ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 24. května 2011
o státní podpoře C 88/97, kterou Francouzská republika poskytla bance Crédit Mutuel
(oznámeno pod číslem K(2011) 3436)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/747/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s tímto článkem (1), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. ŘÍZENÍ
(1)
Dne 25. ledna 1991 podaly „Association française des banques“ („Francouzské sdružení bank“ - dále jen „AFB“), odborová komora lidových bank a banka Crédit Agricole stížnost, podle níž Francie údajně poskytla státní podpory ve prospěch banky Crédit Mutuel.
(2)
První žádost Komise o informace o spořicím účtu „Livret bleu“ byla vyjádřena v dopise ze dne 27. května 1991.
(3)
Dopisem ze dne 6. února 1998 oznámila Komise francouzským orgánům své rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 2 SFEU) ve věci možných opatření podpory obsažených ve spořicím mechanismu účtu „Livret bleu“ (2).
(4)
Dne 8. dubna 1998 francouzské orgány odpověděly na otázky položené Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení.
(5)
Dne 18. června 1998 zaslala banka Crédit Mutuel Komisi dopis s vyložením argumentů pro zamítnutí označení opatření uvedených v rozhodnutí o zahájení řízení za státní podporu a dále soubor analytického účetnictví týkajícího se „Livret bleu“. Komise rovněž obdržela připomínky řady zúčastněných stran (viz oddíl 3 a 4, body 48 až 59) a dne 3. září 1998 je předala francouzským orgánům.
(6)
Stěžovatelé zaslali Komisi čtyři podání dopisy ze dne 29. října 1999, 16. května 2000, 16. října 2000 a 19. ledna 2001, které Komise předala francouzským orgánům dne 21. února 2000 a 3. listopadu 2000.
(7)
Dne 5. února 2001 předala Komise francouzským orgánům dokumenty obdržené od AFB.
(8)
Na žádost Komise provedl v období od listopadu 1998 do prosince 1999 konzultant (3) (dále jen „konzultant Komise“) audit analytického účetnictví „Livret bleu“. Zpráva konzultanta Komise byla předložena k přezkumu francouzským orgánům a bance Crédit Mutuel dne 10. ledna 2000. Dne 7. února 2000 byla zorganizována technická konzultační schůzka mezi útvary Komise za přítomnosti jejich konzultanta, francouzskými orgány a bankou Crédit Mutuel věnovaná této zprávě.
(9)
Dopisem ze dne 14. září 1999 si útvary Komise vyžádaly od francouzských orgánů upřesnění ohledně úkolů obecného zájmu, kterými je pověřena banka Crédit Mutuel. Dne 21. února 2000, 3. listopadu 2000 a 5. února 2001 předaly útvary Komise francouzským orgánům k připomínkování různé podklady (4) přidané do spisu stěžovateli a týkající se „přitažlivého účinku“ spořicího účtu „Livret bleu“ (viz pododdíl 7.2.3, body 110 až 118). Francouzské orgány předložily své připomínky dne 1. února 2001.
(10)
Dne 11. dubna 2000 podala u Komise stížnost Bankovní federace Evropské unie (FBE) ohledně podpor poskytnutých francouzským státem ve prospěch banky Crédit Mutuel v podobě výlučné distribuce spořicího účtu „Livret bleu“.
(11)
V květnu roku 2000 pověřila Národní konfederace Crédit Mutuel auditní kancelář Arthur Andersen přezkumem metodiky postupů analytického účetnictví banky Crédit Mutuel a vypracováním provozního účtu spořicího účtu „Livret bleu“. Tento úkol byl ukončen v září roku 2000 předáním podrobné zprávy o provozním účtu „Livret bleu“, jež ocenila výsledek analytického účetnictví „Livret bleu“ na ztrátu před zdaněním ve výši 498 milionů FRF. Tento výsledek byl založen na zohlednění „vyrovnávacích prvků“. Dne 2. února 2001 bylo zorganizováno jednání mezi Komisí a bankou Crédit Mutuel věnované této zprávě. Po připomínkách Komise požádala banka Crédit Mutuel kancelář Arthur Andersen o předání zprávy ze dne 8. února 2001, jež odůvodňovala použití metody zvané „vyrovnání přecenění činnosti IARD [pojištění proti škodám (5) banky Crédit Mutuel]“, která byla zejména předmětem kritiky ze strany útvarů Komise.
(12)
V dubnu roku 2001 požádala Komise svého konzultanta, aby zjistil odchylky mezi svou zprávou a zprávou kanceláře Arthur Andersen a určil změny v údajích a metodice, které by mohly být případně zahrnuty do jeho předchozí zprávy. Nová konečná zpráva konzultanta Komise byla předána dne 23. července 2001. Oceňuje výsledek analytického účetnictví spořicího účtu „Livret bleu“ na kumulovaný nekapitalizovaný zisk ve výši 1,074 miliardy FRF (163,7 milionu EUR). Tato zpráva byla předána stejného dne francouzským orgánům. Během jednání dne 26. července 2001 mezi Komisí, francouzskými orgány, bankou Crédit Mutuel a kanceláří Arthur Andersen vyjádřily banka Crédit Mutuel a kancelář Arthur Andersen svůj nesouhlas s konečnými závěry konzultanta Komise. Kancelář Arthur Andersen trvala na svých předchozích závěrech v dokumentu ze dne 13. září 2001 předaném v příloze zprávy francouzských orgánů ze dne 15. září 2001. Francouzské orgány zaslaly dne 26. října 2001 Komisi novou zprávu s právní analýzou spořicího účtu „Livret bleu“ z hlediska právních předpisů Společenství v oblasti hospodářské soutěže a dne 7. ledna 2002 zprávu o nákladech pověření veřejnou službou, která přebírá číselné údaje již předložené bankou Crédit Mutuel, aniž by přinášela nové skutečnosti.
(13)
Zpráva zaslaná francouzskými orgány Komisi dne 26. října 2001 vysvětlovala, proč, podle jejich názoru, i) režim spořicího účtu „Livret bleu“ nepředstavuje podporu, ii) by se mohlo jednat pouze o stávající podporu, pokud by Komise označení za podporu uznala, a iii) by se v každém případě jednalo o podporu slučitelnou.
(14)
Rozhodnutím ze dne 15. ledna 2002 (6) (dále jen „zrušené rozhodnutí“) Komise prohlásila státní podporu, kterou Francouzská republika poskytla bance Crédit Mutuel, za neslučitelnou s vnitřním trhem.
(15)
Rozhodnutí ze dne 15. ledna 2002 bylo zrušeno rozsudkem Soudu prvního stupně ze dne 18. ledna 2005 (7).
(16)
Komise se proti rozsudku Soudu prvního stupně neodvolala. Podle čl. 266 odst. 1 SFEU je Komise povinna přijmout opatření vyplývající z tohoto rozsudku. V oblasti státní podpory to znamená, že po zrušení rozhodnutí se řízení vrací do fáze formálního vyšetřování.
(17)
Rozhodnutím ze dne 7. června 2006 (8) (dále jen „rozhodnutí o prodloužení“) Komise prodloužila formální vyšetřovací řízení a upřesnila předmět svého posouzení případné podpory.
(18)
Francie sdělila Komisi své připomínky k rozhodnutí o prodloužení dopisy ze dne 1. září 2006 a 7. září 2006.
(19)
Dne 19. září 2006 Komise obdržela stížnost Sdružení obětí banky Crédit Mutuel („Association des Victimes du Crédit Mutuel“).
(20)
Dopisem ze dne 13. října 2006 obdržela Komise připomínky banky Crédit Mutuel.
(21)
Komise předala připomínky banky Crédit Mutuel francouzským orgánům dopisem ze dne 31. října 2006.
(22)
Následkem dvou žádostí Komise o doplňkové informace ze dne 22. září 2006 a 28. listopadu 2006 předložila Francie dodatečné připomínky dopisy ze dne 8. listopadu 2006 a 28. února 2007.
(23)
Komise se setkala s francouzskými orgány dne 19. prosince 2006 a s bankou Crédit Mutuel dne 15. ledna 2007.
(24)
Dne 10. května 2007 přijala Komise rozhodnutí podle čl. 86 odst. 3 Smlouvy o ES (nyní čl. 106 odst. 3 SFEU) ve spojení s články 43 a 49 Smlouvy o ES (nyní články 49 a 56 SFEU), podle něhož měla Francie zrušit zvláštní práva (9) banky Crédit Mutuel, spořitelny Caisses d’Épargne a banky Banque Populaire na distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ (pokud jde o Crédit Mutuel) a vkladních knížek „Livret A“ (pokud jde o Caisses d’Épargne a francouzskou poštu La Poste) (10).
(25)
Jelikož Francie nezrušila zvláštní práva na distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ a vkladní knížky „Livret A“ v devítiměsíční lhůtě stanovené rozhodnutím ze dne 10. května 2007, zahájila Komise řízení o porušení smlouvy podle článku 226 Smlouvy o ES (nyní článek 258 SFEU) a dopisem dne 5. června 2008 jí zaslala výzvu kvůli neplnění rozhodnutí.
(26)
Dne 19. září 2009 zaslala Komise Francii žádost o nové informace a Francie na ni odpověděla dne 13. října 2009.
(27)
Dne 8. října 2009 Komise ukončila řízení o porušení smlouvy, protože Francie splnila přijetím reformy ze dne 1. ledna 2009, kterou liberalizovala distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ a vkladní knížky „Livret A“ (11), povinnost zrušit zvláštní práva na distribuci těchto spořicích nástrojů (12).
(28)
Během roku 2010 se Komise pomocí elektronické pošty obrátila na banku Crédit Mutuel s několika dotazy, na které dotčená banka odpověděla rovněž elektronickou poštou.
(29)
Toto rozhodnutí v souladu s článkem 13 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (13), uzavírá řízení ve věci případných prvků podpory obsažených v mechanizmu spořicího účtu „Livret bleu“.
2. POPIS MECHANISMU SPOŘICÍHO ÚČTU „LIVRET BLEU“
2.1 Popis banky Crédit Mutuel
(30)
Crédit Mutuel je decentralizovaná bankovní a pojišťovací skupina, již tvoří celostátní síť bank se statusem družstevních společností s proměnným kapitálem. Crédit Mutuel se řídí zákonem ze dne 10. září 1947, který stanovil zásady spolupráce. Banka je organizována na třech úrovních: místní, regionální a celostátní.
(31)
Skupina Crédit Mutuel má pod dvojím označením skupiny (Crédit Mutuel a Crédit Industriel et Commercial (dále jen „CIC“) téměř 6 000 poboček a více než 72 000 zaměstnanců. Místní banky Crédit Mutuel jsou součástí 18 regionálních federací, které jsou členy celostátní konfederace bank Crédit Mutuel, jež představuje ústřední orgán sítě. CIC sdružuje 6 regionálních bank a specializované pobočky jak ve Francii, tak ve světě.
(32)
Crédit Mutuel je kromě toho skupinou s jediným vedením a sledující globální politiku. Na úrovni konfederace udržuje vnitřní finanční solidaritu, která zajišťuje hotovost pro regionální federace. Z hlediska práva hospodářské soutěže vykazuje skupina vlastnosti jediného podniku, protože má na ústřední úrovni jediné rozhodovací centrum.
2.2 Popis spořicího účtu „Livret bleu“
(33)
Spořicí účet „Livret bleu“ byl spořicí produkt regulovaný státem a distribuovaný výlučně bankou Crédit Mutuel.
(34)
Podle opraveného finančního zákona na rok 1975 (14) podléhal tento produkt částečnému osvobození od daně. Úroky vyplácené spořitelům z uložených vkladů byly osvobozeny od daně do výše dvou třetin. Stát stanovil pro spořitele hrubou úrokovou míru u „Livret bleu“ tak, aby čistá míra byla po odvedení daně (15) stejná jako u vkladní knížky „Livret A“, která byla od zdanění zcela osvobozena.
(35)
Stát stanovil úrokovou míru u „Livret bleu“ na úroveň přesahující inflaci a tato míra byla upravována podle vývoje na peněžním trhu. Poslední čistá úroková míra u „Livret bleu“ před zrušením tohoto spořicího produktu reformou z 1. ledna 2009 (viz bod 41) byla 4 % (16). Nejvyšší částka, kterou si spořitelé na spořicím účtu „Livret bleu“ mohli uložit, byla ve výši 15 300 EUR. Vklady na účtu „Livret bleu“ se zvýšily z 13 miliard EUR (85 miliard FRF) v roce 1991 na 22 miliard EUR v roce 2008.
(36)
Příznačné vlastnosti spořicího účtu „Livret bleu“, jako byla okamžitá dostupnost prostředků, povolené vklady od 15 EUR výše, absence nákladů (zejména při zakládání účtu), vedly k nahromadění značné hotovosti. Kromě toho bylo možno zřídit si u účtu automatické platby ve prospěch finančního úřadu nebo veřejných podniků jako EDF nebo France Telécom. Spořicí účet „Livret bleu“, jež byl zřízen jako spořicí produkt pro soukromé osoby, se tak v určitých aspektech blížil běžnému účtu.
(37)
Povinnosti ve spojení s použitím prostředků vybraných prostřednictvím „Livret bleu“ se časem vyvíjely.
(38)
V prvním období musela banka Crédit Mutuel přidělovat 50 % prostředků (navýšených v roce 1983 (17) na 65 % prostředků a na 80 % nových vkladů) na použití „v obecném zájmu“ (zejména na financování místních samospráv a jiných veřejných organizací) a se zbytkem mohla nakládat volně (dále jen „volné použití“).
(39)
Tento systém hluboce proměnila vyhláška ze dne 27. září 1991 (18), kterou došlo ke sblížení „Livret bleu“ se systémem vkladních knížek „Livret A“. Počínaje touto vyhláškou byly všechny nové vklady (19) soustředěny u Caisse des Dépôts et Consignation (dále jen „CDC“), která na oplátku vyplácela Crédit Mutuel odměnu za zprostředkování. Tato odměna, jež byla původně stanovena 1,3 % vkladů na účtu „Livret bleu“ uložených u CDC, byla dne 1. ledna 2005 snížena na 1,2 % a dne 1. listopadu 2005 na 1,1 %. CDC používá prostředky shromážděné bankou Crédit Mutuel hlavně na financování sociálního bydlení.
(40)
Tato hluboká reforma systému se kromě toho projevila postupným přerozdělením stávajících vkladů (20). Od vyhlášky ze dne 27. září 1991 až do konce prvního pololetí roku 1999 se část určená na „použití v obecném zájmu“ a část „volného použití“ postupně snižovaly, až byly všechny vklady přiděleny k uložení u CDC.
V miliardách FRF a v %
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
Roční průměrné vklady
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
Centralizované použití CDC
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Použití v obecném zájmu
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Volné použití
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Zdroj: Littlejohn Fraser
(41)
Dne 1. ledna 2009 vstoupila v platnost reforma, která umožnila všem bankám nabízet vkladní knížku „Livret A“ a kterou se přestalo rozlišovat mezi vkladními knížkami „Livret A“ a spořicími účty „Livret bleu“. Od 1. ledna 2009 se z „Livret bleu“ banky Crédit Mutuel stala vkladní knížka „Livret A“ nabízená pouze pod jiným názvem. Spořicí účet „Livret bleu“, a s ním výlučné právo banky Crédit Mutuel tento produkt šířit, přestaly k tomuto dni existovat.
2.3 Popis důvodů, které vedly k zahájení/prodloužení řízení
(42)
Jak je rozvedeno v rozhodnutí o prodloužení řízení (21), Komise považovala za možné, že Francie prostřednictvím odměny za zprostředkování poskytla bance Crédit Mutuel podporu.
