měly vycházet ze zkušeností získaných v souvislosti s měřením a specifiky prvků. Váhové koeficienty by měly tvořit tři různé hodnoty zohledňující různý význam pro biologickou rozmanitost. Příloha X nařízení (EU) č. 1307/2013 by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna. Pro účely výpočtu plochy využívané v ekologickém zájmu by se přepočítací a váhové koeficienty měly vztahovat také na prvky, na něž se vztahují rovnocenné postupy, pokud jsou stejné jako prvky vyjmenované v uvedené příloze.
(78)
V zájmu jasnosti a právní jistoty by nařízení (ES) č. 1120/2009 a 1121/2009 měla být zrušena.
(79)
Toto nařízení by se mělo použít ve vztahu k žádostem o podporu, které se týkají kalendářních roků následujících po kalendářním roce 2014,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA 1
OBLAST PŮSOBNOSTI A OBECNÁ USTANOVENÍ
ODDÍL 1
Oblast působnosti a obecné zásady
Článek 1
Oblast působnosti
Toto nařízení stanoví ustanovení, která doplňují některé jiné než podstatné prvky nařízení (EU) č. 1307/2013, pokud jde o:
a)
obecná ustanovení o přímých platbách;
b)
režim základní platby;
c)
režim jednotné platby na plochu;
d)
platbu pro zemědělce dodržující zemědělské postupy příznivé pro klima a životní prostředí;
e)
platbu pro mladé zemědělce zahajující zemědělskou činnost;
f)
dobrovolnou podporu vázanou na produkci;
g)
zvláštní podporu pro bavlnu;
h)
oznamovací povinnosti členských států.
Článek 2
Obecné zásady
1. Členské státy provádí toto nařízení v souladu s objektivními kritérii a takovým způsobem, aby bylo zajištěno rovné zacházení se zemědělci a zabránilo se narušení trhu a hospodářské soutěže a aby se zároveň podporovalo udržitelné řízení přírodních zdrojů a opatření v oblasti klimatu.
2. Členské státy zajistí, aby všechny podmínky pro poskytnutí podpory uplatňované podle tohoto nařízení byly ověřitelné a kontrolovatelné.
3. Členské státy provádí toto nařízení:
a)
pokud jde o podporu jinou než podporu vázanou na produkci, s ohledem na požadavky stanovené v příloze 2 bodech 1, 5 a 6 Dohody o zemědělství; a
b)
pokud jde o podporu vázanou na produkci, s ohledem na požadavky stanovené v čl. 6 odst. 5 Dohody o zemědělství.
Článek 3
Snížení v důsledku finanční kázně
Snížení v důsledku finanční kázně, která stanoví článek 8 nařízení (EU) č. 1307/2013, se uplatní na celkovou částku plateb z různých režimů přímé podpory uvedených v příloze I nařízení (EU) č. 1307/2013, na něž má každý zemědělec nárok, po uplatnění odnětí a správních sankcí, které se vztahují k přímým platbám podle hlavy II kapitoly IV nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 640/2014, a před uplatněním správních sankcí, které se vztahují k podmíněnosti podle hlavy IV kapitoly II uvedeného nařízení v přenesené pravomoci.
ODDÍL 2
Ustanovení týkající se definicí v nařízení (EU) č. 1307/2013
Článek 4
Rámec pro kritéria týkající se udržování zemědělské plochy ve stavu vhodném pro pastvu nebo pěstování plodin
1. Pro účely čl. 4 odst. 1 písm. c) bodu ii) nařízení (EU) č. 1307/2013 stanoví členské státy kritéria, kterým musí zemědělci vyhovět, aby splňovali povinnost udržovat zemědělské plochy ve stavu vhodném pro pastvu nebo pěstování plodin bez přípravy, která jde nad rámec běžných způsobů zemědělské praxe a použití strojů, a to jedním nebo oběma následujícími způsoby:
a)
členské státy od zemědělce vyžadují provádění alespoň jedné činnosti ročně. Pokud je to opodstatněné z důvodů ochrany životního prostředí, mohou se členské státy rozhodnout uznávat také činnosti, jež jsou prováděny jen každý druhý rok;
b)
členské státy stanoví vlastnosti, které musí zemědělská plocha splňovat, aby ji bylo možné považovat za udržovanou ve stavu vhodném pro pastvu nebo pěstování plodin.
2. Při stanovení kritérií uvedených v odstavci 1 mohou členské státy rozlišovat mezi různými druhy zemědělských ploch.
Článek 5
Rámec pro minimální činnosti na zemědělských plochách přirozeně ponechávaných ve stavu vhodném pro pastvu nebo pěstování plodin
Pro účely čl. 4 odst. 1 písm. c) bodu iii) nařízení (EU) č. 1307/2013 minimální činnost, kterou stanoví členské státy a kterou je třeba provádět na zemědělských plochách přirozeně ponechávaných ve stavu vhodném pro pastvu nebo pěstování plodin, je činnost, kterou musí zemědělec provádět alespoň jednou ročně. Pokud je to opodstatněné z důvodů ochrany životního prostředí, mohou se členské státy rozhodnout uznávat také činnosti, jež jsou prováděny jen každý druhý rok.
Článek 6
Převaha trav a jiných bylinných pícnin v případě trvalých travních porostů
Pro účely čl. 4 odst. 1 písm. h) nařízení (EU) č. 1307/2013 se má za to, že trávy a jiné bylinné pícniny nadále převažují, pokud pokrývají více než 50 % plochy, na kterou lze poskytnout podporu, na úrovni zemědělského pozemku ve smyslu čl. 67 odst. 4 písm. a) nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 7
Zavedené místní postupy v případě trvalých travních porostů
Pro účely čl. 4 odst. 1 písm. h) nařízení (EU) č. 1307/2013 se zavedenými místními postupy rozumí kterýkoli z těchto postupů nebo jejich kombinace:
a)
postupy pro plochy určené pro pastvu hospodářských zvířat, jež mají tradiční charakter a jsou na dotčených plochách běžně používány;
b)
postupy, jež jsou důležité pro ochranu přírodních stanovišť uvedených v příloze I směrnice Rady 92/43/EHS (17) a biotopů a stanovišť, na něž se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/147/ES (18).
Článek 8
Redukční koeficient podle čl. 32 odst. 5 nařízení (EU) č. 1307/2013
Při použití čl. 32 odst. 5 nařízení (EU) č. 1307/2013 na trvalé travní porosty, které lze spásat a jež tvoří součást zavedených místních postupů v případech, kdy na plochách využívaných jako pastviny obvykle nepřevažují trávy a jiné bylinné pícniny, mohou členské státy rozlišovat mezi různými kategoriemi ploch za účelem použití různých redukčních koeficientů na tyto kategorie.
Článek 9
Produkce konopí
Pro účely čl. 32 odst. 6 nařízení (EU) č. 1307/2013 je způsobilost plochy využívané pro produkci konopí vázána na použití osiva odrůd uvedených ve „Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin“ dne 15. března roku, pro který je podpora poskytnuta, a zveřejněných v souladu s článkem 17 směrnice Rady 2002/53/ES (19). Osivo je certifikováno v souladu se směrnicí Rady 2002/57/ES (20).
ODDÍL 3
Aktivní zemědělec
Článek 10
Případy, kdy zemědělské plochy jsou převážně plochy přirozeně ponechávané ve stavu vhodném pro pastvu nebo pěstování plodin
1. Pro účely čl. 9 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013 se má za to, že fyzické nebo právnické osoby nebo skupiny fyzických nebo právnických osob mají zemědělské plochy, jež jsou převážně plochy přirozeně ponechávané ve stavu vhodném pro pastvu nebo pěstování plodin, pokud tyto plochy představují více než 50 % veškeré zemědělské plochy ohlášené v souladu s čl. 72 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 1306/2013.
2. Ustanovení čl. 9 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013 se nepoužijí pro fyzické nebo právnické osoby nebo skupiny fyzických nebo právnických osob, které na plochách přirozeně ponechávaných ve stavu vhodném pro pastvu nebo pěstování plodin vykonávají zemědělskou činnost ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. c) bodu i) nařízení (EU) č. 1307/2013.
Článek 11
Příjmy získané z nezemědělské činnosti
1. Pro účely čl. 9 odst. 2 třetího pododstavce písm. a) nařízení (EU) č. 1307/2013 a případně článku 13 tohoto nařízení se příjmy získanými ze zemědělské činnosti rozumí příjmy, jež zemědělec získal ze zemědělské činnosti ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. c) uvedeného nařízení ve svém zemědělském podniku, včetně podpory Unie v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), jakož i veškeré vnitrostátní podpory poskytnuté na zemědělské činnosti, s výjimkou doplňkových vnitrostátních přímých plateb podle článků 18 a 19 nařízení (EU) č. 1307/2013.
Příjmy ze zpracování zemědělských produktů podniku ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. d) nařízení (EU) č. 1307/2013 se považují za příjmy ze zemědělské činnosti za předpokladu, že zpracované produkty zůstanou ve vlastnictví zemědělce a že tímto zpracováním vznikne další zemědělský produkt ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. d) nařízení (EU) č. 1307/2013.
Jakékoli jiné příjmy se považují za příjmy z nezemědělské činnosti.
2. Pro účely odstavce 1 se „příjmy“ rozumí hrubé příjmy před odečtením souvisejících nákladů a daní.
3. Podpora Unie uvedená v odstavci 1 se vypočítá:
a)
v Bulharsku a Rumunsku pro rok 2015 na základě příslušné částky stanovené v příloze V bodu A nařízení (EU) č. 1307/2013;
b)
v Chorvatsku pro každý rok uvedený v článku 17 nařízení (EU) č. 1307/2013 na základě částky stanovené v příloze VI bodu A uvedeného nařízení.
Článek 12
Částka přímých plateb uvedená v čl. 9 odst. 2 a 4 nařízení (EU) č. 1307/2013 a v čl. 13 odst. 2 tohoto nařízení
1. Roční částkou přímých plateb zemědělce uvedenou v čl. 9 odst. 2 třetím pododstavci písm. a) nařízení (EU) č. 1307/2013 a případně v čl. 13 odst. 2 tohoto nařízení se rozumí celková částka přímých plateb, na něž měl zemědělec nárok v souladu s nařízením (EU) č. 1307/2013 za poslední účetní období, pro které jsou k dispozici důkazy o příjmech z nezemědělské činnosti. Při výpočtu této částky se nepřihlíží k použití článku 63 a čl. 91 odst. 1 nařízení Komise (EU) č. 1306/2013.
Pokud je posledním účetním obdobím uvedeným v prvním pododstavci rok 2014 či dřívější, rozumí se roční částkou přímých plateb celková částka přímých plateb, na něž měl zemědělec nárok v souladu s nařízením (ES) č. 73/2009, před uplatněním snížení a vyloučení podle článků 21 a 23 uvedeného nařízení.
2. Pokud zemědělec nepředložil v posledním účetním období uvedeném v odst. 1 prvním pododstavci žádost o přímé platby podle nařízení (EU) č. 1307/2013, stanoví členské státy celkovou částku přímých plateb uvedenou v odst. 1 prvním pododstavci tak, že vynásobí počet způsobilých hektarů ohlášených daným zemědělcem v roce podání žádosti o podporu v souladu s čl. 72 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 1306/2013 vnitrostátní průměrnou platbou přímé podpory na hektar za rok uvedený v odst. 1 prvním pododstavci.
Vnitrostátní průměrná platba přímé podpory na hektar uvedená v prvním pododstavci se určí vydělením vnitrostátního stropu stanoveného v příloze II nařízení (EU) č. 1307/2013 na daný rok celkovým počtem způsobilých hektarů ohlášených v daném členském státě za daný rok v souladu s čl. 72 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 1306/2013.
Jestliže je rokem uvedeným v odst. 1 prvním pododstavci rok 2014 nebo dřívější, vnitrostátní průměrná platba přímé podpory na hektar uvedená v prvním pododstavci tohoto odstavce se určí vydělením vnitrostátního stropu stanoveného v příloze VIII nařízení (ES) č. 73/2009 na daný rok celkovým počtem způsobilých hektarů ohlášených v daném členském státě za daný rok v souladu s čl. 19 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 73/2009.
3. Částkou přímých plateb zemědělce uvedenou v čl. 9 odst. 4 nařízení (EU) č. 1307/2013 se rozumí celková částka přímých plateb, na něž měl zemědělec nárok v souladu s nařízením (EU) č. 1307/2013 před použitím článku 63 a čl. 91 odst. 1 nařízení Komise (EU) č. 1306/2013 za předchozí rok.
Pokud je rokem uvedeným v prvním pododstavci rok 2014, rozumí se částkou přímých plateb celková částka přímých plateb za rok 2014, na něž měl zemědělec nárok v souladu s nařízením (ES) č. 73/2009 před uplatněním snížení a vyloučení podle článků 21 a 23 uvedeného nařízení.
4. Pokud zemědělec nepředložil v předchozím roce žádost o přímé platby v souladu s nařízením (EU) č. 1307/2013 podle odst. 3 prvního pododstavce, stanoví členské státy celkovou částku přímých plateb uvedenou v odst. 3 prvním pododstavci tak, že vynásobí počet způsobilých hektarů ohlášených daným zemědělcem v roce podání žádosti o podporu v souladu s čl. 72 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 1306/2013 vnitrostátní průměrnou platbou přímé podpory na hektar za předchozí rok.
Vnitrostátní průměrná platba přímé podpory na hektar uvedená v prvním pododstavci se určí vydělením vnitrostátního stropu stanoveného v příloze II nařízení (EU) č. 1307/2013 na daný rok celkovým počtem způsobilých hektarů ohlášených v daném členském státě za daný rok v souladu s čl. 72 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 1306/2013.
Pokud je předchozím rokem uvedeným v odst. 3 prvním pododstavci rok 2014, členské státy stanoví roční částku přímých plateb tohoto zemědělce tak, že vynásobí počet způsobilých hektarů ohlášených tímto zemědělcem za rok 2015 v souladu s čl. 72 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 1306/2013 vnitrostátní průměrnou platbou přímé podpory na hektar za rok 2014.
Vnitrostátní průměrná platba přímé podpory na hektar za rok 2014 se určí vydělením vnitrostátního stropu na rok 2014 uvedeného v příloze VIII nařízení (ES) č. 73/2009 celkovým počtem způsobilých hektarů ohlášených v daném členském státě za rok 2014 v souladu s čl. 19 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení.
5. Celková částka přímých plateb uvedená v odstavcích 1 a 2 se vypočte:
a)
v Bulharsku a Rumunsku pro rok 2015 na základě příslušné částky stanovené v příloze V bodu A nařízení (EU) č. 1307/2013;
b)
v Chorvatsku pro každý rok uvedený v článku 17 nařízení (EU) č. 1307/2013 na základě částky stanovené v příloze VI bodu A uvedeného nařízení.
Článek 13
Kritéria, která musí zemědělci splňovat, aby prokázali, že jejich zemědělská činnost není zanedbatelná a že jejich hlavním obchodním nebo podnikatelským cílem je výkon zemědělské činnosti
1. Pro účely čl. 9 odst. 2 třetího pododstavce písm. b) nařízení (EU) č. 1307/2013 zemědělské činnosti nejsou zanedbatelné, jestliže celkové příjmy získané ze zemědělských činností ve smyslu článku 11 tohoto nařízení v posledním účetním období, pro které jsou k dispozici tyto důkazy, představují nejméně jednu třetinu celkových příjmů získaných v posledním účetním období, pro které jsou tyto důkazy k dispozici.
Členské státy mohou stanovit prahové hodnoty pro celkové příjmy získané ze zemědělských činností na úrovni nižší než jedna třetina za předpokladu, že tento nižší práh neumožňuje, aby byly za aktivní zemědělce považovány fyzické nebo právnické osoby provádějící okrajové zemědělské činnosti.
Odchylně od ustanovení prvního a druhého pododstavce mohou členské státy stanovit alternativní kritéria, která umožní hospodářskému subjektu prokázat, že jeho zemědělské činnosti nejsou zanedbatelné podle čl. 9 odst. 2 třetího pododstavce písm. b) nařízení (EU) č. 1307/2013.
2. Pro účely čl. 9 odst. 3 písm. a) nařízení (EU) č. 1307/2013 mohou členské státy rozhodnout, že zemědělské činnosti představují pouze zanedbatelnou část celkové hospodářské činnosti fyzické nebo právnické osoby či skupiny fyzických nebo právnických osob, a to použitím těchto metod:
a)
roční částka přímých plateb je v posledním účetním období, pro které jsou k dispozici tyto důkazy, nižší než 5 % celkových příjmů získaných z nezemědělské činnosti ve smyslu článku 11 tohoto nařízení;
b)
celková částka příjmů získaných ze zemědělských činností ve smyslu článku 11 tohoto nařízení v posledním účetním období, pro které jsou k dispozici tyto důkazy, je nižší než prahová hodnota, o níž rozhodnou členské státy a která není vyšší než třetina celkové částky příjmů získaných v posledním účetním období, pro které jsou tyto důkazy k dispozici.
Odchylně od ustanovení prvního pododstavce mohou členské státy stanovit alternativní kritéria, na jejichž základě mají být zemědělské činnosti považovány za zanedbatelné podle čl. 9 odst. 3 písm. a) nařízení (EU) č. 1307/2013.
3. Pro účely čl. 9 odst. 2 třetího pododstavce písm. c) nařízení (EU) č. 1307/2013 a případně čl. 9 odst. 3 písm. b) uvedeného nařízení se zemědělská činnost považuje za hlavní obchodní nebo podnikatelský cíl právnické osoby, pokud je jako hlavní obchodní nebo podnikatelský cíl zaznamenána v oficiálním obchodním rejstříku či v jakémkoli rovnocenném úředním dokladu členského státu. V případě fyzické osoby se vyžaduje rovnocenný doklad.
Pokud takové rejstříky neexistují, použijí členské státy rovnocenný doklad.
Odchylně od ustanovení prvního a druhého pododstavce mohou členské státy stanovit alternativní kritéria, na jejichž základě má být zemědělská činnost považována za hlavní obchodní nebo podnikatelský cíl fyzické nebo právnické osoby podle čl. 9 odst. 2 třetího pododstavce písm. c) a případně čl. 9 odst. 3 písm. b) uvedeného nařízení.
KAPITOLA 2
REŽIM ZÁKLADNÍ PLATBY A REŽIM JEDNOTNÉ PLATBY NA PLOCHU
ODDÍL 1
Pravidla provádění režimu základní platby stanoveného v hlavě III kapitole 1 oddílech 1, 2, 3 a 5 nařízení (EU) č. 1307/2013
Pododdíl 1
První přiznání platebních nároků
Článek 14
Případy dědictví, změny právního postavení nebo názvu a fúzí a rozdělení
1. Pokud zemědělec získal podnik nebo jeho část na základě skutečného nebo předpokládaného dědictví, má nárok požádat svým jménem o počet a hodnotu platebních nároků, jež mají být přiznány získanému podniku nebo jeho části, a to za stejných podmínek jako zemědělec, který podnik spravoval původně.
V případech, kdy předpokládané dědictví lze odvolat, se platební nároky přiznají pouze dědici určenému ke dni uvedenému v čl. 24 odst. 1 nebo čl. 39 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013.
2. Změna názvu nemá žádný dopad na počet a hodnotu platebních nároků, jež mají být přiznány.
Změna právního postavení nemá žádný dopad na počet a hodnotu platebních nároků, jež mají být přiznány, pokud zemědělec, který měl kontrolu nad původním podnikem, pokud jde o řízení, zisky a finanční rizika, spravuje také nový podnik.
3. Fúze ani rozdělení nemají žádný dopad na počet a hodnotu platebních nároků, jež mají být podniku (podnikům) přiznány.
V případě rozdělení, pokud členský stát používá čl. 24 odst. 4 nebo 5 nařízení (EU) č. 1307/2013, se počet platebních nároků, které mají být přiznány každému podniku vzniklému tímto rozdělením, stanoví tak, že se vynásobí počet způsobilých hektarů, které má příslušný nový podnik k dispozici, průměrným snížením počtu nároků, které by se uplatnilo na původní podnik podle čl. 24 odst. 4 nebo 5 nařízení (EU) č. 1307/2013.
Pro účely tohoto odstavce se použijí tyto definice:
a)
„fúzí“ se rozumí fúze dvou nebo více samostatných zemědělců ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 1307/2013 v jednoho nového zemědělce ve smyslu uvedeného článku, nad nímž mají, pokud jde o řízení, zisky a finanční rizika, kontrolu zemědělci, kteří podniky původně spravovali, nebo jeden z těchto zemědělců;
b)
„rozdělením“ se rozumí rozdělení jednoho zemědělce ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 1307/2013 na:
i)
alespoň dva nové samostatné zemědělce ve smyslu uvedeného článku, z nichž alespoň nad jedním má, pokud jde o řízení, zisky a finanční rizika, kontrolu alespoň jedna z fyzických nebo právnických osob, které původně podnik spravovaly; nebo
ii)
původního zemědělce a alespoň jednoho nového samostatného zemědělce ve smyslu uvedeného článku.
Článek 15
Stanovení způsobilých hektarů pro účely čl. 24 odst. 2 a čl. 39 odst. 2 nařízení (EU) č. 1307/2013
1. Pro účely stanovení počtu platebních nároků, jež mají být přiznány v souladu s čl. 24 odst. 2 a čl. 39 odst. 2 nařízení (EU) č. 1307/2013 v případech, kdy nejsou uznány případy vyšší moci a mimořádné okolnosti, se zohlední pouze ty způsobilé hektary, které jsou určeny podle čl. 2 odst. 1 druhého pododstavce bodu 23 písm. a) nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 640/2014.
2. V případě, že se na způsobilý hektar uvedený v odstavci 1 vztahují žádosti o přiznání platebních nároků dvou nebo více žadatelů, je kritériem pro rozhodnutí o přiznání platebního nároku to, kdo z nich má rozhodovací pravomoc, pokud jde o zemědělské činnosti vykonávané na uvedeném hektaru, a kdo má zisky a nese finanční rizika související s těmito činnostmi.
Článek 16
Omezení podle čl. 24 odst. 6 nařízení (EU) č. 1307/2013
1. Případné snížení podle čl. 24 odst. 6 nařízení (EU) č. 1307/2013 nepřekročí 85 % počtu platebních nároků odpovídajících způsobilým hektarům trvalých travních porostů, které se nacházejí v oblastech s obtížnými klimatickými podmínkami.
2. Pro účely uplatnění redukčního koeficientu stanoveného v odstavci 1 mohou členské státy na základě přírodních omezení uvedených v čl. 24 odst. 6 nařízení (EU) č. 1307/2013 rozlišovat mezi kategoriemi oblastí s obtížnými klimatickými podmínkami, aby bylo možné na tyto kategorie uplatnit různé redukční koeficienty.
Článek 17
Určení hodnoty platebních nároků podle článků 26 a 40 nařízení (EU) č. 1307/2013
1. Za účelem určení příslušných přímých plateb nebo hodnoty nároků ve vztahu k roku 2014 podle článku 26 nařízení (EU) č. 1307/2013 se zohlední pouze platby těm zemědělcům nebo hodnota nároků těch zemědělců, kteří mají v roce 2015 nárok na poskytnutí přímých plateb v souladu s článkem 9 a čl. 24 odst. 9 nařízení (EU) č. 1307/2013.
Za účelem určení příslušných přímých plateb ve vztahu k roku, který předchází roku provedení režimu základní platby podle čl. 40 odst. 3 nařízení (EU) č. 1307/2013, se zohlední pouze platby těm zemědělcům, kteří mají nárok na poskytnutí přímých plateb v souladu s článkem 9 nařízení (EU) č. 1307/2013 v prvním roce provádění režimu základní platby.
2. Pro účely čl. 26 odst. 6 nařízení (EU) č. 1307/2013 se použijí tato pravidla:
a)
odkazem na opatření zvláštní podpory stanovené v čl. 68 odst. 1 písm. a), b) a c) nařízení (ES) č. 73/2009 není dotčena možnost, aby členské státy zvážily pouze jedno nebo několik opatření prováděných v rámci těchto opatření zvláštní podpory;
b)
podpora poskytnutá zemědělci za kalendářní rok 2014 v rámci jednoho nebo více režimů podpory uvedených v čl. 26 odst. 6 nařízení (EU) č. 1307/2013 se vypočte bez přihlédnutí k případným snížením nebo vyloučením stanoveným v hlavě II kapitole 4 nařízení (ES) č. 73/2009;
c)
členské státy mohou v souladu s objektivními a nediskriminačními kritérii rozhodnout o výši podpory, která má být zohledněna pro jeden nebo více režimů uvedených v čl. 26 odst. 6 nařízení (EU) č. 1307/2013, které dotčený členský stát používá.
Při použití tohoto odstavce členské státy nesmí ohrozit povahu podpory, která je oddělená od produkce, poskytované v souladu s čl. 68 odst. 1 písm. c) a články 126, 127 a 129 nařízení (ES) č. 73/2009.
3. Pro účely čl. 26 odst. 6 třetího pododstavce nařízení (EU) č. 1307/2013 se podpora poskytnutá za kalendářní rok 2014 podle článků 72a a 125a nařízení (ES) č. 73/2009 vypočte bez přihlédnutí k případným snížením nebo vyloučením stanoveným v hlavě II kapitole 4 nařízení (ES) č. 73/2009.
4. Odkaz na platební nároky zemědělce v čl. 26 odst. 3 nařízení (EU) č. 1307/2013 zahrnuje rovněž ty platební nároky, které jsou zemědělcem k datu předložení žádosti pro rok 2014 pronajaty jinému zemědělci.
Článek 18
Konečné stanovení hodnoty a počtu platebních nároků
Pokud informace zemědělcům uvedené v čl. 25 odst. 10 nebo v čl. 40 odst. 4 druhém pododstavci nařízení (EU) č. 1307/2013 vychází z předběžných údajů, konečná hodnota a počet platebních nároků se stanoví a zemědělcům sdělí po provedení všech nezbytných kontrol podle článku 74 nařízení (EU) č. 1306/2013 a v každém případě do 1. dubna roku následujícího po prvním roce používání režimu základní platby dotčeným členským státem.
Článek 19
Stanovení hodnoty platebních nároků v případě obtížné situace
1. Jestliže je jedna nebo několik přímých plateb uvedených v článku 26 nebo čl. 40 odst. 3 nařízení (EU) č. 1307/2013 ve vztahu k roku 2014 nebo roku, který předchází provedení režimu základní platby, nižší než odpovídající částky v roce předcházejícím rokům ovlivněným vyšší mocí nebo mimořádnými okolnostmi, stanoví se původní jednotková hodnota na základě částek, které zemědělec obdržel v roce předcházejícím rokům ovlivněným vyšší mocí nebo mimořádnými okolnostmi.
2. Členské státy mohou rozhodnout o omezení používání odstavce 1 na případy, kdy jsou přímé platby ve vztahu k roku 2014 nebo roku, který předchází provedení režimu základní platby, nižší než určitý procentní podíl odpovídajících částek v roce předcházejícím rokům ovlivněným vyšší mocí nebo mimořádnými okolnostmi. Tento procentní podíl nesmí být nižší než 85 %.
Článek 20
Soukromoprávní smluvní ustanovení v případě prodeje
1. Členské státy mohou rozhodnout, že v případě prodeje podniku nebo jeho části mohou zemědělci smlouvou podepsanou před posledním datem pro podání žádosti o přiznání platebních nároků stanoveným Komisí na základě čl. 78 písm. b) nařízení (EU) č. 1306/2013 převést společně se zemědělským podnikem nebo jeho částí odpovídající platební nároky, jež mají být přiznány. V takovém případě se platební nároky přidělí prodávajícímu a přímo převedou kupujícímu, který bude případně moci využít platby, které prodávající obdržel za rok 2014, nebo hodnotu nároků, které prodávající v roce 2014 vlastnil, jak je uvedeno v článku 26 nařízení (EU) č. 1307/2013, jako referenci pro stanovení původní jednotkové hodnoty uvedených platebních nároků.
Takový převod vyžaduje, aby prodávající splňoval ustanovení čl. 24 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013 a aby kupující splňoval ustanovení článku 9 uvedeného nařízení.
Takovýto prodej se nepovažuje za převod bez pozemků ve smyslu čl. 34 odst. 4 nařízení (EU) č. 1307/2013.
2. Odstavec 1 se použije obdobně na členské státy, které používají hlavu III kapitolu 1 oddíl 5 nařízení (EU) č. 1307/2013.
Článek 21
Soukromoprávní smluvní ustanovení v případě pronájmu
1. Členské státy mohou rozhodnout, že v případě pronájmu podniku nebo jeho části mohou zemědělci smlouvou podepsanou před datem uvedeným v čl. 20 odst. 1 prvním pododstavci pronajmout společně se zemědělským podnikem nebo jeho částí odpovídající platební nároky, jež mají být přiznány. V takovém případě se platební nároky přidělí pronajímateli a přímo pronajmou nájemci, který bude případně moci využít platby, které pronajímatel obdržel za rok 2014, nebo hodnotu nároků, které pronajímatel v roce 2014 vlastnil, jak je uvedeno v článku 26 nařízení (EU) č. 1307/2013, jako referenci pro stanovení původní jednotkové hodnoty uvedených platebních nároků.
Takový převod vyžaduje, aby pronajímatel splňoval ustanovení čl. 24 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013, aby nájemce splňoval ustanovení článku 9 uvedeného nařízení a aby nájemní smlouva končila po uplynutí termínu pro podání žádosti v režimu základní platby.
Takovýto pronájem se nepovažuje za převod bez pozemků ve smyslu čl. 34 odst. 4 nařízení (EU) č. 1307/2013.
2. Odstavec 1 se použije obdobně na členské státy, které používají hlavu III kapitolu 1 oddíl 5 nařízení (EU) č. 1307/2013.
Článek 22
Příjemci podle čl. 24 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013
Pro účely čl. 24 odst. 1 třetího pododstavce písm. a) bodu i) první odrážky nařízení (EU) č. 1307/2013 se „konzumními bramborami“ a „sadbovými bramborami“ rozumí brambory kódu KN 0701 jiné než brambory určené pro výrobu bramborového škrobu.
Pododdíl 2
Aktivace a převod nároků
Článek 23
Výpočet hodnoty platebních nároků
1. Platební nároky se nejprve vypočtou s přesností na tři desetinná místa a poté se zaokrouhlí nahoru nebo dolů na nejbližší druhé desetinné místo. Jestliže výsledek výpočtu končí na třetím desetinném místě číslicí 5, zaokrouhluje se částka na druhé desetinné místo směrem nahoru.
2. Pokud zemědělec převede zlomek nároku, hodnota tohoto zlomku se vypočte úměrně pro každý zbývající příslušný rok podle článku 25 nebo 40 nařízení (EU) č. 1307/2013.
3. Členské státy mohou platební nároky upravit sloučením zlomků nároků vlastněných jedním zemědělcem. Hodnota sloučených nároků se stanoví pro každý zbývající příslušný rok podle článku 25 nebo 40 nařízení (EU) č. 1307/2013 sečtením hodnot těchto zlomků.
Článek 24
Požadavky pro aktivaci platebních nároků
1. Platební nároky může k výplatě ohlásit jedenkrát za rok pouze zemědělec, který je držitelem (vlastněných nebo pronajatých) nároků k poslednímu datu pro podání jednotné žádosti.
Jestliže však zemědělec využije možnosti změnit jednotnou žádost v souladu s pravidly stanovenými Komisí na základě čl. 78 písm. b) nařízení (EU) č. 1306/2013, může k výplatě ohlásit rovněž (vlastněné nebo pronajaté) platební nároky, jichž je držitelem ke dni, kdy oznámí změny příslušnému orgánu, pokud dotčené platební nároky neohlásí k výplatě pro tentýž rok jiný zemědělec.
Jestliže zemědělec získá platební nároky převodem od jiného zemědělce a jestliže tento jiný zemědělec již tyto platební nároky k výplatě ohlásil, je dodatečné ohlášení těchto platebních nároků nabyvatelem přípustné pouze tehdy, pokud převodce již informoval o převodu příslušný orgán v souladu s pravidly stanovenými Komisí na základě čl. 34 odst. 5 nařízení (EU) č. 1307/2013 a stáhne tyto platební nároky ze své vlastní jednotné žádosti v příslušné lhůtě pro změny jednotné žádosti stanovené Komisí na základě čl. 78 písm. b) nařízení (EU) č. 1306/2013.
2. Jestliže zemědělec podle čl. 33 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013 ohlásil pozemky odpovídající všem jeho dostupným platebním nárokům vyjádřeným celými čísly a stále disponuje pozemkem, který představuje zlomek hektaru, může ohlásit další celý platební nárok, který opravňuje k platbě vypočtené poměrným dílem podle velikosti pozemku. Tento platební nárok se pro účely čl. 31 odst. 1 písm. b) uvedeného nařízení považuje za plně aktivovaný.
Článek 25
Převod nároků
1. Platební nároky lze převést kdykoliv během roku.
2. Pokud členský stát využije možnosti stanovené v čl. 34 odst. 3 nařízení (EU) č. 1307/2013, vymezí regiony uvedené v tomto ustanovení v prvním roce používání čl. 34 odst. 3 nařízení (EU) č. 1307/2013, a to nejpozději jeden měsíc přede dnem stanoveným členským státem podle čl. 33 odst. 1 uvedeného nařízení.
Pododdíl 3
Vnitrostátní nebo regionální rezervy
Článek 26
Navracení do vnitrostátní nebo regionální rezervy v důsledku srážek při převodu platebních nároků
Pokud členský stát využije možnosti stanovené v čl. 34 odst. 4 nařízení (EU) č. 1307/2013, může rozhodnout v souladu s objektivními kritérii a takovým způsobem, aby bylo zajištěno rovné zacházení se zemědělci a aby se zabránilo narušení trhu a hospodářské soutěže, že navrátí do vnitrostátní nebo regionální rezervy až 30 % roční jednotkové hodnoty každého platebního nároku převedeného bez odpovídajících způsobilých hektarů ve smyslu čl. 32 odst. 2 nařízení (EU) č. 1307/2013 nebo srovnatelnou částku vyjádřenou v počtu platebních nároků.
Odchylně od prvního pododstavce mohou členské státy stanovit během prvních tří let používání režimu základní platby navracení až do výše 50 % roční jednotkové hodnoty každého platebního nároku nebo srovnatelné částky vyjádřené v počtu platebních nároků podle prvního pododstavce.
Článek 27
Použití ustanovení o neočekávaných ziscích
Pro účely článku 28 a čl. 40 odst. 5 nařízení (EU) č. 1307/2013 se zvýšení hodnoty platebních nároků uvedené v těchto ustanoveních určí porovnáním hodnoty platebních nároků zemědělce, která vyplývá z použití čl. 25 odst. 4 a článku 26 nebo čl. 40 odst. 3 nařízení (EU) č. 1307/2013, po prodeji nebo pronájmu podle článku 28 nebo čl. 40 odst. 5 uvedeného nařízení s hodnotou platebních nároků zemědělce, které by bylo dosaženo bez prodeje nebo pronájmu.