(43)
Z judikatury Altmark Soudního dvora vyplývá, že vyrovnání za veřejnou službu nepředstavují státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU, pokud splňují určité kumulativní podmínky uvedené v rozsudku ve věci Altmark ze dne 24. července 2003 (22).
(44)
Komise se ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení domnívala, že není možné, aby byla splněna čtvrtá podmínka judikatury Altmark, protože stát nepřidělil úkol veřejné služby spočívající ve shromažďování vkladů určených na sociální nájemné byty nejvýhodnějšímu zájemci prostřednictvím veřejné soutěže, ale přidělil jej vyjednáváním přímo bance Crédit Mutuel, což předem nezaručuje, že odměna poskytnutá bance Crédit Mutuel není vyšší než míra požadovaná dobře spravovaným podnikem. Kromě toho soudila, že francouzské orgány neprokázaly, že výše vyrovnání byla stanovena vzhledem k nákladům středně velkého a dobře spravovaného podniku v odvětví bankovnictví. Pro stanovení, že výše vyrovnání byla určena na základě analýzy nákladů, které by měl dobře spravovaný podnik ve smyslu judikatury Altmark, totiž nestačí, když francouzské orgány zdůrazňují, že banka Crédit Mutuel je dobře spravovaným podnikem.
(45)
Podle Komise představovala odměna za zprostředkování státní prostředek, který mohl poskytnout selektivní zvýhodnění schopné narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy a jehož použití jí nebylo oznámeno. Odměna za zprostředkování tak mohla obsahovat prvky protiprávní podpory.
(46)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení považovala Komise za možné, že toto opatření není slučitelné s čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 106 odst. 2 SFEU), a soudila, že zřejmě není použitelná žádná z odchylek uvedených v čl. 87 odst. 2 a 3 Smlouvy o ES (nyní čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU).
(47)
Na základě výpočtů jejího konzultanta se jí totiž jevilo jako možné, že výše vyrovnání přesáhla meze toho, co je nezbytné k pokrytí nákladů vynaložených k plnění povinnosti veřejné služby (shromažďování vkladů určených na sociální nájemné byty) se zohledněním příjmů, které se k ní vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění této povinnosti. Po připomenutí, že výše vyrovnání musí zahrnovat všechna zvýhodnění poskytnutá státem nebo ze státních prostředků, a to v jakékoliv formě, Komise ve svém výpočtu vyrovnání zohlednila nejen čisté náklady na shromažďování vkladů soustředěných v CDC, ale také čistý výsledek (náklady nebo zisk) použití v obecném zájmu a volného použití. Ze zprávy konzultanta Komise vyplývalo nadměrné vyrovnání ve prospěch banky Crédit Mutuel v letech 1991, 1992, 1993 a 1998.
3. ARGUMENTY STĚŽOVATELŮ
(48)
Komise představila argumenty stěžovatelů ve svém rozhodnutí ze dne 6. února 1998 o zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 2 SFEU). Podání předaná od té doby uvádějí následující nové argumenty.
(49)
Zpráva AFB (aktualizovaná koncem února 1999 a předaná Komisi v říjnu roku 1999) o přitažlivém účinku „Livret bleu“ ocenila čistý bankovní produkt vytvořený přitažlivým účinkem „Livret bleu“ na 17 miliard FRF (2,6 miliardy EUR) za předpokladu, že nárůst podílu Crédit Mutuel na trhu ve všech segmentech pocházel v období 1986-1997 výlučně z distribuce „Livret bleu“.
(50)
Studie vypracovaná Caisse Nationale du Crédit Agricole a předložená v květnu roku 2000 provedla analýzu počtu bankovních poboček banky Crédit Mutuel. Ze studie vyplývá, že celkový počet stálých bankovních poboček od roku 1991 do roku 1994 klesal, a potom postupně rostl, až v roce 1998 dosáhl úrovně roku 1990. Vývoj se různil podle jednotlivých regionů: počet stálých bankovních poboček, a poté také nestálých, poklesl v oblastech výrazného tradičního působení banky Crédit Mutuel (Pays de Loire, Bretaň, Alsasko), zatímco v ostatních regionech rostl. Je proto pravděpodobné, že banka Crédit Mutuel omezila své působení ve venkovských oblastech za účelem svého posilnění v oblastech městských. Tyto údaje zřejmě vyvracejí tvrzení banky Crédit Mutuel, podle nichž byla v devadesátých letech minulého století nucena zachovat svou rozsáhlou přítomnost ve venkovských oblastech. Také zřejmě prokazují, že banka Crédit Mutuel je schopna uchovat mimořádně hustou síť i po zrušení jakékoliv kontroly ze strany orgánů veřejné moci.
(51)
AFB zaslala Komisi dopis ze dne 4. června 1998, ve kterém tvrdila, že odměna ve výši 1,3 % z vkladů uložených na spořicím účtu „Livret bleu“ a soustředěných u CDC byla nadměrná, protože spořitelny Caisses d’Épargne a poštovní banka dostávaly ve stejné době od CDC 1,20 % a 1,50 % z prostředků uložených na vkladních knížkách „Livret A“, které byly rovněž soustředěny u CDC. AFB v dopisu uvádí, že v roce 1997 nabídla francouzským orgánům, že zajistí shromažďování vkladů na „Livret bleu“ za odměnu ve výši pouhého 1 %, ale že vláda ponechala tuto nabídku bez odpovědi. AFB zejména zdůraznila, že se ve zprávě poslance Douyèra z dubna 1998 o modernizaci spořitelen Caisses d’Épargne uvádí, že náklady na shromažďování průměrné spořitelny, jako je například spořitelna Burgundska, dosahují výše 0,96 % vkladů a že neexistuje důvod, proč by banka Crédit Mutuel měla mít správní náklady vyšší.
(52)
Rozklad kanceláře Glais ze srpna 2000 předložený na žádost AFB přinesl statistické podklady o údajném konkurenčním zvýhodnění banky Crédit Mutuel díky výlučnému právu distribuce „Livret bleu“. Přezkum časových řad ukazuje, že vklady na spořicím účtu „Livret bleu“ a vklady na jiných účtech vykazovaly až do přelomu let 1985-1987 prudký růst. Růst úvěrů pro domácnosti pokračuje i po tomto období a zůstává výraznější u banky Crédit Mutuel než u jejích hlavních konkurentů. Znalec kanceláře Glais z toho vyvozuje, že „účinek spořicího účtu Livret bleu zřejmě přitahoval zákazníky a od poloviny osmdesátých let zřejmě kladný účinek přetrvával, aniž by vklady rostly. Zdá se, že od tohoto období stála expanzivní strategie banky Crédit Mutuel právě na stálých zákaznicích takto původně získaných“. Na základě použití zejména ukazatele přetrvávání náhodných hospodářských otřesů na proměnné činnosti a modelování jednoduché rovnice poptávky po úvěrech došel znalec k závěru, že činnost banky Crédit Mutuel (hlavně v oblasti úvěrů) zřejmě neprobíhala v souladu s průměrným vývojem na bankovním trhu. Znalec vysvětluje tento jev skutečností, že zákazníci banky Crédit Mutuel byli svému ústavu věrnější než zákazníci jiných bank, a to např. kvůli spořicímu účtu „Livret bleu“.
(53)
V druhém podání (z prosince 2000) předložila kancelář Glais novou ekonometrickou analýzu stupně připoutanosti zákazníků ke každé bankovní síti. Podle znalce potvrzují její výsledky předpoklad, podle něhož mají Crédit Mutuel a Caisses d’Épargne lepší prostředky než ostatní banky, aby ze svých zákazníků učinily zákazníky stálé. Není ale možné určit, zda je důvodem této větší stálosti zákazníků nabídka vkladních knížek osvobozených od daní nebo využívání husté sítě poboček v různých regionech (dva nástroje, které jsou těmto sítím společné).
(54)
Na okraj tohoto řízení obdržela Komise také dodatečné podání předložené stěžovateli, podle nějž mohla banka Crédit Mutuel získat banku CIC, jež byla předtím majetkem veřejné pojišťovací skupiny GAN, při její privatizaci v dubnu 1997 kvůli podporám, jež získala díky spořicímu účtu „Livret bleu“ a díky nimž vzrostl její podíl na trhu vkladů z 2 % v roce 1969 na přibližně 6,9 % v roce 1997. Podle stěžovatelů rostly díky dotčeným podporám rychle vlastní prostředky podniku, a to z 650 milionů FRF (99 milionů EUR) v roce 1974 na 47,3 miliardy FRF (7,2 miliardy EUR) v roce 1997.
(55)
Stížnost podaná Sdružením obětí banky Crédit Mutuel ze dne 19. září 2006 obsahuje pouze tvrzení o údajném „zneužití veřejného spoření k soukromým a obchodním účelům […] na úkor spořitelů a francouzského hospodářství“, a to bez skutečných argumentů nebo důkazů ohledně případné protiprávní státní podpory.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH TŘETÍCH STRAN
(56)
Po zveřejnění rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 6. února 1998 obdržela Komise komentáře od řady zúčastněných třetích stran.
(57)
Někteří konkurenti banky Crédit Mutuel informovali o újmě, o které se domnívají, že ji utrpěli kvůli přidělení výlučného práva na distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ bance Crédit Mutuel. Tyto banky uváděly ve většině případů údajný přitažlivý účinek spořicího účtu „Livret bleu“, kvůli kterému přicházejí o zákazníky ve prospěch Crédit Mutuel, a přály si zrušení tohoto výlučného práva. Takové komentáře zaslaly Komisi následující bankovní ústavy:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d’Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l’Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
Vedle připomínek na obranu banky Crédit Mutuel uvedených v oddílu 4 obdržela Komise připomínky ve prospěch mechanizmu spořicího účtu „Livret bleu“, jež podaly následující třetí strany:
pan Bertholet, poslanec za departement Drôme
pan Blondel, člen generální rady departementu Nord
pan Cabot, ředitel Centre régional Information Jeunesse de Toulouse
pan Cormorèche, starosta Montuel
pan Cornelis, člen generální rady departementu Nord
pan Chavannes, starosta Angoulême
pan Crépeau, poslanec za departement Charente-Maritime
pan Debavelaere, senátor za departement Pas-de-Calais
pan Decool, starosta Brouckerque
pan Delevoye senátor za departement Pas-de-Calais
pan Delnatte, poslanec za departement Nord
pan Dolez, poslanec za departement Nord
pan Ewald, regionální zástupce sdružení Association pour le droit à l’initiative économique
pan Fronton, Union départementale des associations familiales de Haute-Garonne
pan Foy, senátor za departement Nord
pan Galiègue, předseda Caisse de Crédit Mutuel de Solesmes
paní Gournay, starostka Caestre
paní Armelle Guinebertière, poslankyně Evropského parlamentu
pan Hervé, starosta Rennes
pan Humez, předseda Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais
paní Ingelaere, předsedkyně Flandr’action
pan Juppé, poslanec a primátor města Bordeaux
pan Lapalu, předseda sdružení Animation et gestion d’organismes privés
pan Lazaro, poslanec za departement Nord
pan Lebreton, předseda generální rady departementu Côtes d’Armor
pan Ledieu, starosta Cateau-Cambrésis
pan Leleu, člen správní rady Crédit Mutuel Nord
pan Maille, předseda Communauté urbaine de Brest
pan Masclet, člen regionální rady regionu Nord-Pas-de-Calais
pan Méhaignerie, předseda generální rady departementu d’Ille-et-Villaine
pan Mio, člen regionální rady regionu Nord-Pas-de-Calais
paní Novak, předsedkyně sdružení Association pour le droit à l’initiative économique
paní Permuy, členka regionální rady regionu Nord-Pas-de-Calais
pan Albert Rivaux, člen generální rady departementu Pas-de-Calais
pan de Rohan, předseda regionální rady regionu Bretaň
pan Valla, člen generální rady departementu l’Ardèche
pan Vanlerenberghe, starosta Arrasu
pan Villain, starosta Cambrai
pan de Villiers, poslanec za departement Vendée.
(59)
Velká většina třetích stran zdůraznila úlohu, kterou hraje Crédit Mutuel zejména na regionální úrovni při financování sociálního hospodářství, a to hlavně neziskových sdružení. Zdůraznily také doprovodnou úlohu, již plní banka Crédit Mutuel u lidových vrstev, které tvoří důležitou část jejích zákazníků. Řada místních zastupitelů zdůraznila úlohu Crédit Mutuel při vytváření podniků a pracovních příležitostí a ve spojení s místní samosprávou při rozvoji místních iniciativ. Další se domnívaly, že svými decentralizovanými strukturami vyhovuje Crédit Mutuel lépe než centralizované ústavy místním potřebám a nutnosti vyváženého rozvoje území.
5. PŘIPOMÍNKY BANKY CRÉDIT MUTUEL
(60)
Crédit Mutuel vyčítá Komisi mimořádně dlouhé vyřizování záležitosti.
(61)
Vedle toho se podle Crédit Mutuel netýkal rozsudek Soudu prvního stupně pouze chybějícího odůvodnění, ale obsahoval také kritiku uvažování Komise, která nebyla údajně zohledněna v rozhodnutí o prodloužení řízení, a to zejména pokud jde o výpočet případného nadměrného vyrovnání. V tomto ohledu vyčítá Crédit Mutuel Komisi, že pouze sečetla kladné roční zůstatky, aniž od nich odečetla zůstatky z roků se zápornými výsledky, a to v rozporu s metodou doporučovanou rámcem Společenství pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (dále jen „rámec Společenství z roku 2005“) (23).
(62)
Podle banky splňuje odměna za zprostředkování čtyři podmínky judikatury Altmark:
a)
pokud jde o první podmínku, byla banka Crédit Mutuel údajně pověřena dvěma službami obecného hospodářského zájmu, a to jednak zachováním dostatečného počtu bankovních poboček ve venkovském prostředí z důvodů územního rozvoje a jednak shromažďováním vkladů určených na financování sociálního bydlení. Pokud jde o zachování bankovních poboček na venkově, banka popírá závěr Komise, podle nějž je znění francouzských právních a jiných předpisů příliš neurčité na to, aby pověřilo Crédit Mutuel podobným úkolem, a aby tak byla splněna první podmínka judikatury Altmark. Podle Crédit Mutuel dospěla Komise k tomuto závěru na základě skutečnosti, že tyto dokumenty neuložily bance Crédit Mutuel konkrétní povinnosti, protože platí pro bankovnictví jako celek. Banka Crédit Mutuel se domnívá, že se Komise pokouší vnutit jí důkazní břemeno, aby prokázala, že je splněna první podmínka judikatury Altmark, s čímž dotčená judikatura údajně nepočítá;
b)
pokud jde o druhou podmínku, Crédit Mutuel zdůrazňuje, že odměna za zprostředkování byla zavedena současně s povinností soustředit finanční prostředky u CDC a že způsoby výpočtu této odměny byly stanoveny objektivním a transparentním způsobem;
c)
pokud jde o třetí podmínku, banka se domnívá, že odměna není dostačující na pokrytí nákladů na shromažďování finančních prostředků, protože činnost spojená s jejich centralizovaným použitím u CDC údajně vykazuje záporný zůstatek za celé období 1991-2005;
d)
Crédit Mutuel se domnívá, že je splněna i čtvrtá podmínka. Výše odměny za zprostředkování byla údajně stanovena podle skutečných nákladů, které banka měla v souvislosti s distribucí „Livret bleu“. Banka Crédit Mutuel je ve smyslu judikatury Altmark údajně dobře spravovaným podnikem, protože její správní náklady patří k nejnižším. Komise to údajně ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení uznala (24). Banka se domnívá, že Komise nerozvedla dostatečně důvody, kvůli nimž se domnívá, že tato podmínka nebyla splněna.