Článek 28
Stanovení platebních nároků z vnitrostátní nebo regionální rezervy podle čl. 30 odst. 6 nařízení (EU) č. 1307/2013
1. Pro účely čl. 30 odst. 6 nařízení (EU) č. 1307/2013 v případech, kdy mladý zemědělec nebo zemědělec zahajující zemědělskou činnost žádá o platební nároky z vnitrostátní nebo regionální rezervy a zároveň není držitelem žádného (vlastněného ani pronajatého) platebního nároku, obdrží počet platebních nároků odpovídající počtu (vlastněných nebo pronajatých) způsobilých hektarů, jichž je držitelem k poslednímu datu pro podání žádosti o přiznání nebo zvýšení hodnoty platebních nároků stanovenému Komisí na základě čl. 78 písm. b) nařízení (EU) č. 1306/2013.
2. V případech, kdy mladý zemědělec nebo zemědělec zahajující zemědělskou činnost žádá o platební nároky z vnitrostátní nebo regionální rezervy a zároveň již je držitelem (vlastněných nebo pronajatých) platebních nároků, obdrží počet platebních nároků odpovídající počtu (vlastněných nebo pronajatých) způsobilých hektarů, jichž je držitelem k poslednímu datu pro podání žádosti uvedenému v odstavci 1 a k nimž nedrží (vlastněné ani pronajaté) platební nároky.
Je-li hodnota (vlastněných nebo pronajatých) nároků, jichž je zemědělec již držitelem, nižší než vnitrostátní nebo regionální průměrná hodnota uvedená v čl. 30 odst. 8 druhém pododstavci nařízení (EU) č. 1307/2013, mohou být roční jednotkové hodnoty těchto nároků zvýšeny až do hodnoty vnitrostátního nebo regionálního průměru stanoveného v čl. 30 odst. 10 uvedeného nařízení.
Avšak v členských státech, které uplatňují zvýšení uvedené v čl. 30 odst. 10 nařízení (EU) č. 1307/2013 pro účely čl. 30 odst. 7 uvedeného nařízení, je zvýšení podle druhého pododstavce tohoto odstavce v daném členském státě povinné. Toto zvýšení by mělo být stanoveno na úrovni, která odpovídá nejvyšší úrovni zvýšení uplatněné pro účely čl. 30 odst. 7 nařízení (EU) č. 1307/2013.
3. V členských státech, které použijí čl. 24 odst. 6 nebo 7 nařízení (EU) č. 1307/2013, mohou být omezení přiznání platebních nároků stanovená v uvedených ustanoveních uplatněna obdobně pro přiznání platebních nároků podle čl. 30 odst. 6 nařízení (EU) č. 1307/2013.
Členské státy však mohou rozhodnout, že pokud se uplatněním jednoho nebo několika omezení přiznání platebních nároků z vnitrostátní nebo regionální rezervy uvedených v prvním pododstavci sníží celkový počet platebních nároků, které zemědělec již drží a které mají být z rezervy nově přiznány, na méně, než činí pevně stanovený procentní podíl jeho způsobilých hektarů v roce, kdy žádá o přiznání platebních nároků z rezervy, zemědělci se přizná dodatečný počet platebních nároků odpovídající podílu z celkového počtu jeho způsobilých hektarů ohlášených v žádosti pro uvedený rok v souladu s čl. 72 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Pevně stanovený procentní podíl uvedený v druhém pododstavci tohoto odstavce se vypočte v souladu s metodou uvedenou v čl. 31 odst. 2 druhém pododstavci tohoto nařízení.
Podíl z celkového počtu způsobilých hektarů zemědělce uvedený v druhém pododstavci tohoto odstavce se vypočte jako polovina rozdílu vyjádřeného v procentních bodech mezi pevně stanoveným procentním podílem uvedeným v třetím pododstavci tohoto odstavce a podílem platebních nároků zemědělce z jeho způsobilých hektarů ohlášených v souladu s čl. 72 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013 v žádosti pro rok uvedený v druhém pododstavci tohoto odstavce. Pro účely tohoto pododstavce se „platebními nároky zemědělce“ rozumějí platební nároky, které již zemědělec drží a které mají být nově přiděleny z rezervy.
Při výpočtu počtu způsobilých hektarů uvedeného ve druhém, třetím a čtvrtém pododstavci tohoto odstavce mohou členské státy rozhodnout, že nezahrnou plochy pokryté trvalými kulturami, trvalými travními porosty, které se nacházejí v oblastech s obtížnými klimatickými podmínkami uvedenými v čl. 24 odst. 6 nařízení (EU) č. 1307/2013, nebo plochy, které byly uznány jako trvalé travní porosty v souladu s čl. 4 odst. 2 druhým pododstavcem nařízení (EU) č. 1307/2013.
Členské státy, které využívají možnost stanovenou v článku 23 nařízení (EU) č. 1307/2013 uplatňovat režim základní platby na regionální úrovni, mohou metodu výpočtu uvedenou v druhém pododstavci tohoto odstavce založit na celkovém počtu přiznaných nároků/ohlášených hektarů v příslušném regionu v roce 2015.
Pro účely stanovení prahové hodnoty v druhém pododstavci se nezohlední pozemky získané nebo pronajaté zemědělcem po 19. říjnu 2011.
4. Pro účely tohoto článku se berou v úvahu pouze ti zemědělci zahajující zemědělskou činnost, kteří svou zemědělskou činnost zahájili v kalendářním roce 2013 nebo v pozdějších letech a kteří předloží žádost o základní platbu nejpozději do dvou let po skončení kalendářního roku, v němž svou zemědělskou činnost zahájili.
Článek 29
Stanovení platebních nároků z vnitrostátní nebo regionální rezervy podle čl. 30 odst. 7 nařízení (EU) č. 1307/2013
1. Pro účely čl. 30 odst. 7 nařízení (EU) č. 1307/2013 v případech, kdy jsou přiznány nové platební nároky podle čl. 30 odst. 10 uvedeného nařízení, musí být přiznány v souladu s podmínkami stanovenými v tomto článku a v souladu s objektivními kritérii stanovenými dotčeným členským státem.
2. Pokud je zemědělec, který není držitelem žádného (vlastněného ani pronajatého) platebního nároku, oprávněn v souladu s čl. 30 odst. 7 nařízení (EU) č. 1307/2013 získat platební nároky z vnitrostátní nebo regionální rezervy a požádá o ně, získá určitý počet platebních nároků až do výše počtu (vlastněných nebo pronajatých) způsobilých hektarů, jichž je držitelem k poslednímu datu pro podání žádosti podle čl. 28 odst. 1.
3. Pokud je zemědělec, který je držitelem (vlastněných nebo pronajatých) platebních nároků, oprávněn v souladu s čl. 30 odst. 7 nařízení (EU) č. 1307/2013 získat platební nároky z vnitrostátní nebo regionální rezervy a požádá o ně, získá určitý počet platebních nároků až do výše počtu (vlastněných nebo pronajatých) způsobilých hektarů, jichž je držitelem k poslednímu datu pro podání žádosti podle čl. 28 odst. 1 a k nimž nedrží (vlastněné ani pronajaté) platební nároky.
Je-li hodnota (vlastněných nebo pronajatých) nároků, jichž je zemědělec již držitelem, nižší než vnitrostátní nebo regionální průměrná hodnota uvedená v čl. 30 odst. 8 druhém pododstavci nařízení (EU) č. 1307/2013, mohou být roční jednotkové hodnoty těchto nároků zvýšeny až do hodnoty vnitrostátního nebo regionálního průměru stanoveného v čl. 30 odst. 10 uvedeného nařízení.
4. Pro účely odstavce 1 členské státy nestanoví kritéria týkající se produkce nebo jiných údajů specifických pro dané odvětví na období po datu stanoveném členským státem v souladu s čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 1122/2009 pro rok podání žádosti 2013.
Článek 30
Další pravidla pro stanovení platebních nároků z vnitrostátní nebo regionální rezervy
1. Při zvýšení roční jednotkové hodnoty platebních nároků podle čl. 30 odst. 10 nařízení (EU) č. 1307/2013 členské státy zvýší jednotkovou hodnotu (vlastněných nebo pronajatých) nároků, jichž je zemědělec již držitelem ke dni podání žádosti o přiznání nároků z vnitrostátní nebo regionální rezervy, v souladu s objektivními kritérii a takovým způsobem, aby se zajistilo rovné zacházení se zemědělci a aby nedošlo k narušení trhu a hospodářské soutěže.
2. Pro účely odstavce 1 členské státy nestanoví kritéria týkající se produkce nebo jiných údajů specifických pro dané odvětví na období po datu stanoveném členským státem v souladu s čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 1122/2009 pro rok podání žádosti 2013.
Článek 31
Obtížné situace
1. Pokud zemědělci zabránila v podání žádosti o přiznání platebních nároků v souladu s čl. 24 odst. 1 nebo čl. 39 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013 vyšší moc nebo mimořádné okolnosti a zemědělec žádá o přiznání platebních nároků z vnitrostátní nebo regionální rezervy, jsou mu přiznány platební nároky podle čl. 30 odst. 7 písm. c) uvedeného nařízení. Členské státy stanoví roční jednotkové hodnoty platebních nároků, které mají být přiznány, v souladu s článkem 25 nebo 40 nařízení (EU) č. 1307/2013 a s rozhodnutími, která členský stát přijal ohledně možností uvedených v těchto článcích.
2. Členské státy mohou rozhodnout, že pokud se uplatněním jednoho nebo několika omezení přiznání platebních nároků stanovených v čl. 24 odst. 3 až 7 nařízení (EU) č. 1307/2013 sníží celkový počet platebních nároků přiznaných zemědělci na méně, než činí pevně stanovený procentní podíl jeho způsobilých hektarů, a pokud zemědělec žádá o přiznání platebních nároků z vnitrostátní nebo regionální rezervy, má se za to, že tento zemědělec je v situaci „zvláštní nevýhody“ podle čl. 30 odst. 7 písm. b) uvedeného nařízení. V takovém případě se zemědělci přizná určitý počet platebních nároků v souladu s čl. 30 odst. 7 písm. b) nařízení (EU) č. 1307/2013, který odpovídá podílu z celkového počtu jeho způsobilých hektarů ohlášených v žádosti pro rok 2015 v souladu s čl. 72 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Pevně stanovený procentní podíl uvedený v prvním pododstavci se vypočte tak, že se celkový počet platebních nároků přiznaných v členském státě v roce 2015 po uplatnění omezení podle čl. 24 odst. 3 až 7 nařízení (EU) č. 1307/2013 vydělí celkovým počtem způsobilých hektarů ohlášených v členském státě v roce 2015 v souladu s čl. 72 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Podíl z celkového počtu způsobilých hektarů zemědělce uvedený v prvním pododstavci se vypočte jako polovina rozdílu vyjádřeného v procentních bodech mezi pevně stanoveným procentním podílem uvedeným v prvním a druhém pododstavci a podílem platebních nároků zemědělce z jeho způsobilých hektarů ohlášených v žádosti pro rok 2015 v souladu s čl. 72 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 1306/2013.
Při výpočtu počtu způsobilých hektarů uvedeného v prvním, druhém a třetím pododstavci tohoto odstavce mohou členské státy rozhodnout, že nezahrnou plochy pokryté trvalými kulturami, trvalými travními porosty, které se nacházejí v oblastech s obtížnými klimatickými podmínkami uvedenými v čl. 24 odst. 6 nařízení (EU) č. 1307/2013, nebo plochy, které byly uznány jako trvalé travní porosty v souladu s čl. 4 odst. 2 druhým pododstavcem uvedeného nařízení.
Členské státy, které využívají možnost stanovenou v článku 23 nařízení (EU) č. 1307/2013 uplatňovat režim základní platby na regionální úrovni, mohou metodu výpočtu uvedenou v druhém pododstavci tohoto odstavce založit na celkovém počtu přiznaných nároků/ohlášených hektarů v příslušném regionu v roce 2015.
Pro účely stanovení prahové hodnoty v prvním pododstavci se neberou v úvahu pozemky získané nebo pronajaté zemědělcem po 19. říjnu 2011.
Pododdíl 4
Členské státy, které používají čl. 21 odst. 3 nařízení (EU) č. 1307/2013
Článek 32
Provádění v členských státech, které používají čl. 21 odst. 3 nařízení (EU) č. 1307/2013
Není-li v tomto pododdíle stanoveno jinak, vztahují se na členské státy, které používají čl. 21 odst. 3 nařízení (EU) č. 1307/2013, ustanovení tohoto oddílu.
Článek 33
Použití čl. 21 odst. 4 nařízení (EU) č. 1307/2013
Za účelem stanovení toho, které platební nároky pozbývají v souladu s čl. 21 odst. 4 nařízení (EU) č. 1307/2013 platnosti, se dává přednost platebním nárokům, které mají nejnižší hodnotu.
Pokud mají platební nároky stejnou hodnotu, sníží se počet vlastněných platebních nároků i počet pronajatých platebních nároků ve stejném poměru.
Členské státy mohou rozhodnout, že první a druhý odstavec použijí na regionální úrovni.
Článek 34
Určení hodnoty platebních nároků podle článku 26 nařízení (EU) č. 1307/2013 pro členské státy, které používají čl. 21 odst. 3 uvedeného nařízení
Pro účely stanovení původní jednotkové hodnoty platebních nároků mohou členské státy, které používají čl. 21 odst. 3 nařízení (EU) č. 1307/2013, upravit částku plateb za rok 2014 podle čl. 26 odst. 5 uvedeného nařízení tak, že před sníženími a vyloučeními odečtou částku vyplývající z platebních nároků, jejichž platnost podle čl. 21 odst. 4 nařízení (EU) č. 1307/2013 vypršela.
ODDÍL 2
Režim jednotné platby na plochu
Článek 35
Způsobilé hektary v členských státech používajících režim jednotné platby na plochu
Pro účely režimu jednotné platby na plochu stanoveného v hlavě III kapitole 1 oddíle 4 nařízení (EU) č. 1307/2013, včetně všech odkazů na způsobilé hektary ohlášené pro účely tohoto režimu v nařízení (EU) č. 1307/2013, se zohlední pouze ty způsobilé hektary, které jsou určeny ve smyslu čl. 2 odst. 1 druhého pododstavce bodu 23 písm. a) nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 640/2014.
Článek 36
Použití čl. 36 odst. 3 nařízení (EU) č. 1307/2013
1. Pro účely rozlišení jednotné platby na plochu podle čl. 36 odst. 3 nařízení (EU) č. 1307/2013 se použijí tato pravidla:
a)
odkazem na opatření zvláštní podpory stanovené v čl. 68 odst. 1 písm. a), b) a c) nařízení (ES) č. 73/2009 není dotčena možnost, aby členské státy zvážily pouze jedno nebo několik opatření prováděných v rámci těchto opatření zvláštní podpory;
b)
členské státy mohou v souladu s objektivními a nediskriminačními kritérii rozhodnout o výši podpory, která má být zohledněna pro jeden nebo více režimů používaných dotčeným členským státem v souladu s čl. 36 odst. 3 druhým pododstavcem uvedeného nařízení a případně s třetím pododstavcem uvedeného ustanovení. Při zohlednění podpory poskytnuté v rámci příslušného režimu v roce 2014 však částka používaná k rozlišení jednotné platby na plochu nesmí být vyšší než odpovídající částka poskytnutá jednotlivému zemědělci v rámci tohoto režimu v roce 2014;
c)
při zohlednění podpory poskytnuté v souladu s čl. 68 odst. 1 písm. c) a s články 126, 127 a 129 nařízení (ES) č. 73/2009 nesmí toto rozlišení ohrozit povahu těchto režimů, které jsou oddělené od produkce.
Takovéto rozlišení je dostupné zemědělcům, kteří v roce 2014 obdrželi podporu podle čl. 36 odst. 3 druhého, třetího nebo čtvrtého pododstavce nařízení (EU) č. 1307/2013. Částka na hektar se určuje každý rok tak, že se vydělí částka pro rozlišení jednotné platby na plochu, kterou má daný zemědělec k dispozici, počtem způsobilých hektarů ohlášených příslušným zemědělcem v souladu s čl. 72 odst. 1 prvním pododstavcem písm. a) nařízení (EU) č. 1306/2013.
2. Jestliže je částka podpory v rámci jednoho nebo více režimů podpory uvedených v čl. 36 odst. 3 druhém pododstavci nařízení (EU) č. 1307/2013 ve vztahu k roku 2014 nižší než odpovídající částka nebo částky v roce předcházejícím rokům, které byly ovlivněny vyšší mocí nebo výjimečnými okolnostmi, členský stát zohlední podporu poskytnutou v rámci dotčených režimů podpory v roce předcházejícím rokům, které byly ovlivněny vyšší mocí nebo výjimečnými okolnostmi.
Členské státy mohou rozhodnout o omezení používání prvního pododstavce na případy, kdy jsou přímé platby ve vztahu k roku 2014 nižší než určitý procentní podíl odpovídajících částek v roce předcházejícím rokům ovlivněným vyšší mocí nebo mimořádnými okolnostmi. Tento procentní podíl nesmí být nižší než 85 %.
3. Členské státy mohou rozhodnout, že v případě skutečného nebo předpokládaného dědictví je rozlišení jednotné platby na plochu k dispozici zemědělci, který podnik zdědil, pokud je tento zemědělec způsobilý v rámci režimu jednotné platby na plochu.
Článek 37
Produkce konopí v rámci režimu jednotné platby na plochu
Pokud jde o režim jednotné platby na plochu, použije se obdobně článek 9.
KAPITOLA 3
EKOLOGICKÉ POSTUPY
ODDÍL 1
Rovnocennost
Článek 38
Požadavky pro celostátní nebo regionální systémy certifikace
1. Členské státy, které se rozhodnou provádět rovnocenné postupy uvedené v čl. 43 odst. 3 písm. b) nařízení (EU) č. 1307/2013, určí jeden nebo více veřejných nebo soukromých certifikačních orgánů, které osvědčí, že zemědělec ve svém zemědělském podniku používá postupy, které jsou v souladu s čl. 43 odst. 3 uvedeného nařízení (EU).
2. Veřejné nebo soukromé certifikační orgány splňují tyto podmínky:
a)
mají odbornou způsobilost, vybavení a infrastrukturu potřebnou k plnění certifikačních úkolů;
b)
mají dostatečný počet kvalifikovaných a zkušených zaměstnanců;
c)
jsou nestranné a prosté jakéhokoli střetu zájmů, pokud jde o plnění certifikačních úkolů.
Soukromé certifikační orgány musí být akreditovány v souladu s EN ISO/IEC 17021 (Požadavky na orgány provádějící audit a certifikaci systémů managementu) nebo EN ISO/IEC 17065 (Posuzování shody - Požadavky na orgány certifikující produkty, procesy a služby) v odvětví zemědělské produkce. Akreditaci smí udělit pouze vnitrostátní akreditační orgán v členském státě v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 765/2008 (21).
3. Určení veřejných nebo soukromých certifikačních orgánů bude odňato, pokud orgány nesplní podmínky určení stanovené v odstavci 2.
Článek 39
Výpočet částky uvedené v čl. 28 odst. 6 nařízení (EU) č. 1305/2013
1. V případě zemědělců, kteří se rozhodnout používat postupy uvedené v oddílu I bodech 3 a 4 a oddílu III bodě 7 přílohy IX nařízení (EU) č. 1307/2013 a jakékoli další rovnocenné postupy doplněné do této přílohy, u kterých je nutný zvláštní výpočet, aby se zabránilo dvojímu financování, jakožto rovnocenné postupy podle čl. 43 odst. 3 písm. a) uvedeného nařízení, členské státy odečtou od částky podpory na hektar vypočtené podle čl. 28 odst. 6 nařízení (EU) č. 1305/2013 částku odpovídající jedné třetině průměrné ekologické platby na hektar v dotčeném členském státě či regionu za každý ekologický postup, kterému je daný postup rovnocenný.
Průměrná ekologická platba na hektar v dotčeném členském státě či regionu se vypočte na základě procentního podílu podle čl. 47 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013 průměru vnitrostátních stropů pro roky 2015-2019 stanovených v příloze II uvedeného nařízení a na základě počtu způsobilých hektarů ohlášených v roce 2015 v souladu s článkem 33 nebo 36 nařízení (EU) č. 1307/2013. Členské státy, které se rozhodnou provádět postupy uvedené v prvním pododstavci tohoto odstavce již v roce 2015, mohou odhadnout počet způsobilých hektarů ohlášených v roce 2015 na základě ohlášení učiněných v roce 2014 podle čl. 34 odst. 2 nařízení (ES) č. 73/2009.
2. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy, které se rozhodnou použít čl. 43 odst. 9 třetí pododstavec nařízení (EU) č. 1307/2013, rozhodnout, že použijí odpočet uvedený v odstavci 1 tohoto článku individuálně ve výši částky, která odpovídá jedné třetině průměrné ekologické platby na hektar dotčeného zemědělce.
Průměrná ekologická platba se u daného zemědělce vypočítá na základě průměru individuální platby vypočítané v souladu s čl. 43 odst. 9 třetím a čtvrtým pododstavcem nařízení (EU) č. 1307/2013 pro roky 2015-2019 a na základě počtu způsobilých hektarů, které zemědělec ohlásil v roce 2015 v souladu s článkem 33 uvedeného nařízení.
ODDÍL 2
Diverzifikace plodin
Článek 40
Výpočet podílu různých plodin pro diverzifikaci plodin
1. Pro účely výpočtu podílu různých plodin podle čl. 44 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013 je obdobím, jež je třeba zohlednit, nejvýznamnější část vegetačního období s ohledem na tradiční pěstitelské postupy ve vnitrostátních souvislostech.
Členské státy o tomto období zemědělce v přiměřené lhůtě informují. V rámci celkové orné půdy zemědělského podniku se za účelem výpočtu podílů různých plodin každý hektar zohlední pouze jednou v jednom roce podání žádosti.
2. Při výpočtu podílu různých plodin může plocha, na které se určitá plodina pěstuje, zahrnovat krajinné prvky, které tvoří součást plochy, na kterou lze poskytnou podporu, podle článku 9 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 640/2014.
3. Na ploše, kde se používá smíšená kultura v podobě současného pěstování dvou nebo více plodin v samostatných řádcích, se každá plodina započítá jako samostatná plodina, pokud pokrývá alespoň 25 % dané plochy. Plocha pokrytá samostatnými plodinami se vypočte vydělením plochy, kde se používá smíšená kultura, počtem plodin pěstovaných na alespoň 25 % dané plochy, bez ohledu na skutečný podíl plodiny na dané ploše.
V případě ploch, kde se používá smíšená kultura v podobě pěstování hlavní plodiny, pod kterou se seje druhá plodina, se plocha považuje za plochu, na které se pěstuje pouze hlavní plodina.
Plochy, na nichž se vysévá směs osiv, se bez ohledu na konkrétní plodiny obsažené ve směsi považují za plochu pokrytou jedinou plodinou. Aniž je dotčen čl. 44 odst. 4 písm. d) nařízení (EU) č. 1307/2013, takováto jediná plodina se označuje jako „smíšená plodina“. Pokud je možné určit, že druhy obsažené v různých směsích osiv se od sebe navzájem liší, mohou členské státy uznat tyto různé směsi osiv jako samostatné jediné plodiny, pokud se tyto různé směsi osiv nepoužívají pro plodinu uvedenou v čl. 44 odst. 4 písm. d) nařízení (EU) č. 1307/2013.
ODDÍL 3
Trvalé travní porosty
Článek 41
Rámec pro určení dalších environmentálně citlivých oblastí s trvalými travními porosty mimo oblasti Natura 2000
Environmentálně citlivé oblasti s trvalými travními porosty mimo oblastí, na které se vztahuje směrnice 92/43/EHS nebo směrnice 2009/147/ES, jak je uvedeno v čl. 45 odst. 1 druhém pododstavci nařízení (EU) č. 1307/2013, se určují na základě jednoho nebo více z těchto kritérií:
a)
tvoří je organické půdy s vysokým obsahem organického uhlíku, jako jsou rašeliniště nebo mokřady;
b)
nacházejí se na nich stanoviště uvedená v příloze I směrnice 92/43/EHS nebo chráněná podle vnitrostátních právních předpisů;
c)
nacházejí se na nich druhy rostlin uvedené v příloze II směrnice 92/43/EHS nebo chráněné podle vnitrostátních právních předpisů;
d)
jsou významné pro volně žijící druhy ptáků uvedené v příloze I směrnice 2009/147/ES;
e)
jsou významné pro volně žijící druhy živočichů chráněné podle směrnice 92/43/EHS nebo chráněné podle vnitrostátních právních předpisů;
f)
tvoří je trvalé travní porosty vysoké přírodní hodnoty vymezené podle objektivních kritérií, která stanoví členský stát;
g)
tvoří je půdy s vysokým rizikem eroze;
h)
nacházejí se v citlivé oblasti vymezené v plánech povodí podle směrnice 2000/60/ES.
Členské státy mohou každoročně rozhodnout o doplnění nově určených oblastí a v přiměřené lhůtě o takovém rozhodnutí informují dotčené zemědělce.
Článek 42
Obnova v případě nedodržení povinnosti týkající se environmentálně citlivých ploch s trvalými travními porosty
Aniž je dotčena směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES (22), pokud zemědělec přeměnil nebo zoral trvalý travní porost, na který se vztahuje povinnost uvedená v čl. 45 odst. 1 třetím pododstavci nařízení (EU) č. 1307/2013, stanoví dotyčný členský stát povinnost obnovit na ploše trvalý travní porost a může případ od případu vydat přesné pokyny, které musí dotyčný zemědělec dodržet, popisující způsob, jak napravit způsobenou ekologickou újmu s cílem obnovit environmentálně citlivý stav.
Dotyčný zemědělec je po zjištění nedodržení neprodleně vyrozuměn o tom, že je povinen zajistit obnovu, a o datu, dokdy má být tato povinnost splněna. Toto datum nesmí být pozdější než datum pro podání jednotné žádosti na následující rok, nebo v případě Švédska a Finska 30. červen následujícího roku.
Odchylně od čl. 4 odst. 1 písm. h) nařízení (EU) č. 1307/2013 se obnovená půda považuje za trvalý travní porost od prvního dne obnovy a podléhá povinnosti uvedené v čl. 45 odst. 1 třetím pododstavci nařízení (EU) č. 1307/2013.
Článek 43
Výpočet poměru trvalých travních porostů
1. Plochy ohlášené zemědělci účastnícími se režimu pro malé zemědělce podle hlavy V nařízení (EU) č. 1307/2013, jakož i jednotky zemědělského podniku, které se používají pro ekologickou produkci v souladu s článkem 11 nařízení Rady (ES) č. 834/2007 (23), se nezahrnují do poměru ploch s trvalými travními porosty k celkové zemědělské ploše a referenčního poměru podle čl. 45 odst. 2 nařízení (EU) č. 1307/2013.
2. Plochy ohlášené zemědělci v roce 2012 jako půda využívaná jako stálé pastviny, které byly přeměněny na půdu určenou k jiným účelům, je možné odečíst od výpočtu ploch s trvalými travními porosty v souladu s čl. 45 odst. 2 druhým pododstavcem písm. a) nařízení (EU) č. 1307/2013, a to až do počtu hektarů stálých pastvin nebo trvalých travních porostů, které zemědělci vyčlenili po roce 2012 a ohlásili v roce 2015 na vnitrostátní, regionální, subregionální nebo podnikové úrovni, pokud byla dodržena stávající pravidla o zachování stálých pastvin stanovená v čl. 6 odst. 2 nařízení (ES) č. 73/2009 a v čl. 93 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Při výpočtu počtu hektarů stálých pastvin nebo trvalých travních porostů, které byly vyčleněny po roce 2012, jak je uvedeno v prvním pododstavci, se zohlední pouze hektary stálých pastvin nebo trvalých travních porostů na zemědělské ploše ohlášené v roce 2012, 2013 nebo 2014 v souladu s čl. 34 odst. 2 nařízení (ES) č. 73/2009.
3. Členské státy referenční poměr přizpůsobí, pokud usoudí, že existuje významný dopad na vývoj tohoto poměru způsobený zejména změnou plochy využívané k ekologické produkci nebo změnou počtu účastníků režimu pro malé zemědělce. V takových případech členské státy neprodleně informují Komisi o provedeném přizpůsobení a jeho odůvodnění.
Článek 44
Zachování poměru trvalých travních porostů
1. Členské státy mohou stanovit individuální povinnost zemědělců nepřeměňovat trvalé travní porosty bez předchozího schválení. Zemědělci jsou o této povinnosti informováni neprodleně a v každém případě před 15. listopadem roku, kdy ji dotčený členský stát stanoví. Tato povinnost platí pouze pro zemědělce, na které se vztahují povinnosti podle hlavy III kapitoly 3 nařízení (EU) č. 1307/2013, pokud jde o plochy s trvalými travními porosty, na něž se nevztahuje čl. 45 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013.
Vydání schválení může záviset na použití objektivních a nediskriminačních kritérií, včetně kritérií environmentálních. Jestliže je schválení uvedené v prvním pododstavci podmíněno tím, že je třeba vyčlenit jako trvalý travní porost jinou plochu s odpovídajícím počtem hektarů, tato plocha se odchylně od čl. 4 odst. 1 písm. h) nařízení (EU) č. 1307/2013 považuje za trvalý travní porost od prvního dne přeměny. Takové plochy musí být užívány k pěstování trav nebo jiných bylinných pícnin alespoň po pět po sobě jdoucích let ode dne přeměny, nebo, pokud tak rozhodne členský stát, jestliže zemědělci přemění oblasti, které k pěstování trav a jiných bylinných pícnin již byly užívány, na plochy s trvalými travními porosty, po zbývající počet let nutný k dosažení pěti po sobě následujících let.
2. Je-li zjištěno, že poměr uvedený v čl. 45 odst. 2 prvním pododstavci nařízení (EU) č. 1307/2013 klesl o více než 5 % v porovnání s referenčním poměrem podle uvedeného článku, stanoví dotčený členský stát povinnost obnovit na těchto plochách trvalý travní porost a pravidla, která zabrání novým přeměnám ploch s trvalými travními porosty.
Členské státy určí zemědělce, na které se vztahuje povinnost zajistit obnovu, ze zemědělců:
a)
na které se vztahují povinnosti podle hlavy III kapitoly 3 nařízení (EU) č. 1307/2013, pokud jde o plochy s trvalými travními porosty, na něž se nevztahuje čl. 45 odst. 1 uvedeného nařízení; a
b)
kteří na základě žádostí, které byly podány v souladu s článkem 72 nařízení (EU) č. 1306/2013 nebo článkem 19 nařízení (ES) č. 73/2009 během předcházejících dvou kalendářních roků, nebo v roce 2015 během předcházejících tří kalendářních roků, mají k dispozici zemědělské plochy, jež byly přeměněny z ploch s trvalými travními porosty nebo půdy se stálými pastvinami na plochy s jiným využitím.
Pokud období uvedená v druhém pododstavci písm. b) zahrnují kalendářní roky před rokem 2015, povinnost obnovy se vztahuje také na plochy, jež byly přeměněny na plochy s jiným využitím z půdy využívané jako stálé pastviny, na které se vztahovala povinnost uvedená v čl. 6 odst. 2 nařízení (ES) č. 73/2009 nebo čl. 93 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Při určování, kteří zemědělci obnoví plochy na plochy s trvalými travními porosty, uloží členské státy tuto povinnost nejprve zemědělcům, kteří mají k dispozici plochu, jež byla přeměněna z plochy s trvalými travními porosty nebo půdy se stálými pastvinami na plochu s jiným využitím v rozporu s požadavky na schválení podle odstavce 1 tohoto článku nebo čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 1122/2009, pokud se na ně vztahovaly. Tito zemědělci obnoví celou přeměněnou plochu.
3. Pokud se použitím odstavce 2 čtvrtého pododstavce nezvýší poměr uvedený v čl. 45 odst. 2 prvním pododstavci nařízení (EU) č. 1307/2013 nad prahovou hodnotu 5 %, členské státy stanoví, že zemědělci, kteří mají k dispozici plochu, jež byla přeměněna z plochy s trvalými travními porosty nebo půdy se stálými pastvinami na plochu s jiným využitím během období uvedených v odst. 2 druhém pododstavci písm. b) tohoto článku, rovněž obnoví určitý procentní podíl uvedené přeměněné plochy na plochy s trvalými travními porosty nebo vyčlení jinou plochu odpovídající tomuto procentnímu podílu jako plochu s trvalými travními porosty. Tento procentní podíl se vypočítá na základě plochy přeměněné zemědělcem během období uvedených v odst. 2 druhém pododstavci písm. b) tohoto článku a plochy, jež je nezbytná pro zvýšení poměru uvedeného v čl. 45 odst. 2 nařízení (EU) č. 1307/2013 nad prahovou hodnotu 5 %.
Členské státy mohou pro výpočet procentního podílu uvedeného v prvním pododstavci vyloučit z plochy přeměněné zemědělcem ty plochy, které se staly trvalými travními porosty po 31. prosinci 2015, pokud provádějí administrativní křížové kontroly trvalých travních porostů každoročně nahlášených v geoprostorových žádostech o podporu prostřednictvím prostorových průsečíku s plochou oznámenou jako stálé pastviny v roce 2015 a zaznamenanou v systému identifikace zemědělských pozemků a pokud tyto plochy trvalých travních porostů nevznikly jako výsledek povinnosti obnovit nebo zřídit plochu trvalých travních porostů podle odstavce 2 nebo tohoto odstavce. Pokud však toto vyloučení neumožňuje zvýšit poměr uvedený v čl. 45 odst. 2 prvním pododstavci nařízení (EU) č. 1307/2013 nad prahovou hodnotu 5 %, členské státy uvedené plochy nevyloučí.
Plochy s trvalými travními porosty nebo půda využívaná jako stálé pastviny, jež zemědělci vyčlenili v rámci závazků v souladu s nařízením Rady (ES) č. 1698/2005 (24) a nařízením (EU) č. 1305/2013, se za účelem výpočtu procentního podílu podle prvního pododstavce v rámci plochy, kterou zemědělec přeměnil, nezohlední.
Zemědělci jsou o individuální povinnosti obnovy a o pravidlech, která brání nové přeměně trvalých travních porostů, informováni neprodleně a v každém případě před 31. prosincem roku, v němž byl zjištěn pokles o více než 5 %. Povinnost obnovy musí být splněna před datem pro podání jednotné žádosti na následující rok, nebo v případě Švédska a Finska před 30. červnem následujícího roku.
Odchylně od čl. 4 odst. 1 písm. h) nařízení (EU) č. 1307/2013 se plochy, jež byly obnoveny nebo vyčleněny jako plochy s trvalými travními porosty, považují za trvalý travní porost od prvního dne obnovy nebo vyčlenění. Uvedené plochy musí být užívány k pěstování trav nebo jiných bylinných pícnin alespoň po pět po sobě jdoucích let ode dne přeměny, nebo, pokud tak členský stát rozhodne, jestliže zemědělci přemění plochy, které již byly užívány k pěstování trav a jiných bylinných pícnin, na plochy s trvalými travními porosty, zbývající počet let nutných k dosažení pěti po sobě následujících let.
ODDÍL 4
Plocha využívaná v ekologickém zájmu
Článek 45
Další kritéria pro druhy plochy využívané v ekologickém zájmu
1. Pro určení druhů ploch uvedených v čl. 46 odst. 2 prvním pododstavci nařízení (EU) č. 1307/2013 jako ploch využívaných v ekologickém zájmu se použijí odstavce 2 až 11 tohoto článku.
2. Na půdě ponechané ladem nedochází k zemědělské produkci. Odchylně od čl. 4 odst. 1 písm. h) nařízení (EU) č. 1307/2013 zůstává půda ponechaná ladem po dobu delší než pět let pro účely splnění podmínek pro plochu využívanou v ekologickém zájmu ornou půdou.
3. Terasami se rozumí terasy, které jsou chráněny v rámci DZES 7 podle přílohy II nařízení (EU) č. 1306/2013, jakož i ostatní terasy. Členské státy mohou rozhodnout, že za plochu využívanou v ekologickém zájmu považují pouze terasy chráněné v rámci DZES 7. Členské státy, které se rozhodnou zohlednit také ostatní terasy, stanoví pro tyto ostatní terasy kritéria, včetně minimální výšky, na základě vnitrostátních nebo regionálních zvláštností.
4. Krajinné prvky jsou k dispozici zemědělci a rozumí se jimi prvky chráněné v rámci DZES 7, SMR 2 nebo SMR 3 podle přílohy II nařízení (EU) č. 1306/2013, jakož i tyto prvky:
a)
živé ploty nebo zalesněné pásy o šířce nejvýše 10 metrů;
b)
solitérní stromy, jejichž koruna má průměr nejméně 4 metry;
c)
stromy ve stromořadí, jejichž koruna má průměr nejméně 4 metry. Prostor mezi korunami nesmí přesáhnout 5 metrů;
d)
skupiny stromů, ve kterých jsou stromy propojeny zápojem s překrývajícími se korunami, a plochy porostlé houštím, v obou případech o velikosti maximálně 0,3 ha;
e)
souvratě o šířce 1 až 20 metrů, na kterých nedochází k zemědělské produkci,
f)
rybníky o velikosti maximálně 0.1 ha. Nádrže vyrobené z betonu nebo z plastů se nepovažují za plochu využívanou v ekologickém zájmu;
g)
příkopy široké maximálně 6 metrů, včetně otevřených vodních toků pro účely zavlažování či odvodňování. Kanály, které mají stěny z betonu, se nepovažují za plochu využívanou v ekologickém zájmu;
h)
tradiční kamenné zdi.
Členské státy mohou rozhodnout, že v řádně odůvodněných případech omezí výběr krajinných prvků pouze na prvky v rámci DZES 7, SMR 2 nebo SMR 3 podle přílohy II nařízení (EU) č. 1306/2013 a/nebo na jeden či více prvků uvedených v prvním pododstavci písm. a) až h).
Pro účely prvního pododstavce písm. b) a c) mohou členské státy zařadit stromy, které uznávají za hodnotné krajinné prvky a které mají korunu o průměru menším než 4 metry.
Pro účely prvního pododstavce písm. e) mohou členské státy stanovit nižší maximální šířku.
Pro účely prvního pododstavce písm. f) mohou členské státy stanovit minimální velikost rybníka a mohou rozhodnout, že do velikosti rybníka se zahrnuje pás s pobřežní vegetací podél vodní plochy o šířce až 10 metrů. Mohou stanovit kritéria, která zajistí, že rybníky mají přírodní hodnotu, s ohledem na význam, který mají přírodní rybníky pro ochranu přírodních stanovišť a druhů.
Pro účely prvního pododstavce písm. h) stanoví členské státy na základě vnitrostátních nebo regionálních specifických podmínek minimální kritéria, včetně omezení ohledně výšky a šířky.
5. Ochranné pásy zahrnují ochranné pásy podél vodních toků požadované v rámci DZES 1, SMR 1 nebo SMR 10 podle přílohy II nařízení (EU) č. 1306/2013, jakož i ostatní ochranné pásy. Minimální šířku těchto ostatních ochranných pásů určí členské státy, nesmí však být menší než 1 metr. Musí se nacházet na orné půdě nebo k ní přiléhat, a to tak, že jejich dlouhé okraje jsou rovnoběžné s okrajem vodního toku nebo vodního útvaru. Podél vodních toků mohou zahrnovat také pásy s pobřežní vegetací o šířce až 10 metrů. Na ochranných pásech nesmí docházet k zemědělské produkci. Odchylně od požadavku zákazu zemědělské produkce mohou členské státy povolit pastvu nebo sekání, pokud lze ochranný pás nadále odlišit od přiléhající zemědělské půdy.
6. Hektary zemědělsko-lesnické plochy jsou ornou půdou způsobilou pro režim základní platby nebo režim jednotné platby na plochu uvedené v hlavě III kapitole 1 nařízení (EU) č. 1307/2013 a splňují podmínky, za kterých je nebo byla udělena podpora podle článku 44 nařízení (ES) č. 1698/2005 nebo článku 23 nařízení (EU) č. 1305/2013.
7. Pokud jde o pásy způsobilých hektarů podél okrajů lesa, členské státy mohou buď rozhodnout, že zemědělskou produkci povolí, nebo zavést požadavek zákazu zemědělské produkce, nebo poskytnout zemědělcům obě možnosti. Pokud se členské státy rozhodnou nepovolit zemědělskou produkci, mohou odchylně od požadavku zákazu zemědělské produkce povolit pastvu nebo sekání, pokud lze ochranný pás nadále odlišit od přiléhající zemědělské půdy. Minimální šířku takových pásů určí členské státy, nesmí však být menší než 1 metr. Maximální šířka je 10 metrů.
8. Pokud jde o plochy s rychle rostoucími dřevinami pěstovanými ve výmladkových plantážích, na kterých se nepoužívají minerální hnojiva a/nebo přípravky na ochranu rostlin, členské státy vypracují seznam druhů, které lze k tomuto účelu použít, a to tak, že ze seznamu stanoveného podle čl. 4 odst. 2 písm. c) nařízení (EU) č. 1307/2013 vyberou druhy, které jsou z ekologického hlediska nejvhodnější, čímž se vyloučí druhy, které zjevně nejsou původní. Členské státy také stanoví požadavky na používání minerálních hnojiv a přípravků na ochranu rostlin, přičemž zohlední cíl ploch využívaných v ekologickém zájmu, konkrétně chránit a zlepšovat biologickou rozmanitost.
9. Plochy, na kterých rostou meziplodiny nebo zelený porost, zahrnují takovéto plochy stanovené podle požadavků SMR 1 uvedených v příloze II nařízení (EU) č. 1306/2013, jakož i ostatní plochy s meziplodinami nebo zeleným porostem pod podmínkou, že byly založeny vysetím směsi druhů plodin nebo podsevem trávy do hlavní plodiny. Členské státy stanoví seznam směsí druhů plodin, které se použijí, a období pro osévání meziplodinami nebo zeleným porostem a mohou stanovit další podmínky, zejména pokud jde o způsoby produkce. Období, které určí členské státy, nesmí překročit 1. říjen.
Plochy, na kterých rostou meziplodiny nebo zelený porost, nezahrnují plochy se zimními plodinami, které se běžně osévají na podzim a jsou určené pro sklizeň nebo pastvu. Nezahrnují ani plochy, na které se vztahují rovnocenné postupy uvedené v bodě I.3 a 4 přílohy IX nařízení (EU) č. 1307/2013 a prováděné formou závazků uvedených v čl. 43 odst. 3 písm. a) uvedeného nařízení.
10. Plochy s plodinami, které vážou dusík, zemědělci osévají takovými plodinami, které vážou dusík, jež jsou zahrnuty na seznamu sestaveném členským státem. Tento seznam obsahuje plodiny, které vážou dusík, u nichž má členský stát za to, že přispívají k cíli zlepšení biologické rozmanitosti. Tyto plodiny na ploše rostou v průběhu vegetačního období. Členské státy stanoví pravidla určující, kde je možné pěstovat plodiny, které vážou dusík, aby byly splněny podmínky pro plochu využívanou v ekologickém zájmu. Tato pravidla zohlední potřebu splnit cíle směrnic 91/676/EHS a 2000/60/ES, vzhledem k tomu, že plodiny, které vážou dusík, mohou na podzim zvyšovat riziko vyplavování dusíku. Členské státy mohou stanovit další podmínky, zejména pokud jde o způsoby produkce.
Plochy s plodinami, které vážou dusík, nezahrnují plochy, na které se vztahují rovnocenné postupy uvedené v bodě I.3 a 4 přílohy IX nařízení (EU) č. 1307/2013 a prováděné formou závazků uvedených v čl. 43 odst. 3 písm. a) tohoto nařízení.
11. Za účelem splnění požadavku na plochu využívanou v ekologickém zájmu může zemědělec stejnou plochu nebo krajinný prvek ohlásit v roce podání žádosti pouze jednou.
Článek 46
Pravidla pro regionální provádění u ploch využívaných v ekologickém zájmu
1. Členské státy, které se rozhodnout pro regionální provádění uvedené v čl. 46 odst. 5 nařízení (EU) č. 1307/2013, vymezí regiony pro účely uvedeného článku. Tyto regiony, které mají být vymezeny, se skládají z jednotných a homogenních zeměpisných oblastí s podobnými zemědělskými a environmentálními podmínkami. Pro tento účel se homogenita vztahuje k typu půdy, nadmořské výšce, jakož i k výskytu přírodních a polopřírodních ploch.
2. Ve vymezených regionech členské státy určí plochy, na nichž se musí uplatňovat až polovina procentních bodů požadavku na plochu využívanou v ekologickém zájmu.
3. Pokud jde o tyto určené plochy, členské státy stanoví pro zúčastněné zemědělce nebo skupiny zemědělců zvláštní povinnosti. Tyto povinnosti zajistí souvislou strukturu přiléhajících ploch využívaných v ekologickém zájmu. Povinnosti uložené zúčastněným zemědělcům nebo skupinám zemědělců zahrnují požadavek, podle něhož každý zúčastněný zemědělec zajistí, aby se alespoň 50 % plochy, na kterou se vztahuje povinnost stanovená v čl. 46 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013, nacházelo na půdě jeho zemědělského podniku v rámci daného regionu a v souladu s čl. 46 odst. 2 druhým pododstavcem uvedeného nařízení.
4. Povinnosti uložené zúčastněným zemědělcům nebo skupinám zemědělců zajistí, aby souvislé plochy využívané v ekologickém zájmu uvedené v odstavci 3 tvořila jedna nebo více ploch uvedených v čl. 46 odst. 2 prvním pododstavci písm. a), c), d) a h) nařízení (EU) č. 1307/2013.
5. Členské státy při určování ploch a stanovování povinností uvedených v odstavcích 2 a 3 případně zohlední stávající vnitrostátní nebo regionální strategie v oblasti biologické rozmanitosti nebo zmírňování změny klimatu a přizpůsobení se jí, plány povodí nebo zjištěné potřeby tak, aby se zajistila ekologická soudržnost sítě Natura 2000 podle článku 10 směrnice 92/43/EHS nebo aby se přispělo k provádění strategie v oblasti zelené infrastruktury.
6. Dříve než členské státy zemědělcům uloží povinnosti, konzultují dotčené zemědělce nebo skupiny zemědělců a ostatní zúčastněné strany. Po této konzultaci členské státy stanoví konečný podrobný plán regionálního provádění a informují o tomto plánu strany zúčastněné na konzultaci a dotčené zemědělce nebo skupiny zemědělců, včetně určení oblastí a povinnosti pro zúčastněné zemědělce nebo skupiny zemědělců, a zejména přesného procentního podílu, který musí každý jednotlivý zemědělec provádět ve svém vlastním podniku. Tyto informace členské státy poskytnou zemědělci do 30. června roku, který předchází roku, ve kterém se použije regionální provádění, nebo v prvním roce uplatňování tohoto nařízení s dostatečným předstihem tak, aby zemědělec mohl řádně podat svou žádost.
Aniž jsou dotčeny platby zemědělcům uvedené v čl. 43 odst. 9 nařízení (EU) č. 1307/2013, členské státy zajistí, aby byla stanovena opatření ohledně finančních kompenzací mezi zemědělci a správních pokut pro případ, že nebudou splněny podmínky týkající se souvislých ploch využívaných v ekologickém zájmu.
Článek 47
Pravidla pro kolektivní provádění a kritéria, která mají podniky splňovat, aby byly považovány za podniky v těsné blízkosti
1. Členské státy, které se rozhodnou povolit kolektivní provádění podle čl. 46 odst. 6 nařízení (EU) č. 1307/2013, určí kritéria, která musí zemědělské podniky splňovat, aby byly považovány za podniky v těsné blízkosti, přičemž použijí kterékoli z následujících kritérií:
a)
zemědělci, u nichž se 80 % podniku nachází ve stejné obci;
b)
zemědělci, u nichž se 80 % podniku nachází v okruhu určitého počtu kilometrů, který určí členské státy, maximálně však do 15 kilometrů.
2. Členské státy, které se rozhodnou určit plochy, na kterých je možné kolektivní provádění, a které se rozhodnou uložit zúčastněným zemědělcům nebo skupinám zemědělců povinnosti, zohlední stávající vnitrostátní nebo regionální strategie v oblasti biologické rozmanitosti nebo zmírňování změny klimatu a přizpůsobení se jí, plány povodí nebo zjištěné potřeby tak, aby se zajistila ekologická soudržnost sítě Natura 2000 podle článku 10 směrnice 92/43/EHS nebo aby se přispělo ke zlepšování zelené infrastruktury.
3. Povinnosti uložené zúčastněným zemědělcům nebo skupinám zemědělců podle odstavce 2 zahrnují podmínku, aby souvislé plochy využívané v ekologickém zájmu tvořila jedna nebo více ploch uvedených v čl. 46 odst. 2 druhém pododstavci písm. a), c), d) a h) nařízení (EU) č. 1307/2013.
4. Zemědělci, kteří se účastní kolektivního provádění, uzavřou písemnou dohodu, která obsahuje podrobnosti o interních ujednáních ohledně finančních kompenzací a správních pokut pro případ, že nebudou splněny podmínky pro souvislé plochy využívané v ekologickém zájmu.
Článek 48
Stanovení poměru lesní a zemědělské půdy
1. Členské státy, které se rozhodnou použít čl. 46 odst. 7 nařízení (EU) č. 1307/2013, stanoví na základě údajů poskytnutých Eurostatem procentní podíl lesní půdy v porovnání s celkovou plochou půdy podle prvního pododstavce uvedeného odstavce. Údaje týkající se lesů odkazují na definici používanou Organizací OSN pro výživu a zemědělství a nezahrnují plochu patřící do kategorie jiných zalesněných ploch. Celková plocha půdy nezahrnuje plochu pokrytou vnitrozemskými vodami, včetně řek a jezer.
2. K výpočtu poměru lesní a zemědělské půdy podle čl. 46 odst. 7 nařízení (EU) č. 1307/2013 se použijí údaje poskytnuté Eurostatem. Pokud o lesní a zemědělské půdě nejsou k dispozici údaje Eurostatu v požadované míře, aby bylo možné vyhodnotit poměr zalesnění na úrovni plochy rovnocenné úrovni LAU2 nebo na úrovni jasně vymezené územní jednotky, která zahrnuje jednu konkrétní a souvislou zeměpisnou oblast s obdobnými zemědělskými podmínkami, lze použít údaje z jiných zdrojů.
Členské státy prokáží, že o lesní a zemědělské půdě použily aktuální a konzistentní údaje, které v maximální možné míře vypovídají o skutečné situaci.
3. Údaje a výpočty podle odstavců 1 a 2 jsou platné po dobu tří let. Po skončení tohoto období členské státy, které se rozhodnou dále uplatňovat výjimku stanovenou v čl. 46 odst. 7 nařízení (EU) č. 1307/2013 a obnovit tříleté období, znovu vypočítají poměry v souladu s odstavci 1 a 2 tohoto článku na základě nejnovějších dostupných údajů.
V případě změn správních hranic, které mají vliv na poměr uvedený v odstavci 2, se údaje a výpočty znovu vyhodnotí a veškeré změny v uplatnění výjimky budou oznámeny Komisi.
KAPITOLA 4
PLATBA PRO MLADÉ ZEMĚDĚLCE
Článek 49
Přístup právnických osob k platbě pro mladé zemědělce
1. Roční platba pro mladé zemědělce podle čl. 50 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013 se poskytuje právnické osobě bez ohledu na její právní formu, jsou-li splněny tyto podmínky:
a)
právnická osoba má nárok na platbu v režimu základní platby nebo v režimu jednotné platby na plochu uvedeném v hlavě III kapitole 1 nařízení (EU) č. 1307/2013 a má aktivované platební nároky nebo ohlášené způsobilé hektary podle čl. 50 odst. 4 uvedeného nařízení;
b)
mladý zemědělec ve smyslu čl. 50 odst. 2 nařízení (EU) č. 1307/2013 vykonává nad právnickou osobou účinnou a dlouhodobou kontrolu, pokud jde o rozhodnutí týkající se řízení, zisků a finančních rizik, v prvním roce žádosti právnické osoby o platbu v režimu pro mladé zemědělce. Pokud se na kapitálu nebo řízení právnické osoby podílí více fyzických osob, včetně osob, které nejsou mladými zemědělci, je mladý zemědělec schopen tuto účinnou a dlouhodobou kontrolu vykonávat buď samostatně, nebo společně s dalšími zemědělci;
c)
alespoň jeden z mladých zemědělců, kteří splňují podmínku stanovenou v písmenu b), splňuje kritéria způsobilosti zavedená členskými státy podle čl. 50 odst. 3 nařízení (EU) č. 1307/2013, pokud existují, ledaže členské státy rozhodly, že se tato kritéria vztahují na všechny takovéto mladé zemědělce.
Pokud má nad právnickou osobou výhradní nebo společnou kontrolu jiná právnická osoba, použijí se podmínky stanovené v prvním pododstavci písm. b) na veškeré fyzické osoby, které mají kontrolu nad touto jinou právnickou osobou.
2. Platba uvedená v čl. 50 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013 nesmí být nadále poskytována, jestliže všichni mladí zemědělci splňující kritéria stanovená v odst. 1 prvním pododstavci písm. b) a případně v odst. 1 prvním pododstavci písm. c) ztratili nad právnickou osobou kontrolu.
3. Pro účely tohoto článku:
a)
se jakýkoli odkaz na „zemědělce“ v čl. 50 odst. 4 až 10 nařízení (EU) č. 1307/2013 považuje za odkaz na právnickou osobu uvedenou v tomto článku;
b)
se odkaz na první předložení žádosti o účast v režimu základní platby nebo v režimu jednotné platby na plochu uvedené v čl. 50 odst. 2 písm. a) nařízení (EU) č. 1307/2013 považuje za odkaz na první žádost této právnické osoby o platbu v rámci režimu pro mladé zemědělce;
c)
aniž je dotčen odstavec 4 tohoto článku, se odkaz na „zřízení“ v čl. 50 odst. 5 druhé větě nařízení (EU) č. 1307/2013 považuje za odkaz na zřízení mladými zemědělci, kteří mají nad právnickou osobou kontrolu v souladu s odst. 1 prvním pododstavcem písm. b) tohoto článku.
4. Pokud několik mladých zemědělců podle odst. 1 prvního pododstavce písm. b) získalo kontrolu nad právnickou osobou v různých obdobích, za dobu „zřízení“ uvedeného v čl. 50 odst. 5 druhé větě nařízení (EU) č. 1307/2013 se považuje časově první získání kontroly.
Článek 50
Přístup skupiny fyzických osob k platbě pro mladé zemědělce
Článek 49 se použije obdobně na skupinu fyzických osob podle čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 1307/2013, kde jsou požadavky stanovené v čl. 49 odst. 1 písm. a) tohoto nařízení splněny na úrovni skupiny.
KAPITOLA 5
PODPORA VÁZANÁ NA PRODUKCI
ODDÍL 1
Dobrovolná podpora vázaná na produkci
Článek 51
Definice
Pro účely tohoto oddílu se „opatřeními podpory vázané na produkci“ rozumí opatření, kterými se provádí dobrovolná podpora vázaná na produkci uvedená v čl. 52 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013.
Článek 52
Obecné zásady
1. Regiony uvedené v čl. 52 odst. 3 nařízení (EU) č. 1307/2013 vymezí členské státy na základě objektivních a nediskriminačních kritérií, jako jsou agronomické a sociálně ekonomické rysy a regionální zemědělský potenciál nebo institucionální či administrativní struktura. Tyto regiony se mohou lišit od regionů vymezených v rámci jiných režimů podpory, jež stanoví nařízení (EU) č. 1307/2013.
2. Při vymezení zvláštních druhů zemědělské činnosti nebo zvláštních zemědělských odvětví uvedených v čl. 52 odst. 3 nařízení Komise (EU) č. 1307/2013 členské státy zohlední zejména příslušné struktury a podmínky produkce v dotčeném regionu nebo odvětví.
3. Pro účely čl. 52 odst. 3 nařízení (EU) č. 1307/2013 se má za to, že určité druhy zemědělské činnosti nebo zvláštní zemědělská odvětví jsou „v obtížích“, jestliže hrozí opuštění nebo pokles produkce, mimo jiné i z důvodu nedostatečné ziskovosti vykonávané činnosti, které negativně ovlivňují hospodářskou, sociální nebo environmentální rovnováhu v regionu či odvětví.
Článek 53
Podmínky poskytnutí podpory
1. Členské státy stanoví kritéria způsobilosti pro opatření podpory vázané na produkci v souladu s rámcem stanoveným v nařízení (EU) č. 1307/2013 a s podmínkami stanovenými v tomto nařízení.
2. Plochy a výnosy a počty zvířat uvedené v čl. 52 odst. 6 nařízení (EU) č. 1307/2013 stanoví členské státy na regionální nebo odvětvové úrovni. Odpovídají maximálním výnosům, obdělávané ploše nebo počtu zvířat, jichž bylo v cílovém regionu nebo odvětví dosaženo alespoň v jednom roce během období pěti let, které předchází roku rozhodnutí podle čl. 53 odst. 1 uvedeného nařízení.
Roční platba se vyjadřuje jako částka podpory na jednotku. Vychází z poměru mezi částkou stanovenou pro financování daného opatření, jak byla oznámena podle bodu 3 písm. i) přílohy I tohoto nařízení, a buď plochou či počtem zvířat, na které může být poskytnuta podpora v daném roce, nebo plochou či počtem zvířat stanovenými podle prvního pododstavce tohoto odstavce.
3. Pokud se opatření podpory vázané na produkci týká olejnatých semen uvedených v příloze memoranda o porozumění mezi Evropským hospodářským společenstvím a Spojenými státy americkými o olejnatých semenech v rámci GATT, nesmí souhrn maximálních ploch, které mají být podle oznámení členských států podporovány, překročit maximální plochu stanovenou pro celou Unii, aby se zajistilo dodržování jejích mezinárodních závazků.
Pokud dojde k překročení maximální plochy uvedené v prvním pododstavci, dotčené členské státy upraví oznámenou plochu použitím redukčního koeficientu, který vyplývá z poměru mezi maximální plochou a souhrnem ploch oznámených pro podporu na olejnatá semena podle prvního pododstavce.
Komise stanoví redukční koeficient uvedený v druhém pododstavci prostřednictvím prováděcích aktů, které budou přijaty bez použití postupu uvedeného v čl. 71 odst. 2 nebo 3 nařízení (EU) č. 1307/2013.
4. Pokud se opatření vázané podpory týká skotu nebo ovcí a koz, členské státy určí jako podmínku způsobilosti pro podporu požadavky na identifikaci a registraci zvířat podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1760/2000 (25) nebo nařízení Rady (ES) č. 21/2004 (26).
5. Členské státy neposkytnou vázanou podporu na plochu pro plochy, které nejsou plochami, na něž lze poskytnout podporu, ve smyslu čl. 32 odst. 2, 3 a 4 nařízení (EU) č. 1307/2013. Pokud členské státy poskytují vázanou podporu na konopí, použije se podmínka uvedená v čl. 32 odst. 6 nařízení (EU) č. 1307/2013 a v článku 9 tohoto nařízení.
Článek 54
Soulad a kumulace podpor
1. Pro účely čl. 52 odst. 8 nařízení (EU) č. 1307/2013 se opatření stanovená v nařízení (EU) č. 1305/2013 a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1308/2013 (27) považují za „další opatření a politiky Unie“.
2. Členské státy zajistí soulad mezi:
a)
opatřeními podpory vázané na produkci a opatřeními prováděnými v rámci dalších opatření a politik Unie;
b)
různými opatřeními podpory vázané na produkci;
c)
opatřeními podpory vázané na produkci a opatřeními financovanými v rámci státní podpory.
Členské státy zajistí, aby opatření podpory vázané na produkci nenarušovala řádné fungování dalších opatření uvedených v prvním pododstavci.
3. Jestliže může být podpora v rámci určitého opatření podpory vázané na produkci poskytnuta také v rámci jiného opatření podpory vázané na produkci nebo opatření prováděného v rámci dalších opatření a politik Unie, členské státy zajistí, aby zemědělec mohl získat podporu zaměřenou na cíle uvedené v čl. 52 odst. 5 nařízení (EU) č. 1307/2013 pouze v rámci jednoho takového opatření.
Článek 55
Kritéria schválení Komisí
1. Pro účely čl. 55 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 1307/2013 neexistují alternativy, jestliže:
a)
v cílovém regionu nebo odvětví nelze provozovat žádnou jinou produkci, než je produkce, která je předmětem opatření podpory vázané na produkci, nebo pokračování takovéto produkce vyžaduje významné změny struktur produkce; nebo
b)
přeměna na jinou produkci je výrazně omezena v důsledku nedostupnosti půdy nebo infrastruktury přizpůsobené takovéto produkci, následného podstatného snížení počtu zemědělských podniků, úrovně potřebných investic vyplývajících z přeměny nebo z podobných důvodů.
2. Pro účely čl. 55 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 1307/2013 je nutné poskytovat stabilní dodávky místnímu zpracovatelskému průmyslu v případech, kde by pozastavení nebo snížení produkce v cílovém regionu nebo odvětví pravděpodobně mělo negativní dopad na činnost a související ekonomickou životaschopnost nebo zaměstnanost v navazujících podnicích, které jsou na této produkci značně závislé, jako jsou např. zpracovatelé surovin, jatka nebo potravinářské podniky. Tyto navazující podniky musí mít sídlo v příslušném regionu nebo musí být pokračování jejich činnosti výrazně závislé na daném odvětví.
3. Pro účely čl. 55 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) č. 1307/2013 pokračujících narušení trhu existují v případě, kdy jsou zemědělci v cílovém regionu nebo odvětví postiženi hospodářskými ztrátami, které vyplývají zejména z výskytu znečištění, kontaminace nebo snížení kvality životního prostředí v souvislosti s konkrétní událostí omezeného zeměpisného rozsahu.
4. Při posuzování úrovně podpory vázané na produkci vyplývající z opatření oznámených členským státem, která mají být schválena, bere Komise v úvahu úroveň přímých plateb vázaných na produkci poskytnutých v průběhu alespoň jednoho roku v referenčním období 2010-2014 podle čl. 53 odst. 4 nařízení (EU) č. 1307/2013.
ODDÍL 2
Zvláštní podpora pro bavlnu
Článek 56
Schválení zemědělské půdy pro produkci bavlny
Členské státy stanoví objektivní kritéria, na jejichž základě se schvaluje zemědělská půda podle čl. 57 odst. 2 nařízení (EU) č. 1307/2013.
Tato kritéria se opírají o jeden nebo více z těchto prvků:
a)
zemědělské hospodářství oblastí, v nichž bavlna představuje hlavní plodinu;
b)
půdní a klimatické podmínky v příslušných oblastech;
c)
hospodaření s vodou na zavlažování;
d)
režimy střídání plodin a pěstitelské techniky, jež mohou pravděpodobně přispět k ochraně životního prostředí.
Článek 57
Povolení odrůd k výsevu
Pro účely čl. 57 odst. 2 nařízení (EU) č. 1307/2013 členské státy povolí odrůdy evidované ve „Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin“ podle směrnice 2002/53/ES, které jsou přizpůsobeny potřebám trhu.
Článek 58
Podmínky způsobilosti
Výsevu na plochách podle čl. 57 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013 je dosaženo tehdy, pokud je dosaženo minimální hustoty osazení rostlin, kterou stanoví dotčený členský stát v závislosti na půdních a klimatických podmínkách a případně na regionálních zvláštnostech.
Článek 59
Agronomické postupy
Členské státy mohou stanovit zvláštní pravidla pro agronomické postupy, které jsou nezbytné pro péči o kultury a pro jejich sklizeň za běžných vegetačních podmínek.
Článek 60
Schválení meziodvětvových organizací
1. Členské státy každý rok schválí na dobu jednoho roku, počínaje nejpozději 1. březnem, všechny mezioborové organizace podle čl. 59 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013, které požádají o to, aby byly schválenými organizacemi, a které:
a)
zahrnují celkovou plochu o rozloze alespoň 4 000 hektarů stanovených členským státem, které vyhovují kritériím schválení podle článku 56 tohoto nařízení;
b)
zahrnují alespoň jednu vyzrňovací stanici; a
c)
přijaly interní provozní pravidla, zejména pro podmínky členství a členské příspěvky, v souladu s vnitrostátními a unijními předpisy.
2. Pokud se zjistí, že schválená meziodvětvová organizace nesplňuje kritéria pro schválení uvedená v odstavci 1, členský stát schválení odejme, pokud nedojde v souvislosti s nesplněním dotčených kritérií k nápravě. Pokud se plánuje odejmutí schválení, členský stát oznámí uvedený záměr meziodvětvové organizaci spolu s důvody, které ho k tomu vedly. Členský stát umožní meziodvětvové organizaci předložit ve stanovené lhůtě námitky.
Zemědělci, kteří jsou členy schválené meziodvětvové organizace, jejíž schválení je odňato v souladu s prvním pododstavcem tohoto odstavce, ztrácí nárok na zvýšení podpory podle čl. 60 odst. 2 nařízení (EU) č. 1307/2013.
Článek 61
Povinnosti producentů
1. Tentýž producent nesmí být členem více než jedné schválené meziodvětvové organizace uvedené v čl. 59 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013.
2. Producent, který je členem schválené meziodvětvové organizace, je povinen dodávat vyprodukovanou bavlnu pouze vyzrňovací stanici, která je členem téže organizace.
3. Členství producentů ve schválené meziodvětvové organizaci je založeno na dobrovolném přistoupení.
KAPITOLA 6
OZNÁMENÍ
Článek 62
Oznámení týkající se definicí a souvisejících ustanovení
Členské státy oznámí Komisi veškerá rozhodnutí přijatá v souladu s čl. 4 odst. 2 nařízení (EU) č. 1307/2013 do 31. ledna 2015. Takovéto oznámení obsahuje podrobnosti těchto rozhodnutí, jejich odůvodnění a objektivní kritéria, na jejichž základě byla tato rozhodnutí učiněna.
Článek 63
Oznámení týkající se redukčního koeficientu podle čl. 32 odst. 5 nařízení (EU) č. 1307/2013
Členské státy oznámí Komisi veškerá rozhodnutí podle článku 8 do 31. ledna 2015. Takovéto oznámení obsahuje podrobnosti těchto rozhodnutí, jejich odůvodnění a objektivní kritéria, na jejichž základě byla tato rozhodnutí učiněna.
Článek 64
Oznámení týkající se základní platby
1. Pokud členský stát oznamuje Komisi svá rozhodnutí podle čl. 22 odst. 2 a 3, čl. 24 odst. 10, článku 29 a čl. 40 odst. 4 nařízení (EU) č. 1307/2013, obsahuje takovéto oznámení podrobnosti o těchto rozhodnutích. U rozhodnutí podle čl. 24 odst. 10, článku 29 a čl. 40 odst. 4 uvedeného nařízení navíc v případě potřeby obsahuje odůvodnění.
Pokud členský stát oznamuje Komisi svá rozhodnutí podle čl. 23 odst. 6 nařízení (EU) č. 1307/2013, obsahuje takovéto oznámení podrobnosti o těchto rozhodnutích, jejich odůvodnění a objektivní kritéria, na jejichž základě byla tato rozhodnutí přijata, zejména kritéria použitá pro vymezení regionů podle čl. 23 odst. 1 uvedeného nařízení, kritéria použitá pro rozdělení vnitrostátních stropů mezi regiony podle čl. 23 odst. 2 uvedeného nařízení a kritéria použitá pro případné postupné roční úpravy podle čl. 23 odst. 3 uvedeného nařízení.
2. Pokud se členský stát rozhodne využít možnosti stanovené v čl. 30 odst. 7, čl. 30 odst. 11 písm. b), čl. 32 odst. 3 písm. b), čl. 32 odst. 5 a čl. 36 odst. 3 nařízení (EU) č. 1307/2013, oznámí Komisi do 31. ledna prvního roku používání takového rozhodnutí podrobnosti o těchto rozhodnutích, jakož i odůvodnění a případně objektivní kritéria, na jejichž základě byla tato rozhodnutí učiněna.
V případě přezkumu rozhodnutí uvedeného v čl. 30 odst. 7 nařízení (EU) č. 1307/2013 se informace uvedené v prvním pododstavci tohoto odstavce oznámí Komisi do 31. ledna prvního roku používání takového revidovaného rozhodnutí.
3. Pokud se členský stát rozhodne využít možnosti stanovené v čl. 34 odst. 3 a 4 nařízení (EU) č. 1307/2013, oznámí své rozhodnutí Komisi do 31. ledna prvního roku používání takového rozhodnutí.
4. Pokud se členský stát rozhodne využít možnosti stanovené v čl. 39 odst. 1 druhém pododstavci a v čl. 40 odst. 2 a 5 nařízení (EU) č. 1307/2013, oznámí Komisi do 31. července roku předcházejícího roku prvního používání takového rozhodnutí podrobnosti o těchto rozhodnutích, jakož i odůvodnění a případně objektivní kritéria, na jejichž základě byla tato rozhodnutí učiněna.
5. Pokud se členský stát rozhodne používat režim jednotné platby na plochu podle čl. 36 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013, oznámí Komisi do 1. září každého roku pro daný rok podání žádostí celkový počet hektarů ohlášených zemědělci podle čl. 36 odst. 2 uvedeného nařízení.