(63)
Banka Crédit Mutuel se každopádně domnívá, že opatření je slučitelné s vnitřním trhem ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU. Crédit Mutuel kritizuje zejména metodu výpočtu nadměrného vyrovnání, o níž se zmiňuje rozhodnutí o prodloužení řízení. Podle banky se Komise nejprve dopustila v posouzení celkového hospodářského výsledku provozního účtu „Livret bleu“ chyb ve výpočtu, protože převzala chybné závěry svého konzultanta, a to bez ohledu na skutečnost, že sporné body mezi konzultantem Komise a konzultantem Crédit Mutuel nebyly vyřešeny (25).
(64)
Crédit Mutuel dále popírá přístup na ročním základě zvolený Komisí (tzn. skutečnost vzít v úvahu pouze částky u roků, v nichž došlo k nadměrnému vyrovnání, a nevyrovnat je částkami za roky, kdy vyrovnání bylo nedostatečné), což je údajně v rozporu s některými předchozími případy, zrušeným rozhodnutím a podle banky také s rámcem Společenství z roku 2005 (26). Komise by měla postupovat podle komplexního přístupu (tzn. vyrovnat celkovou částku za roky nadměrného vyrovnání částkou za roky nedostatečného vyrovnání), a to jednak pro celé období 1991-1998 a jednak pro celé období počínaje rokem 1999.
(65)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení Komise navíc nezohlednila správně přiměřený zisk. Své posouzení přiměřeného zisku založila na výši nákladů povinného vlastního kapitálu odhadovaných na 6 %, zatímco tyto náklady představují v analytickém účetnictví zatížení a ne ziskové rozpětí. Komise měla zohlednit míru návratnosti kapitálu, jak doporučuje společnost Arthur Andersen (27). Navíc postavila výpočet přiměřeného zisku na pomíjivém základě, který se v okamžiku úplné centralizace vkladů u CDC stává nulovým, protože tyto vklady nemají žádné náklady z hlediska povinného vlastního kapitálu. Crédit Mutuel zdůrazňuje, že ukazatel zvolený Komisí vede k tomu, že banku připravuje u „Livret bleu“ o veškeré běžné ziskové rozpětí. Podle Crédit Mutuel musí mít každá banka možnost dosahovat běžné ziskové rozpětí, a to i u centralizovaného použití, jež nemá žádné náklady vlastního kapitálu v úzce pojatém předpisovém chápání míry solventnosti.
(66)
Komise také řádně nezohlednila náklady spojené s dalším úkolem obecného zájmu, o kterém se banka Crédit Mutuel domnívá, že ho plní, a to zachováním bankovních poboček na venkově za účelem podněcování lidového spoření na celém území usnadněním přístupu k bankovním službám co největšímu počtu osob.
(67)
Crédit Mutuel nakonec odmítá existenci přitažlivého účinku. Připomíná, že Komise ve svém zrušeném rozhodnutí uznala, že se tento přitažlivý účinek nepodařilo formálně prokázat, a soudí, že od té doby se neobjevila žádná nová skutečnost.
(68)
Pokud jde o postup, odmítá Crédit Mutuel jakékoliv vracení případné podpory s odvoláním na několik obecných zásad práva Společenství, a to zejména zásadu legitimního očekávání a dodržení přiměřené lhůty.
6. PŘIPOMÍNKY FRANCIE
(69)
Francie soudí, že podmínky judikatury Altmark jsou splněny:
a)
pokud jde o první podmínku, zdůrazňuje, že Komise uznala, že banka Crédit Mutuel byla pověřena úkolem služby obecného hospodářského zájmu, a to shromažďováním vkladů určených na financování sociálního bydlení. Připomíná, že Komise ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení uvedla, že zachování bankovních poboček ve venkovské oblasti z důvodů územního rozvoje lze považovat za službu obecného hospodářského zájmu (28), ale neodpovídá na argumenty uvedené Komisí ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení, podle nichž není první podmínka judikatury Altmark splněna, protože neexistují vnitrostátní právní a jiné předpisy, které by jasným způsobem přidělovaly úkol ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU (29);
b)
pokud jde o druhou podmínku, Francie se domnívá, že parametry vyrovnání byly stanoveny předem objektivním a transparentním způsobem;
c)
pokud jde o třetí podmínku, tvrdí, že výše vyrovnání (odměna za zprostředkování) nepřesahovala míru nutnou k pokrytí nákladů systému a odkazuje přitom na analytický výkaz zisků a ztrát účtu „Livret bleu“ za období 1999-2005;
d)
čtvrtá podmínka je také údajně splněna, protože Francie tvrdí, že správa banky Crédit Mutuel splňuje požadovaná kritéria účinnosti (30).
(70)
Pokud jde o podmínky existence podpory, Francie odkazuje na argumenty uvedené před zrušením rozhodnutí z roku 2002:
a)
podmínka státních prostředků není splněna, protože zisky banky Crédit Mutuel z vkladů nesoustředěných u CDC (volné použití a použití v obecném zájmu) pocházely ze soukromých zdrojů (peněžní částky uložené spořiteli) a orgány veřejné moci s nimi nemohly disponovat;
b)
výměna mezi členskými státy nemohla být ovlivněna před ukončením jednotného trhu bankovních a finančních činností dne 1. ledna 1993 po přijetí druhé směrnice Rady 89/646/EHS ze dne 15. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti úvěrových institucí a jejího výkonu a o změně směrnice 77/780/EHS (dále jen „druhá bankovní směrnice“) (31). Počínaje tímto dnem se francouzské orgány domnívaly, že kvůli skutečnosti, že neexistoval evropský status družstevních společností, a kvůli omezením, jež tento stav měl na přeshraniční rozvoj společností se statusem družstev jako Crédit Mutuel, nevyvíjely bankovní pobočky Crédit Mutuel činnost mimo vnitrostátní hranice. Účty „Livret bleu“ otevřené nerezidentům k tomu navíc představovaly méně než 0,1 % vkladů. Francouzské orgány také soudily, že se zahraniční bankovní ústavy ve Francii zaměřovaly na zcela jiný trh, než byl trh Crédit Mutuel;
c)
odměna za zprostředkování placená CDC bance Crédit Mutuel u centralizovaných vkladů na účtu „Livret bleu“ nemohla představovat podporu, ale pouze odměnu za službu poskytovanou bankou, jejíž výše byla smluvně stanovena v roce 1991 na 1,3 %. Francouzské orgány trvaly na závažnosti správních nákladů u „Livret bleu“ kvůli počtu spořicích účtů, na nichž byl vklad nižší než 5 000 FRF (762 EUR). Odvolávaly se na studie analytického účetnictví provedené Crédit Mutuel (po zavedení dotčeného opatření), aby dospěly k závěru, že tato výše odměny byla plně odůvodněná. Tvrdily, že každé zvýhodnění, které by měl obsahovat spořicí účet „Livret bleu“, je nutno posuzovat z hlediska nákladů spojených s cílem obecného hospodářského zájmu. V tomto ohledu upozornily Komisi na rostoucí přerozdělování vkladů na účtu na finanční použití v obecném zájmu, jehož podíl vzrostl z 50 % vkladů na „Livret bleu“ v období 1975 až 1983 na 65 % v období 1983 až 1991 a na 100 % vkladů soustředěných u CDC v roce 1998;
d)
za předpokladu, že by se skutečně jednalo o podporu, jednalo by se v každém případě o podporu stávající, protože režim „Livret bleu“ byl zaveden před liberalizací bankovního trhu dne 1. ledna 1993 (uplynutí lhůty pro provedení druhé bankovní směrnice).
(71)
Ve zprávě ze dne 26. října 2001 uvádějí francouzské orgány důvod, proč by se v případě, že by Komise označila opatření za podporu, jednalo v každém případě o podporu slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 106 odst. 3 SFEU. Vytýkají Komisi, že se dopustila chyb při výpočtu celkového výsledku provozního účtu „Livret bleu“, protože nepostupovala podle metody doporučené konzultantem banky Crédit Mutuel (32). Tvrdí také, že Komise musí zohlednit přiměřený zisk, jehož výši odhadují na […] (33).
(72)
Ve svých připomínkách k rozhodnutí o prodloužení řízení vytýkají francouzské orgány Komisi, že postupovala „asymetricky“, když nevyrovnala částky z let, kdy došlo k nadměrnému vyrovnání (1991, 1992, 1993 a 1998), částkami za roky, kdy došlo k vyrovnání nedostatečnému (1994 až 1997), a že v příloze 1 rozhodnutí o prodloužení řízení převzala plně závěry svého konzultanta ohledně tří bodů, u nichž existuje mezi Francií a Komisí rozdílný názor. Francie upřesnila, že během celého období 1999-2005 docházelo u systému „Livret bleu“ k nedostatečnému vyrovnání ze strany státu. Výše odměny za zprostředkování tak nepřesáhla míru nutnou k pokrytí nákladů spojených s distribucí „Livret bleu“ v podobě zanesené do analytického účetnictví „Livret bleu“, jež bylo vypracováno společně s Komisí (s výhradou dvou úprav (34)) a jež vyhovuje požadavkům směrnice Komise 80/723/EHS ze dne 25. června 1980 o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky a o finanční průhlednosti uvnitř určitých podniků (35). Francie také vysvětlila, že k nedávným snížením odměny za zprostředkování došlo hlavně kvůli uspokojení potřeb subjektů činných ve financování sociálního bydlení (36).
(73)
Francouzské orgány upřesňují, že od roku 1999 existuje mechanismus vracení případného nadměrného vyrovnání.
(74)
Francie také vysvětlila, že riziko chybějící hotovosti do jednoho měsíce nesla banka Crédit Mutuel a že riziko chybějící hotovosti nad jeden měsíc nesla CDC. Upřesnila také, že u částek shromážděných na účtu „Livret bleu“ se míra vyvážení rizik pro výpočet potřeby vlastního kapitálu nutného pro míru solventnosti rovnala nule. Uvedla, že vyvážení rizika z hlediska potřeby vlastního kapitálu Crédit Mutuel se v období 1999 až 2005 u jiných produktů spoření a jiných prostředků kromě „Livret bleu“ pohybovalo od […] do […] %. Francouzské orgány upřesnily, že kvůli tomu, že uplatnění evropské míry solventnosti se počínaje plným soustředěním vkladů u CDC v roce 1999 nejevilo jako náležité, zahrnula banka Crédit Mutuel pro výpočet přiměřeného zisku u „Livret bleu“ náklady vlastního kapitálu, jež byly stanoveny vzhledem k nákladům jiných produktů spoření a jiných zdrojů, přičemž je omezila (na […] až […] % mezi rokem 1999 a rokem 2005). Na žádost Komise Francie také poskytla upřesnění ohledně rozpětí odměny související s vytvořením povinných rezerv u francouzské národní banky Banque de France.
7. POSOUZENÍ
7.1 Existence podpory
(75)
V rozhodnutí o prodloužení řízení Komise soudila, že odměna za zprostředkování vyplácená CDC bance Crédit Mutuel představuje jediné dotčené opatření, jež by mohlo obsahovat prvky podpory (37).
(76)
Případná podpora, kterou v sobě obsahuje odměna za zprostředkování, byla zavedena dne 27. září 1991 vyhláškou ze stejného dne a v tomto rozhodnutí je analyzována až do uvolnění distribuce vkladní knížky „Livret A“ a harmonizace „Livret bleu“ s touto vkladní knížkou dne 1. ledna 2009 (38).
7.1.1 Podmínky judikatury Altmark nejsou splněny
(77)
Je nutno zdůraznit, že podle judikatury Altmark (39) nepředstavují vyrovnání vyplácená na oplátku za úkoly veřejné služby státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud jsou splněny čtyři kumulativní podmínky.
(78)
Ve svých připomínkách k rozhodnutí o prodloužení řízení uvádějí francouzské orgány a banka Crédit Mutuel existenci dvou služeb obecného hospodářského zájmu, a to zachování dostatečného počtu bankovních poboček ve venkovském prostředí z důvodů územního rozvoje a shromažďování vkladů určených na financování sociálního bydlení.
(79)
Ovšem již před zavedením dotčeného opatření nebyla banka Crédit Mutuel povinna udržovat své pobočky ve venkovském prostředí, protože zákon o zřizování a zavírání bankovních poboček byl zrušen v roce 1987 a kontrolní režim (údajně nadále platný pro Crédit Mutuel v období 1987 až 1991) dne 1. července 1991 (40). Francouzské orgány a Crédit Mutuel ostatně nepopíraly závěr rozhodnutí o prodloužení řízení, podle kterého „neexistuje po roce 1991 [to znamená k 1. červenci 1991] žádný akt, na jehož základě by byla banka Crédit Mutuel pověřena ve smyslu čl. 86 Smlouvy o ES [nyní článek 106 SFEU] úkolem uvedeným ve výše uvedeném bodě 24 pod písmenem iii) [zachování poboček na venkově z důvodů územního rozvoje]“ (41).
(80)
Z tohoto důvodu je nutno ověřit, zda je judikatura Altmark použitelná, pouze u úkolu shromažďovat vklady za účelem financování sociálního bydlení.
(81)
Komise připomíná, že členské státy mají širokou posuzovací pravomoc týkající se povahy služeb, které lze označit za služby obecného hospodářského zájmu. Domnívá se, že prováděcí nařízení k ustanovením článku 9 opraveného finančního zákona na rok 1975 (42) a článku 24 opraveného finančního zákona na rok 1982 (43), a zejména pak vyhláška ze dne 27. září 1991, svěřují jasně Crédit Mutuel úkol (v podobě definované v článcích R 323-10 a R 331-14 stavebního a bytového zákoníku) shromažďovat finanční prostředky, které se převádějí na CDC a umožňují posledně jmenovanému subjektu financovat sociální bydlení. Komise soudí, že se Francie nedopustila zjevně nesprávného posouzení, když označila tento úkol za službu obecného hospodářského zájmu.
(82)
Podle čtvrté podmínky judikatury Altmark, „není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby, v konkrétním případě učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky umožňujícího vybrat zájemce schopného poskytovat tyto služby za nejmenších nákladů pro územně správní celek, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by vynaložil průměrný podnik, správně řízený […], aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností“ (44).
(83)
Komise soudí, že čtvrtá podmínka není splněna, pokud jde o úkol shromažďovat vklady soustředěné u CDC za účelem financování sociálního bydlení. Je nutno poznamenat, že stát nepověřil tímto úkolem nejvýhodnějšího zájemce v rámci veřejné soutěže, ale přímým vyjednáváním s Crédit Mutuel. Výše odměny za zprostředkování nebyla stanovena vzhledem k nákladům spojeným s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu, které by měl průměrný a správně řízený podnik. Výše odměny za zprostředkování stanovená na 1,3 % nemohla vycházet ze skutečných nákladů Crédit Mutuel při poskytování služby obecného hospodářského zájmu, protože v září 1991 neexistovalo oddělené účetnictví pro „Livret bleu“, jež by umožnilo zpětně dohledat v účetnictví banky náklady spojené výlučně s „Livret bleu“. Oddělené účetnictví „Livret bleu“ bylo vytvořeno až po několika letech a pro období před rokem 1991 bylo vypracováno zpětně. Nic proto neukazuje, že míra odměny za zprostředkování byla stanovena s ohledem na náklady průměrného a správně řízeného podniku, který poskytuje dotčený úkol obecného zájmu. Francouzské orgány tvrdí, že banka Crédit Mutuel je obecně dobře spravována. Toto tvrzení ovšem skutečně nedokládají a odkazují hlavně na bod 13 rozhodnutí o prodloužení řízení, v němž Komise pouze uvádí finanční výsledky Crédit Mutuel v roce 2004 (bilanční suma, čistý hospodářský výsledek, poměr mezi náklady a výnosy, kapitál a míra solventnosti). Pokud by členský stát stanovil výši vyrovnání na základě analýzy nákladů průměrného a správně řízeného podniku, neměl by žádném případě potíže prokázat to Komisi a vysvětlit jí použitou metodiku, což Francie v tomto konkrétním případě neučinila. Skutečnost, že od uvolnění distribuce vkladních knížek „Livret A“ a spořicích účtů „Livret bleu“ k 1. lednu 2009 klesla odměna za zprostředkování banky Crédit Mutuel z 1,1 % na 0,6 %, zřejmě ukazuje na to, že výše této odměny byla vyšší než v případě, že by tato odměna byla určena na základě nákladů průměrného a správně řízeného podniku zajišťujícího stejný úkol obecného zájmu.