Článek 65
Oznámení týkající se ekologických postupů
1. Členské státy oznámí Komisi následující informace:
a)
do 15. prosince 2014:
i)
své případné rozhodnutí vypočítat platbu uvedenou v čl. 43 odst. 9 nařízení (EU) č. 1307/2013 v souladu s třetím pododstavcem uvedeného odstavce;
ii)
své případné rozhodnutí určit další citlivé plochy s trvalými travními porosty uvedené v čl. 45 odst. 1 druhém pododstavci nařízení (EU) č. 1307/2013;
iii)
své případné rozhodnutí uplatnit platbu uvedenou v čl. 43 odst. 9 nařízení (EU) č. 1307/2013 na regionální úrovni, jak stanoví čl. 47 odst. 2 druhý pododstavec uvedeného nařízení;
b)
do 15. prosince příslušného roku své rozhodnutí nově určit environmentálně citlivé plochy s trvalými travními porosty, jak je uvedeno v článku 41 druhém pododstavci tohoto nařízení;
c)
do 15. prosince každého roku, pokud jde o příslušný rok podání žádostí:
i)
celkový počet zemědělců, kteří musí splnit alespoň jednu ekologickou povinnost uvedenou v čl. 43 odst. 2 a 3 nařízení (EU) č. 1307/2013, a celkový počet hektarů, který tito zemědělci ohlásili;
ii)
celkový počet zemědělců, kteří jsou osvobozeni od povinnosti používat jeden nebo více ekologických postupů, a počet hektarů, který tito zemědělci ohlásili; počet zemědělců, kteří jsou osvobozeni od povinnosti používat jakékoli postupy, neboť splňují požadavky nařízení (ES) č. 834/2007; počet zemědělců, kteří jsou osvobozeni od povinnosti diverzifikace plodin; počet zemědělců, kteří jsou osvobozeni od povinnosti mít plochu využívanou v ekologickém zájmu; a příslušný počet hektarů, který tito zemědělci ohlásili. Tyto údaje nezahrnují zemědělce, kteří se účastní režimu pro malé zemědělce;
iii)
celkový počet zemědělců, kteří používají rovnocenná opatření, přičemž je třeba rozlišit zemědělce, kteří uplatňují rovnocennost podle čl. 43 odst. 3 písm. a) nebo b) nařízení (EU) č. 1307/2013, a příslušný počet hektarů, který tito zemědělci ohlásili;
iv)
celkový počet zemědělců, na které se vztahuje povinnost diverzifikace plodin, v rozdělení podle počtu zemědělců, na které se vztahuje povinnost diverzifikace se dvěma plodinami, a počtu zemědělců, na které se vztahuje povinnost diverzifikace se třemi plodinami, včetně příslušného počtu hektarů orné půdy, kterou tito zemědělci ohlásili;
v)
celkový počet zemědělců, kteří se zohledňují pro výpočet poměru ploch s trvalými travními porosty k celkové zemědělské ploše, a celkový počet hektarů s trvalými travními porosty, které tito zemědělci ohlásili;
vi)
celkový počet zemědělců, kteří ohlašují environmentálně citlivé trvalé travní porosty, celkový počet hektarů, na nichž rostou environmentálně citlivé trvalé travní porosty, které tito zemědělci ohlásili, a celkový počet hektarů určených environmentálně citlivých trvalých travních porostů;
vii)
celkový počet zemědělců, na které se vztahuje povinnost mít plochu využívanou v ekologickém zájmu, celkový počet hektarů orné půdy, které tito zemědělci ohlásili, a celkový počet hektarů ohlášených jako plocha využívaná v ekologickém zájmu před použitím váhových koeficientů, v rozdělení podle druhu plochy využívané v ekologickém zájmu podle čl. 46 odst. 2 prvního pododstavce nařízení (EU) č. 1307/2013;
viii)
celkový počet zemědělců, kteří povinnost mít plochu využívanou v ekologickém zájmu provádějí na regionální úrovni nebo kolektivně, a celkový počet hektarů orné půdy, které tito zemědělci ohlásili;
d)
do 15. prosince každého roku referenční poměr a roční poměr ploch s trvalými travními porosty k celkové zemědělské ploše, jakož i informace týkající se povinností stanovených na úrovni podniku v souladu s čl. 45 odst. 2 pátým pododstavcem nařízení (EU) č. 1307/2013 a článkem 44 tohoto nařízení.
2. Členské státy ve svém oznámení, které mají podat podle čl. 46 odst. 8 nařízení (EU) č. 1307/2013 do 1. srpna 2014, oznámí Komisi následující:
a)
svá rozhodnutí o tom, které oblasti uvedené v čl. 46 odst. 2 prvním pododstavci nařízení (EU) č. 1307/2013 je třeba považovat za plochu využívanou v ekologickém zájmu, která budou do 1. října 2014 doplněna podrobnými informacemi o těchto rozhodnutích, včetně podmínek uplatňovaných na tyto plochy v důsledku rozhodnutí přijatých členskými státy;
b)
podrobné informace o použití přepočítacích a váhových koeficientů uvedených v čl. 46 odst. 3 nařízení (EU) č. 1307/2013.
3. Členské státy ve svém oznámení, které mají podat podle čl. 46 odst. 8 nařízení (EU) č. 1307/2013 do 1. srpna roku, který předchází roku, ve kterém se příslušné rozhodnutí poprvé použije, oznámí Komisi následující:
a)
pro členské státy, které se rozhodnou pro regionální provádění podle čl. 46 odst. 5 nařízení (EU) č. 1307/2013, informace týkající se vymezení regionů, určení ploch, vybrané plochy pro účely čl. 46 odst. 4 tohoto nařízení a informace odůvodňující, jak toto regionální provádění podporuje provádění politik Unie v oblasti životního prostředí, klimatu a biologické rozmanitosti;
b)
pro členské státy, které se rozhodnou povolit kolektivní provádění uvedené v čl. 46 odst. 6 nařízení (EU) č. 1307/2013, případně rovněž informace o určení ploch a vybraných plochách pro účely čl. 47 odst. 3 tohoto nařízení.
4. Ve svém oznámení, které mají podat podle čl. 46 odst. 8 nařízení (EU) č. 1307/2013 do 1. srpna roku, který předchází roku, ve kterém se příslušné rozhodnutí poprvé použije, členské státy, které splňují podmínku uvedenou v čl. 46 odst. 7 uvedeného nařízení a které se rozhodly použít výjimku stanovenou v uvedeném ustanovení, poskytnou Komisi podrobnosti o svém rozhodnutí včetně údajů a výpočtů, které doloží, že jsou splněny všechny podmínky pro výjimku uvedené v čl. 46 odst. 7 nařízení (EU) č. 1307/2013.
První pododstavec se použije obdobně na rozhodnutí dále uplatňovat výjimku stanovenou v čl. 46 odst. 7 nařízení (EU) č. 1307/2013 a obnovit tříleté období, jak uvádí čl. 48 odst. 3 tohoto nařízení.
Členské státy neprodleně oznámí Komisi všechny změny v uplatňování výjimky stanovené v čl. 46 odst. 7 nařízení (EU) č. 1307/2013.
Článek 66
Oznámení týkající se platby pro mladé zemědělce
1. Pokud se členský stát rozhodne použít pro výpočet platby pro mladé zemědělce čl. 50 odst. 6 nařízení (EU) č. 1307/2013, oznámí Komisi do 31. ledna 2015 zvolenou metodu výpočtu platby a maximální částku stanovenou v souladu s čl. 50 odst. 9 uvedeného nařízení.
2. Pokud se členský stát rozhodne stanovit kritéria způsobilosti v souladu s čl. 50 odst. 3 nařízení (EU) č. 1307/2013 nebo použít metodu výpočtu uvedenou v čl. 50 odst. 10 uvedeného nařízení, oznámí toto rozhodnutí Komisi do 31. ledna 2015.
3. Pokud se členský stát rozhodne využít možnosti znovu vypočíst stanovený počet hektarů, jak uvádí čl. 50 odst. 10 třetí pododstavec nařízení (EU) č. 1307/2013, oznámí Komisi toto rozhodnutí do 1. srpna roku, na který takovýto výpočet uplatní, a poskytne odůvodnění, jakož i objektivní kritéria, na jejichž základě toto rozhodnutí učinil.
Článek 67
Oznámení týkající se dobrovolné podpory vázané na produkci
1. Oznámení podle čl. 54 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013 obsahují položky, které jsou uvedeny v příloze I tohoto nařízení.
2. Pro každé opatření podpory vázané na produkci a pro každý dotčený zvláštní druh zemědělské činnosti nebo zvláštní zemědělské odvětví oznámí členské státy Komisi celkový počet příjemců, částku plateb, které byly poskytnuty, jakož i celkovou plochu a celkový počet zvířat, pro které byla skutečně vyplacena podpora. Tato oznámení se podávají do 15. září roku následujícího po roce, na který jsou platby poskytnuty.
Článek 68
Oznámení týkající se minimálních požadavků na získání přímých plateb
Členské státy oznámí Komisi do 1. srpna 2014 veškerá rozhodnutí přijatá v souladu s článkem 10 nařízení (EU) č. 1307/2013.
Článek 69
Oznámení týkající se redistributivní platby
Pokud se členský stát rozhodne poskytnout redistributivní platbu podle hlavy III kapitoly 2 nařízení (EU) č. 1307/2013, oznámení uvedené v čl. 41 odst. 1 druhém pododstavci nařízení (EU) č. 1307/2013 obsahuje podrobnosti o tomto rozhodnutí, včetně podrobného výpočtu redistributivní platby a jeho zdůvodnění, a případně informace o použití režimu na regionální úrovni podle čl. 41 odst. 2 uvedeného nařízení a o odstupňované škále hodnot v rámci počtu hektarů podle čl. 41 odst. 5 uvedeného nařízení.
Článek 70
Oznámení týkající se platby na oblasti s přírodními omezeními
Pokud se členský stát rozhodne poskytnout platbu na oblasti s přírodními omezeními podle hlavy III kapitoly 4 nařízení (EU) č. 1307/2013, oznámí Komisi do 1. srpna 2014 veškerá rozhodnutí přijatá v souladu s článkem 48 nařízení (EU) č. 1307/2013. Toto oznámení obsahuje podrobnosti o tomto rozhodnutí, případně včetně informací o omezení plateb na některé oblasti podle čl. 48 odst. 2 nařízení (EU) č. 1307/2013, o použití maximálních limitů uvedených v čl. 48 odst. 4 uvedeného nařízení a o použití na regionální úrovni podle čl. 48 odst. 5 uvedeného nařízení.
Článek 71
Oznámení týkající se režimu pro malé zemědělce
Pokud se členský stát rozhodne použít režim pro malé zemědělce podle hlavy V nařízení (EU) č. 1307/2013, oznámí Komisi do 1. srpna 2014 veškerá rozhodnutí přijatá v souladu s uvedenou hlavou.
Toto oznámení obsahuje podrobnosti o tomto rozhodnutí, včetně možného automatického zařazení zemědělců podle čl. 62 odst. 2 nařízení (EU) č. 1307/2013 a výpočtu platby podle článku 63 uvedeného nařízení.
Členské státy uvědomí Komisi o rozhodnutí o financování uvedeném v čl. 65 odst. 2 nařízení (EU) č. 1307/2013 bezodkladně a nejpozději do 1. prosince kalendářního roku, k němuž se platba vztahuje.
Článek 72
Použití čl. 8 odst. 1, čl. 41 odst. 4 nebo čl. 52 odst. 6 nařízení (EU) č. 1307/2013 na členy právnických osob nebo skupin
Pokud se členský stát rozhodne použít čl. 8 odst. 4, čl. 41 odst. 8 nebo čl. 52 odst. 7 nařízení (EU) č. 1307/2013, oznámí Komisi do 1. srpna 2014 podrobnosti o těchto rozhodnutích.
Článek 73
Lineární snížení plateb
V případě použití lineárních snížení uvedených v čl. 7 odst. 1 druhém pododstavci, čl. 51 odst. 2 nebo čl. 65 odst. 2 písm. c) nařízení (EU) č. 1307/2013 členské státy informují Komisi o použité procentní sazbě snížení, a to bezodkladně a nejpozději do 30. června roku, který následuje po kalendářním roce, v jehož průběhu byly podány žádosti o tyto lineárně snížené přímé platby.
Článek 74
Žádost o informace týkající se opatření přijatých členskými státy
Pokud je to nezbytné pro zajištění řádného uplatňování pravidel stanovených v nařízení (EU) č. 1307/2013 nebo v tomto nařízení, může Komise požádat členské státy, aby jí poskytly podrobnosti o opatřeních přijatých k provádění nařízení (EU) č. 1307/2013 nebo jakýchkoli předpisů přijatých Komisí na základě uvedeného nařízení.
Článek 75
Zprávy
1. Pokud se Bulharsko a Rumunsko rozhodnou poskytnout doplňkové vnitrostátní přímé platby podle článku 18 nařízení (EU) č. 1307/2013, předloží Komisi zprávu do 30. června 2016. Zpráva obsahuje pro každou doplňkovou vnitrostátní přímou platbu počet příjemců, celkovou částku poskytnutých doplňkových vnitrostátních přímých plateb, počet hektarů, na něž byla platba poskytnuta, a případně míru platby.
2. Pokud se členský stát rozhodne poskytnout přechodnou vnitrostátní podporu podle čl. 37 odst. 1 nařízení (EU) č. 1307/2013, předloží Komisi výroční zprávu do 15. září roku následujícího po provádění této přechodné vnitrostátní podpory. Zpráva obsahuje pro každé odvětví počet příjemců, částku poskytnuté přechodné vnitrostátní podpory, počet hektarů, zvířat nebo jiných jednotek, na které byla podpora poskytnuta, a případně míru této podpory.
Článek 76
Oznámení rozhodnutí vyplývajících z přezkumu
Pokud může být rozhodnutí oznámené Komisi v souladu s nařízením (EU) č. 1307/2013 nebo tímto nařízením přezkoumáno, oznámí se rozhodnutí vyplývající z přezkumu Komisi ve lhůtě čtyř týdnů od přijetí takového rozhodnutí, pokud nařízení (EU) č. 1307/2013 nestanoví pro toto oznámení jinou lhůtu.
Toto oznámení obsahuje podrobnosti o rozhodnutí a případně odůvodnění a objektivní kritéria, na jejichž základě bylo toto rozhodnutí učiněno.
KAPITOLA 7
ZMĚNA, ZRUŠENÍ A VSTUP V PLATNOST
Článek 77
Změna nařízení (EU) č. 1307/2013
Příloha X nařízení (EU) č. 1307/2013 se nahrazuje zněním uvedeným v příloze II tohoto nařízení.
Článek 78
Zrušení
Nařízení (ES) č. 1120/2009 a (ES) č. 1121/2009 se zrušují.
Nadále se však použijí ve vztahu k žádostem o podporu, které se týkají kalendářních roků před kalendářním rokem 2015.
Článek 79
Vstup v platnost a použitelnost
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ve vztahu k žádostem o podporu, které se týkají kalendářních roků následujících po kalendářním roce 2014.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 11. března 2014.
RÈGLEMENT DÉLÉGUÉ (UE) No 639/2014 DE LA COMMISSION
du 11 mars 2014
complétant le règlement (UE) no 1307/2013 du Parlement européen et du Conseil établissant les règles relatives aux paiements directs en faveur des agriculteurs au titre des régimes de soutien relevant de la politique agricole commune et modifiant l’annexe X dudit règlement
LA COMMISSION EUROPÉENNE,
vu le règlement (UE) no 1307/2013 du Parlement européen et du Conseil du 17 décembre 2013 établissant les règles relatives aux paiements directs en faveur des agriculteurs au titre des régimes de soutien relevant de la politique agricole commune et abrogeant le règlement (CE) no 637/2008 du Conseil et le règlement (CE) no 73/2009 du Conseil (1), et notamment son article 4, paragraphe 3, son article 8, paragraphe 3, son article 9, paragraphe 5, son article 35, paragraphes 1, 2 et 3, son article 36, paragraphe 6, son article 39, paragraphe 3, son article 43, paragraphe 12, son article 44, paragraphe 5, son article 45, paragraphes 5 et 6, son article 46, paragraphe 9, son article 50, paragraphe 11, son article 52, paragraphe 9, son article 57, paragraphe 3, son article 58, paragraphe 5, son article 59, paragraphe 3, et son article 67, paragraphes 1 et 2,
considérant ce qui suit:
(1)
Le règlement (UE) no 1307/2013 a abrogé et remplacé le règlement (CE) no 73/2009 du Conseil (2). Le règlement (UE) no 1307/2013 établit un nouveau cadre juridique consistant en un nouveau système de soutien direct, qui comprend un paiement de base en faveur des agriculteurs et d’autres régimes de soutien. Il confère à la Commission le pouvoir d’adopter des actes délégués et des actes d’exécution. En vue d’assurer le bon fonctionnement des régimes dans le nouveau cadre juridique, certaines règles doivent être adoptées au moyen de tels actes. Afin de diminuer la charge administrative, il importe que ces règles soient simples et faciles à contrôler. Il convient de substituer ces actes aux règles établies dans les règlements (CE) no 1120/2009 (3) et (CE) no 1121/2009 (4) de la Commission.
(2)
Il est nécessaire de compléter ce cadre au moyen du présent règlement en ce qui concerne certaines dispositions générales, le régime de paiement de base, le régime de paiement unique à la surface, le paiement pour les agriculteurs recourant à des pratiques agricoles bénéfiques pour le climat et l’environnement, le paiement en faveur des jeunes agriculteurs qui commencent à exercer une activité agricole, le soutien couplé facultatif, l’aide spécifique au coton, ainsi que pour ce qui est des notifications nécessaires pour chaque régime de soutien.
(3)
Afin d’assurer l’application correcte des ajustements des paiements directs en ce qui concerne la discipline financière, il est nécessaire d’établir des règles générales relatives à la séquence de calcul de ces réductions en rapport avec les réductions prévues au règlement (UE) no 1306/2013 du Parlement européen et du Conseil (5).
(4)
Conformément à la jurisprudence de la Cour de justice de l’Union européenne (6), il convient de préciser que les États membres, lorsqu’ils adoptent des mesures de mise en œuvre du droit de l’Union, devraient exercer leur pouvoir discrétionnaire en respectant certains principes, et plus particulièrement le principe de non-discrimination.
(5)
Il convient que le soutien autre que le soutien couplé respecte les exigences devant être considérées comme un soutien du revenu découplé au sens de la «catégorie verte» de l’accord sur l’agriculture conclu au cours des négociations multilatérales du cycle de l’Uruguay (7), et que le soutien couplé respecte les exigences considérées comme relevant de la «catégorie bleue» de cet accord.
(6)
Conformément à l’article 4, paragraphe 1, point c), du règlement (UE) no 1307/2013, une «activité agricole» ne requiert pas la production, l’élevage ou la culture de produits agricoles. Les agriculteurs peuvent en effet maintenir une surface agricole dans un état qui la rend adaptée au pâturage ou à la culture sans action préparatoire allant au-delà des méthodes et machines agricoles courantes ou exercer une activité minimale sur les surfaces agricoles naturellement conservées dans un état qui les rend adaptées au pâturage ou à la culture. Ces deux dernières activités nécessitant toutes deux une certaine action de la part de l’agriculteur, il y a lieu d’établir un cadre de l’Union dans lequel les États membres doivent définir les nouveaux critères applicables à ces activités.
(7)
Pour des raisons environnementales, la définition de «prairies permanentes» figurant à l’article 4, paragraphe 1, point h), du règlement (UE) no 1307/2013 englobe également des espèces non herbacées comme les arbustes et/ou les arbres, qui sont adaptées au pâturage, pour autant que l’herbe et les autres plantes fourragères herbacées restent prédominantes sur les surfaces concernées. Il est dès lors nécessaire de définir un critère pour déterminer les cas dans lesquels l’herbe et les autres plantes fourragères herbacées restent prédominantes.
(8)
Cette définition des «prairies permanentes» permet aux États membres de considérer comme prairies permanentes également des surfaces adaptées au pâturage et relevant des pratiques locales établies, dans lesquelles l’herbe et les autres plantes fourragères herbacées ne prédominent pas traditionnellement. À cette fin, il est nécessaire de définir les critères sur la base desquels ces pratiques locales établies peuvent être déterminées.
(9)
Conformément à l’article 4, paragraphe 2, deuxième alinéa, du règlement (UE) no 1307/2013, les États membres peuvent considérer comme prairies permanentes les surfaces adaptées au pâturage et relevant des pratiques locales établies, dans lesquelles l’herbe et les autres plantes fourragères herbacées ne prédominent pas traditionnellement. Un coefficient de réduction peut être appliqué à ces prairies permanentes conformément à l’article 32, paragraphe 5, du règlement (UE) no 1307/2013. Afin de garantir l’application proportionnée de cette disposition, il y a lieu de prévoir la possibilité d’établir une distinction entre les diverses catégories de surfaces en vue d’appliquer différents coefficients de réduction à ces catégories.
(10)
En application de l’article 9, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013, aucun paiement direct n’est octroyé à des personnes physiques ou morales, ni à des groupements de personnes physiques ou morales, dont les surfaces agricoles sont principalement des surfaces naturellement conservées dans un état adapté au pâturage ou à la culture, et qui n’exercent pas sur ces surfaces l’activité minimale définie par les États membres. À cette fin, il est nécessaire de déterminer les cas dans lesquels ces surfaces doivent être considérées comme la partie principale des terres agricoles de l’agriculteur et de préciser le champ d’application de la disposition considérée.
(11)
Conformément à l’article 9, paragraphe 2, du règlement (UE) no 1307/2013, les entités relevant du champ d’application de la liste «négative» doivent être considérées comme des agriculteurs actifs si elles sont en mesure d’apporter la preuve qu’elles satisfont à un des critères énumérés dans la disposition considérée. Un de ces critères consiste à démontrer que le montant annuel des paiements directs s’élève au minimum à 5 % des recettes totales découlant de leurs activités non agricoles. Il est dès lors nécessaire d’établir des dispositions permettant de déterminer si les recettes proviennent d’activités agricoles ou non agricoles.
(12)
En outre, il y a lieu de définir des règles concernant les modalités de fixation du montant annuel des paiements directs aux fins de l’article 9, paragraphe 2, et, le cas échéant, de l’article 9, paragraphe 3, ainsi qu’aux fins de l’article 9, paragraphe 4, du règlement (UE) no 1307/2013, qui dispense certains agriculteurs de l’application de l’article 9, paragraphes 2 et 3, dudit règlement. Afin d’assurer l’égalité de traitement des agriculteurs en Bulgarie, en Croatie et en Roumanie, où les paiements directs sont soumis au mécanisme d’introduction progressive, il convient que le montant annuel des paiements directs dans ces États membres soit fondé sur les montants finals à accorder à la fin du processus d’introduction progressive.
(13)
Conformément à l’article 9, paragraphe 2, et, le cas échéant, à l’article 9, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1307/2013, les agriculteurs peuvent être exclus du soutien lorsque leurs activités agricoles sont négligeables ou lorsque leur activité principale ou leur objet social n’est pas l’exercice d’une activité agricole. Il est nécessaire de définir certains critères à cet égard, tout en donnant aux États membres la possibilité d’établir d’autres critères permettant de cibler les activités agricoles qui ne sont que marginales.
(14)
Le règlement (UE) no 1307/2013 prévoit plusieurs possibilités pour attribuer les droits au paiement aux agriculteurs. Dans un souci de sécurité juridique, il y a lieu de prévoir qu’en cas d’héritage ou d’héritage anticipé, ou d’héritage anticipé révocable, de fusion ou de scission d’une exploitation, le nombre et la valeur des droits au paiement à recevoir sont établis dans les mêmes conditions que celles qui auraient été appliquées à l’agriculteur qui assumait initialement la gestion de l’exploitation. Il est en outre nécessaire de prévoir des règles relatives à la détermination du nombre de droits au paiement à attribuer dans le cas d’exploitations résultant d’une scission lorsque ces exploitations sont situées dans des États membres appliquant l’article 24, paragraphe 4 ou 5, du règlement (UE) no 1307/2013. Pour répondre aux attentes légitimes des agriculteurs, il importe que les modifications apportées au statut juridique d’un agriculteur n’aient pas d’incidence sur le nombre ou la valeur des droits au paiement dont peut bénéficier l’agriculteur lorsque ce dernier conserve le contrôle de l’exploitation en ce qui concerne la gestion, les bénéfices et les risques financiers.
(15)
Dans un souci de sécurité juridique et afin d’assurer la bonne gestion des droits au paiement, il est nécessaire de préciser que, pour l’attribution et l’activation des droits au paiement, il convient de ne tenir compte que des hectares admissibles qui sont déterminés en vertu de l’article 2, paragraphe 1, deuxième alinéa, point 23) a), du règlement délégué (UE) no 640/2014 de la Commission (8).
(16)
Conformément à la jurisprudence de la Cour de justice de l’Union européenne (9), il convient que les droits au paiement soient attribués à la personne ayant pouvoir de décision, percevant les bénéfices et assumant les risques financiers en ce qui concerne l’activité agricole sur les terres pour lesquelles cette attribution est demandée. Il convient de préciser que ce principe s’applique notamment dans le cas où un hectare admissible fait l’objet d’une demande d’attribution de droits au paiement par plusieurs agriculteurs.
(17)
L’article 24, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1307/2013 autorise les États membres à appliquer un coefficient de réduction à certains hectares admissibles consacrés aux prairies permanentes situées dans des régions caractérisées par des conditions climatiques difficiles, plus particulièrement en raison de l’altitude ou d’autres contraintes naturelles. Afin de garantir une application proportionnée de cette disposition, il est approprié de définir un cadre pour l’application d’un coefficient de réduction de ce type, notamment en ce qui concerne les limites d’une telle réduction.
(18)
L’article 9 du règlement (UE) no 1307/2013 énonce le principe de base selon lequel seuls les agriculteurs actifs peuvent bénéficier des paiements directs. De plus, l’article 24, paragraphe 9, dudit règlement autorise les États membres à fixer, pour l’attribution des droits au paiement, une taille minimale par exploitation. Il est approprié de tenir compte de ces dispositions également dans le cadre de la détermination de la valeur des droits au paiement.
(19)
Lorsque le soutien accordé pour l’année civile 2014 est pris en considération en vertu de l’article 26 du règlement (UE) no 1307/2013 pour déterminer la valeur unitaire initiale des droits au paiement, il convient de préciser que les États membres peuvent décider de ne pas tenir compte de l’ensemble des mesures énumérées dans cette disposition. Afin d’éviter toute pénalisation indue des agriculteurs, il importe de ne pas inclure dans les montants de référence utiles pour déterminer la valeur des droits au paiement les réductions ou exclusions établies en vertu du titre II, chapitre 4, du règlement (CE) no 73/2009. Il est approprié de préciser la manière dont ce soutien doit être pris en compte et de définir d’autres critères nécessaires afin de respecter la nature découplée de certains régimes susceptibles d’être pris en considération.
(20)
En outre, pour déterminer la valeur unitaire initiale des droits au paiement, il est nécessaire de clarifier qu’à l’article 26, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1307/2013, les droits au paiement détenus par un agriculteur comprennent également les droits au paiement qui sont donnés à bail à d’autres agriculteurs à la date de présentation de la demande du bailleur pour l’année 2014.
(21)
Afin que les agriculteurs puissent prévoir le soutien au revenu qui leur sera octroyé, il convient de fixer une date limite à laquelle les États membres doivent déterminer et communiquer aux agriculteurs la valeur et le nombre définitifs des droits au paiement, lorsque les agriculteurs ont été informés sur la base de données provisoires.
(22)
Aux fins de l’article 26 ou de l’article 40, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1307/2013, lorsqu’un agriculteur a été concerné par un cas de force majeure ou des circonstances exceptionnelles pendant l’année de référence visée dans ces articles, il convient d’établir la valeur des droits au paiement sur la base de la dernière année qui n’est pas concernée par un cas de force majeure ou des circonstances exceptionnelles. Afin de réduire la charge administrative, il y a lieu cependant d’autoriser les États membres à fixer un certain seuil pour ce qui est des effets des cas de force majeure ou des circonstances exceptionnelles sur le soutien direct reçu au cours de l’année de référence,.
(23)
Pour ce qui est de la vente ou du bail d’une exploitation ou d’une partie de celle-ci qui est intervenu avant la date d’introduction de la demande d’attribution de droits au cours de la première année d’application du régime, il y a lieu de prévoir la possibilité, pour les États membres, de décider que les agriculteurs peuvent, au moyen d’un contrat, transférer les droits au paiement à attribuer en même temps que l’exploitation ou une partie de celle-ci. En vertu d’une telle clause contractuelle privée, il convient que les droits au paiement soient attribués au vendeur ou au bailleur, et directement transférés à l’acquéreur ou au preneur, qui bénéficiera le cas échéant des paiements que le vendeur ou le bailleur, a reçus pour 2014 ou de la valeur des droits que le vendeur ou le bailleur détenait en 2014 conformément à l’article 26 du règlement (UE) no 1307/2013, lesquels serviront de référence pour fixer la valeur unitaire initiale des droits au paiement. Il convient également de préciser que l’article 34, paragraphe 4, du règlement (UE) no 1307/2013 ne doit pas s’appliquer aux transferts de ce type.
(24)
Pour ce qui est du calcul de la valeur unitaire des droits au paiement, il convient de prévoir des règles claires concernant l’arrondissement des chiffres, la possibilité de diviser les droits au paiement existants lorsque la taille de la parcelle qui est déclarée ou transférée avec les droits ne représente qu’une fraction d’hectare, ainsi que la possibilité de fusionner des droits et des fractions.
(25)
Dans un souci de sécurité juridique, il est approprié de fixer une date limite à laquelle les régions visées à l’article 34, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1307/2013 doivent être définies.
(26)
Il y a lieu d’établir des dispositions particulières pour la gestion de la réserve nationale ou des réserves régionales.
(27)
Il est nécessaire de définir des critères et des pourcentages maximaux pour l’application de l’article 34, paragraphe 4, du règlement (UE) no 1307/2013 afin d’empêcher que toute réduction effectuée au titre de cette disposition n’entrave considérablement le transfert des droits au paiement ou ne l’interdise.
(28)
Pour des raisons de sécurité juridique, il convient de préciser les conditions de fixation du montant qui peut être reversé à la réserve nationale ou régionale en vertu de l’article 28, ou de l’article 40, paragraphe 5, du règlement (UE) no 1307/2013 lors de l’établissement des droits au paiement durant la première année de mise en œuvre du régime de paiement de base.
(29)
L’article 30 du règlement (UE) no 1307/2013 prévoit les cas d’attribution obligatoire et facultative des droits au paiement à partir de la réserve nationale ou régionale. Il est approprié de définir les règles pour calculer le nombre et la valeur des droits au paiement à attribuer de cette manière et de prévoir que les priorités fixées à l’article 30, paragraphe 6, dudit règlement ne sont pas remises en cause par les décisions que les États membres peuvent prendre au titre de l’article 30, paragraphes 7 et 10, du règlement (UE) no 1307/2013. De même, il importe que l’application de l’article 30, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1307/2013 soit cohérente avec l’article 24, paragraphes 6 et 7, dudit règlement ainsi qu’avec les règles applicables aux situations difficiles prévues au présent règlement. Afin de garantir la nature découplée du régime de paiement de base, il est opportun que le calcul du nombre et de la valeur des droits au paiement au titre de la réserve nationale ou régionale ne repose pas sur des critères spécifiques au secteur après la date fixée par l’État membre conformément à l’article 11, paragraphe 2, du règlement (CE) no 1122/2009 de la Commission (10) pour l’année de demande 2013.
(30)
Dans un souci de sécurité juridique et afin de garantir l’égalité de traitement des agriculteurs qui commencent à exercer une activité agricole, il y a lieu de préciser la notion d’«agriculteur qui commence à exercer une activité agricole» visée à l’article 30, paragraphe 11, point b), du règlement (UE) no 1307/2013.
(31)
Dans le cas où les États membres attribuent des droits au paiement en vertu de l’article 30, paragraphe 7, point c), du règlement (UE) no 1307/2013, il y a lieu de calculer la valeur de ces droits conformément à l’article 25 ou 40 du règlement (UE) no 1307/2013.
(32)
L’article 24, paragraphes 3 à 7, du règlement (UE) no 1307/2013 offre aux États membres plusieurs possibilités pour limiter le nombre de droits au paiement à attribuer aux agriculteurs. Certains agriculteurs peuvent donc avoir une proportion élevée d’hectares admissibles non couverts par des droits au paiement, ce qui peut conduire à des situations difficiles, étant donné que certains régimes de soutien accessoires au régime de paiement de base, en particulier le paiement en faveur des pratiques agricoles bénéfiques pour le climat et l’environnement, reposent sur les hectares admissibles déclarés aux fins de l’activation des droits au paiement. Par conséquent, il y a lieu de préciser que les États membres ont la possibilité d’attribuer des droits au paiement à partir de la réserve nationale ou régionale lorsqu’un agriculteur a subi de manière significative les conséquences des limitations prévues à l’article 24, paragraphes 3 à 7, du règlement (UE) no 1307/2013. Étant donné que, pour certaines surfaces, les obligations en matière d’écologisation ne s’appliquent pas ou que les coûts de conformité relatifs à l’écologisation restent limités, il convient également d’autoriser les États membres à décider de ne pas inclure ces surfaces lors de la détermination des situations difficiles.
(33)
L’article 21, paragraphe 4, du règlement (UE) no 1307/2013 prévoit l’expiration des droits au paiement détenus par un agriculteur (en propriété ou par bail) dont le nombre excède le nombre d’hectares admissibles qui sont à sa disposition. Pour des raisons de sécurité juridique, il est approprié de préciser l’ordre de priorité de l’expiration de ces droits au paiement et de définir des modalités de mise en œuvre supplémentaires. De plus, il convient de donner aux États membres la possibilité de tenir compte de cette disposition également dans le cadre de la détermination de la valeur des droits au paiement.
(34)
Le règlement (UE) no 1307/2013 établit que, dans certains États membres, le paiement de base peut être mis en œuvre sous la forme d’un régime de paiement unique à la surface jusqu’en 2020 au plus tard. Étant donné que le paiement unique à la surface par hectare est calculé chaque année et que l’admissibilité au paiement de base est une condition préalable à l’accès à la plupart des autres régimes de paiement direct et, par conséquent, intrinsèquement liée à ceux-ci, il est nécessaire de préciser que seuls les hectares admissibles, qui sont déterminés en vertu de l’article 2, paragraphe 1, deuxième alinéa, point 23) a), du règlement délégué (UE) no 640/2014 doivent être pris en compte aux fins des régimes concernés.
(35)
Les États membres qui appliquent le régime de paiement unique à la surface et le régime de paiement de base à partir du 1er janvier 2018 au plus tard peuvent différencier le paiement unique à la surface par hectare en tenant compte de certains paiements octroyés pour l’année civile 2014. Aux fins de cette différenciation, il est approprié de préciser la manière dont il convient de prendre en considération ces paiements et de définir d’autres critères nécessaires afin de respecter la nature découplée de certains régimes. Par ailleurs, lorsqu’un agriculteur a été concerné par un cas de force majeure ou des circonstances exceptionnelles portant sur l’année civile 2014, il convient d’établir la différentiation sur la base de la dernière année qui n’a pas été concernée par un cas de force majeure ou des circonstances exceptionnelles. Afin de réduire la charge administrative, il y a lieu cependant d’autoriser les États membres à fixer un certain seuil pour ce qui est des effets des cas de force majeure ou des circonstances exceptionnelles sur le soutien direct reçu au cours de l’année de référence. En outre, pour des raisons de sécurité juridique, il convient de prévoir des dispositions pour les cas d’héritage ou d’héritage anticipé.
(36)
Le titre III, chapitre 3, du règlement (UE) no 1307/2013 établit les conditions d’octroi d’un paiement en faveur des pratiques agricoles bénéfiques pour le climat et l’environnement (paiement en faveur de l’écologisation). Les exigences liées au paiement en faveur de l’écologisation établies dans l’acte de base sont généralisées (applicables selon le même modèle à tous les bénéficiaires) et prévoient des actions non contractuelles, garantissant globalement que l’agriculture de l’Union est fondée sur des pratiques qui vont au-delà des exigences de la conditionnalité. Il importe que ces principes, énoncés dans l’acte de base, soient pris en considération lors de la définition des modalités relatives aux pratiques d’écologisation.
(37)
Afin d’assurer le niveau d’assurance requis en ce qui concerne le respect des obligations établies par l’article 43, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1307/2013 relatif aux pratiques équivalentes couvertes par les régimes nationaux ou régionaux de certification, il convient de fixer des critères portant sur la désignation d’autorités de certification publiques ou privées.
(38)
Afin de respecter le principe d’absence de double financement, il convient de prévoir des règles de calcul pour les paiements versés au titre de certains engagements spécifiques qui couvrent les pratiques visées à l’annexe IX, section I, points 3 et 4, et section III, point 7, du règlement (UE) no 1307/2013. Étant donné que ces engagements concernent des pratiques équivalentes qui permettent aux agriculteurs qui y souscrivent de s’acquitter d’une ou de plusieurs obligations afin de bénéficier du paiement en faveur de l’écologisation visé au titre III, chapitre 3, du règlement (UE) no 1307/2013, il convient de déduire des paiements versés au titre de ces engagements, par rapport au paiement normal visé à l’article 28, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1305/2013 du Parlement européen et du Conseil (11), un montant à calculer sur la base du niveau du paiement en faveur de l’écologisation dans l’État membre ou la région concernés ou, dans des cas spécifiques, en se fondant sur le paiement en faveur de l’écologisation versé à chaque agriculteur.
(39)
L’article 44 du règlement (UE) no 1307/2013 établit des obligations quant au nombre de cultures et à leur répartition sur les terres arables. Il convient d’établir des règles concernant le calcul précis des proportions des différentes cultures.
(40)
Il y a lieu de prévoir des règles concernant la période considérée pour le calcul de la part relative des cultures, en tenant compte du calendrier pratique des cultures et de la nécessité d’assurer une administration simple.
(41)
Dans un souci de clarté pour les agriculteurs et les États membres et afin de contribuer à la protection des éléments du paysage situés sur les terres arables, il est nécessaire de clarifier la situation quant aux surfaces occupées par les particularités topographiques.
(42)
Pour le calcul des proportions des différentes cultures, il est également nécessaire de fixer des règles supplémentaires pour les cas particuliers de la polyculture en lignes distinctes, le sous-ensemencement et l’utilisation de mélanges de semences.
(43)
L’article 45, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013 établit des obligations qui visent à préserver les prairies permanentes qui contribuent le plus à la protection de l’environnement et notamment la rétention du carbone, la biodiversité et la protection des sols. Ces prairies permanentes, qui constituent des surfaces présentant un intérêt environnemental élevé, sont situées à l’intérieur mais également à l’extérieur du réseau Natura 2000. Pour les surfaces qui sont situées à l’extérieur et dans le but d’assurer efficacement leur protection, il est nécessaire d’établir un cadre pour leur désignation destiné aux États membres qui permette de prendre en compte les conditions dans l’État membre et s’appuie sur la synergie avec les politiques environnementales existantes.
(44)
Afin de garantir la protection de ces prairies permanentes à long terme, il convient d’établir des règles sur la reconversion de ces superficies en cas de violation par l’agriculteur des règles de protection stricte.
(45)
L’article 45, paragraphe 2, du règlement (UE) no 1307/2013 prévoit la protection de la proportion des prairies permanentes par rapport à la surface agricole totale. Afin d’atteindre cet objectif, il convient que les États membres contrôlent l’évolution de la proportion des prairies permanentes. Il y a lieu de les autoriser à mettre en place un système d’autorisation préalable. Il convient, en cas de diminution de plus de 5 %, d’imposer des reconversions individuelles et d’interdire les nouvelles conversions. Dans un souci de clarté et en vue d’assurer une mise en œuvre proportionnée, il y a lieu d’établir des règles pour les agriculteurs et les surfaces soumis aux reconversions et aux autorisations.
(46)
Afin d’assurer une utilisation efficace de la procédure d’autorisation pour la conversion des prairies permanentes, les États membres devraient se voir accorder la possibilité de choisir les surfaces ou les groupes d’agriculteurs prioritaires susceptibles de bénéficier de l’octroi d’une autorisation sur la base de critères objectifs.
(47)
Il convient d’établir des règles pour la méthode servant à déterminer le ratio de prairies permanentes par rapport aux terres agricoles afin d’éviter des situations dans lesquelles les prairies permanentes sont comptées deux fois du fait de la pratique consistant à maintenir des prairies en rotation longue, et d’éviter que les conversions des petits agriculteurs et des agriculteurs pratiquant l’agriculture biologique, exemptés de l’obligation de reconversion, aient une incidence directe sur l’obligation de reconversion d’autres agriculteurs. Il convient d’autoriser les États membres à adapter leur ratio de référence dans des cas justifiés.
(48)
L’article 46 du règlement (UE) no 1307/2013 établit la liste des particularités et des surfaces qui peuvent être considérées comme des surfaces d’intérêt écologique par les États membres. Il convient de définir d’autres critères pour que ces particularités et surfaces puissent être qualifiées de surfaces d’intérêt écologique. Afin de réaliser l’objectif poursuivi en matière de biodiversité, il est nécessaire que ces critères garantissent la préservation et l’amélioration de la biodiversité dans les exploitations agricoles. Ces critères devraient également prendre en considération les efforts déjà consentis par les agriculteurs.
(49)
En ce qui concerne les terres en jachère, il convient que la condition selon laquelle celles-ci ne doivent pas porter de récolte, limitant ainsi l’utilisation de pesticides ou d’engrais, n’exclue pas que des mesures volontaires puissent être prises, telles que l’ensemencement de mélanges de fleurs sauvages, en vue de renforcer les avantages escomptés en matière de biodiversité. Il convient de préciser que les terres en jachère pendant plus de cinq ans afin de respecter l’obligation de disposer d’une surface d’intérêt écologique restent des terres arables et ne relèvent pas de la définition des prairies permanentes.
(50)
En ce qui concerne les terrasses, compte tenu de la diversité de leur construction dans l’ensemble de l’Union, il devrait appartenir aux États membres de définir en détail les conditions en la matière en fonction des spécificités nationales ou régionales, en prenant en considération leur valeur du point de vue de la biodiversité.
(51)
Par souci de clarté, il convient de dresser la liste des particularités topographiques qui constituent une surface d’intérêt écologique et de clarifier le lien avec des particularités déjà protégées dans les États membres au titre de la conditionnalité. En ce qui concerne certaines particularités, il importe de fixer une taille minimale ou maximale pour faciliter leur identification et permettre de garantir que la surface considérée est principalement agricole.
(52)
Des bandes tampons, devant être situées en bordure de terres arables le long de cours d’eau, ou plus haut sur la pente, contribuent à réduire le ruissellement de substances polluantes dans les eaux de surface. Afin d’obtenir des effets positifs en matière de biodiversité, il convient d’établir que la totalité des surfaces comptabilisées comme des surfaces d’intérêt écologique ne peuvent pas être utilisées pour la production, ce qui évitera également l’application de pesticides et limitera l’utilisation d’engrais. Pour accroître encore les avantages escomptés sur le plan de la biodiversité, il y a lieu de ne pas interdire les mesures volontaires telles que l’ensemencement de mélanges de fleurs sauvages. Les États membres devraient être en mesure de décider s’ils autorisent ou non le pâturage et la coupe pour fourrage sur les bandes tampons.
(53)
En ce qui concerne les hectares agroforestiers, il convient de préciser que les surfaces à prendre en considération sont les surfaces de terres arables qui sont situées dans une zone où existe un système agroforestier répondant toujours aux conditions en vertu desquelles il reçoit ou a reçu un soutien en faveur du développement rural. Il y a lieu que les États membres qui choisissent ces surfaces pour s’acquitter de l’obligation relative à la surface d’intérêt écologique tiennent compte de l’objectif en matière de biodiversité lorsqu’ils arrêtent, dans leurs programmes de développement rural, les conditions supplémentaires requises pour bénéficier d’un soutien à la mise en place de systèmes agroforestiers.
(54)
En ce qui concerne les bandes d’hectares admissibles bordant des forêts, il devrait appartenir aux États membres de décider s’il convient d’imposer une absence de cultures, ce qui aura pour effet d’éviter l’utilisation d’intrants sur une bande déterminée à proximité de la forêt, en vue de créer une zone de transition avec la bordure de la forêt. Une telle exigence aura pour conséquence d’augmenter la valeur de la surface d’intérêt écologique, ce qui devrait se traduire par une différence dans la valeur du coefficient de pondération affecté à ce type de surface.
(55)
L’utilisation limitée d’intrants nécessaires à la culture de taillis à courte rotation bénéficie indirectement à la biodiversité. À cette fin, il convient que les États membres fixent les conditions applicables à ce type de surface d’intérêt écologique, en dressant la liste des essences forestières qui peuvent être utilisées et en établissant les règles applicables à l’utilisation des intrants.
(56)
Afin de permettre une mise en œuvre qui soit adaptée aux conditions nationales et d’optimiser la capacité des cultures dérobées et de la couverture végétale à absorber efficacement l’azote résiduel et en vue d’éviter des sols nus et une pollution diffuse dans les eaux souterraines, il importe que les États membres fixent des dates pour l’ensemencement de ces couvertures. Il est approprié de mettre en place les surfaces portant des cultures dérobées ou à couverture végétale par l’ensemencement d’un mélange d’espèces ou par le sous-semis d’herbe, de manière à optimiser les résultats agronomiques et environnementaux sur le plan de la biodiversité. Les États membres peuvent fixer, dans le cadre de la BCAE 4 visée à l’annexe II du règlement (UE) no 1306/2013, les dates après lesquelles la destruction mécanique des cultures dérobées et de la couverture végétale est autorisée.
(57)
En ce qui concerne les surfaces portant des plantes fixant l’azote, il convient que les États membres fixent des règles qui évitent que la culture de plantes fixant l’azote sur des surfaces d’intérêt écologique n’entraîne une perte accrue d’azote par lixiviation et une détérioration de la qualité de l’eau, ce qui serait incompatible avec les objectifs de la directive 91/676/CEE du Conseil (12) et de la directive 2000/60/CE du Parlement européen et du Conseil (13) et compromettrait la réalisation de l’objectif poursuivi en matière de biodiversité. Il y a également lieu pour les États membres de dresser la liste des plantes fixant l’azote qui sont de nature à contribuer à l’amélioration de la biodiversité.
(58)
Afin de tirer le meilleur parti possible de la présence d’une surface d’intérêt écologique sur des terres arables et de garantir que les surfaces d’intérêt écologique couvrent le pourcentage visé à l’article 46, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013, il est nécessaire, dans un souci de gestion efficace, d’énoncer clairement qu’une parcelle ou une particularité topographique ne peut être comptabilisée deux fois au cours de la même année pour satisfaire à l’obligation fixée concernant la surface d’intérêt écologique.
(59)
L’article 46, paragraphe 5, du règlement (UE) no 1307/2013 autorise les États membres à mettre en œuvre au niveau régional jusqu’à 50 % des points de pourcentage des surfaces d’intérêt écologique qu’ils sont tenus de constituer. Afin d’assurer que cette mise en œuvre régionale présente des avantages supplémentaires sur le plan de l’environnement et du paysage et contribue à la mise en œuvre de la stratégie relative à l’infrastructure verte (14), il convient d’instaurer des règles en ce qui concerne les particularités pouvant être utilisées pour obtenir des surfaces d’intérêt écologique adjacentes. Il est également nécessaire de fixer des règles relatives à la désignation des surfaces afin de créer des synergies dans la mise en œuvre des politiques agricoles et environnementales de l’Union.
(60)
Aux fins de la décision à prendre par les États membres d’autoriser les agriculteurs à mettre en œuvre collectivement la moitié de la surface soumise à l’obligation de constituer une surface d’intérêt écologique, comme prévu par l’article 46, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1307/2013, il est nécessaire, quant aux particularités pouvant être utilisées pour constituer des surfaces d’intérêt écologiques adjacentes, d’instaurer des règles comparables à celles relatives à la mise en œuvre au niveau régional, afin de garantir une valeur ajoutée pour l’environnement et de contribuer au renforcement de l’infrastructure verte. Il y a lieu que les règles relatives aux critères que doivent respecter les agriculteurs prévoient que les exploitations devront nécessairement se trouver à proximité immédiate les unes des autres, tout en laissant aux États membres une certaine souplesse pour tenir compte des différentes structures administratives. Par souci de clarté juridique, il convient d’établir des règles sur le contenu de l’accord écrit qui devra être conclu entre les participants en vue de fixer les droits et obligations de chacun d’eux.
(61)
En ce qui concerne la possibilité pour certains États membres d’exempter les agriculteurs installés dans les zones fortement boisées de l’obligation de disposer d’une surface d’intérêt écologique, il convient d’établir des règles claires concernant les méthodes et les données à utiliser pour le calcul du ratio de forêts par rapport à la superficie terrestre totale et du ratio de forêts par rapport aux terres agricoles.
(62)
Le règlement (UE) no 1307/2013 établit les conditions d’admissibilité au bénéfice du paiement en faveur des jeunes agriculteurs. En particulier, le paiement est soumis à la condition que le jeune agriculteur s’installe pour la première fois à la tête d’une exploitation agricole ou qu’il se soit déjà installé dans une exploitation au cours des cinq années précédant la première demande de paiement, et qu’il soit âgé de 40 ans au maximum au cours de l’année d’introduction de la première demande de paiement. Dans le cas de personnes morales, il convient que ces conditions soient remplies par toutes les personnes physiques qui exercent un contrôle effectif et durable sur la personne morale ainsi que l’a établi la Cour de justice de l’Union européenne (15). Il est en outre nécessaire de préciser quelles conditions doivent être remplies par la personne morale et la ou les personnes physiques exerçant un contrôle sur elle.
(63)
Afin d’éviter un détournement éventuel du paiement en faveur des jeunes agriculteurs, il convient de prévoir que le paiement ne soit accordé à une personne morale que pour autant qu’au moins l’une des personnes physiques exerçant un contrôle sur cette personne morale au cours de la première année d’application du paiement au titre du régime conserve ce contrôle. Aux fins de déterminer la période maximale relative au paiement, en application de l’article 50, paragraphe 5, du règlement (UE) no 1307/2013, il est nécessaire d’établir des règles pour les cas où une personne morale est contrôlée par plus d’une personne physique.
(64)
En vue d’éviter toute discrimination entre des personnes morales et un groupement de personnes physiques demandant à bénéficier du régime en faveur des jeunes agriculteurs, il importe que des règles équivalentes soient appliquées à un groupement de personnes physiques, visé à l’article 4, paragraphe 1, point a), du règlement (UE) no 1307/2013, si les demandes relatives au paiement de base et au régime en faveur des jeunes agriculteurs sont introduites par ce groupement et non par chacun de ses membres.
(65)
Le titre IV, chapitre 1, du règlement (UE) no 1307/2013 prévoit la possibilité d’octroyer aux agriculteurs un soutien couplé facultatif. Il y a lieu d’établir les conditions d’octroi du soutien visé dans ce chapitre.
(66)
En vertu de l’article 52, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1307/2013, un soutien couplé facultatif ne peut être octroyé qu’en faveur des secteurs ou des régions d’un État membre où des types particuliers d’agriculture ou des secteurs agricoles spécifiques, particulièrement importants pour des raisons économiques et/ou sociales et/ou environnementales, rencontrent des difficultés. En outre, en vertu de l’article 52, paragraphes 5 et 6, du règlement (UE) no 1307/2013, un soutien couplé facultatif ne peut être octroyé que dans la mesure nécessaire pour créer une incitation à maintenir les niveaux actuels de production dans les régions ou secteurs concernés. Il convient qu’il prenne la forme d’un paiement annuel, octroyé dans des limites quantitatives définies et fondé sur des surfaces et des rendements fixes ou sur un nombre fixe d’animaux. Afin d’assurer que des mesures prises au titre du soutien couplé facultatif soient correctement ciblées et gérées, tout en permettant aux États membres de concevoir un soutien couplé facultatif correspondant à leurs besoins, il convient de confier aux États membres la responsabilité de définir les régions et/ou les types d’agriculture admissibles au bénéfice du soutien et de fixer des limites quantitatives ainsi que le niveau de soutien approprié. Afin d’éviter des distorsions du marché, il convient toutefois que les paiements ne soient pas fondés sur les fluctuations des prix du marché ou ne soient pas équivalents à un système de paiements compensatoires par lequel le soutien agricole interne est versé par les États membres aux agriculteurs sur la base de la différence entre un prix indicatif et le prix sur le marché intérieur.
(67)
Conformément au mémorandum d’accord entre la Communauté économique européenne et les États-Unis d’Amérique concernant les graines oléagineuses dans le cadre du GATT (16), il convient d’établir une superficie spéciale de base pour les producteurs bénéficiant des paiements pour les graines oléagineuses visées à l’annexe dudit mémorandum d’accord. Étant donné que ces graines oléagineuses sont incluses sur la liste des secteurs et des productions admissibles au bénéfice du soutien couplé facultatif, il est utile d’introduire dans ce régime de soutien une superficie maximale au niveau de l’Union pour les graines oléagineuses visées dans ledit mémorandum d’accord afin de garantir le respect de cette exigence internationale. En cas de dépassement de cette superficie maximale, il convient que les États membres ajustent la superficie notifiée en appliquant un coefficient de réduction calculé et communiqué par la Commission.
(68)
Conformément à l’article 52, paragraphe 8, du règlement (UE) no 1307/2013, tout soutien couplé facultatif octroyé au titre de cet article est cohérent avec les autres mesures de soutien de l’Union ou les mesures financées par des aides d’État. Aux fins d’une bonne gestion des régimes et afin d’éviter tout double financement, il convient que des mesures similaires ne soient pas financées deux fois, au titre du régime de soutien couplé facultatif et d’autres régimes de soutien de l’Union. Compte tenu de la diversité des choix offerts aux États membres pour la mise en œuvre du soutien couplé facultatif, il appartient à ces derniers d’assurer cette cohérence dans le cadre établi par le règlement (UE) no 1307/2013 et conformément aux conditions énoncées dans le présent règlement.
(69)
Conformément à l’article 55, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013, la Commission doit approuver la décision visée à l’article 53, paragraphe 4, ou, le cas échéant, à l’article 53, paragraphe 6, point a), dudit règlement, lorsque l’un des besoins mentionnés est démontré dans le secteur ou la région concernés. Afin d’assurer l’application correcte de cet article, il y a lieu de prévoir des dispositions précisant les critères applicables à ces besoins.
(70)
Le titre IV, chapitre 2, du règlement (UE) no 1307/2013 prévoit une aide spécifique au coton. Il convient, aux fins du paiement de cette aide, que la Commission fixe les modalités et conditions d’agrément des terres et des variétés agricoles. En outre, il y a lieu de définir des règles relatives aux conditions d’admissibilité. Il s’agit d’une condition objective lorsque les terres doivent être ensemencées de manière à atteindre une densité minimale de plantation, à fixer par les États membres sur la base des conditions pédoclimatiques et des spécificités régionales. Il revient aux États membres d’établir des règles spécifiques concernant les pratiques agronomiques.
(71)
Il convient que les États membres procèdent à l’agrément des organisations interprofessionnelles de production de coton, sur la base de critères objectifs concernant leur dimension et leur organisation interne. Il y a lieu de fixer la dimension d’une organisation interprofessionnelle en tenant compte de la nécessité pour l’égreneur membre de pouvoir réceptionner des quantités suffisantes de coton non égrené.
(72)
Pour des raisons de simplification de la gestion du régime d’aide, un même producteur ne peut appartenir qu’à une seule organisation interprofessionnelle. Pour le même motif, lorsqu’un producteur membre d’une organisation interprofessionnelle s’engage à livrer le coton qu’il produit, il convient qu’il ne puisse le livrer qu’à un égreneur membre de cette même organisation.
(73)
Afin de contrôler l’application correcte des règles établies dans le règlement (UE) no 1307/2013 et d’évaluer la mise en œuvre des politiques, il est nécessaire de prévoir des obligations de notification pour les États membres, et notamment en ce qui concerne les informations qu’ils doivent communiquer à propos des décisions qu’ils ont prises conformément aux titres II à V dudit règlement.
(74)
En ce qui concerne notamment le soutien couplé facultatif, il est nécessaire de définir plus précisément le contenu des informations à communiquer par les États membres afin d’assurer la bonne application des règles en matière de soutien et de rendre ces notifications véritablement utiles, de manière à permettre à la Commission de vérifier que les États membres respectent les exigences sur la cohérence et le non-cumul du soutien, ainsi que les pourcentages maximaux des plafonds nationaux visés à l’article 53 du règlement (UE) no 1307/2013 et les montants totaux y afférents lors de l’élaboration des mesures de soutien.
(75)
Les États membres peuvent décider d’octroyer des aides nationales sous certaines conditions. Afin de vérifier que ces aides sont accordées dans les limites fixées, il est approprié d’établir l’obligation de présenter à la Commission des rapports annuels dans lesquels figurent certains détails relatifs aux aides octroyées.
(76)
Le cas échéant, il convient que la Commission soit tenue informée de toute décision résultant du réexamen des décisions notifiées conformément au règlement (UE) no 1307/2013 ou au présent règlement, afin de lui permettre de vérifier la bonne mise en œuvre et l’incidence du réexamen. Il est donc nécessaire d’établir des règles relatives aux obligations de notification à cet égard.
(77)
L’annexe X du règlement (UE) no 1307/2013 contient un tableau destiné à établir les coefficients de conversion et de pondération visés à l’article 46, paragraphe 3, dudit règlement pour les différents types de surfaces d’intérêt écologique. Au moment de l’adoption du règlement (UE) no 1307/2013, le tableau a été laissé en blanc. Il est par conséquent nécessaire d’adapter cette annexe. Il importe que les coefficients de conversion soient fondés sur l’expérience acquise en ce qui concerne les caractéristiques des différents types de surfaces et leur mesure. Les coefficients de pondération devraient consister quant à eux en trois valeurs distinctes, qui tiennent compte des différences au niveau de l’importance pour la biodiversité. Il convient, dès lors, de modifier l’annexe X du règlement (UE) no 1307/2013 en conséquence. Aux fins du calcul de la surface d’intérêt écologique, il convient que les coefficients de conversion et de pondération s’appliquent également aux caractéristiques couvertes par des pratiques équivalentes dans la mesure où ce sont les mêmes caractéristiques que celles visées dans cette annexe.
(78)
Par souci de clarté et de sécurité juridique, il y a lieu d’abroger les règlements (CE) no 1120/2009 et (CE) no 1121/2009.
(79)
Il importe que le présent règlement s’applique aux demandes d’aide relatives aux années civiles postérieures à l’année civile 2014,
A ADOPTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
CHAPITRE 1
CHAMP D’APPLICATION ET DISPOSITIONS GENERALES
SECTION 1
Champ d’application et principes généraux
Article premier
Champ d’application
Le présent règlement établit des dispositions complétant certains éléments non essentiels du règlement (UE) no 1307/2013 en ce qui concerne:
a)
les dispositions générales applicables aux paiements directs;
b)
le régime de paiement de base;
c)
le régime de paiement unique à la surface;
d)
le paiement pour les agriculteurs recourant à des pratiques agricoles bénéfiques pour le climat et l’environnement;
e)
le paiement pour les jeunes agriculteurs qui commencent à exercer une activité agricole;
f)
le soutien couplé facultatif;
g)
l’aide spécifique au coton;
h)
les obligations de notification des États membres.
Article 2
Principes généraux
1. Les États membres mettent en œuvre le présent règlement conformément à des critères objectifs et de manière à assurer l’égalité de traitement entre agriculteurs et à éviter des distorsions de marché et de concurrence, tout en promouvant une gestion durable des ressources naturelles et des mesures en faveur du climat.
2. Les États membres veillent à ce que toutes les conditions relatives au soutien mis en œuvre au titre du présent règlement puissent faire l’objet de contrôles et de vérifications.
3. Les États membres mettent en œuvre le présent règlement:
a)
pour ce qui est du soutien autre que le soutien couplé, en respectant les exigences établies à l’annexe 2, paragraphes 1, 5 et 6, de l’accord sur l’agriculture; et
b)
pour ce qui est du soutien couplé, en respectant les exigences établies à l’article 6, paragraphe 5, de l’accord sur l’agriculture.
Article 3
Réductions en raison de la discipline financière
Les réductions en raison de la discipline financière prévues à l’article 8 du règlement (UE) no 1307/2013 sont appliquées à la somme des paiements des différents régimes de soutien direct énumérés à l’annexe I du règlement (UE) no 1307/2013 auxquels chaque agriculteur a droit après application des retraits et des sanctions administratives concernant les paiements directs conformément au titre II, chapitre IV, du règlement délégué (UE) no 640/2014 et avant application des sanctions administratives liées à la conditionnalité conformément au titre IV, chapitre II, de ce règlement.
SECTION 2
Dispositions concernant les définitions figurant dans le règlement (UE) no 1307/2013
Article 4
Cadre concernant les critères relatifs au maintien de la surface agricole dans un état qui la rend adaptée au pâturage ou à la culture
1. Aux fins de l’article 4, paragraphe 1, point c) ii), du règlement (UE) no 1307/2013, les critères à remplir par les agriculteurs pour respecter l’obligation de maintien d’une surface agricole dans un état qui la rend adaptée au pâturage ou à la culture sans action préparatoire allant au-delà de pratiques agricoles courantes ou du recours à des machines agricoles courantes, sont définis par les États membres selon l’une des modalités suivantes, ou selon les deux:
a)
les États membres exigent que l’agriculteur exerce au moins une activité annuelle. Lorsque des raisons environnementales le justifient, les États membres peuvent décider de reconnaître également les activités qui ne sont exercées que tous les deux ans;
b)
les États membres déterminent les caractéristiques que doit présenter une surface agricole afin d’être considérée comme maintenue dans un état qui la rend adaptée au pâturage ou à la culture.
2. Lors de la définition des critères visés au paragraphe 1, les États membres peuvent établir une distinction entre les différents types de surfaces agricoles.
Article 5
Cadre concernant les activités minimales exercées sur les surfaces agricoles naturellement conservées dans un état qui les rend adaptées au pâturage ou à la culture
Aux fins de l’article 4, paragraphe 1, point c) iii), du règlement (UE) no 1307/2013, l’activité minimale, à définir par les États membres, qui doit être exercée sur les surfaces agricoles naturellement conservées dans un état qui les rend adaptées au pâturage ou à la culture consiste en au moins une activité annuelle devant être exercée par l’agriculteur. Lorsque des raisons environnementales le justifient, les États membres peuvent décider de reconnaître également les activités qui ne sont exercées que tous les deux ans.
Article 6
Prédominance d’herbe et d’autres plantes fourragères herbacées en cas de prairies permanentes
Aux fins de l’article 4, paragraphe 1, point h), du règlement (UE) no 1307/2013, l’herbe et les autres plantes fourragères herbacées sont considérées comme restant prédominantes lorsqu’elles couvrent plus de 50 % de la surface admissible au niveau de la parcelle agricole au sens de l’article 67, paragraphe 4, point a), du règlement (UE) no 1306/2013.
Article 7
Pratiques locales établies en cas de prairies permanentes
Aux fins de l’article 4, paragraphe 1, point h), du règlement (UE) no 1307/2013, les pratiques locales établies sont les suivantes, ou toute combinaison de celles-ci:
a)
les pratiques concernant les surfaces consacrées au pâturage du bétail qui présentent un caractère traditionnel et sont généralement mises en œuvre sur les surfaces concernées;
b)
les pratiques importantes pour la conservation des habitats énumérés à l’annexe I de la directive 92/43/CEE du Conseil (17) ainsi que des biotopes et habitats relevant de la directive 2009/147/CE du Parlement européen et du Conseil (18).
Article 8
Coefficient de réduction prévu à l’article 32, paragraphe 5, du règlement (UE) no 1307/2013
Lors de l’application de l’article 32, paragraphe 5, du règlement (UE) no 1307/2013 aux prairies permanentes adaptées au pâturage et relevant des pratiques locales établies dans lesquelles l’herbe et les autres plantes fourragères herbacées ne prédominent pas, traditionnellement, dans les zones de pâturage, les États membres peuvent établir une distinction entre les diverses catégories de surfaces afin d’appliquer différents coefficients de réduction à ces catégories.
Article 9
Production de chanvre
Aux fins de l’article 32, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1307/2013, l’admissibilité des superficies utilisées pour la production de chanvre est subordonnée à l’utilisation de semences des variétés répertoriées dans le «catalogue commun des variétés des espèces de plantes agricoles» au 15 mars de l’année pour laquelle le paiement est octroyé et publiées conformément à l’article 17 de la directive 2002/53/CE du Conseil (19). Les semences sont certifiées conformément à la directive 2002/57/CE du Conseil (20).
SECTION 3
Agriculteur actif
Article 10
Cas dans lesquels les surfaces agricoles sont principalement des surfaces naturellement conservées dans un état qui les rend adaptées au pâturage ou à la culture
1. Aux fins de l’article 9, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013, une personne physique ou morale, ou un groupement de personnes physiques ou morales, sont considérés comme possédant des surfaces agricoles qui sont principalement des surfaces naturellement conservées dans un état adapté au pâturage ou à la culture, lorsque ces surfaces représentent plus de 50 % de toute la surface agricole déclarée conformément à l’article 72, paragraphe 1, point a), du règlement (UE) no 1306/2013.
2. L’article 9, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013 ne s’applique pas à une personne physique ou morale, ni à un groupement de personnes physiques ou morales qui exercent, sur des surfaces naturellement conservées dans un état qui les rend adaptées au pâturage ou à la culture, une activité agricole au sens de l’article 4, paragraphe 1, point c) i), du règlement (UE) no 1307/2013.
Article 11
Recettes découlant d’activités non agricoles
1. Aux fins de l’article 9, paragraphe 2, troisième alinéa, point a), du règlement (UE) no 1307/2013 et, le cas échéant, de l’article 13 du présent règlement, les recettes découlant d’activités agricoles correspondent aux recettes que l’agriculteur a tirées de son activité agricole au sens de l’article 4, paragraphe 1, point c), dudit règlement, exercée sur son exploitation, y compris le soutien de l’Union au titre du Fonds européen agricole de garantie (FEAGA) et du Fonds européen agricole pour le développement rural (Feader), ainsi que toute aide nationale accordée pour des activités agricoles, à l’exception des paiements directs nationaux complémentaires octroyés en vertu des articles 18 et 19 du règlement (UE) no 1307/2013.
Les recettes découlant de la transformation de produits agricoles, au sens de l’article 4, paragraphe 1, point d), du règlement (UE) no 1307/2013, de l’exploitation sont considérées comme des recettes découlant d’activités agricoles, à condition que l’agriculteur reste le propriétaire des produits transformés et que le résultat de cette transformation soit un autre produit agricole au sens de l’article 4, paragraphe 1, point d), du règlement (UE) no 1307/2013.
Toutes les autres recettes sont considérées comme des recettes découlant d’activités non agricoles.
2. Aux fins du paragraphe 1, on entend par «recettes» les recettes brutes avant déduction des coûts et impôts y afférents.
3. Le soutien de l’Union visé au paragraphe 1 est calculé:
a)
en Bulgarie et en Roumanie, pour l’année 2015, sur la base du montant correspondant fixé à l’annexe V, point A, du règlement (UE) no 1307/2013;
b)
en Croatie, pour chaque année visée à l’article 17 du règlement (UE) no 1307/2013, sur la base du montant fixé à l’annexe VI, point A, dudit règlement.
Article 12
Montant des paiements directs visé à l’article 9, paragraphes 2 et 4, du règlement (UE) no 1307/2013 et à l’article 13, paragraphe 2, du présent règlement
1. Le montant annuel des paiements directs à un agriculteur visé à l’article 9, paragraphe 2, troisième alinéa, point a), du règlement (UE) no 1307/2013 et, le cas échéant, à l’article 13, paragraphe 2, du présent règlement, correspond au montant total des paiements directs auxquels l’agriculteur concerné avait droit conformément au règlement (UE) no 1307/2013 pour l’année fiscale la plus récente pour laquelle celui-ci dispose d’éléments de preuves sur les recettes découlant de ses activités non agricoles. Ce montant est calculé sans tenir compte de l’application de l’article 63 et de l’article 91, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1306/2013.
Lorsque l’année fiscale la plus récente visée au premier alinéa est 2014 ou une année antérieure, le montant annuel des paiements directs correspond au montant total des paiements directs auxquels l’agriculteur avait droit conformément au règlement (CE) no 73/2009 avant application des réductions et exclusions prévues aux articles 21 et 23 dudit règlement.
2. Lorsqu’un agriculteur n’a pas introduit de demande d’aide pour des paiements directs conformément au règlement (UE) no 1307/2013 au cours de l’année fiscale la plus récente visée au paragraphe 1, premier alinéa, les États membres déterminent le montant total des paiements directs visé au paragraphe 1, premier alinéa, en multipliant le nombre d’hectares admissibles déclarés par l’agriculteur concerné au cours de l’année de présentation de la demande d’aide conformément à l’article 72, paragraphe 1, point a), du règlement (UE) no 1306/2013 par le paiement moyen national au titre du soutien direct par hectare pour l’année visée au paragraphe 1, premier alinéa.
Le paiement moyen national au titre du soutien direct par hectare visé au premier alinéa est déterminé en divisant le plafond national fixé à l’annexe II du règlement (UE) no 1307/2013 pour l’année concernée par le nombre total d’hectares admissibles déclarés dans l’État membre concerné pour ladite année conformément à l’article 72, paragraphe 1, point a), du règlement (UE) no 1306/2013.
Lorsque l’année visée au paragraphe 1, premier alinéa, est 2014 ou une année antérieure, le paiement moyen national au titre du soutien direct par hectare visé au premier alinéa du présent paragraphe est déterminé en divisant le plafond national fixé à l’annexe VIII du règlement (CE) no 73/2009 pour l’année concernée par le nombre total d’hectares admissibles déclarés dans l’État membre concerné pour ladite année conformément à l’article 19, paragraphe 1, point a), du règlement (CE) no 73/2009.
3. Le montant des paiements directs à un agriculteur visé à l’article 9, paragraphe 4, du règlement (UE) no 1307/2013 correspond au montant total des paiements directs auxquels l’agriculteur avait droit conformément au règlement (UE) no 1307/2013 pour l’année précédente, avant application de l’article 63 et de l’article 91, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1306/2013.
Lorsque l’année visée au premier alinéa est 2014, le montant des paiements directs correspond au montant total des paiements directs auxquels l’agriculteur avait droit pour l’année 2014 au titre du règlement (CE) no 73/2009, avant application des réductions et exclusions prévues aux articles 21 et 23 dudit règlement.