(84)
Vzhledem k tomu, že podmínky judikatury Altmark jsou kumulativní, stačí, že jedna z podmínek není splněna, aby judikatura nebyla použitelná a dotčené opatření mohlo případně představovat státní podporu. Z předcházejícího vyplývá, že dotčené opatření nesplňuje čtvrtou podmínku judikatury Altmark. Judikatura Altmark tak není použitelná a je nutno prověřit, zda opatření skutečně představuje státní podporu (45) (46).
7.1.2 Podmínky existence podpory jsou splněny
(85)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
7.1.2.1 Přičitatelnost státu a státní prostředky
(86)
CDC vyplácela bance Crédit Mutuel odměnu za zprostředkování ročně (47) podle úmluvy mezi státem a Crédit Mutuel, která stanovila způsoby provádění nařízení ze dne 27. září 1991. Výši odměny za zprostředkování stanovuje stát jako vyrovnávací platbu za plnění povinností veřejné služby. CDC je navíc veřejným podnikem, jehož jednání je přičitatelné státu (48). Podmínka přičitatelnosti státu a státních prostředků je tak splněna.
7.1.2.2 Selektivita
(87)
Odměna za zprostředkování byla poskytována výlučně bance Crédit Mutuel na oplátku za shromažďování spoření, jež bylo soustředěno u CDC za účelem financování sociálního bydlení, a to prostřednictvím spořicího účtu „Livret bleu“, na jehož distribuci měla banka Crédit Mutuel výlučné právo. Toto opatření mělo proto selektivní povahu.
7.1.2.3 Ověření existence výhody narušující hospodářskou soutěž, jelikož podmínky judikatury Altmark nejsou použitelné
(88)
Odměna za zprostředkování zlepšila konkurenční postavení Crédit Mutuel vůči jejím konkurentům, protože představovala převod státních prostředků pouze ve prospěch této banky. Podle judikatury Soudního dvora představuje zlepšení konkurenčního postavení určitého podniku v důsledku státní podpory obvykle důkaz narušení hospodářské soutěže s ostatními podniky, které podobnou podporu nezískaly (49).
7.1.2.4 Ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(89)
Podle ustálené judikatury dochází k ovlivnění obchodu mezi členskými státy, pokud podnik-příjemce podpory vyvíjí činnost v oblasti otevřené hospodářské soutěži, v níž dochází k obchodu mezi členskými státy (50). Ovšem počínaje rokem 1979 dosáhl podíl zahraničních bank na trhu výše 8 % u úvěrové činnosti (4 % u poboček bez vlastní právní subjektivity a 4 % u dceřiných společností s francouzskou právní subjektivitou) a 4,5 % u přijímání vkladů (2 % a 2,5 %). Vzhledem ke všem zahraničním bankám dosáhl podíl nefrancouzských evropských bank u úvěrů 50 % a u vkladů 70 %. Banka Crédit Mutuel tak byla počínaje sedmdesátými lety vystavena na francouzském území hospodářské soutěži zahraničních bankovních sítí. Ve zvažovaném období přitom byl již trh hotovostního bankovního spoření, který zahrnuje také spořicí nástroje jako Codevi, LEP (vkladní knížka lidového spoření), „Livret jeune“ (spoření mladých), spořicí účty na běžných vkladních knížkách a CEL (spořicí účet bydlení) (51), otevřen hospodářské soutěži.
(90)
Komise tak dochází k závěru, že čtyři podmínky nutné k prokázání existence podpory jsou splněny.
7.1.2.5 Protiprávnost opatření podpory
(91)
Opatření podpory je protiprávní, protože nebylo oznámeno Komisi v souladu čl. 108 odst. 3 SFEU a bylo prováděno poté, co ve Francii vstoupila v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství.
(92)
Jako odpověď na argument uváděný francouzskými orgány, podle nějž se údajně jedná o stávající podporu, protože byla přijata před koncem lhůty na provedení druhé bankovní směrnice dne 1. ledna 1993, Komise zdůrazňuje, že tato směrnice měla za cíl uskutečnění vnitřního trhu v odvětví úvěrových institucí z hlediska svobody usazování a volného poskytování služeb. Neznamenala, že dotčený trh byl před přijetím odměny za zprostředkování uzavřen hospodářské soutěži, ale pouze to, že v odvětví bankovnictví dosud přetrvávaly určité překážky pro svobodu usazování a volné poskytování služeb. Rozhodnutí ze dne 10. května 2007 zjišťuje, že spořicí účet „Livret bleu“ patří k „trhu“ bankovního spoření v hotovosti, což znamená otevření dotčené činnosti hospodářské soutěži, a v žádném bodě nepotvrzuje argument francouzských orgánů, podle nějž byla dotčená činnost otevřena hospodářské soutěži až v roce 1993. Rozhodnutí se naopak odvolává na existenci „vyzrálého“ trhu (52).
7.2 Slučitelnost podpory s vnitřním trhem
(93)
Jelikož dotčené opatření obsahuje prvky státní podpory, musí Komise analyzovat jeho slučitelnost s vnitřním trhem.
(94)
Podle čl. 106 odst. 2 SFEU: „podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu […] podléhají pravidlům obsaženým ve Smlouvách, zejména pravidlům hospodářské soutěže, pokud uplatnění těchto pravidel nebrání právně nebo fakticky plnění zvláštních úkolů, které jim byly svěřeny. Rozvoj obchodu nesmí být dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie“.
(95)
V souladu s judikaturou Soudního dvora, praxí Komise a rámcem Společenství z roku 2005 čl. 106 odst. 2 SFEU znamená, že státní podpora poskytnutá podniku pověřenému správou služby obecného hospodářského zájmu může být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem, pokud opatření podpory splňuje následující podmínky:
a)
poskytovaná služba vykazuje příznačné vlastnosti služby obecného hospodářského zájmu;
b)
podnik byl státem skutečně pověřen poskytováním této služby obecného hospodářského zájmu prostřednictvím jednoho nebo více úředních aktů;
c)
jsou dodrženy zásady nezbytné nutnosti a proporcionality; a
d)
rozvoj obchodu není dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie.
(96)
Podmínky a) a b) jsou splněny z důvodů uvedených v bodě 81.
(97)
Pokud jde o podmínku d), Komise nemá žádné údaje, které by naznačovaly, že byl obchod uvnitř Společenství dotčen v tak závažné míře, že by podpora tuto podmínku nesplňovala. Rozhodnutí ze dne 10. května 2007 zejména požadovalo, aby bylo zrušeno výlučné právo na distribuci „Livret bleu“, protože zvláštní práva spojená s distribucí „Livret bleu“ představovala omezení volného poskytování služeb uvnitř Společenství (53). Pokud odměna za zprostředkování nepředstavovala nadměrné vyrovnání za úkoly služby obecného hospodářského zájmu svěřené Crédit Mutuel, nelze soudit, že by ovlivňovala rozvoj obchodu v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie.
(98)
Komise proto dále přezkoumává, zda byly skutečně dodrženy zásady nezbytné nutnosti a proporcionality, tzn. zda výše vyrovnání představovaná odměnou za zprostředkování nepřesáhla částku nezbytně nutnou k pokrytí nákladů vyvolaných plněním povinností veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k ní vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto povinností (54).
(99)
Při ověřování neexistence případného nadměrného vyrovnání (viz pododdíl 7.2.5) používá Komise pro období od 27. září 1991 (viz pododdíl 7.2.1) do 31. prosince 2005 komplexní přístup (viz pododdíl 7.2.2). Zohledňuje všechna zvýhodnění spojená s „Livret bleu“, aniž do nich zahrnuje případný přitažlivý účinek, jehož rozsah se nepodařilo určit (viz pododdíl 7.2.3). Je zohledněn přiměřený zisk (viz pododdíl 7.2.4), a to včetně u vkladů soustředěných u CDC.
7.2.1 Začátek zvažovaného období dne 27. září 1991
(100)
V rozhodnutí o prodloužení řízení zahrnoval výpočet čistého hospodářského výsledku spořicího účtu „Livret bleu“, provedený za účelem posouzení existence případného nadměrného vyrovnání, hospodářský výsledek za celý rok 1991 (55). Jinak řečeno, čisté příjmy vytvořené jak volnými použitími, tak použitími v obecném zájmu byly zohledněny od 1. ledna 1991.
(101)
Jak bylo vysvětleno v bodech 75 a 76, jediné opatření, kterého se tato záležitost týká, je odměna za zprostředkování, jejíž podstata byla zavedena dne 27. září 1991, a to ve stejné době, kdy byla banka Crédit Mutuel pověřena soustředit své vklady u CDC za účelem financování sociálního bydlení. Před tímto dnem neexistovala ani odměna za zprostředkování, ani soustředění vkladů u CDC. Komise proto musí zahájit posuzování přiměřenosti podpory počínaje tímto dnem.
(102)
Náklady a příjmy spojené s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu nemohou proto pocházet z období před dnem 27. září 1991. Jinými slovy, náklady a příjmy spojené s poskytováním služby obecného zájmu financované dotyčnou podporou lze zohlednit až ode dne zavedení tohoto opatření podpory (odměny za zprostředkování). Komise dospívá k závěru, že její rozhodnutí o prodloužení řízení obsahovalo nesrovnalost v tom smyslu, že sice omezilo opatření podpory pouze na odměnu za zprostředkování zavedenou dne 27. září 1991, ale nadále zohledňovalo čisté příjmy ze spořicích účtů „Livret bleu“ i za období od 1. ledna 1991 do 27. září 1991.
(103)
Jelikož je banka Crédit Mutuel schopna sdělit čisté hospodářské výsledky u použití v obecném zájmu a u volných použití pouze na celoročním základě, Komise se domnívá, že pro rok 1991 je nutno zohlednit čisté hospodářské výsledky pouze za období od 27. září 1991 do 31. prosince 1991, přičemž je nutno vzít z celkového hospodářského výsledku za rok 1991 v potaz pouze jeho poměrnou část odpovídající počtu dotčených dní, tzn. 96/365. Hospodářský výsledek za rok 1991 u vkladů soustředěných u CDC lze zohlednit celý, protože toto soustředění, jak je uvedeno v bodě 101, bylo zavedeno právě dne 27. září 1991, což již samo o sobě znamená, že se žádná část tohoto výsledku netýká období od 1. ledna 1991 do 27. září 1991.
7.2.2 Komplexní přístup až do konce roku 2005 a přístup na ročním základě následně
(104)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení Komise doporučovala pro posouzení existence případného nadměrného vyrovnání použít přístup na ročním základě. Tento přístup vychází z rámce Společenství z roku 2005 a představuje změnu oproti její předchozí praxi. Pokud totiž Komise musela před schválením rámce Společenství z roku 2005 posuzovat existenci případného nadměrného vyrovnání, používala přístup, který lze označit za „komplexní“ a při němž bylo možno vyrovnat, a to bez omezení, částky za roky nadměrného vyrovnání částkami za roky, kdy došlo k vyrovnání nedostatečnému (56).
(105)
Podle bodu 26 rámce Společenství z roku 2005 uplatní Komise na neoznámené podpory ustanovení uvedeného rámce, pokud byla podpora poskytnuta po zveřejnění rámce v Úředním věstníku Evropské unie, a na ostatní případy ustanovení platná v okamžiku poskytnutí podpory. Dotčená podpora je poskytována na ročním základě (57) a nebyla oznámena. Ke zveřejnění rámce Společenství z roku 2005 v Úředním věstníku Evropské unie došlo dne 29. listopadu 2005. Proto je nutno na období před rokem 2006 použít pravidla platná v okamžiku poskytnutí podpory a pro období od 1. ledna 2006 do konce platnosti opatření dne 31. prosince 2008 rámec Společenství z roku 2005.
(106)
Rámec Společenství z roku 2005 doporučuje přístup „na ročním základě“ v tom smyslu, že výpočet případného nadměrného vyrovnání se má provádět za rok, aniž lze částku nadměrné vyrovnávací platby převést na další rok kromě případu, kdy tato částka nepřesahuje 10 % výše roční vyrovnávací platby (58).
(107)
Ovšem před přijetím rámce Společenství z roku 2005 používala Komise v případech, kdy ověřovala, zda podnik nedostal nadměrné vyrovnání za plnění úkolů veřejné služby, „komplexní přístup“ (viz bod 104) (59).
(108)
Při komplexním přístupu jsou čisté výsledky za každý rok, sčítané rok po roku, aktualizovány k 1. lednu každého roku uplatněním referenční sazby pro Francii (60).
7.2.3 Zohledněné výhody
(109)
Podle první věty bodu 17 rámce Společenství z roku 2005 „musí výnosy, které mají být zohledněny, zahrnovat alespoň veškeré výnosy z poskytování služeb obecného hospodářského zájmu“. Při ověřování absence případného nadměrného vyrovnání je tedy nutno zohlednit čistý výsledek použití v obecném zájmu a volného použití během šetřeného období. Komise soudí, že tyto výsledky představují příjmy zavedené Francií počínaje dnem 27. září 1991 ve prospěch Crédit Mutuel v rámci poskytování služby obecného zájmu spočívající ve financování sociálního bydlení prostřednictvím CDC. Tato použití jsou v analytickém účetnictví postavena na konkrétním zdroji, a to vkladech shromážděných díky distribuci spořicího účtu „Livret bleu“. V konkurenčních tržních podmínkách (bez zvláštního práva distribuovat produkt spoření osvobozený od daně) by si banka Crédit Mutuel nebyla pravděpodobně schopna opatřit tento zdroj za stejných nákladů, a proto použití a související prostředky musí být v obecné struktuře systému „Livret bleu“ zohledněny. Francie ostatně sama potvrdila existenci vazby mezi těmito použitími, spořicím účtem „Livret bleu“ a úkolem financování sociálního bydlení tím, že počínaje rokem 1991 převedla vklady určené na tato použití na CDC (61). Jinými slovy, když Francie dne 27. září 1991 přiděluje bance Crédit Mutuel službu obecného hospodářského zájmu spočívající ve shromažďování vkladů soustředěných u CDC a určených na financování sociálního bydlení, potvrzuje, že jí přiděluje distribuci spořicího účtu „Livret bleu“. Zisk plynoucí z použití finančních prostředků uložených na tomto účtu je tedy nutno považovat počínaje tímto dnem za příjem přidělený Crédit Mutuel za poskytování služby obecného hospodářského zájmu.
(110)
Stěžovatel a jiné orgány či organizace (Rada pro hospodářskou soutěž a zprávy poslanců nebo výzkumných organizací (62)) soudí, že výlučné právo na distribuci „Livret bleu“ vyvolalo „přitažlivý účinek“, protože umožnilo Crédit Mutuel přilákat zákazníky, učinit z nich své stálé zákazníky a prodávat jim jiné bankovní produkty než pouze „Livret bleu“. V rozhodnutí o prodloužení řízení Komise nevyloučila, že spořicí účet „Livret bleu“ mohl přitažlivým účinkem vytvořit nepřímé příjmy (63), ale připomenula, že se tyto příjmy dosud nepodařilo kvantifikovat (64).