4. Lorsqu’un agriculteur n’a pas introduit de demande d’aide pour des paiements directs conformément au règlement (UE) no 1307/2013 pour l’année précédente visée au paragraphe 3, premier alinéa, les États membres déterminent le montant total des paiements directs visé au paragraphe 3, premier alinéa, en multipliant le nombre d’hectares admissibles déclarés par l’agriculteur concerné au cours de l’année de présentation de la demande d’aide conformément à l’article 72, paragraphe 1, point a), du règlement (UE) no 1306/2013 par le paiement moyen national au titre du soutien direct par hectare pour l’année précédente.
Le paiement moyen national au titre du soutien direct par hectare visé au premier alinéa est déterminé en divisant le plafond national fixé à l’annexe II du règlement (UE) no 1307/2013 pour l’année concernée par le nombre total d’hectares admissibles déclarés dans l’État membre concerné pour ladite année conformément à l’article 72, paragraphe 1, point a), du règlement (UE) no 1306/2013.
Lorsque l’année précédente visée au paragraphe 3, premier alinéa, est 2014, les États membres déterminent le montant annuel des paiements directs à l’agriculteur concerné en multipliant le nombre d’hectares admissibles déclarés par l’agriculteur concerné pour l’année 2015 conformément à l’article 72, paragraphe 1, point a), du règlement (UE) no 1306/2013 par le paiement moyen national au titre du soutien direct par hectare pour l’année 2014.
Le paiement moyen national au titre du soutien direct par hectare pour l’année 2014 est déterminé en divisant le plafond national pour l’année 2014 fixé à l’annexe VIII du règlement (CE) no 73/2009 par le nombre total d’hectares admissibles déclarés dans l’État membre concerné pour l’année 2014 conformément à l’article 19, paragraphe 1, point a), dudit règlement.
5. Le montant total des paiements directs visé aux paragraphes 1 et 2 est calculé:
a)
en Bulgarie et en Roumanie, pour l’année 2015, sur la base du montant correspondant fixé à l’annexe V, point A, du règlement (UE) no 1307/2013;
b)
en Croatie, pour chaque année visée à l’article 17 du règlement (UE) no 1307/2013, sur la base du montant fixé à l’annexe VI, point A, dudit règlement.
Article 13
Critères permettant de démontrer que les activités agricoles ne sont pas négligeables et que l’activité principale ou l’objet social est l’exercice d’une activité agricole
1. Aux fins de l’article 9, paragraphe 2, troisième alinéa, point b), du règlement (UE) no 1307/2013, les activités agricoles ne sont pas négligeables si le total des recettes découlant d’activités agricoles au sens de l’article 11 du présent règlement perçues au cours de l’année fiscale la plus récente pour laquelle il existe de telles preuves représentent au moins un tiers du total des recettes perçues au cours de l’année fiscale la plus récente pour laquelle il existe de telles preuves.
Les États membres peuvent décider de fixer le seuil applicable au total des recettes découlant d’activités agricoles à un niveau inférieur à un tiers, pour autant que ce seuil inférieur ne permette pas à des personnes physiques ou morales dont les activités agricoles sont marginales d’être considérées comme des agriculteurs actifs.
Par dérogation aux premier et deuxième alinéas, les États membres peuvent établir d’autres critères permettant à une entité d’apporter la preuve que ses activités agricoles ne sont pas négligeables au sens de l’article 9, paragraphe 2, troisième alinéa, point b), du règlement (UE) no 1307/2013.
2. Aux fins de l’article 9, paragraphe 3, point a), du règlement (UE) no 1307/2013, les États membres peuvent décider que les activités agricoles ne représentent qu’une part négligeable de l’ensemble des activités économiques d’une personne physique ou morale, ou d’un groupement de personnes physiques ou morales, en utilisant les méthodes suivantes:
a)
le montant annuel des paiements directs est inférieur à 5 % des recettes totales découlant de leurs activités non agricoles au sens de l’article 11 du présent règlement, au cours de l’année fiscale la plus récente pour laquelle ils disposent de telles preuves;
b)
le montant total des recettes découlant de leurs activités agricoles au sens de l’article 11 du présent règlement perçues cours de l’année fiscale la plus récente pour laquelle ils disposent de telles preuves est inférieur à un seuil à fixer par les États membres, qui ne dépasse pas un tiers du montant total des recettes perçues au cours de l’année fiscale la plus récente pour laquelle ils disposent de telles preuves.
Par dérogation au premier alinéa, les États membres peuvent établir d’autres critères selon lesquels les activités agricoles doivent être considérées comme négligeables au sens de l’article 9, paragraphe 3, point a), du règlement (UE) no 1307/2013.
3. Aux fins de l’article 9, paragraphe 2, troisième alinéa, point c), du règlement (UE) no 1307/2013, et, le cas échéant, de l’article 9, paragraphe 3, point b), dudit règlement, une activité agricole est considérée comme étant la principale activité ou l’objet social d’une personne morale si cette activité est inscrite en tant que telle dans le registre officiel du commerce ou dans tout document probant officiel équivalent d’un État membre. Dans le cas d’une personne physique, un document probant équivalent est exigé.
En l’absence de registres de ce type, les États membres utilisent des documents probants équivalents.
Par dérogation aux premier et deuxième alinéas, les États membres peuvent établir d’autres critères selon lesquels une activité agricole doit être considérée comme l’activité principale ou l’objet social d’une personne physique ou morale au sens de l’article 9, paragraphe 2, troisième alinéa, point c), et, le cas échéant, de l’article 9, paragraphe 3, point b), dudit règlement.
CHAPITRE 2
REGIME DE PAIEMENT DE BASE ET REGIME DE PAIEMENT UNIQUE A LA SURFACE
SECTION 1
Règles pour la mise en œuvre du régime de paiement de base prévu au titre III, chapitre 1, sections 1, 2, 3 et 5, du règlement (UE) no 1307/2013
Sous-section 1
Première attribution des droits au paiement
Article 14
Cas d’héritage, de changement de statut juridique ou de dénomination, de fusion et de scission
1. Lorsqu’un agriculteur reçoit tout ou partie de l’exploitation par voie d’héritage ou d’héritage anticipé, il est en droit de demander, en son nom, le nombre et la valeur des droits au paiement à attribuer à l’exploitation qu’il a reçue en tout ou partie, dans les mêmes conditions que l’agriculteur qui assumait initialement la gestion de l’exploitation.
En cas d’héritage anticipé révocable, les droits au paiement sont attribués uniquement à l’héritier désigné en tant que tel à la date visée à l’article 24, paragraphe 1, ou à l’article 39, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013.
2. Un changement de dénomination n’a pas d’incidence sur le nombre et la valeur des droits au paiement à attribuer.
Un changement de statut juridique n’a pas d’incidence sur le nombre et la valeur des droits au paiement à attribuer à condition que l’agriculteur qui détenait le contrôle de l’exploitation initiale en ce qui concerne la gestion, les bénéfices et les risques financiers, assume également la gestion de la nouvelle exploitation.
3. Une fusion ou une scission n’a pas d’incidence sur le nombre total et la valeur des droits au paiement à attribuer à l’exploitation ou aux exploitations.
Dans le cas d’une scission, lorsqu’un État membre applique l’article 24, paragraphe 4 ou 5, du règlement (UE) no 1307/2013, le nombre de droits au paiement à attribuer à chaque exploitation résultant de la scission est déterminé en multipliant le nombre d’hectares admissibles à la disposition de la nouvelle exploitation concernée par la réduction moyenne du nombre de droits qui aurait été appliquée à l’exploitation initiale conformément à l’article 24, paragraphe 4 ou 5, du règlement (UE) no 1307/2013.
Aux fins du présent paragraphe, on entend par:
a) «fusion»: la fusion de plusieurs agriculteurs distincts au sens de l’article 4, paragraphe 1, point a), du règlement (UE) no 1307/2013 en un nouvel agriculteur au sens dudit article, contrôlé, en ce qui concerne la gestion, les bénéfices et les risques financiers, par les agriculteurs qui assumaient initialement la gestion des exploitations ou par l’un d’entre eux;
b) «scission»: la scission d’un agriculteur au sens de l’article 4, paragraphe 1, point a), du règlement (UE) no 1307/2013 en:
i)
au moins deux nouveaux agriculteurs distincts au sens dudit article, dont au moins l’un d’entre eux reste contrôlé, en ce qui concerne la gestion, les bénéfices et les risques financiers, par au moins une des personnes physiques ou morales qui assumait initialement la gestion de l’exploitation; ou
ii)
l’agriculteur initial et au moins un nouvel agriculteur distinct au sens dudit article.
Article 15
Établissement des hectares admissibles aux fins de l’article 24, paragraphe 2, et de l’article 39, paragraphe 2, du règlement (UE) no 1307/2013
1. Pour établir le nombre de droits au paiement à attribuer en vertu de l’article 24, paragraphe 2, et de l’article 39, paragraphe 2, du règlement (UE) no 1307/2013 lorsque aucun cas de force majeure et aucune circonstance exceptionnelle ne sont reconnus, seuls les hectares admissibles qui sont déterminés en vertu de l’article 2, paragraphe 1, deuxième alinéa, point 23) a), du règlement délégué (UE) no 640/2014 sont pris en considération.
2. Lorsqu’un hectare admissible visé au paragraphe 1 fait l’objet d’une demande d’attribution de droits au paiement par plusieurs demandeurs, la décision concernant le bénéficiaire auquel les droits au paiement sont attribués est prise en fonction de qui dispose de la compétence décisionnelle en ce qui concerne les activités agricoles exercées sur cet hectare et de qui retire des bénéfices de ces activités et en assume les risques financiers.
Article 16
Limitation au titre de l’article 24, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1307/2013
1. Toute réduction en vertu de l’article 24, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1307/2013 n’excède pas 85 % du nombre des droits au paiement correspondant aux hectares admissibles consacrés aux prairies permanentes situées dans des régions caractérisées par des conditions climatiques difficiles.
2. Pour appliquer le coefficient de réduction prévu au paragraphe 1, les États membres peuvent, sur la base des contraintes naturelles visées à l’article 24, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1307/2013, établir une distinction entre les catégories de régions caractérisées par des conditions climatiques difficiles afin d’appliquer des coefficients de réduction différents à ces catégories.
Article 17
Détermination de la valeur des droits au paiement au titre des articles 26 et 40 du règlement (UE) no 1307/2013
1. Afin de déterminer les paiements directs ou la valeur des droits correspondants pour l’année 2014 visés à l’article 26 du règlement (UE) no 1307/2013, il est tenu compte uniquement des paiements ou de la valeur des droits en faveur des agriculteurs qui ont le droit de se voir octroyer des paiements directs conformément à l’article 9 et à l’article 24, paragraphe 9, du règlement (UE) no 1307/2013 au cours de l’année 2015.
Afin de déterminer les paiements directs correspondants pour l’année précédant la mise en œuvre du régime de paiement de base visés à l’article 40, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1307/2013, il est tenu compte uniquement des paiements en faveur des agriculteurs qui ont le droit de se voir octroyer des paiements directs conformément à l’article 9, du règlement (UE) no 1307/2013 au cours de la première année de mise en œuvre du régime de paiement de base.
2. Aux fins de l’article 26, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1307/2013, les règles suivantes s’appliquent:
a)
la référence à des mesures de soutien spécifiques prévues à l’article 68, paragraphe 1, points a), b) et c), du règlement (CE) no 73/2009 est sans préjudice de la possibilité pour les États membres de ne prendre en considération qu’une ou plusieurs mesures mises en œuvre au titre de ces mesures de soutien spécifiques;
b)
le soutien octroyé à un agriculteur pour l’année civile 2014 au titre d’un ou de plusieurs régimes de soutien visés à l’article 26, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1307/2013 est calculé sans tenir compte des réductions et exclusions prévues au titre II, chapitre 4, du règlement (CE) no 73/2009;
c)
les États membres peuvent, selon des critères objectifs et non discriminatoires, décider du niveau de soutien à prendre en considération pour un ou plusieurs des régimes énumérés à l’article 26, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1307/2013, appliqués par l’État membre concerné.
Lorsqu’ils appliquent les dispositions du présent paragraphe, les États membres ne portent pas atteinte à la nature découplée du soutien octroyé conformément à l’article 68, paragraphe 1, point c), et aux articles 126, 127 et 129 du règlement (CE) no 73/2009.
3. Aux fins de l’article 26, paragraphe 6, troisième alinéa, du règlement (UE) no 1307/2013, le soutien octroyé pour l’année civile 2014 en application des articles 72 bis et 125 bis du règlement (CE) no 73/2009 sont calculés sans tenir compte des réductions et exclusions prévues au titre II, chapitre 4, du règlement (CE) no 73/2009.
4. La référence, à l’article 26, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1307/2013, aux droits au paiement détenus par un agriculteur comprend également les droits au paiement donnés à bail par l’agriculteur à un autre agriculteur à la date d’introduction de sa demande pour 2014.
Article 18
Établissement définitif de la valeur et du nombre de droits au paiement
Lorsque les informations communiquées aux agriculteurs visées à l’article 25, paragraphe 10, ou à l’article 40, paragraphe 4, deuxième alinéa, du règlement (UE) no 1307/2013 sont fondées sur des données provisoires, la valeur et le nombre définitifs des droits au paiement sont établis et communiqués aux agriculteurs après réalisation de tous les contrôles nécessaires en vertu de l’article 74 du règlement (UE) no 1306/2013 et, en tout état de cause, au plus tard le 1er avril de l’année suivant la première année d’application du régime de paiement de base par l’État membre concerné.
Article 19
Établissement de la valeur des droits au paiement dans des situations difficiles
1. Si un ou plusieurs des paiements directs visés à l’article 26 ou à l’article 40, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1307/2013 concernant respectivement l’année 2014 ou l’année précédant la mise en œuvre du régime de paiement de base sont inférieurs aux montants correspondants au cours de l’année précédant les années concernées par un cas de force majeure ou des circonstances exceptionnelles, la valeur unitaire initiale est établie sur la base des montants perçus par cet agriculteur au cours de l’année précédant les années concernées par un cas de force majeure ou des circonstances exceptionnelles.
2. Les États membres peuvent décider de limiter l’application du paragraphe 1 aux cas dans lesquels les paiements directs concernant respectivement l’année 2014 ou l’année précédant la mise en œuvre du régime de paiement de base sont inférieurs à un certain pourcentage des montants correspondants au cours de l’année précédant les années concernées par un cas de force majeure ou des circonstances exceptionnelles. Ce pourcentage n’est pas inférieur à 85 %.
Article 20
Clause contractuelle privée en cas de vente
1. Les États membres peuvent décider qu’en cas de vente d’une exploitation ou d’une partie de celle-ci, les agriculteurs ont la possibilité, au moyen d’un contrat signé avant la date limite de demande d’attribution de droits au paiement fixée par la Commission sur la base de l’article 78, point b), du règlement (UE) no 1306/2013 de la Commission, de transférer, en même temps que l’exploitation ou une partie de celle-ci, les droits au paiement correspondants à attribuer. Dans ce cas, les droits au paiement sont attribués au vendeur et directement transférés à l’acquéreur, qui bénéficiera, le cas échéant, des paiements que le vendeur a reçus pour 2014 ou de la valeur des droits que celui-ci détenait en 2014 conformément à l’article 26 du règlement (UE) no 1307/2013, lesquels serviront de référence pour fixer la valeur unitaire initiale de ces droits au paiement.
Un transfert de ce type nécessite que le vendeur respecte les dispositions de l’article 24, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013 et que l’acheteur respecte les dispositions de l’article 9 dudit règlement.
Une vente de ce type n’est pas assimilée à un transfert sans terres au sens de l’article 34, paragraphe 4, du règlement (UE) no 1307/2013.
2. Le paragraphe 1 s’applique mutatis mutandis aux États membres qui appliquent les dispositions du titre III, chapitre 1, section 5, du règlement (UE) no 1307/2013.
Article 21
Clause contractuelle privée en cas de bail
1. Les États membres peuvent décider qu’en cas de bail d’une exploitation ou d’une partie de celle-ci, les agriculteurs ont la possibilité, au moyen d’un contrat signé avant la date visée à l’article 20, paragraphe 1, premier alinéa, de donner à bail, en même temps que l’exploitation ou une partie de celle-ci, les droits au paiement correspondants à attribuer. Dans ce cas, les droits au paiement sont attribués au bailleur et directement donnés à bail au preneur, qui bénéficiera, le cas échéant, des paiements que le bailleur a reçus pour 2014 ou de la valeur des droits que le bailleur détenait en 2014 conformément à l’article 26 du règlement (UE) no 1307/2013, lesquels serviront de référence pour fixer la valeur unitaire initiale de ces droits au paiement.
Un transfert de ce type nécessite que le bailleur respecte les dispositions de l’article 24, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013, que le preneur respecte les dispositions de l’article 9 dudit règlement et que le contrat de bail expire après la dernière date d’introduction d’une demande au titre du régime de paiement de base.
Un bail de ce type n’est pas assimilé à un transfert sans terres au sens de l’article 34, paragraphe 4, du règlement (UE) no 1307/2013.
2. Le paragraphe 1 s’applique mutatis mutandis aux États membres qui appliquent les dispositions du titre III, chapitre 1, section 5, du règlement (UE) no 1307/2013.
Article 22
Bénéficiaires en vertu de l’article 24, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013
Aux fins de l’article 24, paragraphe 1, troisième alinéa, point a) i), premier tiret, du règlement (UE) no 1307/2013, il faut entendre par «pommes de terre de conservation» et «plants de pommes de terre» les pommes de terre relevant du code NC 0701 autres que celles destinées à la fabrication de fécule de pomme de terre.
Sous-section 2
Activation et transfert des droits
Article 23
Calcul de la valeur des droits au paiement
1. Le montant des droits au paiement est calculé, dans un premier temps, avec une précision de trois décimales et est ensuite arrondi à la deuxième décimale supérieure ou inférieure la plus proche. Si le calcul donne un résultat où la troisième décimale est un 5, le montant est arrondi à la deuxième décimale supérieure.
2. Si un agriculteur transfère une fraction d’un droit, la valeur de cette fraction est calculée proportionnellement pour chaque année restante conformément à l’article 25 ou à l’article 40 du règlement (UE) no 1307/2013.
3. Les États membres peuvent modifier les droits au paiement en fusionnant les fractions de droits détenus par un agriculteur. La valeur des droits fusionnés est déterminée pour chaque année restante conformément à l’article 25 ou à l’article 40 du règlement (UE) no 1307/2013 en additionnant la valeur des fractions.
Article 24
Exigences applicables à l’activation des droits au paiement
1. Les droits au paiement ne peuvent être déclarés aux fins du paiement qu’une fois par an par l’agriculteur qui en est le détenteur (en propriété ou par bail) à la date limite d’introduction de la demande unique.
Toutefois, lorsqu’un agriculteur fait usage de la possibilité de modifier la demande unique conformément aux modalités définies par la Commission sur la base de l’article 78, point b), du règlement (UE) no 1306/2013, il peut également déclarer, en vue de leur paiement, les droits au paiement qu’il détient (en propriété ou par bail) à la date de sa notification des modifications à l’autorité compétente, à condition que les droits au paiement considérés ne soient pas déclarés, en vue de leur paiement, par un autre agriculteur pour la même année.
Lorsque l’agriculteur acquiert des droits au paiement par voie d’un transfert opéré par un autre agriculteur et que cet autre agriculteur a déjà déclaré ces droits au paiement en vue de leur paiement, la déclaration supplémentaire de ces derniers par le bénéficiaire du transfert n’est admissible que si le cédant a déjà informé l’autorité compétente du transfert conformément aux modalités définies par la Commission sur la base de l’article 34, paragraphe 5, du règlement (UE) no 1307/2013 et qu’il retire ces droits au paiement de sa propre demande unique, dans les délais fixés par la Commission sur la base de l’article 78, point b), du règlement (UE) no 1306/2013 aux fins de la modification de la demande unique.
2. Lorsqu’un agriculteur, après avoir déclaré les parcelles correspondant à l’ensemble de ses droits au paiement disponibles au titre de l’article 33, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013 qui sont exprimés en nombres entiers, possède encore une parcelle qui représente une fraction d’hectare, il peut déclarer un autre droit au paiement exprimé en nombre entier qui lui donne droit à un paiement calculé au prorata de la taille de la parcelle. Ce droit au paiement est considéré comme intégralement activé aux fins de l’article 31, paragraphe 1, point b), dudit règlement.
Article 25
Transfert de droits
1. Les droits au paiement peuvent être transférés à tout moment de l’année.
2. Lorsqu’un État membre exerce l’option prévue à l’article 34, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1307/2013, il définit les régions visées audit article au cours de la première année d’application de cette disposition et au plus tard un mois avant la date fixée par l’État membre en vertu de l’article 33, paragraphe 1, de ce règlement.
Sous-section 3
Réserve nationale ou réserves régionales
Article 26
Reversement à la réserve nationale ou régionale à la suite de prélèvements sur les transferts de droits au paiement
Lorsqu’un État membre exerce l’option prévue à l’article 34, paragraphe 4, du règlement (UE) no 1307/2013, il peut décider, selon des critères objectifs et de manière à assurer l’égalité de traitement entre agriculteurs et d’éviter des distorsions de marché et de concurrence, de reverser à la réserve nationale ou régionale jusqu’à 30 % de la valeur unitaire annuelle de chaque droit au paiement transféré sans les hectares admissibles correspondants au sens de l’article 32, paragraphe 2, du règlement (UE) no 1307/2013, ou le montant équivalent exprimé en nombre de droits au paiement.
Par dérogation au premier alinéa, les États membres peuvent prévoir de reverser un montant allant jusqu’à 50 % de la valeur unitaire annuelle de chaque droit au paiement ou le montant équivalent exprimé en nombre de droits au paiement visés au premier alinéa pendant les trois premières années d’application du régime de paiement de base.
Article 27
Application de la clause des gains exceptionnels
Aux fins de l’article 28 et de l’article 40, paragraphe 5, du règlement (UE) no 1307/2013, l’augmentation de la valeur des droits au paiement visée dans ces dispositions est déterminée en comparant la valeur des droits au paiement de l’agriculteur découlant de l’application, respectivement, de l’article 25, paragraphe 4, et de l’article 26 ou de l’article 40, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1307/2013, après la vente ou le bail visés respectivement à l’article 28 ou à l’article 40, paragraphe 5, dudit règlement, avec la valeur des droits au paiement que l’agriculteur aurait obtenus s’il n’y avait pas eu de vente ou de bail.
Article 28
Établissement des droits au paiement à partir de la réserve nationale ou régionale au titre de l’article 30, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1307/2013
1. Aux fins de l’article 30, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1307/2013, lorsqu’un jeune agriculteur ou un agriculteur qui commence à exercer une activité agricole introduit une demande de droits au paiement à partir de la réserve nationale ou régionale alors qu’il ne détient aucun droit au paiement (en propriété ou par bail), il reçoit un nombre de droits au paiement équivalent au nombre d’hectares admissibles qu’il possède (en propriété ou par bail) à la date limite d’introduction de sa demande pour l’attribution ou l’augmentation de la valeur des droits au paiement, fixée par la Commission sur la base de l’article 78, point b), du règlement (UE) no 1306/2013.
2. Lorsqu’un jeune agriculteur ou un agriculteur qui commence à exercer une activité agricole introduit une demande de droits au paiement à partir de la réserve nationale ou régionale alors qu’il détient déjà des droits au paiement (en propriété ou par bail), il reçoit un nombre de droits au paiement équivalent au nombre d’hectares admissibles qu’il possède (en propriété ou par bail) à la date limite d’introduction de la demande visée au paragraphe 1 et pour lesquels il ne détient aucun droit au paiement (en propriété ou par bail).
Lorsque la valeur des droits que l’agriculteur détient déjà (en propriété ou par bail) est inférieure à la valeur moyenne nationale ou régionale visée à l’article 30, paragraphe 8, deuxième alinéa, du règlement (UE) no 1307/2013, les valeurs unitaires annuelles de ces droits peuvent être augmentées jusqu’à la valeur moyenne nationale ou régionale comme prévu à l’article 30, paragraphe 10, dudit règlement.
Toutefois, dans les États membres qui appliquent l’augmentation visée à l’article 30, paragraphe 10, du règlement (UE) no 1307/2013 aux fins de l’article 30, paragraphe 7, dudit règlement, l’augmentation visée au deuxième alinéa du présent paragraphe est obligatoire dans l’État membre concerné. Le niveau de cette augmentation devrait correspondre au niveau d’augmentation le plus élevé appliqué aux fins de l’article 30, paragraphe 7, du règlement (UE) no 1307/2013.
3. Dans les États membres qui appliquent l’article 24, paragraphe 6 ou paragraphe 7, du règlement (UE) no 1307/2013, les limitations relatives à l’attribution des droits au paiement prévues dans ces dispositions peuvent être appliquées mutatis mutandis pour l’attribution des droits au paiement en vertu de l’article 30, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1307/2013.
Toutefois, dans les cas où, du fait de l’application d’une ou plusieurs limitations visées au premier alinéa, le nombre total des droits au paiement que l’agriculteur détient déjà et qui doivent lui être nouvellement attribués à partir de la réserve se situe, pendant l’année où cet agriculteur demande l’attribution de droits au paiement à partir de la réserve, à un niveau inférieur à un pourcentage fixe de ses hectares admissibles, les États membres peuvent décider que cet agriculteur se voit attribuer un nombre supplémentaire de droits au paiement correspondant à une part du nombre total de ses hectares admissibles déclarés dans sa demande pour l’année en question conformément à l’article 72, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1306/2013.
Le pourcentage fixe visé au deuxième alinéa du présent article est calculé selon la méthode visée à l’article 31, paragraphe 2, deuxième alinéa, du présent règlement.
La part du nombre total d’hectares admissibles de l’agriculteur visée au deuxième alinéa du présent paragraphe est égale à la moitié de la différence, en points de pourcentage, entre le pourcentage fixe visé au troisième alinéa du présent paragraphe et la part des droits au paiement détenus par l’agriculteur sur la base de ses hectares admissibles déclarés conformément à l’article 72, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1306/2013 dans sa demande pour l’année visée au deuxième alinéa du présent paragraphe. Aux fins du présent alinéa, on entend par «droits au paiement détenus par l’agriculteur» les droits au paiement déjà détenus par l’agriculteur et qui doivent être nouvellement attribués à partir de la réserve.
Lors du calcul du nombre d’hectares admissibles visé aux deuxième, troisième et quatrième alinéas du présent paragraphe, les États membres peuvent décider de ne pas inclure les surfaces occupées par des cultures permanentes ou par des prairies permanentes situées dans des zones caractérisées par des conditions climatiques difficiles, visées à l’article 24, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1307/2013, ou les surfaces considérées comme prairies permanentes conformément à l’article 4, paragraphe 2, deuxième alinéa, du règlement (UE) no 1307/2013.
Les États membres qui font usage de la possibilité prévue à l’article 23 du règlement (UE) no 1307/2013 d’appliquer le régime de paiement de base au niveau régional peuvent fonder la méthode de calcul visée au deuxième alinéa du présent paragraphe sur le nombre total attribué/déclaré en 2015 dans la région concernée.
Aux fins du calcul du seuil au deuxième alinéa, les terres acquises ou prises à bail par un agriculteur après le 19 octobre 2011 ne sont pas prises en considération.
4. Aux fins du présent article, sont considérés comme agriculteurs qui commencent à exercer une activité agricole uniquement ceux qui ont commencé à exercer une activité agricole durant l’année civile 2013 ou toute année ultérieure et qui introduisent une demande pour bénéficier du paiement de base, au plus tard deux ans après la fin de l’année civile au cours de laquelle ils ont commencé à exercer une activité agricole.
Article 29
Établissement des droits au paiement à partir de la réserve nationale ou régionale au titre de l’article 30, paragraphe 7, du règlement (UE) no 1307/2013
1. Aux fins de l’article 30, paragraphe 7, du règlement (UE) no 1307/2013, lorsque de nouveaux droits au paiement sont attribués conformément à l’article 30, paragraphe 10, dudit règlement, ils sont attribués selon les conditions établies au présent article et conformément aux critères objectifs définis par l’État membre concerné.
2. Lorsqu’un agriculteur qui ne détient aucun droit au paiement (en propriété ou par bail) est en droit, conformément à l’article 30, paragraphe 7, du règlement (UE) no 1307/2013, de recevoir des droits au paiement à partir de la réserve nationale ou régionale et qu’il introduit une demande en ce sens, il reçoit un nombre de droits au paiement à concurrence du nombre d’hectares admissibles qu’il possède (en propriété ou par bail) à la date limite d’introduction de sa demande visée à l’article 28, paragraphe 1.
3. Lorsqu’un agriculteur qui détient des droits au paiement (en propriété ou par bail) est en droit, conformément à l’article 30, paragraphe 7, du règlement (UE) no 1307/2013, de recevoir des droits au paiement à partir de la réserve nationale ou régionale et qu’il introduit une demande en ce sens, il reçoit un nombre de droits au paiement à concurrence du nombre d’hectares admissibles qu’il possède (en propriété ou par bail) à la date limite d’introduction de sa demande visée à l’article 28, paragraphe 1 et pour lesquels il ne détient aucun droit au paiement (en propriété ou par bail).
Lorsque la valeur des droits que l’agriculteur détient déjà (en propriété ou par bail) est inférieure à la valeur moyenne nationale ou régionale visée à l’article 30, paragraphe 8, deuxième alinéa, du règlement (UE) no 1307/2013, les valeurs unitaires annuelles de ces droits peuvent être augmentées jusqu’à la valeur moyenne nationale ou régionale comme prévu à l’article 30, paragraphe 10, dudit règlement.
4. Aux fins du paragraphe 1, les États membres ne définissent pas de critères relatifs à la production ou à d’autres données spécifiques au secteur pour la période postérieure à la date fixée par l’État membre conformément à l’article 11, paragraphe 2, du règlement (CE) no 1122/2009 pour l’année de demande 2013.
Article 30
Autres règles relatives à l’établissement des droits au paiement à partir de la réserve nationale ou régionale
1. Lors de l’augmentation des valeurs unitaires annuelles des droits au paiement visée à l’article 30, paragraphe 10, du règlement (UE) no 1307/2013, les États membres augmentent la valeur unitaire des droits que l’agriculteur détient déjà (en propriété ou par bail) à la date de la demande d’attribution de droits à partir de la réserve nationale ou régionale selon des critères objectifs et de manière à assurer l’égalité de traitement entre agriculteurs et à éviter des distorsions de marché et de concurrence.
2. Aux fins du paragraphe 1, les États membres ne définissent pas de critères relatifs à la production ou à d’autres données spécifiques au secteur pour la période postérieure à la date fixée par l’État membre conformément à l’article 11, paragraphe 2, du règlement (CE) no 1122/2009 pour l’année de demande 2013.
Article 31
Situations difficiles
1. Lorsqu’un agriculteur, à la suite d’un cas de force majeure ou de circonstances exceptionnelles, a été empêché d’introduire une demande d’attribution de droits au paiement conformément à l’article 24, paragraphe 1, ou à l’article 39, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013 et introduit une demande de droits au paiement à partir de la réserve nationale ou régionale, il se voit attribuer des droits au paiement en vertu de l’article 30, paragraphe 7, point c), dudit règlement. Les États membres établissent les valeurs unitaires annuelles des droits au paiement à attribuer conformément à, respectivement, l’article 25 ou l’article 40, du règlement (UE) no 1307/2013 et aux décisions prises par l’État membre en ce qui concerne les options prévues dans ces articles.
2. Dans les cas où, du fait de l’application d’une ou plusieurs limitations de l’attribution des droits au paiement énoncées à l’article 24, paragraphes 3 à 7, du règlement (UE) no 1307/2013, le nombre des droits au paiement attribués à un agriculteur est inférieur à un pourcentage fixe de ses hectares admissibles, et où cet agriculteur demande des droits au paiement à partir de la réserve nationale ou régionale, les États membres peuvent décider que cet agriculteur est considéré comme se trouvant dans une situation de «désavantage spécifique» au sens de l’article 30, paragraphe 7, point b), dudit règlement. Dans ce cas, cet agriculteur se voit attribuer un nombre de droits au paiement conformément à l’article 30, paragraphe 7, point b), du règlement (UE) no 1307/2013 correspondant à une part du nombre total de ses hectares admissibles déclarés dans sa demande pour 2015 conformément à l’article 72, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1306/2013.
Le pourcentage fixe visé au premier alinéa est égal au nombre total de droits au paiement attribués dans l’État membre en 2015 après l’application des limitations prévues à l’article 24, paragraphes 3 à 7, du règlement (UE) no 1307/2013, divisé par le nombre total d’hectares admissibles déclarés dans l’État membre en 2015 conformément à l’article 72, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1306/2013.
La part du nombre total d’hectares admissibles de l’agriculteur visée au premier alinéa est égale à la moitié de la différence, en points de pourcentage, entre le pourcentage fixe visé aux premier et deuxième alinéas et la part des droits au paiement détenus par l’agriculteur sur la base de ses hectares admissibles déclarés en 2015 conformément à l’article 72, paragraphe 1, point a), du règlement (UE) no 1306/2013.
Lors du calcul du nombre d’hectares admissibles visé aux premier, deuxième et troisième alinéas du présent paragraphe, les États membres peuvent décider de ne pas inclure les surfaces occupées par des cultures permanentes ou par des prairies permanentes situées dans des zones caractérisées par des conditions climatiques difficiles, visées à l’article 24, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1307/2013 ou les surfaces considérées comme prairies permanentes, conformément à l’article 4, paragraphe 2, deuxième alinéa, dudit règlement.
Les États membres qui font usage de la possibilité prévue à l’article 23 du règlement (UE) no 1307/2013 d’appliquer le régime de paiement de base au niveau régional peuvent fonder la méthode de calcul visée au deuxième alinéa du présent paragraphe sur le nombre total attribué/déclaré en 2015 dans la région concernée.
Aux fins du calcul du seuil au premier alinéa, les terres acquises ou prises à bail par un agriculteur après le 19 octobre 2011 ne sont pas prises en considération.
Sous-section 4
États membres appliquant l’article 21, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1307/2013
Article 32
Mise en œuvre dans les États membres appliquant l’article 21, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1307/2013
Sauf dispositions contraires de la présente sous-section, les dispositions de la présente section s’appliquent aux États membres appliquant l’article 21, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1307/2013.
Article 33
Application de l’article 21, paragraphe 4, du règlement (UE) no 1307/2013
Afin de déterminer les droits au paiement qui expirent conformément à l’article 21, paragraphe 4, du règlement (UE) no 1307/2013, la priorité est donnée aux droits au paiement présentant la valeur la plus faible.
Lorsque les droits au paiement ont une valeur identique, le nombre de droits au paiement détenus en propriété et le nombre de droits au paiement détenus par bail sont réduits dans la même proportion.
Les États membres peuvent décider d’appliquer les premier et deuxième alinéas au niveau régional.
Article 34
Détermination de la valeur des droits au paiement au titre de l’article 26 du règlement (UE) no 1307/2013 pour les États membres appliquant l’article 21, paragraphe 3, dudit règlement
Afin de déterminer la valeur unitaire initiale des droits au paiement, les États membres qui appliquent l’article 21, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1307/2013 peuvent ajuster le montant des paiements pour 2014 visés à l’article 26, paragraphe 5, dudit règlement, en déduisant, avant application des réductions et exclusions, le montant provenant des droits au paiement qui ont expiré conformément à l’article 21, paragraphe 4, du règlement (UE) no 1307/2013.