(111)
Na konci vyšetřování této záležitosti dospívá Komise ke zjištění, že existenci přitažlivého účinku sice nelze vyloučit, ovšem údaje, které shromáždila, jí v tomto konkrétním případě neumožňují kvantifikovat případný přitažlivý účinek dostatečně podloženým způsobem.
(112)
Dokumenty předložené stěžovateli předpokládají existenci přitažlivých účinků, ale formálně je nedokládají a nedokáží přesně ocenit jejich finanční důsledky.
(113)
Pokud jde o studie kanceláře Glais (viz body 52 a 53), Komise zjišťuje, že Crédit Mutuel může právem tvrdit, že tyto statistické analýzy neposkytují žádný jistý důkaz kvantifikovatelného přitažlivého účinku.
(114)
V připomínkách stěžovatelů byla navržena tři subjektivní posouzení. Nejprve, vzhledem ke skutečnosti, že ostatní banky nabídly distribuovat „Livret bleu“ za odměnu ve výši 1 %, stěžovatelé navrhli odhadnout řádově přibližný přitažlivý účinek tím, že se vypočte rozdíl mezi mírou odměny placenou bance Crédit Mutuel a touto sazbou ve výši 1 %, což činí 0,3 % a odpovídá přibližně 300 milionům FRF za rok. Nic ovšem neumožňuje prokázat, že by konkurenti Crédit Mutuel byli schopni během zvažovaného období plnit tyto úkoly při uvedené míře odměny ve výši 1 %. Tento první argument navíc neprokazuje existenci přitažlivého účinku, ale zřejmě se spíše vrací k tvrzení, že banka Crédit Mutuel údajně dostala nadměrné vyrovnání, k čemuž, jak bude prokázáno dále, nedošlo. Nic neumožňuje prokázat, že přitažlivý účinek odpovídá rozdílu mezi odměnou za zprostředkování a údajnou nižší odměnou, za kterou se konkurenti Crédit Mutuel nabízeli distribuovat „Livret bleu“ sami.
(115)
Podle druhé metody, kterou stěžovatelé navrhli, by se přitažlivý účinek měřil podle růstu podílu Crédit Mutuel na trhu. Podobnou metodu nelze přijmout, protože vychází z předpokladu, že ke zvýšení podílu na trhu došlo výlučně kvůli „Livret bleu“, což není nijak objektivně doloženo.
(116)
Třetí posouzení výlučného distribučního práva je založeno na výpadku daňových příjmů kvůli osvobození „Livret bleu“ od daně. Pokud by si banka Crédit Mutuel přála nabízet bez daňového osvobození vkladní knížku a nabízela přitom bez ohledu na daňové postavení spořitelů stejný čistý výnos jako u „Livret bleu“, skutečně by zaplatila slevu rovnající se výši pomyslné daně, kterou by (případně) spořitelé platili. Podle stěžovatelů je nutno považovat kumulované daňové zvýhodnění za období 1991-1997 ve výši 4,5 miliardy FRF za výhodu, jež vznikla bance Crédit Mutuel, a to ve stejné výši. Toto uvažování nelze přijmout, protože banka Crédit Mutuel by s největší pravděpodobností nedistribuovala „Livret bleu“ za stejných podmínek, pokud by musela nést v plné míře náklady na osvobození od daně, jehož ostatně přímo využívají společníci společnosti.
(117)
Dotyčné případné výhody lze obtížně prokázat a kvantifikovat. Přímá hospodářská výhoda z provozování „Livret bleu“ je přímo měřitelná z účetnictví „Livret bleu“. Hospodářská výhoda z prodeje jiných produktů nebo služeb zákazníkům, kteří se stali stálými díky „Livret bleu“, by naopak šla zjistit v analytickém účetnictví těchto produktů, pokud by bylo možno okamžitě odlišit, co se prodává zákazníkům, kteří se stali stálými zákazníky Crédit Mutuel nebo byli k bance přilákány díky „Livret bleu“, a tím, co se prodává zákazníkům, kteří se na Crédit Mutuel obrátili z jiných důvodů, což nelze. Z těchto důvodů nebyl konzultant Komise schopen posoudit případný přitažlivý účinek podle účetní metody použité na ocenění všech přímých hospodářských výhod získaných z „Livret bleu“.
(118)
Důmyslnější pokusy konzultanta Komise o posouzení přitažlivého účinku nebyly úspěšné. Komise proto soudí, že v ověřovacím výpočtu absence případného nadměrného vyrovnání nemůže zohlednit případnou výhodu plynoucí z přitažlivého účinku.
7.2.4 Výpočet přiměřeného zisku
(119)
Při ověřování absence nadměrného vyrovnání ve prospěch podniku pověřeného službou obecného hospodářského zájmu je nutno zohlednit přiměřený zisk (65). Rámec Společenství z roku 2005 upřesňuje, že „přiměřeným ziskem by se měla rozumět míra návratnosti vlastního kapitálu, která zohledňuje riziko nebo absenci rizika vyplývající pro dotčený podnik […]. Tato míra nesmí běžně přesáhnout průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech“ (66).
(120)
V rozhodnutí o prodloužení řízení (67) se Komise domnívala, že je vhodné uplatnit u použití v obecném zájmu a u volných použití přiměřený zisk v průměrné výši 6 % vlastního kapitálu na tato použití. Tato míra, která se rok od roku liší a dosahuje v průměru 6 %, odpovídá míře návratnosti vlastního kapitálu původně doporučované bankou Crédit Mutuel: banka zvolila za náklady vlastního kapitálu výši dividend skutečně rozdělovaných během dotyčného roku. Pokud jde o zohlednění přiměřeného zisku v rámci ověření absence případného nadměrného vyrovnání, Komise se v tomto rozhodnutí neodchyluje, co se týče volných použití a použití v obecném zájmu, od přístupu, podle kterého již postupovala v rozhodnutí o prodloužení řízení a který je popsán v oddíle 7.2.5.
(121)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení (68) se ale Komise domnívala, že tento přiměřený zisk není nutno uplatňovat na vklady soustředěné u CDC, protože tyto vklady nemají žádné náklady vlastního kapitálu z hlediska obezřetnostních pravidel, jelikož tyto vklady Crédit Mutuel neinvestuje, ale pouze je převádí na CDC. Ovšem z obezřetnostního hlediska je úvěrové riziko vkladů soustředěných u CDC považováno za rovné riziku vystavení státu (Francouzské republiky), jedná se tak o rizikové vyrovnání rovnající se nule a nevyžadující tudíž vlastní kapitál.
(122)
Nevzít v úvahu žádný přiměřený zisk u vkladů soustředěných u CDC by znamenalo, že se celkový přiměřený zisk (na jedné straně zisk z použití v obecném zájmu a z volných použití a na straně druhé zisk z vkladů soustředěných u CDC) od roku 1991 do roku 1999 snižuje a až počínaje rokem 2000 v důsledku soustředění všech vkladů u CDC v roce 1999 zcela mizí (69).
(123)
V dopise ze dne 1. září 2006, v němž francouzské orgány předložily své připomínky v reakci na rozhodnutí o prodloužení řízení, tyto orgány potvrdily, že finanční prostředky soustředěné u CDC nespotřebovávaly povinný vlastní kapitál. Nicméně, podle francouzských orgánů, „vzhledem k tomu, že se od úplného soustředění vkladů u CDC v roce 1999 nejevilo použití evropské míry solventnosti jako náležité, [navrhla] banka Crédit Mutuel zahrnout do výpočtu přiměřeného zisku u ‚Livret bleu‘ náklady vlastního kapitálu získané pomocí odkazu na náklady vlastního kapitálu u ostatních produktů spoření a jiných prostředků“. Komise nepovažuje podobný přístup za uspokojivý, protože vede k umělému uplatnění na finanční prostředky soustředěné u CDC kapitálových požadavků, jež jsou závislé na průměrných kapitálových požadavcích jiných aktiv Crédit Mutuel, které jsou na „Livret bleu“ zcela nezávislé.
(124)
Neexistence požadavku na povinný kapitál svědčí o absenci rizika úvěrových ztrát, což je případ vkladů soustředěných u CDC. Shromažďování vkladů pro CDC nepředstavuje ani riziko nedostatku hotovosti (kromě rizika v rámci měsíce) a ani transformaci splatnosti, protože částka převáděná na CDC se každý měsíc upravuje podle vývoje vkladů a úrok placený CDC je okamžitě převáděn na vkladatele. Je tedy zřejmé, že tato služba obecného hospodářského zájmu představuje pro Crédit Mutuel nízkou míru rizika. Existují ale jiné druhy rizik, jako je provozní riziko, hospodářské riziko (riziko, že míra odměny nepokryje vzniklé náklady), právní riziko a riziko pro pověst banky. Ostatně jiné bankovní činnosti, jako je distribuce sdružených finančních prostředků, správa majetku nebo prodej finančních produktů (akcií a dluhopisů), nespotřebovávají povinný vlastní kapitál a přesto jsou velmi ziskové. Neexistuje tak přímá vazba mezi ziskem očekávaným u určité činnosti a spotřebou povinného vlastního kapitálu, která se vypočítává na základě obezřetnostních pravidel a jejímž konkrétním cílem není v žádném případě posouzení ziskovosti určité činnosti.
(125)
V tomto konkrétním případě je ale nutno uznat, že pokud Komise povolí bance Crédit Mutuel získávat přiměřený zisk u části vkladů soustředěných u CDC, uznává, že stanovení odpovídající míry tohoto zisku představuje výkon s komplexním hospodářským posouzením. „Livret bleu“ je totiž netypický bankovní produkt, v němž se mísí vlastnosti produktu spoření a běžných účtů a u nějž jsou vklady soustředěny u orgánu veřejné moci. Přímo srovnatelné produkty, které by mohly sloužit jako ukazatel pro přiměřený zisk u podobné činnosti, jako takové neexistují.
(126)
Při neexistenci produktu dostatečně srovnatelného s „Livret bleu“ se Komise domnívá, že může v tomto konkrétním případě použít dva ukazatele, které umožňují posoudit, zda lze u vkladů soustředěných u CDC považovat určitý zisk za přiměřený. Tyto dva ukazatele jsou následující:
a)
ziskové rozpětí ve francouzském bankovním odvětví, tzn. hospodářský výsledek před zdaněním podělený obchodním obratem (v tomto konkrétním případě představuje obchodní obrat bank jejich provozní výsledek). Při použití údajů francouzského bankovního odvětví za zvažované období (od 27. září 1991 do konce roku 2008) dosahuje toto ziskové rozpětí v průměru výše 23 % za rok;
b)
míra návratnosti kapitálu francouzského bankovního odvětví, tzn. hospodářský výsledek před zdaněním podělený výší aktiv. Průměrná roční míra návratnosti kapitálu za celé zvažované období je 45 bazických bodů (0,45 %).
(127)
Následující tabulka (70) uvádí ziskové rozpětí a míru návratnosti kapitálu francouzského bankovního odvětví za období 1993-2008 (údaje za období před rokem 1993 nejsou k dispozici):
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008 (72)
Výsledek před zdaněním (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Provozní výsledek (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Ziskové rozpětí
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Průměrné ziskové rozpětí
22,8 %
Aktiva (71)
není k dispozici
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Míra návratnosti
není k dispozici
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Průměrná míra návratnosti
0,45 %
(128)
Pokud jde o shromažďování vkladů soustředěných u CDC, používá Komise pro výpočet ziskového rozpětí a míry návratnosti kapitálu Crédit Mutuel následující hodnoty:
a)
jako jmenovatele ziskového rozpětí příjmy získané za shromažďování vkladů soustředěných u CDC, tzn. roční výši odměny za zprostředkování;
b)
jako jmenovatele míry návratnosti kapitálu vklady převedené na CDC;
c)
u čitatele, tzn. hospodářského výsledku před zdaněním, se Komise domnívá, že při zohlednění ziskového rozpětí ve výši 4,2 % u shromažďování vkladů soustředěných u CDC, tzn. hospodářského výsledku před zdaněním odpovídajícímu 4,2 % odměny za zprostředkování placené CDC, jako přiměřeného zisku nedostala banka Crédit Mutuel žádné nadměrné vyrovnání (viz bod 132).
(129)
Pokud jde o druhý ukazatel (míra návratnosti kapitálu) Komise konstatuje, že banka Crédit Mutuel nezískala žádné nadměrné vyrovnání za správu „Livret bleu“ během zvažovaného období, pokud se jako přiměřený zisk za shromažďování vkladů soustředěných u CDC zohlední míra návratnosti kapitálu ve výši 5 bazických bodů, tzn. hospodářský výsledek před zdaněním odpovídající 0,05 % celkové výše vkladů převedených na CDC.
(130)
Podle rámce Společenství z roku 2005 nesmí přiměřený zisk přesáhnout průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech. Povolit ziskové rozpětí ve výši 4,2 % znamená povolit méně než pětinu průměrného ziskového rozpětí bankovního odvětví (22,8 %). Vzhledem k tomu, že se, jak bylo vysvětleno v bodě 124, u shromažďování vkladů soustředěných u CDC jedná o činnost s nízkým rizikem, a tudíž s nízkou výnosností, domnívá se Komise, že zisk ve výši 4,2 % není zjevně přehnaný a v tomto konkrétním případě ho lze považovat za přiměřený.
(131)
Stejně tak se Komise domnívá, že zohlednění zisku ve výši 5 bazických bodu u vkladů soustředěných u CDC je vzhledem k průměrné míře návratnosti kapitálu ve výši 45 bazických bodů zaznamenané ve francouzském bankovním odvětví během zvažovaného období přiměřené a představuje spodní a konzervativní práh toho, co je v tomto konkrétním případě možno považovat za zisk, který není zjevně nepřiměřený. Tato nízká úroveň zisku ostatně vhodným způsobem odráží úroveň rizika, jíž byla banka Crédit Mutuel vystavena při shromažďování vkladů pro CDC a která je nízká, jak je vysvětleno v bodě 124.
7.2.5 Ověření absence nadměrného vyrovnání
(132)
Na základě předchozích úvah přistoupila Komise k ověření absence nadměrného vyrovnání podle metody vysvětlené v pododdílech 7.2.1 a 7.2.4 (73). Toto ověření je uvedeno v následující tabulce:
(v mil. EUR)
VYROVNÁNÍ
NADMĚRNÉ ČI NEDOSTATEČNÉ VYROVNÁNÍ
Rok
Odměna za zprostředkování
(roční)
Komplexní přístup (74)
(až do konce roku 2005)
Přístup na ročním základě (75)
(počínaje rokem 2006)
1991 (od 27.9.1991 do 31.12.1991)
1,5
43,8
Nepoužije se
(až do roku 2005 se používá komplexní přístup - viz pododdíl 7.2.2)
1992
9,1
125,1
1993
16,8
184,0
1994
36,6
127,3
1995
59,5
114,5
1996
74,7
107,8
1997
82,3
88,4
1998
118,9
92,0
1999
188,9
98,3
2000
188,2
106,3
2001
181,9
91,3
2002
187,8
76,3
2003
197,7
61,2
2004
204,4
45,7
2005
196,7
15,0
2006
(…)
-39,1
2007
(…)
-24,3
2008
(…)
-6,1
(133)
Je možno konstatovat, že nadměrné vyrovnání na konci roku 2005 (15 milionů EUR) nepřesahuje 10 % vyrovnání za rok 2005 (196,7 milionů EUR). Podle bodu 21 rámce z roku 2005 lze tuto částku převést na následující rok. Konečný hospodářský výsledek vykazuje na konci roku 2008 pro celé zvažované období nedostatečné vyrovnání ve výši -6,1 milionu EUR.