SECTION 2
Régime de paiement unique à la surface
Article 35
Hectares admissibles dans les États membres appliquant le régime de paiement unique à la surface
Aux fins du régime de paiement unique à la surface prévu au titre III, chapitre 1, section 4, du règlement (UE) no 1307/2013, y compris toute référence dans le règlement (UE) no 1307/2013 aux hectares admissibles déclarés aux fins dudit régime, seuls les hectares admissibles qui sont déterminés au sens de l’article 2, paragraphe 1, point 23) a), du règlement délégué (UE) no 640/2014 sont pris en considération.
Article 36
Application de l’article 36, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1307/2013
1. Afin de différencier le paiement unique à la surface prévu à l’article 36, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1307/2013, les règles suivantes s’appliquent:
a)
la référence aux mesures de soutien spécifiques prévues à l’article 68, paragraphe 1, points a), b) et c), du règlement (CE) no 73/2009 est sans préjudice de la possibilité pour les États membres de ne prendre en considération qu’une ou plusieurs mesures mises en œuvre au titre de ces mesures de soutien spécifiques;
b)
les États membres peuvent, selon des critères objectifs et non discriminatoires, décider du niveau de soutien à prendre en considération pour un ou plusieurs des régimes appliqués par l’État membre concerné conformément à l’article 36, paragraphe 3, deuxième alinéa, du règlement (UE) no 1307/2013 et, le cas échéant, au troisième alinéa de cette disposition. Toutefois, lorsqu’il est tenu compte du soutien octroyé au titre du régime concerné en 2014, le montant utilisé pour différencier le paiement unique à la surface ne peut être plus élevé que le montant correspondant octroyé à un agriculteur individuel au titre d’un tel régime en 2014;
c)
lorsqu’il est tenu compte du soutien octroyé au titre de l’article 68, paragraphe 1, point c), et des articles 126, 127 et 129, du règlement (CE) no 73/2009, cette différentiation ne porte pas atteinte à la nature découplée de ces régimes.
Cette différenciation est à la disposition des agriculteurs qui ont reçu en 2014 le soutien visé à l’article 36, paragraphe 3, deuxième, troisième ou quatrième alinéa du règlement (UE) no 1307/2013. Le montant par hectare est déterminé chaque année en divisant le montant pris en considération pour différencier le paiement unique à la surface disponible pour un agriculteur individuel par le nombre d’hectares admissibles déclarés par l’agriculteur conformément à l’article 72, paragraphe 1, premier alinéa, point a), du règlement (UE) no 1306/2013.
2. Si le montant du soutien octroyé au titre d’un ou de plusieurs des régimes de soutien visés à l’article 36, paragraphe 3, deuxième alinéa, du règlement (UE) no 1307/2013 pour l’année 2014 est inférieur au montant ou aux montants correspondants au cours de l’année précédant les années concernées par un cas de force majeure ou des circonstances exceptionnelles, l’État membre tient compte du soutien accordé au titre des régimes de soutien concernés au cours de l’année précédant les années concernées par un cas de force majeure ou des circonstances exceptionnelles.
Les États membres peuvent décider de limiter l’application du premier alinéa aux cas dans lesquels les paiements directs concernant l’année 2014 sont inférieurs à un certain pourcentage des montants correspondants au cours de l’année précédant les années concernées par un cas de force majeure ou des circonstances exceptionnelles. Ce pourcentage n’est pas inférieur à 85 %.
3. Les États membres peuvent décider qu’en cas d’héritage ou d’héritage anticipé, la différenciation du paiement unique à la surface soit à la disposition de l’agriculteur qui a hérité de l’exploitation, à condition que celui-ci soit admissible au régime de paiement unique à la surface.
Article 37
Production de chanvre dans le cadre du régime de paiement unique à la surface
L’article 9 s’applique mutatis mutandis en ce qui concerne le régime de paiement unique à la surface.
CHAPITRE 3
ÉCOLOGISATION
SECTION 1
Équivalence
Article 38
Exigences applicables aux régimes nationaux ou régionaux de certification
1. Les États membres qui décident de mettre en œuvre les pratiques équivalentes visées à l’article 43, paragraphe 3, point b), du règlement (UE) no 1307/2013 désignent une ou plusieurs autorités de certification publiques ou privées certifiant que l’agriculteur recourt sur son exploitation à des pratiques conformes à l’article 43, paragraphe 3, dudit règlement.
2. Les autorités de certification publiques ou privées remplissent les conditions suivantes:
a)
elles possèdent l’expertise, l’équipement et les infrastructures nécessaires pour s’acquitter des tâches de certification.
b)
elles disposent d’un personnel qualifié et expérimenté en nombre suffisant;
c)
elles sont impartiales et n’ont aucun conflit d’intérêts en ce qui concerne l’exercice des tâches de certification.
Les autorités de certification privées sont accréditées conformément à la norme EN ISO/IEC 17021 (Exigences pour les organismes procédant à l’audit et à la certification des systèmes de management) ou à la norme EN ISO/IEC 17065 (Évaluation de la conformité - exigences pour les organismes certifiant les produits, les procédés et les services) dans le secteur de la production agricole. Conformément au règlement (CE) no 765/2008 du Parlement européen et du Conseil (21), les activités d’accréditation ne sont exercées que par l’organisme national d’accréditation unique désigné dans chaque État membre.
3. L’autorité de certification publique ou privée cesse d’être l’autorité désignée lorsqu’elle ne remplit plus les conditions définies au paragraphe 2 pour sa désignation.
Article 39
Calcul du montant visé à l’article 28, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1305/2013
1. En ce qui ce concerne les agriculteurs qui décident d’observer les pratiques visées à l’annexe IX, section I, points 3 et 4, et section III, point 7, du règlement (UE) no 1307/2013 et toute autre pratique équivalente ajoutée à cette annexe qui nécessite un calcul spécifique pour éviter un double financement, telles que les pratiques équivalentes en application de l’article 43, paragraphe 3, point a), dudit règlement, les États membres déduisent du montant de soutien à l’hectare calculé conformément à l’article 28, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1305/2013 un montant correspondant à un tiers du paiement moyen par hectare versé en faveur de l’écologisation dans l’État membre ou la région concernés pour chaque pratique en faveur de l’écologisation à laquelle la pratique en question est équivalente.
Le paiement moyen par hectare versé en faveur de l’écologisation dans l’État membre ou la région concernés est calculé sur la base du pourcentage visé à l’article 47, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013 de la moyenne des plafonds nationaux pour les années 2015 à 2019 fixés à l’annexe II dudit règlement et du nombre d’hectares admissibles déclarés en 2015 conformément à l’article 33 ou à l’article 36 du règlement (UE) no 1307/2013. Les États membres qui décident de mettre en œuvre dès 2015 les pratiques visées au premier alinéa du présent paragraphe peuvent estimer le nombre d’hectares admissibles déclarés en 2015 sur la base des déclarations effectuées en 2014 conformément à l’article 34, paragraphe 2, du règlement (CE) no 73/2009.
2. Par dérogation au paragraphe 1, les États membres qui décident d’appliquer l’article 43, paragraphe 9, troisième alinéa, du règlement (UE) no 1307/2013 peuvent décider d’appliquer la déduction visée au paragraphe 1 du présent article sur une base individuelle à hauteur d’un montant correspondant à un tiers du paiement moyen en faveur de l’écologisation versé à l’agriculteur concerné.
Le paiement moyen en faveur de l’écologisation versé à l’agriculteur est calculé à partir de la moyenne du paiement individuel calculée conformément à l’article 43, paragraphe 9, troisième et quatrième alinéas, du règlement (UE) no 1307/2013 pour les années 2015 à 2019 et du nombre d’hectares admissibles déclarés par l’agriculteur conformément à l’article 33 dudit règlement en 2015.
SECTION 2
Diversification des cultures
Article 40
Calcul des pourcentages des différentes cultures pour la diversification des cultures
1. Aux fins du calcul des pourcentages des différentes cultures prévu à l’article 44, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013, la période à prendre en considération est la partie la plus importante de la période de culture, compte tenu des méthodes traditionnelles de culture dans le contexte national.
Les États membres informent en temps voulu les agriculteurs de la période prise en considération. Sur le total des terres arables de l’exploitation, chaque hectare n’est comptabilisé qu’une seule fois par année de demande aux fins du calcul des pourcentages des différentes cultures.
2. Pour le calcul des pourcentages des différentes cultures, la superficie couverte par une culture peut inclure des particularités topographiques qui font partie de la superficie admissible conformément à l’article 9 du règlement délégué (UE) no 640/2014.
3. Sur une superficie où la polyculture est pratiquée en cultivant simultanément deux ou plusieurs cultures en lignes distinctes, chaque culture est comptée comme culture distincte lorsqu’elle couvre au moins 25 % de cette superficie. La superficie couverte par les cultures distinctes est calculée en divisant la superficie couverte par la polyculture par le nombre de cultures couvrant au moins 25 % de cette superficie, indépendamment du pourcentage réel d’une culture sur cette superficie.
Sur les superficies où la polyculture est pratiquée en cultivant une culture principale et une autre culture, la superficie est réputée couverte uniquement par la culture principale.
Les superficies sur lesquelles est semé un mélange de semences sont considérées, indépendamment de la composition du mélange, comme recouvertes d’une seule culture. Sans préjudice de l’article 44, paragraphe 4, point d), du règlement (UE) no 1307/2013, cette culture unique est appelée «culture associée». Lorsqu’il peut être établi que les espèces comprises dans les différents mélanges de semences diffèrent de l’un à l’autre, les États membres peuvent reconnaître ces différents mélanges de semences comme des cultures uniques distinctes, pour autant que les différents mélanges de semences ne soient pas utilisés pour la culture visée à l’article 44, paragraphe 4, point d), du règlement (UE) no 1307/2013.
SECTION 3
Prairies permanentes
Article 41
Cadre pour la désignation d’autres surfaces de prairies permanentes sensibles d’un point de vue environnemental ne relevant pas des zones Natura 2000
Les surfaces de prairies permanentes sensibles d’un point de vue environnemental situées hors des zones couvertes par la directive 92/43/CEE ou la directive 2009/147/CE visées à l’article 45, paragraphe 1, deuxième alinéa, du règlement (UE) no 1307/2013 sont désignées sur la base de l’un ou de plusieurs des critères suivants:
a)
elles couvrent des sols organiques présentant un pourcentage élevé de carbone organique, comme les tourbières ou les zones humides;
b)
elles abritent des habitats répertoriés à l’annexe I de la directive 92/43/CEE ou protégés par la législation nationale;
c)
elles abritent des espèces végétales répertoriées à l’annexe II de la directive 92/43/CEE ou protégées par la législation nationale;
d)
elles revêtent une importance considérable pour les espèces d’oiseaux sauvages énumérées à l’annexe I de la directive 2009/147/CE;
e)
elles revêtent une importance considérable pour les espèces animales sauvages protégées en vertu de la directive 92/43/CEE ou protégées par la législation nationale;
f)
elles couvrent des prairies permanentes à grande valeur naturelle telles que définies par des critères objectifs que devra fixer l’État membre;
g)
elles couvrent des sols présentant un risque élevé d’érosion;
h)
elles sont situées dans une zone désignée comme sensible dans les plans de gestion de district hydrographique en vertu de la directive 2000/60/CE.
Les États membres peuvent décider, chaque année, d’ajouter de nouvelles surfaces et en informent les agriculteurs concernés en temps utile.
Article 42
Reconversion en cas de non-respect de l’obligation relative aux surfaces de prairies permanentes sensibles d’un point de vue environnemental
Sans préjudice de la directive 2004/35/CE du Parlement européen et du Conseil (22), lorsqu’un agriculteur a converti ou labouré des prairies permanentes concernées par l’obligation visée à l’article 45, paragraphe 1, troisième alinéa, du règlement (UE) no 1307/2013, l’État membre concerné prévoit l’obligation de reconvertir la surface en prairies permanentes et peut, au cas par cas, donner des instructions précises, que doit respecter l’agriculteur concerné, sur la manière de remédier aux dommages causés à l’environnement en vue de rétablir le caractère sensible d’un point de vue environnemental.
L’agriculteur est informé, dans les meilleurs délais après constatation du non-respect des dispositions, de l’obligation de se reconvertir et de la date à laquelle il devra s’être acquitté de cette obligation. Cette date ne doit pas être postérieure à la date de dépôt de la demande unique pour l’année suivante, ou dans le cas de la Suède et de la Finlande, au 30 juin de l’année suivante.
Par dérogation à l’article 4, paragraphe 1, point h), du règlement (UE) no 1307/2013, les terres reconverties sont considérées comme prairies permanentes à compter du premier jour de la reconversion et sont soumises à l’obligation visée à l’article 45, paragraphe 1, troisième alinéa, du règlement (UE) no 1307/2013.
Article 43
Calcul du ratio de prairies permanentes
1. Les surfaces déclarées par les agriculteurs relevant du régime des petits agriculteurs visé au titre V du règlement (UE) no 1307/2013, ainsi que les unités d’une exploitation affectées à la production biologique conformément à l’article 11 du règlement (CE) no 834/2007 (23) ne sont pas comprises dans le ratio des prairies permanentes par rapport à la surface agricole totale ni dans le ratio de référence visé à l’article 45, paragraphe 2, du règlement (UE) no 1307/2013.
2. Les surfaces déclarées par les agriculteurs en 2012 comme pâturages permanents et qui ont été affectées à d’autres utilisations peuvent être déduites du calcul des surfaces de prairies permanentes conformément à l’article 45, paragraphe 2, deuxième alinéa, point a), du règlement (UE) no 1307/2013 dans la limite du nombre d’hectares de prairies ou de pâturages permanents que les agriculteurs ont mis en place après 2012 et déclarés en 2015, au niveau national, régional, sous-régional ou au niveau de l’exploitation, à condition que les règles existantes sur le maintien des pâturages permanents figurant à l’article 6, paragraphe 2, du règlement (CE) no 73/2009 et à l’article 93, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1306/2013 aient été respectées.
Lors du calcul du nombre d’hectares de pâturages permanents ou de prairies permanentes mis en place après 2012 visé au premier alinéa, seuls les hectares de pâturages permanents ou de prairies permanentes sur une surface agricole déclarée en 2012, 2013 ou 2014, conformément à l’article 34, paragraphe 2, du règlement (CE) no 73/2009 doivent être pris en considération.
3. Les États membres adaptent le ratio de référence s’ils estiment qu’en particulier une modification de la superficie consacrée à la production biologique ou un changement dans la population des participants au régime des petits agriculteurs ont des effets significatifs sur l’évolution du ratio. Dans ce cas, les États membres informent la Commission sans délai de l’adaptation effectuée et de la justification de cette adaptation.
Article 44
Maintien du ratio de prairies permanentes
1. Les États membres peuvent imposer aux agriculteurs l’obligation individuelle de ne pas convertir des surfaces de pâturages permanents sans autorisation individuelle préalable. Les agriculteurs doivent être informés de cette obligation dans les meilleurs délais et, en tout état de cause, avant le 15 novembre de l’année au cours de laquelle l’État membre concerné prend cette décision. Cette obligation ne s’applique qu’aux agriculteurs soumis aux obligations visées au titre III, chapitre 3, du règlement (UE) no 1307/2013 en ce qui concerne des superficies de prairies permanentes qui ne relèvent pas de l’article 45, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013.
La délivrance d’une autorisation peut dépendre de l’application de critères objectifs et non discriminatoires, y compris de critères environnementaux. Si l’autorisation visée au premier alinéa est subordonnée à la condition qu’une autre superficie du même nombre d’hectares doit être établie comme prairie permanente, cette superficie, par dérogation à l’article 4, paragraphe 1, point h), du règlement (UE) no 1307/2013, doit être considérée comme prairie permanente à compter du premier jour de la conversion. Ces superficies sont consacrées à la production d’herbe et d’autres plantes fourragères herbacées, pendant au moins cinq années consécutives à compter de la date de conversion, ou, si l’État membre le décide, lorsque les agriculteurs convertissent des superficies déjà consacrées à la production d’herbe et d’autres plantes fourragères herbacées en prairies permanentes, le nombre d’années restantes nécessaires pour atteindre les cinq années consécutives.
2. Lorsqu’il est établi que le ratio visé à l’article 45, paragraphe 2, premier alinéa, du règlement (UE) no 1307/2013 a diminué de plus de 5 % par rapport au ratio de référence visé audit article, l’État membre concerné prévoit l’obligation de reconvertir des surfaces en surfaces de prairies permanentes et des règles visant à éviter une nouvelle conversion de surfaces de prairies permanentes.
Les États membres choisissent, parmi les agriculteurs qui remplissent les conditions suivantes, ceux qui sont soumis à l’obligation de reconversion:
a)
agriculteurs qui sont soumis aux obligations visées au titre III, chapitre 3, du règlement (UE) no 1307/2013 concernant les surfaces de prairies permanentes qui ne sont pas soumises aux dispositions de l’article 45, paragraphe 1, dudit règlement; et qui
b)
sur la base des demandes présentées conformément à l’article 72 du règlement (UE) no 1306/2013 ou de l’article 19 du règlement (CE) no 73/2009 au cours des deux années civiles précédentes, ou en 2015 au cours des trois dernières années civiles, ont à leur disposition des surfaces agricoles qui ont été converties à partir de surfaces de prairies permanentes ou de terres consacrées aux pâturages permanents en surfaces affectées à d’autres utilisations.
Lorsque les périodes visées au point b) du deuxième alinéa comprennent des années civiles antérieures à 2015, l’obligation de reconversion s’applique également aux superficies qui ont été affectées à d’autres utilisations que des pâturages permanents qui étaient soumis à l’obligation visée à l’article 6, paragraphe 2, du règlement (CE) no 73/2009 ou à l’article 93, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1306/2013.
Lorsqu’ils choisissent les agriculteurs qui devront reconvertir des terres en surfaces de prairies permanentes, les États membres imposent l’obligation en premier lieu aux agriculteurs qui disposent d’une superficie qui a été convertie à partir de prairies permanentes ou de pâturages permanents en une superficie consacrée à d’autres utilisations en violation de l’obligation d’obtenir, le cas échéant, une autorisation visée au présent article, paragraphe 1, ou à l’article 4, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1122/2009. Ces agriculteurs reconvertissent l’ensemble de la superficie convertie.
3. Si l’application du paragraphe 2, quatrième alinéa, n’entraîne pas d’augmentation du ratio visé à l’article 45, paragraphe 2, premier alinéa, du règlement (UE) no 1307/2013 supérieure au seuil de 5 %, les États membres imposent aux agriculteurs qui ont à leur disposition une superficie qui a été convertie à partir de prairies permanentes ou de terres consacrées aux pâturages permanents en une superficie consacrée à d’autres utilisations au cours des périodes visées au paragraphe 2, deuxième alinéa, point b), du présent article, de reconvertir un pourcentage de cette superficie convertie en surfaces de prairies permanentes ou de créer une autre superficie correspondant à ce pourcentage comme surface de prairies permanentes. Ce pourcentage est calculé sur la base de la superficie convertie par l’exploitant au cours des périodes visées au présent article, paragraphe 2, deuxième alinéa, point b), et de la superficie nécessaire pour que le ratio visé à l’article 45, paragraphe 2, du règlement (UE) no 1307/2013 dépasse le seuil de 5 %.
Les États membres peuvent, aux fins du calcul du pourcentage visé au premier alinéa, exclure de la superficie convertie par l’agriculteur les superficies devenues des prairies permanentes après le 31 décembre 2015, à condition d’effectuer des contrôles croisés administratifs des prairies permanentes déclarées annuellement dans la demande d’aide géospatiale au moyen d’une intersection spatiale avec la surface déclarée comme pâturages permanents en 2015 enregistrée dans le système d’identification des parcelles agricoles et que ces zones de prairies permanentes n’aient pas été mises en place à la suite de l’obligation faite de reconvertir ou de créer une surface de prairies permanentes conformément au paragraphe 2 ou au présent paragraphe. Toutefois, lorsque cette exclusion ne permet pas de faire en sorte que le ratio visé à l’article 45, paragraphe 2, premier alinéa, du règlement (UE) no 1307/2013 dépasse le seuil de 5 %, les États membres n’excluent pas ces surfaces.
Les surfaces de prairies permanentes ou les terres consacrées aux pâturages permanents que les agriculteurs ont créées dans le cadre d’engagements conformément au règlement (CE) no 1698/2005 (24) du Conseil et au règlement (UE) no 1305/2013 du Conseil ne sont pas prises en considération dans les superficies converties par les agriculteurs pour le calcul du pourcentage visé au premier alinéa.
Les agriculteurs doivent être informés des obligations individuelles de reconversion et des règles destinées à éviter une nouvelle conversion de prairies permanentes, dans les meilleurs délais et, en tout état de cause, avant le 31 décembre de l’année au cours de laquelle la baisse supérieure à 5 % est établie. Cette obligation de reconversion doit être respectée avant la date de dépôt de la demande unique pour l’année suivante, ou dans le cas de la Suède et de la Finlande, au 30 juin de l’année suivante.
Par dérogation à l’article 4, paragraphe 1, point h), du règlement (UE) no 1307/2013, les superficies reconverties en prairies permanentes ou créées en tant que telles sont considérées comme des prairies permanentes à compter du premier jour de la reconversion ou de la création. Ces superficies sont consacrées à la production d’herbe et d’autres plantes fourragères herbacées pendant au moins cinq années consécutives à compter de la date de leur conversion, ou, si l’État membre le décide, lorsque les agriculteurs convertissent des superficies déjà consacrées à la production d’herbe et d’autres plantes fourragères herbacées en prairies permanentes, pendant le nombre d’années restantes nécessaires pour atteindre les cinq années consécutives.
SECTION 4
Surfaces d’intérêt écologique
Article 45
Critères supplémentaires pour les types de surfaces d’intérêt écologique
1. Les paragraphes 2 à 11 du présent article s’appliquent pour qualifier les types de surfaces énumérés à l’article 46, paragraphe 2, du règlement (UE) no 1307/2013 de surfaces d’intérêt écologique.
2. Les terres en jachère ne sont pas utilisées pour la production agricole. Par dérogation à l’article 4, paragraphe 1, point h), du règlement (UE) no 1307/2013, les terres en jachère depuis plus de cinq ans dans le but de satisfaire à l’obligation relative à la surface d’intérêt écologique restent des terres arables.
3. Les terrasses comprennent les terrasses qui sont protégées au titre des BCAE 7, comme indiqué à l’annexe II du règlement (UE) no 1306/2013 ainsi que d’autres terrasses. Les États membres peuvent décider de ne considérer comme surfaces d’intérêt écologique que les terrasses protégées au titre des BCAE 7. Les États membres qui décident de tenir compte également d’autres terrasses établissent des critères pour ces autres terrasses, y compris la hauteur minimale, en fonction des spécificités nationales ou régionales.
4. Les particularités topographiques sont à la disposition de l’agriculteur et sont celles qui sont protégées au titre des BCAE 7, des ERMG 2 ou 3 comme indiqué à l’annexe II du règlement (UE) no 1306/2013, ainsi que les caractéristiques suivantes:
a)
les haies ou les bandes boisées d’une largeur maximale de 10 mètres;
b)
les arbres isolés dont le diamètre de la couronne est de 4 mètres au minimum;
c)
les arbres alignés dont le diamètre de la couronne est de 4 mètres au minimum; L’espace entre les couronnes ne doit pas dépasser 5 mètres;
d)
les groupes d’arbres, dont les couronnes se chevauchent et forment un couvert, et les bosquets, d’une surface maximale de 0,3 ha dans les deux cas;
e)
les bordures de champs d’une largeur comprise entre 1 et 20 mètres, qui ne sont pas utilisées pour la production agricole;
f)
les mares d’une superficie maximale de 0,1 ha. Les réservoirs en béton ou en plastique ne sont pas considérés comme des surfaces d’intérêt écologique;
g)
les fossés d’une largeur maximale de 6 mètres, y compris les cours d’eau à ciel ouvert à des fins d’irrigation ou de drainage. Les canaux dont les murs sont en béton ne sont pas considérés comme des surfaces d’intérêt écologique;
h)
les murs traditionnels en pierre.
Les États membres peuvent décider de limiter le choix des particularités topographiques à celles protégées au titre des BCAE 7, des ERMG 2 ou 3, comme indiqué à l’annexe II du règlement (UE) no 1306/2013 et/ou à une ou plusieurs des caractéristiques énumérées aux points a) à h) du premier alinéa, dans des cas dûment justifiés.
Les États membres peuvent inclure aux points b) et c) du premier alinéa les arbres qu’ils reconnaissent comme particularités topographiques remarquables, dont la couronne a un diamètre inférieur à 4 mètres.
Aux fins du point e) du premier alinéa, les États membres peuvent fixer une largeur maximale inférieure.
Aux fins de l’application du point f) du premier alinéa, les États membres peuvent fixer une taille minimale pour les mares et ils peuvent décider qu’une bande de végétation ripicole, au bord de l’eau, d’une largeur pouvant aller jusqu’à 10 mètres, est incluse dans la taille de la mare. Ils peuvent définir des critères visant à assurer que les mares ont une valeur naturelle, en tenant compte du rôle que jouent les mares naturelles pour la conservation des habitats et des espèces.
Aux fins de l’application du point h) du premier alinéa, les États membres établissent des critères minimaux fondés sur des spécificités nationales ou régionales, y compris des limites de hauteur et de largeur.
5. Les bandes tampons comprennent les bandes tampons le long des cours d’eau exigées en vertu des BCAE 1, des ERMG 1 ou ERMG 10, comme indiqué à l’annexe II du règlement (UE) no 1306/2013, ainsi que d’autres bandes tampons. Les États membres fixent la largeur minimale de ces autres bandes tampons, qui ne peut toutefois pas être inférieure à un mètre. Ces bandes sont situées sur des terres arables ou à proximité immédiate de manière que, dans leur longueur, les bords soient parallèles au bord d’un cours d’eau ou d’un plan d’eau. Le long des cours d’eau, elles peuvent englober des bandes de végétation ripicole d’une largeur maximale de 10 mètres. Les bandes tampons ne doivent pas être utilisées pour la production agricole. Par dérogation à cette interdiction de production, les États membres peuvent autoriser le pâturage ou la coupe pour fourrage, pour autant que l’on puisse continuer à distinguer la bande tampon des terres agricoles adjacentes.
6. Les hectares agroforestiers sont des terres arables admissibles au bénéfice du régime de paiement de base ou du régime de paiement unique visés au titre III, chapitre 1, du règlement (UE) no 1307/2013 et qui répondent aux conditions en vertu desquelles un soutien est ou a été accordé au titre de l’article 44 du règlement (CE) no 1698/2005 ou de l’article 23 du règlement (UE) no 1305/2013.
7. En ce qui concerne les bandes d’hectares admissibles bordant des forêts, les États membres peuvent décider soit d’autoriser la production agricole ou de l’interdire, soit de proposer les deux options aux agriculteurs. Lorsqu’ils décident de ne pas autoriser la production agricole, par dérogation à cette interdiction de production, les États membres peuvent autoriser le pâturage ou la coupe pour fourrage, pour autant que l’on puisse continuer à distinguer la bande des terres agricoles adjacentes. Les États membres fixent la largeur minimale de ces autres bandes, qui ne peut toutefois pas être inférieure à un mètre. Leur largeur maximale est de 10 mètres.
8. Pour les surfaces plantées de taillis à courte rotation sans utilisation d’engrais minéraux et/ou de produits phytosanitaires, les États membres établissent une liste d’essences qui peuvent être utilisées à cette fin, en sélectionnant sur la liste établie conformément à l’article 4, paragraphe 2, point c), du règlement (UE) no 1307/2013 celles qui sont les plus appropriées d’un point de vue écologique, excluant ainsi les essences qui ne sont de toute évidence pas indigènes. Les États membres fixent également les exigences relatives à l’utilisation d’engrais minéraux et de produits phytosanitaires, en gardant à l’esprit l’objectif des surfaces d’intérêt écologique, qui vise notamment à préserver et améliorer la biodiversité.
9. Les surfaces portant des cultures dérobées ou à couverture végétale comprennent les surfaces mises en place en vertu des obligations définies par les ERMG 1 visées à l’annexe II du règlement (UE) no 1306/2013, ainsi que d’autres surfaces portant des cultures dérobées ou à couverture végétale, pour autant qu’elles aient été mises en place par l’ensemencement d’un mélange d’espèces ou par un sous-semis d’herbe dans la culture principale. Les États membres déterminent la liste des mélanges d’espèces à utiliser et la période d’ensemencement des cultures dérobées ou d’une couverture végétale, et peuvent fixer des conditions supplémentaires, notamment en ce qui concerne les méthodes de production. Cette période, à déterminer par les États membres, ne peut pas se prolonger au-delà du 1er octobre.
Les surfaces portant des cultures dérobées ou à couverture végétale ne comprennent pas les cultures hivernales qui sont ensemencées à l’automne, généralement à des fins de récolte ou de pâturage. Elles n’englobent pas non plus les surfaces concernées par les pratiques équivalentes mentionnées à l’annexe IX, points I.3 et 4, du règlement (UE) no 1307/2013 et mises en place au moyen des engagements visés à l’article 43, paragraphe 3, point a), dudit règlement.
10. Sur les surfaces portant des cultures fixant l’azote, les agriculteurs pratiquent les cultures fixant l’azote qui figurent sur une liste dressée par l’État membre. Cette liste répertorie les cultures fixant l’azote que l’État membre considère comme contribuant à atteindre l’objectif d’amélioration de la biodiversité. Ces cultures doivent être présentes sur ces surfaces pendant la période de végétation. Les États membres établissent des règles concernant les endroits où il est autorisé de cultiver des plantes fixant l’azote pour constituer des surfaces d’intérêt écologique. Ces règles tiennent compte de la nécessité d’atteindre les objectifs de la directive 91/676/CEE et de la directive 2000/60/CE; en effet, les plantes fixant l’azote peuvent potentiellement augmenter le risque de perte d’azote par lixiviation à l’automne. Les États membres peuvent fixer des conditions supplémentaires, notamment en ce qui concerne les méthodes de production.
Les surfaces portant des plantes fixant l’azote n’englobent pas les surfaces concernées par les pratiques équivalentes mentionnées à l’annexe IX, points I.3 et 4, du règlement (UE) no 1307/2013 et mises en place au moyen des engagements visés à l’article 43, paragraphe 3, point a), dudit règlement.
11. Un agriculteur ne peut déclarer une même surface ou particularité topographique qu’une seule fois au cours d’une année de demande afin de se conformer à l’exigence fixée en matière de surface d’intérêt écologique.
Article 46
Règles relatives à la mise en œuvre au niveau régional des surfaces d’intérêt écologique
1. Les États membres qui optent pour la mise en œuvre au niveau régional prévue par l’article 46, paragraphe 5, du règlement (UE) no 1307/2013 définissent les régions aux fins de l’application dudit article. Les régions à définir sont constituées de zones géographiques différentes et homogènes, dont les conditions agricoles et environnementales sont similaires. À cette fin, l’homogénéité fait référence au type de sol, à l’altitude, ainsi qu’à la présence de zones naturelles et semi-naturelles.
2. Dans les régions ainsi définies, les États membres désignent les zones où jusqu’à 50 % des points de pourcentage obligatoires des surfaces d’intérêt écologique doivent être mis en œuvre.
3. Les États membres fixent aux agriculteurs ou groupements d’agriculteurs participants des obligations spécifiques en ce qui concerne les zones définies. Ces obligations garantissent que les surfaces d’intérêt écologique adjacentes ont des structures contiguës. Les obligations imposées aux agriculteurs ou groupements d’agriculteurs participants prévoient notamment que pour chaque agriculteur participant, au moins 50 % de la surface soumise à l’obligation visée à l’article 46, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013 doivent être situés sur les terres de son exploitation au sein de la région et être conformes à l’article 46, paragraphe 2, deuxième alinéa, dudit règlement.
4. Les obligations fixées aux agriculteurs ou groupements d’agriculteurs participants garantissent que les surfaces d’intérêt écologique contiguës visées au paragraphe 3 consistent en une ou plusieurs surfaces visées à l’article 46, paragraphe 2, premier alinéa, points a), c), d) et h), du règlement (UE) no 1307/2013.
5. Lorsqu’ils désignent les surfaces visées au paragraphe 2 et fixent les obligations visées au paragraphe 3, les États membres prennent en considération, le cas échéant, les stratégies nationales ou régionales existantes en matière de biodiversité et/ou d’atténuation des changements climatiques et d’adaptation à ces changements, les plans de gestion de district hydrographique ou les besoins recensés à cet égard en vue de garantir la cohérence écologique du réseau Natura 2000 mentionnée à l’article 10 de la directive 92/43/CEE ou de contribuer à la mise en œuvre de la stratégie sur l’infrastructure verte.
6. Avant de fixer des obligations aux agriculteurs, les États membres doivent consulter les agriculteurs ou groupements d’agriculteurs concernés et les autres parties intéressées. À la suite de cette consultation, les États membres élaborent un plan définitif détaillé pour la mise en œuvre au niveau régional et en informent les parties intéressées qui ont participé à la consultation ainsi que les agriculteurs ou groupements d’agriculteurs concernés, y compris pour ce qui est de la désignation des zones et des obligations des agriculteurs ou groupements d’agriculteurs participants et, en particulier, du pourcentage précis que chaque agriculteur doit mettre en œuvre sur sa propre exploitation. Les États membres transmettent ces informations aux agriculteurs au plus tard le 30 juin de l’année précédant l’année au cours de laquelle la mise en œuvre au niveau régional aura lieu ou, pour la première année d’application du présent règlement, en temps utile pour permettre aux agriculteurs de faire leur demande en conséquence.
Sans préjudice des paiements en faveur des agriculteurs visés à l’article 43, paragraphe 9, du règlement (UE) no 1307/2013, les États membres veillent à ce que les dispositions soient prises en ce qui concerne les compensations financières entre agriculteurs et les sanctions administratives en cas de non-respect des règles applicables aux surfaces d’intérêt écologique contiguës.
Article 47
Règles relatives à la mise en œuvre collective et aux critères que doivent respecter les exploitations pour être considérées comme étant à proximité immédiate
1. Les États membres qui décident d’autoriser une mise en œuvre collective, comme prévu à l’article 46, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1307/2013, définissent les critères que doivent respecter les exploitations pour être considérées comme étant à proximité immédiate en utilisant un des critères suivants:
a)
les agriculteurs dont 80 % de l’exploitation sont dans la même municipalité;
b)
les agriculteurs dont 80 % de l’exploitation se trouvent dans une zone d’un rayon à définir par les États membres en kilomètres (15 km au maximum).
2. Les États membres qui décident de désigner les surfaces sur lesquelles une mise en œuvre collective est possible et qui choisissent d’imposer des obligations aux agriculteurs ou groupements d’agriculteurs participants doivent prendre en considération les stratégies nationales ou régionales existantes en matière de biodiversité et/ou d’atténuation des changements climatiques et d’adaptation à ces changements, les plans de gestion de district hydrographique ou les besoins recensés à cet égard en vue de garantir la cohérence écologique du réseau Natura 2000 mentionnée à l’article 10 de la directive 92/43/CEE et de contribuer au renforcement de l’infrastructure verte.