(134)
Komise tak může dospět k závěru, že odměna za zprostředkování nepředstavovala nadměrné vyrovnání ve prospěch banky Crédit Mutuel za službu obecného hospodářského zájmu, která jí byla svěřena v období od 27. září 1991 až do konce roku 2008.
8. ZÁVĚR
(135)
Komise konstatuje, že Francouzská republika provedla dotčené opatření protiprávně a porušila tím čl. 108 odst. 3 SFEU. Podporu lze ale považovat za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 106 odst. 2 SFEU, protože vyrovnání placené státem nepřesáhlo částku nezbytně nutnou k pokrytí nákladů vyvolaných plněním povinností veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k ní vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto povinností,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora poskytnutá Francouzskou republikou ve prospěch Crédit Mutuel na základě vyhlášky ze dne 27. září 1991, kterým se stanoví použití v obecném zájmu pro banku Crédit Mutuel, je slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 24. května 2011.
РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 24 май 2011 година
относно държавна помощ C 88/97, приведена в действие от Френската република в полза на Crédit Mutuel
(нотифицирано под номер C(2011) 3436)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/747/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 25 януари 1991 г. френската асоциация на банките (наричана по-долу „AFB“), синдикалната камара на популярните банки и Crédit Agricole подадоха жалба, в която твърдят, че Франция е предоставила държавна помощ на Crédit Mutuel.
(2)
Първото искане на информация относно т. нар. „синя книжка“ (Livret bleu) е формулирано от Комисията с писмо от 27 май 1991 г.
(3)
С писмо от 6 февруари 1998 г. Комисията информира френските органи за решението си да открие процедурата, предвидена в член 88, параграф 2 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 2 от ДФЕС), във връзка с евентуалните мерки за предоставяне на държавна помощ, съдържащи се в механизма на спестяване по „синята книжка“ (2).
(4)
На 8 април 1998 г. френските органи отговориха на въпросите, повдигнати от Комисията в решението ѝ за откриване на процедурата.
(5)
На 18 юни 1998 г. Crédit Mutuel изпрати до Комисията писмо с аргументи, целящи да бъде отхвърлена квалификацията като държавна помощ на мерките, които са предмет на решението за откриване на процедурата, както и досие с аналитични счетоводни отчети относно продукта „синя книжка“. Голям брой заинтересовани страни също изпратиха мненията си до Комисията (вж. раздели 3 и 4, съображения 48-59), която ги предаде на френските органи на 3 септември 1998 г.
(6)
Жалбоподателите изпратиха на Комисията четири допълнителни финансови отчета с писма от 29 октомври 1999 г., 16 май 2000 г., 16 октомври 2000 г. и 19 януари 2001 г., които Комисията предаде на френските органи на 21 февруари 2000 г. и 3 ноември 2000 г.
(7)
На 5 февруари 2001 г. Комисията предаде на френските органи документите, получени от AFB.
(8)
От ноември 1998 г. до декември 1999 г. по искане на Комисията консултант (3) (наричан по-долу „консултантът на Комисията“) извърши одит на аналитичното счетоводство за продукта „синя книжка“. Докладът на консултанта беше предаден за разглеждане на френските органи и на Crédit Mutuel на 10 януари 2000 г. На 7 февруари 2000 г. беше организирана работна среща между службите на Комисията, придружавани от техния консултант, френските органи и Crédit Mutuel за съгласуване на мненията по доклада.
(9)
С писмо от 14 септември 1999 г. службите на Комисията поискаха от френските органи да уточнят задачите от общ интерес, с които е натоварена Crédit Mutuel. На 21 февруари 2000 г., 3 ноември 2000 г. и 5 февруари 2001 г. службите на Комисията предадоха на френските органи различни документи (4), предоставени по делото от жалбоподателите и отнасящи се до евентуалния „притегателен ефект“ на продукта „синя книжка“ (вж. подраздел 7.2.3, съображения 110-118). Френските органи представиха своите мнения на 1 февруари 2001 г.
(10)
На 11 април 2000 г. Комисията беше сезирана с жалба от страна на Европейската банкова федерация (FBE) относно помощите, предоставени от френската държава на Crédit Mutuel под формата на изключителни права за разпространение на продукта „синя книжка“.
(11)
През май 2000 г. Confédération nationale du Crédit Mutuel („Националната конфедерация на Crédit Mutuel“) упълномощи одиторското бюро Arthur Andersen да извърши преглед на методологията на аналитичното счетоводство на Crédit Mutuel и да изготви сметката за формиране на дохода на продукта „синя книжка“. Задачата приключи през септември 2000 г. с представянето на подробен доклад относно сметката за формиране на дохода на продукта „синя книжка“, в който резултатът от аналитичното счетоводство на продукта „синя книжка“ преди облагане с данъци се оценява като загуба в размер на 498 млн. FRF. Това заключение се основава на отчитането на „корективи“. На 2 февруари 2001 г. във връзка с доклада беше организирана среща между Комисията и Crédit Mutuel. Във връзка с изразените от страна на Комисията мнения Crédit Mutuel възложи на Arthur Andersen да изпрати обяснителна бележка на 8 февруари 2001 г., с която да обоснове използвания метод, наречен „корекция на свръхкомпенсирането на дейността IARD [дейност по застраховане на щети (5) на Crédit Mutuel]“, който именно беше обект на критика от страна на службите на Комисията.
(12)
През април 2001 г. Комисията възложи на своя консултант да открие различията между изготвения от него доклад и този на Arthur Andersen и да определи фактологичните или методологични промени, които могат евентуално да бъдат направени по отношение на предходния доклад на консултанта. На 23 юли 2001 г. консултантът на Комисията предаде нов окончателен доклад. В него резултатът от аналитичното счетоводство на продукта „синя книжка“ се оценява като натрупана некапитализирана печалба в размер на 1,074 млрд. FRF (1,637 млн. EUR). Този доклад е предаден още същия ден на френските органи. По време на среща, проведена на 26 юли 2001 г. между Комисията, френските органи, Crédit Mutuel и Arthur Andersen, Crédit Mutuel и Arthur Andersen изразиха несъгласието си с окончателните заключения на консултанта на Комисията. Arthur Andersen потвърди предишните си заключения в документ от 13 септември 2001 г., предаден като приложение към бележка, изпратена от френските органи на 15 септември 2001 г. Френските органи изпратиха на Комисията нова бележка от 26 октомври 2001 г., съдържаща правен анализ на продукта „синя книжка“ по отношение на общностното право в областта на конкуренцията, както и обяснителна бележка от 7 януари 2002 г. относно разходите, свързани със задачата за обществена услуга, като в обяснителната бележка се повтарят, без никакви нови елементи, цифровите данни, представени вече от Crédit Mutuel.
(13)
В обяснителната бележка, изпратена на 26 октомври 2001 г. от френските органи до Комисията, се разяснява защо според тях i) схемата на продукта „синя книжка“ не представлява държавна помощ, ii) ако Комисията счете мярката за държавна помощ, може да става въпрос само за съществуваща помощ и iii) във всички случаи помощта е съвместима.
(14)
С решение от 15 януари 2002 г. (6) (наричано по-долу „отмененото решение“) Комисията определи държавната помощ, приведена в действие от Френската република в полза на Crédit Mutuel, като несъвместима с вътрешния пазар.
(15)
Решението от 15 януари 2002 г. беше отменено с решение на Първоинстанционния съд от 18 януари 2005 г. (7).
(16)
Комисията не обжалва решението за отмяна на Първоинстанционния съд. Съгласно член 266, параграф 1 от ДФЕС Комисията е длъжна да предприеме мерките в изпълнение на това решение. При делата, свързани с държавна помощ, това означава, че в резултат от решението за отмяна процедурата следва да се върне в етапа на официалното разследване.
(17)
С решение от 7 юни 2006 г. (8) (наричано по-долу „решението за разширяване“) Комисията разшири обхвата на официалната процедура по разследване и разясни основанията си за оценката на мярката като предполагаема държавна помощ.
(18)
Франция изпрати на Комисията своите мнения относно решението за разширяване с писма от 1 септември 2006 г. и 7 септември 2006 г.
(19)
На 19 септември 2006 г. в Европейската комисия беше получена жалба от „Асоциация на ощетените от Crédit Mutuel“ („Association des Victimes du Crédit Mutuel“).
(20)
Комисията получи мненията на Crédit Mutuel с писмо от 13 октомври 2006 г.
(21)
Комисията предаде на френските органи мненията на Crédit Mutuel с писмо от 31 октомври 2006 г.
(22)
В отговор на две искания за допълнителна информация от страна на Комисията от 22 септември 2006 г. и 28 ноември 2006 г. Франция представи допълнителни мнения с писма от 8 ноември 2006 г. и 28 февруари 2007 г.
(23)
Комисията проведе среща с френските органи на 19 декември 2006 г., а с Crédit Mutuel - на 15 януари 2007 г.
(24)
На 10 май 2007 г. Комисията прие решение в съответствие с член 86, параграф 3, от Договора за ЕО (понастоящем член 106, параграф 3, от ДФЕС) във връзка с член 43 и член 49 от Договора за ЕО (понастоящем член 49 и член 56 от ДФЕС), по силата на което Франция трябваше да прекрати специалните права (9) на Crédit Mutuel, на Caisses d’Épargne и на Banque Populaire за разпространение на продукта „синя книжка“ (Crédit Mutuel) и на продукта „книжка A“ (Livret A) (Caisses d’Épargne и La Poste) (10).
(25)
Тъй като Франция не прекрати специалните права за разпространение на продуктите „книжка A“ и „синя книжка“ в срока от 9 месеца, определен в решението от 10 май 2007 г., Комисията откри процедура за нарушение съгласно член 226 от Договора за ЕО (понастоящем член 258 от ДФЕС), като на 5 юни 2008 г. изпрати на Франция предупредително писмо за неспазване на решението.
(26)
На 19 септември 2009 г. Комисията отправи до Франция ново искане за информация, на което получи отговор на 13 октомври 2009 г.
(27)
На 8 октомври 2009 г. Комисията прекрати процедурата за нарушение, тъй като с приемането на реформата от 1 януари 2009 г. за либерализиране на разпространението на продуктите „книжка A“ и „синя книжка“ (11) Франция изпълни задължението си да прекрати специалните права за разпространение на тези продукти (12).
(28)
През 2010 г. Комисията изпрати на Crédit Mutuel няколко въпроса по електронната поща, на които последната отговори също по електронната поща.
(29)
В съответствие с член 13 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора (13) с настоящото решение се закрива процедурата във връзка с предполагаеми елементи на държавна помощ в механизма на продукта „синя книжка“.
2. ОПИСАНИЕ НА МЕХАНИЗМА НА ПРОДУКТА „СИНЯ КНИЖКА“
2.1. Описание на Crédit Mutuel
(30)
Crédit Mutuel е децентрализирана банково-застрахователна група, състояща се от национална мрежа от банки със статут на кооперативни дружества с променлив капитал. Crédit Mutuel осъществява дейността си съгласно закон от 10 септември 1947 г., в който са определени принципите на кооперациите. Тя е структурирана на три нива: местно, регионално и национално.
(31)
Група Crédit Mutuel, с две наименования (Crédit Mutuel и Crédit Industriel et Commercial (наричана по-долу „CIC“), включва близо 6 000 пункта за продажба и повече от 72 000 служители. Местните каси на Crédit Mutuel са обединени в 18 регионални федерации, членуващи в Confédération nationale du Crédit Mutuel, централен орган на мрежата. CIC обединява 6 регионални банки и специализирани филиали, както във Франция, така и в чужбина.
(32)
От друга страна Crédit Mutuel е група с единно ръководство и обща политика. Групата поддържа вътрешна финансова солидарност на ниво конфедерация, осигуряваща ликвидността на регионалните федерации. Групата притежава характеристиките на единно предприятие с оглед правото в областта на конкуренция, тъй като притежава единен център за вземане на решения на централно ниво.
2.2. Описание на продукта „синя книжка“
(33)
„Синя книжка“ е спестовен продукт, регулиран от държавата, разпространяван изключително от Crédit Mutuel.
(34)
В съответствие със Закона за изменение на Закона за финансите за 1975 г. (14) по отношение на този продукт са били разрешени частични данъчни облекчения. От данък са били освободени две трети от лихвата, изплащана по депозираните от вложителите суми. Държавата е определяла брутния лихвен процент за вложителите по продукта „синя книжка“ така, че след облагане с данъци (15) нетният лихвен процент да бъде равен на този по продукта „книжка А“, който е изцяло освободен от данък.
(35)
Държавата е определяла брутния лихвен процент по продукта „синя книжка“ на ниво, надвишаващо процента на инфлация, индексиран на паричния пазар. Последният нетен лихвен процент по продукта „синя книжка“, преди той да бъде прекратен с реформата от 1 януари 2009 г. (вж. съображение 41), е бил 4 % (16). Максималната сума, която вложителите са можели да внесат по продукта „синя книжка“, е била 15 300 EUR. Привлечените средства по продукта са нараснали от 13 млрд. EUR (85 млрд. FRF) през 1991 г. до 22 млрд. EUR през 2008 г.
(36)
Характеристиките на продукта „синя книжка“ - незабавно разполагане със средствата, минимална разрешена вноска от 15 EUR, липса на разходи (по-специално при откриване на сметката), и т.н. - са предполагали висока ликвидност. Освен това продуктът е давал възможност за директни плащания към държавния бюджет или към държавни предприятия като EDF или France Télécom. Следователно продуктът „синя книжка“, спестовен продукт за физически лица, е бил до известна степен подобен на разплащателна сметка.
(37)
С течение на времето задълженията, свързани с използването на привлечените по инструмента „синя книжка“ средства, са се променили.
(38)
В началото Crédit Mutuel е била задължена да заделя 50 % от средствата (този дял е нараснал през 1983 г. (17) на 65 % от средствата и 80 % от новопостъпилите суми) „с предназначение от общ интерес“ (по-специално финансиране на местните общности и други публични органи), а остатъкът е бил на разположение на банката (наричан по-долу „средствата със свободно предназначение“).
(39)
Тази система е била реформирана значително с постановление от 27 септември 1991 г. (18) за уеднаквяване на продукта „синя книжка“ с продукта „книжка А“. Действително, след въпросното постановление всички новопривлечени средства (19) са били насочвани към Caisse des Dépôts et Consignation (наричана по-долу „CDC“), която от своя страна е изплащала на Crédit Mutuel комисиона за посредничество. Комисионата, определена първоначално в размер на 1,3 % от средствата, привлечени по продукта „синя книжка“ и внесени по сметката на CDC, е била променена на 1,2 % от 1 януари 2005 г., а по-късно на 1,1 % от 1 ноември 2005 г. CDC използва привлечените от Crédit Mutuel средства основно за финансиране на социални жилища.
(40)
Освен това тази съществена реформа на системата е довела до постепенна промяна в предназначението и на съществуващите привлечени средства (20). След постановлението от 27 септември 1991 г. и до средата на 1999 г. делът на съществуващите „средства с предназначение от общ интерес“ и на тези със „свободно предназначение“ е намаляло, докато накрая целият размер на привлечените средства започва да се прехвърля по сметка на CDC.
В млрд FRF, %
1991 г.
1992 г.
1993 г.
1994 г.
1995 г.
1996 г.
1997 г.
1998 г.
1999 г.
Средногодишен размер на привлечените средства
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
Средства, предназначени за прехвърляне към CDC
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Средства с предназначение от общ интерес
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Средства със свободно предназначение
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Източник: Littlejohn Fraser
(41)
На 1 януари 2009 г. влиза в сила реформа на продуктите „книжка А“ и „синя книжка“, с която се предоставя възможност на всички банки да разпространяват продукта „книжка А“ и се премахва разликата между двата продукта. След 1 януари 2009 г. продуктът „синя книжка“ на Crédit Mutuel е фактически „книжка А“, продавана под друго име. На тази дата е прекратено съществуването на продукта „синя книжка“ и следователно изключителното право на разпространение на Crédit Mutuel.
2.3. Описание на основанията за откриване/разширяване на процедурата
(42)
Както е посочено в решението за разширяване (21), Комисията е преценила, че комисионата за посредничество, изплащана на Crédit Mutuel, би могла да бъде разглеждана като държавна помощ, предоставена от Франция.
(43)
От съдебната практика по делото Altmark става ясно, че компенсациите за обществени услуги не са държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС, ако изпълняват определени кумулативни условия, посочени в решението Altmark от 24 юли 2003 г. (22).
(44)
В решението за разширяване Комисията е преценила, че при разглежданата мярка вероятно не е изпълнено четвъртото условие от съдебната практика по делото Altmark, тъй като в случая държавата не е възложила задача за обществена услуга за привличане на депозити, предназначени за социални жилища под наем, на предложилия най-ниска цена в рамките на процедура за възлагане на обществена поръчка, а чрез директни преговори с Crédit Mutuel, което a priori не дава никаква гаранция, че изплащаната на Crédit Mutuel комисиона не е по-висока от тази, която би поискало едно добре управлявано предприятие. Освен това Комисията е приела, че френските органи не са доказали, че нивото на компенсация е било определено чрез сравняване с разходите на добре управлявано средно предприятие от банковия сектор. Твърдението на френските органи, че Crédit Mutuel е добре управлявано предприятие, не е достатъчно, за да се приеме, че нивото на компенсация е било определено въз основа на анализ на разходите, които би понесло едно добре управлявано предприятие по смисъла на съдебната практика по делото Altmark.
(45)
Според Комисията средствата за изплащане на комисионата за посредничество са държавни средства, с които евентуално избирателно се предоставя предимство, водещо до нарушаване на конкуренцията и засягащо търговията между държавите-членки, и за което Комисията не е била уведомена. Следователно комисионата за посредничество би могла да съдържа елементи на неправомерна помощ.
(46)
В решението за разширяване Комисията приема, че е възможно тази мярка да не е съвместима с член 86, параграф 2 от Договора за ЕО (понастоящем член 106, параграф 2 от ДФЕС) и заключава, че вероятно не би могла да бъде приложена нито една от дерогациите съгласно член 87, параграфи 2 и 3 от Договора за ЕО (понастоящем член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС).
(47)
Въз основа на изчисленията на своя консултант Комисията счита, че е възможно размерът на компенсацията да надхвърля сумата, необходима за покриване на разходите за изпълнение на задължението за обществена услуга (привличане на депозити, предназначени за социални жилища под наем) предвид свързаните с тях приходи, както и предвид разумната печалба от изпълнението на това задължение. Като припомня, че размерът на компенсацията следва да включва всички предимства, предоставяни от държавата или с държавни средства, под каквато и да е форма, при изчисляването на компенсацията Комисията е отчела не само нетната цена на привличането на депозити, прехвърляни към CDC, а и нетния резултат (разход или печалба) от средствата с предназначение от общ интерес и от тези със свободно предназначение. Докладът на консултанта на Комисията е показал свръхкомпенсиране на Crédit Mutuel за 1991 г., 1992 г., 1993 г. и 1998 г.
3. АРГУМЕНТИ НА ЖАЛБОПОДАТЕЛИТЕ
(48)
Аргументите на жалбоподателите бяха представени от Комисията в решението от 6 февруари 1998 г. за откриване на процедурата по член 88, параграф 2 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 2 от ДФЕС). В допълнения към жалбата, предадени по-късно, се съдържат нови аргументи, които са разгледани по-долу.
(49)
В обяснителна бележка на AFB (актуализирана в края на февруари 1999 г. и представена на Комисията през октомври 1999 г.) относно притегателния ефект на продукта „синя книжка“ нетният банков приход, генериран в резултат на притегателния ефект на продукта, е оценен на 17 млрд. FRF (2,6 млрд. EUR), като се предполага, че нарастването на пазарните дялове на Crédit Mutuel във всички сегменти за периода 1986-1997 г. се дължи изключително на разпространението на продукта „синя книжка“.
(50)
В проучване, осъществено от Caisse Nationale du Crédit Agricole и представено през май 2000 г., се анализира промяната на броя на гишетата на Crédit Mutuel. Вижда се, че общият брой на постоянните гишета е намалял в периода 1991-1994 г., след което прогресивно е нараствал, а през 1998 г. е намалял до нивото от 1990 г. Промяната е била различна в различните региони: броят на постоянните, а след това и на временните гишета, е намалял в регионите с традиционно силно присъствие на Crédit Mutuel (поречието на р. Лоара, Британия, Елзас), а е нараснал в останалите региони. Следователно е възможно Crédit Mutuel да е намалила присъствието си в селските райони, за да го засили в градските райони. Горепосочените данни са в противоречие с твърденията на Crédit Mutuel, според които банката е била принудена да поддържа силно присъствие в селските райони през 90-те години. Тези данни показват също, че Crédit Mutuel е в състояние да поддържа изключително гъста клонова мрежа дори след премахването на контрола от страна на държавата.
(51)
В писмо от 4 юни 1998 г., изпратено до Комисията, AFB твърди, че комисионата от 1,3 % върху привлечените средства по продукта „синя книжка“, които са били прехвърляни на CDC, е била по-висока от необходимото, предвид това, че Caisses d’Épargne и la Poste са получавали през същия период от CDC съответно 1,20 % и 1,5 % от средствата по „книжка A“, които също са били прехвърляни на CDC. AFB посочва, че през 1997 г. е предложила на френските органи да осигурят привличането на депозити по продукта „синя книжка“ чрез комисиона от едва 1 %, но правителството не е отговорило на това предложение. AFB подчертава по-специално, че в доклада от месец април 1998 г. на г-н Douyère, депутат, относно модернизацията на Caisses d’Épargne се посочва, че разходите за привличане на депозити от една средна по размер Caisses d’épargne, като тази в Бургундия, са 0,96 % от привлечените от касата средства и че няма причина разходите за управление на Crédit Mutuel да бъдат по-високи.
(52)
В обяснителна бележка от адвокатската кантора Glais от август 2000 г., предадена по искане на AFB, се представят статистически данни за пазарното предимство, което изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“ евентуално е предоставило на Crédit Mutuel. Прегледът на динамичните редове показва, че привлечените депозити по продукта „синя книжка“, както и средствата по останалите депозити, са регистрирали силен ръст преди обрата в периода 1985-1987 г. След тази дата нарастват кредитите за домакинствата, а при Crédit Mutuel те остават на по-високо ниво от това на нейните основни конкуренти. Въз основа на тези данни експертът от Glais заключи, че „ефектът на продукта „синя книжка“ вероятно се е състоял в неговата притегателна сила за клиентите, а от средата на 80-те години положителният ефект вероятно е продължил да действа, но без нарастване на депозитите. Следователно, след този период експанзионистичната стратегия на Crédit Mutuel вероятно е била поддържана от първоначално привлечените клиенти“. Именно въз основата на индекс за устойчивост на случайни икономически шокове върху променливите параметри на икономическата дейност и чрез моделиране на просто уравнение за търсенето на кредити експертът достига до извода, че дейността на Crédit Mutuel (основно кредитиране) вероятно е била откъсната от пазарното развитие на банковия сектор. Експертът обяснява този феномен с факта, че клиентите на Crédit Mutuel вероятно са били лоялни в по-висока степен, например заради продукта „синя книжка“, отколкото клиентите на останалите банкови мрежи.
(53)
В друга обяснителна бележка (декември 2000 г.) Glais предлага нов иконометричен анализ относно степента на привличане на клиентите при отделните банкови мрежи. Според експерта резултатите от анализа потвърждават хипотезата, че Crédit Mutuel и Caisses d’Épargne разполагат с инструменти, които им позволяват да запазват своите клиенти в много по-висока степен от останалите банки. Но не е възможно да се определи дали предлагането на освободен от данъчно облагане спестовен продукт или наличието на гъста клонова мрежа в отделни райони (два инструмента, с които тези мрежи разполагат) са в основата на тази по-висока степен на лоялност на клиентите.
(54)
Извън рамките на настоящата процедура Комисията получи допълнителна обяснителна бележка от жалбоподателите, в която се твърди, че придобиването от Crédit Mutuel през април 1997 г. на CIC, при приватизацията на тази банкова институция, чийто предишен собственик е била държавната застрахователна група GAN, е станало възможно благодарение на помощите, които банката е получила по продукта „синя книжка“ и които са довели до увеличаване на пазарния ѝ дял в сектора на банковите депозити от 2 % през 1969 г. до близо 6,9 % през 1997 г. Според жалбоподателите собственият капитал на предприятието е нараснал бързо благодарение на въпросните помощи, като от 650 млн. FRF (99 млн. EUR) през 1974 г. е достигнал 47,3 млрд. FRF (7,2 млрд. EUR) през 1997 г.
(55)
Накрая, жалбата на „Асоциация на ощетените от Crédit Mutuel“ от 19 септември 2006 г. съдържа просто едно твърдение за „отклоняване на публични спестявания за частни търговски цели […] в ущърб на вложителите и на френската икономика“, което не е подкрепено с никакви реални аргументи или доказателства, свързани с наличието на евентуална неправомерна държавна помощ.
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИ ТРЕТИ СТРАНИ
(56)
След публикуването на решението за откриване на процедурата от 6 февруари 1998 г. Комисията получи коментарите на голям брой заинтересовани трети страни.
(57)
Някои от конкурентите на Crédit Mutuel споделиха мнението, че са понесли щети вследствие на предоставянето на Crédit Mutuel на изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“. Повечето от тези банки изтъкват, че притегателният ефект на продукта „синя книжка“ е станал причина те да загубят клиенти в полза на Crédit Mutuel, и поискаха прекратяване на това изключително право. Следните банкови институции изпратиха до Комисията подобни коментари:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d’Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l’Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
От друга страна, освен мненията в защита на Crédit Mutuel, представени в раздел 4, Комисията получи мнения в подкрепа на механизма на продукта „синя книжка“ от следните трети страни:
г-н Bertholet, депутат от департамент Дром
г-н Blondel, член на Генералния съвет на департамент Нор
г-н Cabot, директор на Регионален младежки информационен център на град Тулуза
г-н Cormorèche, кмет на Монтюел
г-н Cornelis, член на Генералния съвет, департамент Нор
г-н Chavannes, кмет на Ангулем
г-н Crépeau, депутат от департамент Шарант-Маритим
г-н Debavelaere, сенатор от департамент Па-дьо-Кале
г-н Decool, кмет на Брукерк
г-н Delevoye, сенатор от департамент Па-дьо-Кале
г-н Delnatte, депутат от департамент Нор
г-н Dolez, депутат от департамент Нор
г-н Ewald, регионален делегат на Асоциация за право на икономическа инициатива („Association pour le Droit à l’Initiative Economique“)
г-н Fronton, Съюз на фамилните асоциации на департамент От-Гарон („Union Départementale des Associations Familiales de Haute-Garonne“)
г-н Foy, сенатор от департамент Нор
г-н Galiègue, президент на Caisse de Crédit Mutuel de Solesmes
г-жа Gournay, кмет на Каестр
г-жа Armelle Guinebertière, депутат в Европейския парламент
г-н Hervé, кмет на Рен
г-н Humez, председател на Комитета за борба срещу муковисцидозата на департамент Па-дьо-Кале („Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais“)
г-жа Ingelaere, председател на Flandr’action
г-н Juppé, депутат, кмет на Бордо
г-н Lapalu, председател на асоциация Създаване и управление на частни организации („Animation et gestion d’organismes privés“)
г-н Lazaro, депутат от департамент Нор
г-н Lebreton, председател на Генералния съвет на департамент Кот д’Армор
г-н Ledieu, кмет на Като-Камбрези
г-н Leleu, управител на Crédit Mutuel Nord
г-н Maille, председател на Градската общност на Брест („Communauté Urbaine de Brest“)
г-н Masclet, член на Регионалния съвет на департамент Нор Па-дьо-Кале
г-н Méhaignerie, председател на Генералния съвет на департамент Ил-и-Вилен
г-н Mio, член на Регионалния съвет на департамент Нор Па-дьо-Кале
г-жа Novak, председател на Асоциацията за правото на икономическа инициатива („Association pour le Droit à l’Initiative Economique“)
г-жа Permuy, член на Регионалния съвет на департамент Нор Па-дьо-Кале
г-н Albert Rivaux, член на Регионалния съвет на департамент Па-дьо-Кале
г-н de Rohan, председател на Регионалния съвет на район Бретан
г-н Valla, член на Генералния съвет на департамент Ардеш
г-н Vanlerenberghe, кмет на Арас
г-н Villain, кмет на Камбре
г-н de Villiers, депутат от департамент Ванде.
(59)
Голяма част от третите страни изтъкнаха ролята, по-специално на регионално ниво, на Crédit Mutuel за финансирането на социалната икономика, и по-специално на сдруженията с нестопанска цел. Те подчертаха също така подкрепящата роля на Crédit Mutuel за средната класа, към която принадлежи голяма част от клиентите на банката. Няколко местни депутати подчертаха ролята на Crédit Mutuel в създаването на предприятия и работни места, както и за развитието на местните инициативи, свързани с местните общности. Други изтъкнаха, че Crédit Mutuel чрез своите децентрализирани структури отговаря по-добре в сравнение с централизираните банкови институции на местните нужди и на необходимостта от устойчиво развитие на териториите.
5. МНЕНИЕ НА CRÉDIT MUTUEL
(60)
Crédit Mutuel упреква Комисията за проточилото се прекалено дълго разглеждане на делото.
(61)
Освен това според банката решението на Съда е касаело не само липсата на мотиви, но е съдържало и критики относно логиката на Комисията, които не са били взети предвид в решението за разширяване, по-специално във връзка с изчисляването на евентуалната свръхкомпенсация. В тази връзка Crédit Mutuel упреква Комисията за това, че е сумирала положителните годишни салда без от тях да приспадне салдата от годините с отрицателна стойност, в противоречие с метода, препоръчан в рамката на Общността за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги (наричана по-долу „рамката на Общността от 2005 г.“) (23).