3. Les obligations des agriculteurs ou groupements d’agriculteurs participants visées au paragraphe 2 prévoient notamment que les surfaces d’intérêt écologique contiguës devront consister en une ou plusieurs surfaces visées à l’article 46, paragraphe 2, deuxième alinéa, points a), c), d) et h), du règlement (UE) no 1307/2013.
4. Les agriculteurs participant à la mise en œuvre collective concluent un accord écrit qui contient les modalités relatives aux dispositions internes en matière de compensation financière et aux sanctions administratives en cas de non-respect des règles applicables aux surfaces d’intérêt écologique communes.
Article 48
Détermination du ratio de superficies boisées par rapport aux terres agricoles
1. Les États membres qui décident de mettre en œuvre l’article 46, paragraphe 7, du règlement (UE) no 1307/2013 calculent le pourcentage de forêts par rapport à la superficie terrestre totale visée au premier alinéa dudit paragraphe à partir des données fournies par Eurostat. Les données relatives aux forêts se réfèrent à la définition utilisée par l’Organisation des Nations unies pour l’alimentation et l’agriculture et excluent les autres terres boisées. La superficie terrestre totale exclut la superficie occupée par les eaux continentales, y compris les rivières et les lacs.
2. Le ratio de superficies boisées par rapport aux terres agricoles visé à l’article 46, paragraphe 7, du règlement (UE) no 1307/2013 est calculé à partir de données fournies par Eurostat. Si Eurostat ne dispose pas de données sur les forêts et les terres agricoles à l’échelle nécessaire pour évaluer le ratio de forêts à un niveau de surface équivalent au niveau UAL 2 ou au niveau d’une unité nettement définie qui couvre une zone géographique clairement d’un seul tenant ayant des caractéristiques agricoles similaires, il est possible d’utiliser d’autres sources de données.
Les États membres apportent la preuve que les données qu’ils ont utilisées sur les forêts et les terres agricoles sont à jour et cohérentes et reflètent, dans la mesure du possible, la situation réelle.
3. Les données et calculs visés aux paragraphes 1 et 2 sont valables pour une durée de 3 ans. À l’expiration de cette période, les États membres qui décident de continuer à appliquer l’exemption prévue à l’article 46, paragraphe 7, du règlement (UE) no 1307/2013 et renouvellent cette période de 3 ans recalculent les ratios conformément aux paragraphes 1 et 2 du présent article en utilisant les données les plus récentes disponibles.
En cas de modification des limites administratives ayant une incidence sur le ratio mentionné au paragraphe 2, les données et calculs sont réévalués et toute modification intervenue dans l’application de l’exemption notifiée à la Commission.
CHAPITRE 4
PAIEMENT EN FAVEUR DES JEUNES AGRICULTEURS
Article 49
Accès des personnes morales au paiement en faveur des jeunes agriculteurs
1. Le paiement annuel en faveur des jeunes agriculteurs visé à l’article 50, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013 est accordé à une personne morale indépendamment de sa forme juridique, pour autant que les conditions suivantes soient remplies:
a)
la personne morale a droit à un paiement au titre du régime de paiement de base ou du régime de paiement unique à la surface visés au titre III, chapitre 1, du règlement (UE) no 1307/2013 et a activé des droits au paiement ou déclaré des hectares admissibles, conformément à l’article 50, paragraphe 4, dudit règlement;
b)
un jeune agriculteur au sens de l’article 50, paragraphe 2, du règlement (UE) no 1307/2013 exerce un contrôle effectif et durable sur la personne morale en termes de décisions liées à la gestion, aux bénéfices et aux risques financiers au cours de la première année où la personne morale demande le paiement au titre du régime des jeunes agriculteurs. Lorsque plusieurs personnes physiques, y compris une ou plusieurs personnes qui ne sont pas de jeunes agriculteurs, participent au capital ou à la gestion de la personne morale, le jeune agriculteur est capable d’exercer ce contrôle effectif et durable soit seul soit conjointement avec d’autres agriculteurs;
c)
au moins un des jeunes agriculteurs remplissant la condition énoncée au point b) satisfait aux critères d’éligibilité établis, le cas échéant, par les États membres en vertu de l’article 50, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1307/2013, sauf si les États membres ont décidé que ces critères s’appliquent à tous ces jeunes agriculteurs.
Lorsqu’une personne morale est exclusivement ou conjointement contrôlée par une autre personne morale, les conditions énoncées au point b) du premier alinéa s’appliquent à toute personne physique exerçant un contrôle sur cette autre personne morale.
2. Le paiement visé à l’article 50, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013 n’est plus accordé si tous les jeunes agriculteurs qui respectent les critères énoncés au paragraphe 1, premier alinéa, point b), et, le cas échéant, au paragraphe 1, premier alinéa, point c), ont cessé d’exercer un contrôle sur la personne morale.
3. Aux fins du présent article:
a)
à l’article 50, paragraphes 4 à 10, du règlement (UE) no 1307/2013, toute référence au terme «agriculteur» s’entend comme une référence à la personne morale visée au présent article;
b)
la référence à la première introduction d’une demande au titre du régime de paiement de base ou du régime de paiement unique à la surface, visée à l’article 50, paragraphe 2, point a), du règlement (UE) no 1307/2013 s’entend comme une référence à la première demande de paiement introduite par la personne morale au titre du régime en faveur des jeunes agriculteurs;
c)
sans préjudice du paragraphe 4 du présent article, la référence à l’«installation» figurant à l’article 50, paragraphe 5, deuxième phrase, du règlement (UE) no 1307/2013 s’entend comme une référence à l’installation des jeunes agriculteurs exerçant un contrôle sur la personne morale, conformément au paragraphe 1, premier alinéa, point b), du présent article.
4. Lorsque plusieurs jeunes agriculteurs visés au paragraphe 1, premier alinéa, point b), ont acquis le contrôle sur la personne morale à différents moments, la toute première prise de contrôle est considérée comme la date d’«installation» visée à l’article 50, paragraphe 5, deuxième phrase, du règlement (UE) no 1307/2013.
Article 50
Accès d’un groupe de personnes physiques au paiement en faveur des jeunes agriculteurs
L’article 49 s’applique mutatis mutandis à l’égard d’un groupement de personnes physiques visé à l’article 4, paragraphe 1, point a), du règlement (UE) no 1307/2013, pour lequel les exigences prévues à l’article 49, paragraphe 1, point a), du présent règlement sont remplies au niveau du groupement.
CHAPITRE 5
SOUTIEN COUPLE
SECTION 1
Soutien couplé facultatif
Article 51
Définitions
Aux fins de la présente section, on entend par «mesures de soutien couplé» les mesures de mise en œuvre du soutien couplé facultatif visé à l’article 52, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013.
Article 52
Principes généraux
1. Les régions visées à l’article 52, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1307/2013 sont définies par les États membres selon des critères objectifs et non discriminatoires, tels que leurs caractéristiques agronomiques et socio-économiques et leur potentiel agricole régional ou leur structure institutionnelle ou administrative. Ces régions peuvent différer de régions désignées au titre d’autres régimes de soutien prévus par le règlement (UE) no 1307/2013.
2. En définissant les types particuliers d’agriculture ou les secteurs agricoles spécifiques visés à l’article 52, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1307/2013, les États membres prennent notamment en considération les structures et conditions de production propres à la région ou au secteur concerné.
3. Aux fins de l’article 52, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1307/2013, certains types d’agriculture ou secteurs agricoles spécifiques sont considérés comme étant en «difficulté» s’il existe un risque d’abandon ou de recul de la production, notamment du fait de la faible rentabilité de l’activité exercée, qui a des conséquences négatives sur l’équilibre économique, social ou environnemental de la région ou du secteur concerné.
Article 53
Conditions d’octroi du soutien
1. Les États membres définissent les critères d’admissibilité au bénéfice des mesures de soutien couplé conformément au cadre établi par le règlement (UE) no 1307/2013 et aux conditions énoncées dans le présent règlement.
2. Les surfaces et les rendements ainsi que le nombre d’animaux visés à l’article 52, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1307/2013 sont fixés par les États membres au niveau régional ou sectoriel. Ils reflètent les rendements maximaux, la surface cultivée ou le nombre d’animaux atteint dans la région ou le secteur ciblés pendant au moins une des cinq années précédant l’année de la décision visée à l’article 53, paragraphe 1, dudit règlement.
Le paiement annuel est exprimé en montant de soutien par unité. Il résulte du ratio entre le montant fixé pour le financement de la mesure notifiée conformément à l’annexe I, paragraphe 3, point i), du présent règlement et la surface ou le nombre d’animaux admissibles au bénéfice du soutien durant l’année en question, ou la surface ou le nombre d’animaux établis conformément au premier alinéa du présent paragraphe.
3. Dans le cas où la mesure de soutien couplé concerne les graines oléagineuses visées à l’annexe du mémorandum d’accord entre la Communauté économique européenne et les États-Unis d’Amérique concernant les oléagineux dans le cadre du GATT, le total des surfaces maximales qui doivent bénéficier d’un soutien, tel que notifié par les États membres, ne doit pas dépasser, pour l’ensemble de l’Union une surface maximale, afin de garantir le respect de ses engagements internationaux.
Lorsque la surface maximale visée au premier alinéa est dépassée, les États membres concernés ajustent la surface notifiée en appliquant un coefficient de réduction résultant du ratio entre la surface maximale et le total des surfaces notifiées pour le soutien aux producteurs d’oléagineux visé au premier alinéa.
La Commission fixe le coefficient de réduction visé au deuxième alinéa par voie d’actes d’exécution adoptés sans appliquer la procédure visée à l’article 71, paragraphe 2 ou 3, du règlement (UE) no 1307/2013.
4. Lorsque la mesure de soutien couplé concerne des bovins et/ou des ovins et caprins, les États membres définissent, comme condition d’admissibilité au bénéfice du soutien, les exigences en matière d’identification et d’enregistrement des animaux prévues respectivement par le règlement (CE) no 1760/2000 du Parlement européen et du Conseil (25) ou par le règlement (CE) no 21/2004 (26).
5. Les États membres ne peuvent accorder de soutien couplé lié à la surface pour des surfaces qui ne sont pas admissibles au sens de l’article 32, paragraphes 2, 3 et 4, du règlement (UE) no 1307/2013. Lorsque les États membres accordent un soutien couplé au chanvre, la condition visée à l’article 32, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1307/2013 et à l’article 9 du présent règlement s’applique.
Article 54
Cohérence et cumul de l’aide
1. Aux fins de l’article 52, paragraphe 8, du règlement (UE) no 1307/2013, les mesures prévues au règlement (UE) no 1305/2013 et au règlement (UE) no 1308/2013 du Parlement européen et du Conseil (27) sont considérées comme d’«autres mesures et politiques de l’Union».
2. Les États membres assurent la cohérence entre:
a)
les mesures de soutien couplé et les mesures mises en œuvre au titre d’autres mesures et politiques de l’Union;
b)
les différentes mesures de soutien couplé;
c)
les mesures de soutien couplé et les mesures financées par des aides d’État.
Les États membres veillent à ce que les mesures de soutien couplé ne compromettent pas le bon fonctionnement des autres mesures visées au premier alinéa.
3. Lorsque le soutien au titre d’une certaine mesure de soutien couplé peut également être accordé au titre d’une autre mesure de soutien couplé, ou au titre d’une mesure mise en œuvre en vertu d’autres mesures et politiques de l’Union, les États membres veillent à ce que l’exploitant concerné ne puisse bénéficier d’un soutien ciblant l’objectif visé à l’article 52, paragraphe 5, du règlement (UE) no 1307/2013 qu’au titre d’une seule de ces mesures.
Article 55
Critères d’approbation par la Commission
1. Aux fins de l’article 55, paragraphe 1, point a), du règlement (UE) no 1307/2013, il n’existe pas d’alternatives si:
a)
aucune autre production que la production bénéficiant d’une mesure de soutien couplé ne peut être menée dans la région ou le secteur ciblés ou le maintien de cette production nécessite des changements importants dans les structures de production; ou si
b)
la conversion vers une autre production est extrêmement limitée en raison de l’indisponibilité de terres ou d’infrastructures adaptées à cette production, de la forte baisse consécutive du nombre d’exploitations et du niveau d’investissements nécessaire du fait de la conversion ou pour des motifs similaires.
2. Aux fins de l’article 55, paragraphe 1, point b), du règlement (UE) no 1307/2013, il est nécessaire d’assurer un approvisionnement stable de l’industrie de transformation locale lorsqu’une suspension ou une réduction de la production dans la région ou le secteur ciblés devrait avoir une incidence négative sur l’activité et la viabilité économique connexe ou sur l’emploi dans les entreprises en aval qui dépendent largement de cette production, tels que les transformateurs de matières premières, les abattoirs ou les industries agroalimentaires. Ces entreprises en aval doivent être situées dans la région concernée ou être fortement tributaires du secteur pour la poursuite de leur activité.
3. Aux fins de l’article 55, paragraphe 1, point c), du règlement (UE) no 1307/2013, des perturbations persistantes sur le marché correspondant sont réputées exister lorsque des agriculteurs dans la région ou le secteur ciblés subissent des pertes économiques dues en particulier à un épisode de pollution, à une contamination ou à la dégradation de la qualité de l’environnement, liés à un événement donné d’une portée géographique limitée.
4. Lorsqu’elle apprécie le niveau de soutien couplé résultant des mesures à approuver notifiées par l’État membre, la Commission prend en considération le niveau des paiements directs couplés accordés pendant une année au moins au cours de la période de référence 2010-2014, conformément à l’article 53, paragraphe 4, du règlement (UE) no 1307/2013.
SECTION 2
Aide spécifique au coton
Article 56
Agrément des terres agricoles pour la production de coton
Les États membres établissent des critères objectifs sur la base desquels les terres agricoles sont agréées conformément à l’article 57, paragraphe 2, du règlement (UE) no 1307/2013.
Ces critères sont fondés sur un ou plusieurs des éléments suivants:
a)
l’économie agricole des régions pour lesquelles la production de coton est importante;
b)
l’état pédoclimatique des surfaces en question;
c)
la gestion des eaux d’irrigation;
d)
les systèmes de rotation et les modes de culture susceptibles de respecter l’environnement.
Article 57
Agrément des variétés pour l’ensemencement
Aux fins de l’article 57, paragraphe 2, du règlement (UE) no 1307/2013, les États membres procèdent à l’agrément des variétés enregistrées dans le «catalogue commun des variétés des espèces de plantes agricoles» prévu par la directive 2002/53/CE qui sont adaptées aux besoins du marché.
Article 58
Conditions d’admissibilité
L’ensemencement des superficies visées à l’article 57, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013 est réalisé par l’obtention d’une densité minimale de plants, que l’État membre concerné doit fixer en fonction des conditions pédoclimatiques et, le cas échéant, des spécificités régionales.
Article 59
Pratiques agronomiques
Les États membres peuvent établir des règles spécifiques concernant les pratiques agronomiques nécessaires à l’entretien et à la récolte des cultures dans des conditions de croissance normales.
Article 60
Agrément des organisations interprofessionnelles
1. Chaque année, les États membres agréent, pour une période d’un an commençant au plus tard le 1er mars, toute organisation interprofessionnelle visée à l’article 59, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013 souhaitant obtenir cet agrément et:
a)
couvrant une superficie totale d’au moins 4 000 ha, établie par l’État membre, qui satisfait aux critères d’agrément visés à l’article 56 du présent règlement;
b)
comprenant au moins une entreprise d’égrenage; et
c)
ayant adopté des règles de fonctionnement interne, concernant notamment les conditions et les cotisations d’adhésion, conformément aux dispositions nationales et aux règles de l’Union.
2. Lorsqu’il est constaté qu’une organisation interprofessionnelle agréée ne respecte pas les critères d’agrément prévus au paragraphe 1, l’État membre retire l’agrément, sauf si le respect des critères concernés est rétabli. S’il envisage de retirer l’agrément, l’État membre notifie cette intention, ainsi que les motifs du retrait, à l’organisation interprofessionnelle. L’État membre donne la possibilité à l’organisation interprofessionnelle de présenter ses observations dans un délai déterminé.
Les agriculteurs membres d’une organisation interprofessionnelle agréée dont l’agrément est retiré conformément au premier alinéa perdent leur droit à la majoration de l’aide prévue à l’article 60, paragraphe 2, du règlement (UE) no 1307/2013.
Article 61
Obligations incombant aux producteurs
1. Un producteur ne peut être membre de plus d’une organisation interprofessionnelle agréée visée à l’article 59, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013.
2. Un producteur membre d’une organisation interprofessionnelle agréée est tenu de livrer sa production de coton uniquement à un égreneur appartenant à cette même organisation.
3. La participation des producteurs à une organisation interprofessionnelle agréée résulte d’une adhésion volontaire.
CHAPITRE 6
NOTIFICATIONS
Article 62
Notifications relatives aux définitions et aux dispositions connexes
Les États membres notifient à la Commission, au plus tard le 31 janvier 2015, toute décision prise conformément à l’article 4, paragraphe 2, du règlement (UE) no 1307/2013. Ces notifications contiennent des informations détaillées concernant ces décisions, leur justification et les critères objectifs sur la base desquels ces décisions ont été prises.
Article 63
Notifications relatives au coefficient de réduction prévu à l’article 32, paragraphe 5, du règlement (UE) no 1307/2013
Les États membres notifient à la Commission toute décision en application de l’article 8, au plus tard le 31 janvier 2015. Ces notifications contiennent des informations détaillées concernant ces décisions, leur justification et les critères objectifs sur la base desquels ces décisions ont été prises.
Article 64
Notifications relatives au paiement de base
1. Lorsqu’un État membre notifie à la Commission ses décisions en vertu de l’article 22, paragraphes 2 et 3, de l’article 24, paragraphe 10, de l’article 29 et de l’article 40, paragraphe 4, du règlement (UE) no 1307/2013, cette notification contient les informations détaillées concernant ces décisions. En outre, pour ce qui est des décisions prises en vertu de l’article 24, paragraphe 10, de l’article 29, et de l’article 40, paragraphe 4, dudit règlement, elles doivent être motivées, le cas échéant.
Lorsqu’un État membre notifie à la Commission ses décisions en application de l’article 23, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1307/2013, cette notification inclut les détails de ces décisions, leur justification et les critères objectifs sur la base desquels les décisions précitées ont été prises, en particulier les critères utilisés pour la définition des régions conformément à l’article 23, paragraphe 1, dudit règlement, les critères utilisés pour la répartition des plafonds nationaux entre les régions, conformément à l’article 23, paragraphe 2, dudit règlement et les critères utilisés pour toute modification progressive annuelle conformément à l’article 23, paragraphe 3, dudit règlement.
2. Lorsqu’un État membre décide de recourir aux options prévues à l’article 30, paragraphe 7, à l’article 30, paragraphe 11, point b), à l’article 32, paragraphe 3, point b), à l’article 32, paragraphe 5, et à l’article 36, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1307/2013, il notifie à la Commission, au plus tard le 31 janvier de la première année d’application de cette décision, les informations détaillées concernant ces décisions ainsi que leur justification et les critères objectifs sur la base desquels ces décisions ont été prises.
En cas de réexamen de la décision visée à l’article 30, paragraphe 7, du règlement (UE) no 1307/2013, les informations visées au premier alinéa du présent paragraphe sont notifiées à la Commission au plus tard le 31 janvier de la première année d’application de cette décision réexaminée.
3. Lorsqu’un État membre décide de recourir à l’option prévue à l’article 34, paragraphes 3 et 4, du règlement (UE) no 1307/2013, il notifie à la Commission sa décision au plus tard le 31 janvier de la première année d’application de cette décision.
4. Lorsqu’un État membre décide de recourir aux options prévues à l’article 39, paragraphe 1, et à l’article 40, paragraphes 2 et 5, du règlement (UE) no 1307/2013, il notifie à la Commission, au plus tard le 31 juillet de l’année précédant l’année de la première application de cette décision, les informations détaillées concernant ces décisions ainsi que leur justification et, le cas échéant, les critères objectifs sur la base desquels ces décisions ont été prises.
5. Lorsqu’un État membre décide d’appliquer le régime de paiement unique à la surface conformément à l’article 36, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013, il notifie à la Commission avant le 1er septembre de chaque année, pour l’année de demande concernée, le nombre total d’hectares déclarés par les agriculteurs en application de l’article 36, paragraphe 2, dudit règlement.
Article 65
Notifications relatives à l’écologisation
1. Les États membres notifient à la Commission les informations suivantes:
a)
au plus tard le 15 décembre 2014:
i)
le cas échéant, leur décision de calculer le paiement visé à l’article 43, paragraphe 9, du règlement (UE) no 1307/2013 conformément au troisième alinéa dudit paragraphe;
ii)
le cas échéant, leur décision de désigner d’autres surfaces sensibles en tant que prairies permanentes sensibles d’un point de vue environnemental visées à l’article 45, paragraphe 1, deuxième alinéa, du règlement (UE) no 1307/2013;
iii)
le cas échéant, leur décision d’appliquer le paiement visé à l’article 43, paragraphe 9, du règlement (UE) no 1307/2013 au niveau régional comme le prévoit l’article 47, paragraphe 2, deuxième alinéa, dudit règlement;
b)
le 15 décembre de l’année concernée, la décision de désigner des superficies supplémentaires de prairies permanentes sensibles d’un point de vue environnemental visées à l’article 41 du présent règlement;
c)
le 15 décembre de chaque année au plus tard, pour l’année de demande concernée:
i)
le nombre total d’agriculteurs qui doivent appliquer au moins une obligation d’écologisation visée à l’article 43, paragraphes 2 et 3, du règlement (UE) no 1307/2013 et le nombre total d’hectares déclarés par ces agriculteurs;
ii)
le nombre total d’agriculteurs exemptés d’une ou de plusieurs pratiques d’écologisation et le nombre d’hectares déclarés par ces agriculteurs, le nombre d’agriculteurs exemptés de l’ensemble des pratiques car ils respectent les exigences fixées par le règlement (CE) no 834/2007, le nombre d’agriculteurs exemptés de l’obligation de diversifier les cultures, et le nombre d’agriculteurs exemptés de l’obligation relative aux surfaces d’intérêt écologique, ainsi que le nombre d’hectares déclarés respectivement par ces agriculteurs. Ces chiffres ne comprennent pas les agriculteurs participant au régime des petits agriculteurs;
iii)
le nombre total d’agriculteurs appliquant des mesures équivalentes, en distinguant les agriculteurs qui appliquent l’équivalence en vertu de l’article 43, paragraphe 3, point a) ou point b), du règlement (UE) no 1307/2013 et le nombre d’hectares déclarés respectivement par ces agriculteurs;
iv)
le nombre total d’agriculteurs soumis à la diversification des cultures, ventilé selon le nombre d’agriculteurs soumis à une diversification comprenant deux cultures et le nombre d’agriculteurs soumis à une diversification comprenant trois cultures, ainsi que le nombre d’hectares de terres arables déclarés respectivement par ces agriculteurs;
v)
le nombre total d’agriculteurs pris en compte pour le calcul du ratio des surfaces consacrées aux prairies permanentes par rapport à la superficie agricole totale et le nombre total d’hectares couverts par les prairies permanentes déclarés par ces agriculteurs;
vi)
le nombre total d’agriculteurs déclarant des superficies de prairies permanentes sensibles d’un point de vue environnemental, le nombre total d’hectares couverts par les prairies permanentes sensibles d’un point de vue environnemental déclarés par ces agriculteurs et le nombre total d’hectares de prairies permanentes désignées comme sensibles d’un point de vue environnemental;
vii)
le nombre total d’agriculteurs soumis à l’obligation de disposer d’une surface d’intérêt écologique, le nombre total d’hectares de terres arables déclarés par ces agriculteurs et le nombre total d’hectares déclarés en tant que surface d’intérêt écologique avant application des coefficients de pondération, ventilé selon les types de surface d’intérêt écologique tels qu’ils sont énumérés à l’article 46, paragraphe 2, premier alinéa, du règlement (UE) no 1307/2013;
viii)
le nombre total d’agriculteurs mettant en œuvre l’obligation de disposer d’une surface d’intérêt écologique au niveau régional ou collectif et le nombre total d’hectares de terres arables déclarés par ces agriculteurs;
d)
le 15 décembre de chaque année au plus tard, le ratio de référence et le ratio annuel des surfaces consacrées aux prairies permanentes par rapport à la surface agricole totale, ainsi que des informations relatives à des obligations établies au niveau de l’exploitation conformément à l’article 45, paragraphe 2, cinquième alinéa, du règlement (UE) no 1307/2013 et à l’article 44 du présent règlement.
2. Dans la notification qu’ils doivent effectuer au plus tard le 1er août 2014 en application de l’article 46, paragraphe 8, du règlement (UE) no 1307/2013, les États membres notifient à la Commission:
a)
leur décision sur les surfaces énumérées à l’article 46, paragraphe 2, premier alinéa, du règlement (UE) no 1307/2013 qui sont à considérer comme surfaces d’intérêt écologique, à compléter, au plus tard le 1er octobre 2014, par des informations détaillées sur ces décisions, y compris sur les conditions applicables à ces surfaces à la suite de décisions prises par les États membres;
b)
des informations détaillées sur l’utilisation des coefficients de conversion et de pondération visés à l’article 46, paragraphe 3, du règlement (UE) no 1307/2013.
3. Dans la notification qu’ils doivent effectuer au plus tard le 1er août de l’année précédant la première application de la décision prise en vertu de l’article 46, paragraphe 8, du règlement (UE) no 1307/2013, les États membres communiquent à la Commission les informations suivantes:
a)
dans le cas des États membres optant pour la mise en œuvre au niveau régional visée à l’article 46, paragraphe 5, du règlement (UE) no 1307/2013, des informations sur la définition des régions, la désignation des surfaces, les surfaces sélectionnées aux fins de l’article 46, paragraphe 4, du présent règlement, et des informations justifiant la manière dont cette mise en œuvre au niveau régional soutient la mise en œuvre des politiques de l’Union en matière d’environnement, de climat et de biodiversité;
b)
dans le cas des États membres qui décident d’autoriser la mise en œuvre collective visée à l’article 46, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1307/2013, les informations comprennent, le cas échéant, des informations sur la désignation des surfaces et les surfaces sélectionnées mentionnées à l’article 47, paragraphe 3, du présent règlement.
4. Dans la notification qu’ils doivent effectuer au plus tard le 1er août de l’année précédant la première application de la décision prise en vertu de l’article 46, paragraphe 8, du règlement (UE) no 1307/2013, les États membres remplissant la condition visée à l’article 46, paragraphe 7, dudit règlement qui décident d’appliquer l’exemption visée dans ladite disposition notifient à la Commission les modalités de cette décision, y compris les données et les calculs qui démontrent que toutes les conditions d’exemption visées à l’article 46, paragraphe 7, du règlement (UE) no 1307/2013 sont remplies.
Le premier alinéa s’applique mutatis mutandis aux décisions prises de continuer à appliquer l’exemption prévue à l’article 46, paragraphe 7, du règlement (UE) no 1307/2013 et de renouveler la période de trois ans, visées à l’article 48, paragraphe 3, du présent règlement.
Les États membres notifient immédiatement à la Commission toute modification concernant l’application de l’exemption prévue à l’article 46, paragraphe 7, du règlement (UE) no 1307/2013.
Article 66
Notifications relatives au paiement en faveur des jeunes agriculteurs
1. Lorsqu’un État membre décide d’appliquer l’article 50, paragraphe 6, du règlement (UE) no 1307/2013 pour calculer le paiement en faveur des jeunes agriculteurs, il notifie à la Commission, au plus tard le 31 janvier 2015, la méthode de calcul choisie ainsi que la limite maximale fixée conformément à l’article 50, paragraphe 9, dudit règlement.
2. Lorsqu’un État membre décide de définir des critères d’éligibilité conformément à l’article 50, paragraphe 3, du règlement (UE) n 1307/2013 ou d’appliquer la méthode de calcul visée à l’article 50, paragraphe 10, dudit règlement, il notifie sa décision à la Commission au plus tard le 31 janvier 2015.
3. Lorsqu’un État membre décide de recourir à la possibilité de recalculer le nombre fixe d’hectares conformément à l’article 50, paragraphe 10, troisième alinéa, du règlement (UE) no 1307/2013, il en informe la Commission au plus tard le 1er août de l’année pour laquelle ce nouveau calcul s’appliquerait et justifie sa décision en indiquant notamment les critères objectifs sur lesquels elle se fonde.
Article 67
Notifications relatives au soutien couplé facultatif
1. Les notifications visées à l’article 54, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013 comprennent les éléments énumérés à l’annexe I du présent règlement.
2. Pour chaque mesure de soutien couplé et chacun des types particuliers d’agriculture ou des secteurs agricoles spécifiques concernés, les États membres notifient à la Commission le nombre total de bénéficiaires, le montant des paiements qui ont été octroyés, ainsi que la surface totale et le nombre total d’animaux pour lesquels l’aide a été effectivement payée. Ces notifications sont effectuées au plus tard le 15 septembre de l’année suivant celle pour laquelle les paiements sont accordés.
Article 68
Notifications concernant les conditions minimales d’octroi des paiements directs
Les États membres notifient à la Commission, le 1er août 2014 au plus tard, toute décision prise conformément à l’article 10 du règlement (UE) no 1307/2013.
Article 69
Notifications relatives au paiement redistributif
Lorsqu’un État membre décide d’accorder un paiement redistributif en vertu du titre III, chapitre 2, du règlement (UE) no 1307/2013, la notification visée à l’article 41, paragraphe 1, deuxième alinéa, dudit règlement comporte les détails de cette décision, y compris les détails et la justification du calcul du paiement redistributif et, le cas échéant, des informations sur l’application au niveau régional prévue par l’article 41, paragraphe 2, dudit règlement, et sur la progressivité du nombre d’hectares prévue par l’article 41, paragraphe 5, dudit règlement.
Article 70
Notifications concernant le paiement pour les zones soumises à des contraintes naturelles
Lorsqu’un État membre décide d’accorder un paiement pour les zones soumises à des contraintes naturelles en vertu du titre III, chapitre 4, du règlement (UE) no 1307/2013, il notifie à la Commission au plus tard le 1er août 2014, toute décision prise conformément à l’article 48 du règlement (UE) no 1307/2013. Cette notification comporte les détails de cette décision, y compris, le cas échéant, des informations sur la limitation des paiements à certaines surfaces en application de l’article 48, paragraphe 2, dudit règlement, sur l’application des plafonds prévus à l’article 48, paragraphe 4, dudit règlement et sur l’application au niveau régional conformément à l’article 48, paragraphe 5, dudit règlement.
Article 71
Notifications relatives au régime des petits agriculteurs
Lorsqu’un État membre décide d’appliquer le régime des petits agriculteurs en vertu du titre V du règlement (UE) no 1307/2013, il notifie à la Commission, le 1er août 2014 au plus tard, toute décision prise conformément à ces dispositions.
Cette notification comporte les détails de cette décision, y compris l’éventuelle l’intégration automatique des agriculteurs en vertu de l’article 62, paragraphe 2, du règlement (UE) n 1307/2013 et le calcul du paiement conformément à l’article 63 dudit règlement.
Les États membres informent la Commission de la décision de financement visée à l’article 65, paragraphe 2, du règlement (UE) n 1307/2013 dans les meilleurs délais et au plus tard le 1er décembre de l’année civile à laquelle se rapporte le paiement.
Article 72
Application de l’article 8, paragraphe 1, de l’article 41, paragraphe 4 ou de l’article 52, paragraphe 6, du règlement (UE) no du règlement (UE) n 1307/2013 aux membres de personnes morales ou de groupements
Lorsqu’un État membre décide d’appliquer les dispositions de l’article 8, paragraphe 4, de l’article 41, paragraphe 8, ou de l’article 52, paragraphe 7, du règlement (UE) no 1307/2013, il est tenu de notifier à la Commission le 1er août 2014 au plus tard les détails de ces décisions.
Article 73
Réductions linéaires des paiements
Lorsqu’ils appliquent les réductions linéaires visées à l’article 7, paragraphe 1, deuxième alinéa, à l’article 51, paragraphe 2, ou à l’article 65, paragraphe 2, point c), du règlement (UE) no 1307/2013, les États membres communiquent à la Commission le pourcentage des réductions appliquées, sans délai, et au plus tard le 30 juin de l’année suivant l’année civile au cours de laquelle les demandes de paiements directs ayant fait l’objet de réductions linéaires ont été introduites.
Article 74
Demande d’informations sur les mesures prises par les États membres
Au besoin, afin de garantir la bonne application des règles établies par le règlement (UE) no 1307/2013 ou par le présent règlement, la Commission peut demander aux États membres de lui fournir des informations sur les mesures prises pour mettre en œuvre le règlement (UE) no 1307/2013 ou sur les modalités adoptées par la Commission sur la base de ce règlement.
Article 75
Rapports
1. Si la Bulgarie et la Roumanie décident d’accorder des paiements directs nationaux complémentaires en vertu de l’article 18 du règlement (UE) no 1307/2013, elles présentent un rapport à la Commission le 30 juin 2016 au plus tard. Le rapport contient, pour chaque paiement direct national complémentaire, le nombre de bénéficiaires, le montant total des paiements directs nationaux complémentaires octroyés, le nombre d’hectares pour lesquels le paiement a été octroyé et, le cas échéant, le niveau du paiement.
2. Lorsqu’un État membre décide d’accorder une aide nationale transitoire conformément à l’article 37, paragraphe 1, du règlement (UE) no 1307/2013, il présente à la Commission un rapport annuel au plus tard le 15 septembre de l’année suivant la mise en œuvre de cette aide nationale transitoire. Le rapport contient, pour chaque secteur, le nombre de bénéficiaires, le montant de l’aide nationale transitoire octroyée, le nombre d’hectares, d’animaux ou d’autres unités pour lesquels l’aide a été accordée et, le cas échéant, le taux de cette aide.
Article 76
Notification d’une décision résultant d’un réexamen
Lorsqu’une décision notifiée à la Commission conformément au règlement (UE) no 1307/2013 ou au présent règlement fait l’objet d’un réexamen, la Commission est informée de la décision résultant du réexamen dans un délai de quatre semaines après que cette décision a été prise, à moins qu’un autre délai soit prévu pour ce type de notification dans le règlement (UE) no 1307/2013.
Cette notification comporte les détails de cette décision et, le cas échéant, une justification et les critères objectifs sur la base desquels la décision a été prise.
CHAPITRE 7
MODIFICATION, ABROGATION ET ENTREE EN VIGUEUR
Article 77
Modification du règlement (UE) no 1307/2013
L’annexe X du règlement (UE) no 1307/2013 est remplacée par le texte de l’annexe II du présent règlement.
Article 78
Abrogation
Les règlements (CE) no 1120/2009 et (CE) no 1121/2009 sont abrogés.
Toutefois, ils continuent de s’appliquer aux demandes d’aide relatives aux années civiles précédant l’année civile 2015.
Article 79
Entrée en vigueur et application
Le présent règlement entre en vigueur le septième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne.
Il s’applique aux demandes d’aide relatives aux années civiles postérieures à l’année civile 2014.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 11 mars 2014.