(62)
Според банката комисионата за посредничество отговаря на четирите условия от съдебната практика по делото Altmark:
а)
що се отнася до първото условие, твърди се, че Crédit Mutuel е придобила правата за осъществяване на две услуги от общ икономически интерес, състоящи се съответно в поддържането на значителен брой банкови гишета в селски райони по причини, свързани с териториалното устройство, и в привличането на депозити, предназначени за финансиране на социални жилища. По въпроса за поддържането на гишета в селските райони, банката оспорва заключението на Комисията, че френските законови и нормативни текстове са твърде неясни, за да се приеме, че с тях се предоставя на Crédit Mutuel подобна задача и следователно, че е изпълнено първото условие от съдебната практика по делото Altmark. Според Crédit Mutuel Комисията вероятно прави това заключение въз основа на факта, че въпросните текстове не налагат специфични ограничения на банката, тъй като се прилагат за банковия сектор като цяло. Crédit Mutuel счита също, че Комисията се опитва да ѝ наложи да доказва, че е изпълнено първото условие от съдебната практика по делото Altmark, което въпросната съдебна практика не предвижда;
б)
що се отнася до второто условие, Crédit Mutuel подчертава, че комисионата за посредничество е била въведена едновременно със задължението за прехвърляне на средствата към CDC и че начините за изчисляване на тази комисиона са били определени обективно и прозрачно;
в)
що се отнася до третото условие, банката счита, че възнаграждението не е достатъчно за покриване на разходите за привличането на депозити, тъй като дейността, свързана със средствата, предназначени за прехвърляне към CDC, би довела да отрицателно салдо за периода 1991-2005 г.;
г)
Crédit Mutuel счита, че четвъртото условие също е изпълнено. Според банката, размерът на комисионата за посредничество е определен в съответствие с реално направените от нея разходи за разпространението на продукта „синя книжка“. Тя твърди, че е добре управлявано предприятие по смисъла на съдебната практика по делото Altmark, тъй като разходите ѝ за управление са едни от най-ниските и че Комисията е признала този факт в решението си за разширяване (24). Според банката Комисията не е представила подробно причините, поради които счита, че въпросното условие не е изпълнено.
(63)
Във всички случаи Crédit Mutuel счита, че мярката е съвместима с вътрешния пазар въз основа на член 106, параграф 2 от ДФЕС. Crédit Mutuel критикува по-специално метода за изчисляване на свръхкомпенсацията, използван в решението за разширяване. Според банката Комисията най-напред е допуснала грешки при изчисляване на общия счетоводен резултат от сметката за формиране на дохода „синя книжка“, като е използвала погрешните заключения на своя консултант въпреки неотстранените различия между консултанта на Комисията и този на Crédit Mutuel (25).
(64)
На следващо място Crédit Mutuel оспорва възприетия годишен подход на Комисията за оценка (а именно отчитането само на размера на компенсацията в годините със свръхкомпенсиране, без да бъде приспаднат съответният размер на компенсацията в годините с недостатъчно компенсиране), който противоречи на някои предишни, подобни на отмененото решение случаи, както и, по мнение на банката, на рамката на Общността от 2005 г. (26) Комисията би трябвало да възприеме глобален подход (т. е да отчита както годините със свръхкомпенсиране, така и тези с недостатъчно компенсиране) за периода 1991-1998 г. от една страна, както и за периода, започнал през 1999 г.
(65)
Също така в решението си за разширяване Комисията не е отчела правилно разумната печалба. Оценката ѝ относно разумната печалба се основава на разходите за регулаторен собствен капитал, оценени на 6 %, при положение че те представляват разход в контекста на аналитичното счетоводство, а не марж. Комисията е трябвало да вземе предвид процента на възвръщаемост на собствения капитал, както препоръчва Arthur Andersen (27). Освен това по този начин Комисията е изчислила разумната печалба въз основа на сума, която става нулева, след като започне прехвърлянето на всички привлечени по депозитите средства към CDC, тъй като те не изискват никакви разходи за регулаторен собствен капитал. Crédit Mutuel подчертава, че възприетият от Комисията показател води до лишаване на банката от какъвто и да е нормален марж по продукта „синя книжка“. Според Crédit Mutuel всяка банка, дори по отношение на средства, предназначени за прехвърляне, които не изискват никакви разходи за собствен капитал в тесния нормативен смисъл на понятието коефициент на платежоспособност, трябва да може да реализира нормален марж.
(66)
Комисията не е отчела правилно и разходите, наложени от другата услуга от общ интерес, която Crédit Mutuel счита, че изпълнява, а именно поддържането на банкови гишета в селските райони с цел насърчаване на спестяванията по цялата територия чрез създаване на възможно най-лесен достъп до банката.
(67)
Накрая, Crédit Mutuel отрича съществуването на евентуален притегателен ефект. Тя припомня, че в отмененото от нея решение Комисията е признала, че този притегателен ефект не би могъл да бъде доказан официално, и счита, че оттогава няма нови данни по въпроса.
(68)
Що се отнася до процедурата, Crédit Mutuel изтъква няколко общи принципа на общностното право, за да отрече получаването на каквато и да е евентуална помощ, и по-специално принципа за оправданите правни очаквания и за спазването на разумен срок.
6. МНЕНИЯ НА ФРАНЦИЯ
(69)
Франция счита, че условията от съдебната практика по делото Altmark са изпълнени:
а)
по отношение на първото условие тя подчертава, че Комисията е признала, че на Crédit Mutuel е била възложена услуга от общ икономически интерес, състояща се в привличането на депозити, предназначени за финансиране на социални жилища. Франция припомня, че в решението си за разширяване Комисията е посочила, че поддържането на банкови гишета в селските райони по причини, свързани с териториалното устройство, може също да се разглежда като услуга от общ икономически интерес (28), но не отговаря на аргументите, изложени от Комисията в решението ѝ за разширяване, според които първото условие от съдебната практика по делото Altmark не е изпълнено, тъй като не съществуват национални закони или разпоредби, налагащи достатъчно ясно задача по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС (29);
б)
по отношение на второто условие Франция счита, че параметрите на компенсацията са били предварително определени по обективен и прозрачен начин;
в)
по отношение на третото условие Франция изтъква, че размерът на компенсацията (комисионата за посредничество) не надвишава необходимия за покриване на разходите на системата размер, като препраща към отчета за аналитичния резултат на продукта „синя книжка“ на Crédit Mutuel за периода 1999-2005 г.;
г)
според Франция четвъртото условие също е изпълнено, тъй като тя твърди, че управлението на Crédit Mutuel отговаря на критериите за ефективност (30).
(70)
Що се отнася до условията, свързани с наличието на държавна помощ, Франция припомня аргументите, представени преди отмяната на решението от 2002 г.:
а)
условието за държавни ресурси не е изпълнено, тъй като печалбата на Crédit Mutuel от привлечените средства, които не са били прехвърляни на CDC (средства със свободно предназначение и средства с предназначение от общ интерес), е с произход от частни средства (депозирани от вложителите) и не е била на разположение на публичните органи;
б)
търговията между държавите-членки не би могла да бъде засегната преди цялостното изграждане на единния пазар на банковите и финансови дейности на 1 януари 1993 г. след приемането на Директива 89/646/ЕИО на Съвета от 15 декември 1989 г. относно координирането на законодателните, нормативни и административни разпоредби относно достъпа до дейността на кредитните институции и упражняването ѝ и за изменение на Директива 77/780/ЕИО (наречена по-долу „втората банкова директива“) (31). След тази дата френските органи са приели, че поради липсата на европейски статут на кооперативните дружества и поради наложените от това ограничения по отношение на задграничната експанзия на кооперативните дружества, каквото е Crédit Mutuel, касите на банката не са развивали дейност извън националните граници. Освен това сметките по продукта „синя книжка“, открити на чуждестранни лица, са съставлявали по-малко от 0,1 % от привлечените средства. Френските органи са счели също, че чуждестранните банкови институции във Франция са били насочени към твърде различен пазар от този на Crédit Mutuel;
в)
комисионата за посредничество, изплащана от CDC на Crédit Mutuel за прехвърляните средства, привлечени по продукта „синя книжка“, не би могла да представлява държавна помощ, а само възнаграждение за услуга, осъществявана от страна на банката на цена, договорена през 1991 г. в размер на 1,3 %. Френските органи подчертават значителния размер на разходите за управление, свързани с продукта „синя книжка“, поради големия брой книжки със салда под 5 000 FRF (762 EUR). Френските органи се позовават на аналитично счетоводство, осъществено от Crédit Mutuel (след въвеждането на разглежданата мярка), и заключават, че така определеният размер на възнаграждението е напълно оправдан. Според тях цялото евентуално предимство, което продуктът „синя книжка“ е предоставил на Crédit Mutuel, следва за бъде разглеждано с оглед на разходите, свързани с определена цел от общ икономически интерес. В тази връзка френските органи обърнаха внимание на Комисията върху нарастването на дела на привлечените по продукта „синя книжка“ финансови средства с предназначение от общ икономически интерес, който от 50 % от средствата, привлечени по продукта „синя книжка“ в периода 1975-1983 г., е достигнал 65 % в периода 1983-1991 г. и 100 % през 1998 г., когато всички средства са били прехвърляни на CDC;
г)
наличието на предполагаема държавна помощ би била във всички случаи вече съществуваща, тъй като схемата на продукта „синя книжка“ е била учредена преди либерализирането на банковия пазар на 1 януари 1993 г. (изтичане срока за транспониране на втората банкова директива).
(71)
В обяснителна бележка от 26 октомври 2001 г. френските органи посочват причината, поради която, в случай че Комисията приеме квалификацията за държавна помощ, във всички случаи ще става въпрос за помощ, съвместима с вътрешния пазар по силата на член 106, параграф 3 от ДФЕС. Френските органи упрекват Комисията за допуснати от нея грешки при изчисляването на общия финансов резултат по сметката за формиране на дохода на продукта „синя книжка“ поради това, че не са приложили метода, препоръчан от консултанта на Crédit Mutuel (32). Френските органи изтъкват още, че Комисията трябва да вземе предвид определена разумна печалба, която според тях е […] (33).
(72)
В мненията си относно решението за разширяване френските органи упрекват Комисията още и за това, че е проявила „едностранчивост в съжденията“, като не е приспаднала от сумите за годините със свръхкомпенсиране (1991, 1992, 1993 и 1998 г.) сумите за годините с недостатъчно компенсиране (1994-1997 г.) и в приложение 1 към решението е възприела изцяло заключенията на своя консултант относно трите спорни точки между Франция и Комисията. Франция уточнява, че в рамките на целия период 1999-2005 г. схемата, свързана с продукта „синя книжка“, не е била компенсирана достатъчно от страна на държавата. Следователно размерът на комисионата за посредничество не е надвишавал необходимия за покриване разходите за разпространение на спестовния продукт, така както са отразени в аналитичното счетоводство на продукта „синя книжка“, осъществено съвместно с Комисията (с изключение на две изменения (34)) и отговарящо на изискванията на Директива 80/723/ЕИО на Комисията от 25 юни 1980 г. относно прозрачността на финансовите отношения между държавите-членки и публичните предприятия, както и относно финансовата прозрачност в рамките на някои предприятия (35). Франция обясни още, че неотдавнашното намаляване на комисионата за посредничество отговаря главно на нуждите на икономическите оператори в областта на финансирането на социални жилища (36).
(73)
Френските органи уточняват, че след 1999 г. съществува механизъм за възстановяване при евентуална свръхкомпенсация.
(74)
Франция изтъква също така, че ликвидният риск в рамките на един месец е бил покриван от самата банка, а след един месец е бил покриван от CDC. Франция уточнява, че при сумите, привлечени по продукта „синя книжка“, процентът на рисковите тегла при изчисляване на нуждите от собствен капитал, необходим за поддържане на маржа на платежоспособност, е бил нула. Тя допълва, че процентът на рисковите тегла при изчисляване на нуждите от собствен капитал на Crédit Mutuel за други спестовни продукти и други ресурси извън продукта „синя книжка“ е варирал от […] до […] % в периода 1999-2005 г. Френските органи уточняват, че предвид липсата на основание да се прилага европейският коефициент на платежоспособност, при положение че банката е започнала да прехвърля всички привлечени по продукта средства към CDC през 1999 г., за да изчисли разумната печалба, съответстваща на продукта „синя книжка“, Crédit Mutuel е включила разходи за собствен капитал, получени чрез сравняване със съответните разходи при останалите спестовни продукти и други ресурси, като просто е ограничила размера им (от […] на […] % в периода 1999-2005 г.). По искане на Комисията Франция е предоставила уточнения и относно маржа на компенсиране, свързан със създаването на задължителен резерв към Централната банка на Франция.
7. ОЦЕНКА
7.1. Наличие на държавна помощ
(75)
В решението за разширяване Комисията посочва, че от разглежданите мерки единствено комисионата за посредничество, изплащана на Crédit Mutuel от CDC, би могла да съдържа елементи на държавна помощ (37).
(76)
Комисионата за посредничество, която евентуално съдържа елементи на държавна помощ, е била въведена на 27 септември 1991 г. с постановление от същата дата, а в рамките на настоящото решение се анализира за периода до либерализирането на продукта „книжка А“ и хармонизирането с нея на продукта „синя книжка“ от 1 януари 2009 г. (38).
7.1.1. Условията от съдебната практика по делото Altmark не са изпълнени
(77)
Следва да се изтъкне, че съгласно съдебната практика по делото Altmark (39) компенсациите, изплащани за изпълнението на обществени услуги, не са държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако са изпълнени четири кумулативни условия.
(78)
В мненията си, изразени в отговор на решението за разширяване, френските органи и Crédit Mutuel изтъкват съществуването на две услуги от общ икономически интерес, състоящи се, от една страна, в поддържането на голям брой банкови гишета в селските райони по причини, свързани с териториалното устройство, а от друга, в привличането на депозити, предназначени за финансиране на социални жилища.
(79)
И преди въвеждането на разглежданата мярка обаче Crédit Mutuel не е имала задължението да поддържа банкови гишета в селските райони, тъй като законът за разкриването и закриването на банкови клонове е бил отменен през 1987 г. и режимът на контрол (който за Crédit Mutuel е бил поддържан в периода 1987-1991 г.) е бил премахнат на 1 юли 1991 г. (40). Освен това френските органи и Crédit Mutuel не оспориха заключението в решението за разширяване, според което „след 1991 г. [т.е. към 1 юли 1991 г.] не съществува никакъв документ, доказващ, че на Crédit Mutuel е била възложена, по смисъла на член 86 от ЕО [понастоящем член 106 от ДФЕС], задачата, посочена в точка 24, подточка iii) по-горе [поддържане на банкови гишета в селските райони по причини, свързани с териториалното устройство]“ (41).
(80)
Следователно проверката за изпълнение на условията от съдебната практика по делото Altmark следва да се извърши само по отношение на задачата за привличане на депозити с цел финансирането на социални жилища.
(81)
Комисията припомня, че държавите-членки разполагат с широки правомощия за оценка относно естеството на услугите, които биха могли да бъдат квалифицирани като услуги от общ икономически интерес. Тя счита, че с декретите за прилагане на разпоредбите на член 9 от Закона за изменение на Закона за финансите за 1975 г. (42) и на член 24 от Закона за изменение на Закона за финансите за 1982 г. (43), по-специално с постановлението от 27 септември 1991 г., ясно се възлага на Crédit Mutuel задачата (така, както е определена в член R 323-10 и член R 331-14 от кодекса на строителството и жилищата) за привличане на финансови средства с цел прехвърлянето им на CDC, което ще позволи да бъдат финансирани социални жилища. Комисията счита, че с квалифицирането на тази задача като услуга от общ икономически интерес Франция не е допуснала явна грешка в оценката.
(82)
По силата на четвъртото условие от съдебната практика по делото Altmark„когато изборът на предприятие, на което в конкретен случай да се възложи изпълнението на задълженията за обществена услуга, не е извършен в рамките на процедура за обществена поръчка, която създава условия за избор на кандидата, способен да предостави тези услуги при най-ниски разходи за съответната общност, необходимото ниво на компенсация трябва да бъде определено въз основа на анализ на разходите, които едно средно предприятие, добре ръководено […] за изпълнение на изискванията за предоставяне на обществена услуга би направило за изпълнение на тези задължения, като се отчитат свързаните с това приходи, както и една разумна печалба във връзка с изпълнение на тези задължения“ (44).
(83)
Комисията счита, че четвъртото условие не е изпълнено, що се отнася до задачата за привличане на депозити, прехвърляни към CDC с цел финансирането на социални жилища. Следва да се отбележи, че държавата не е възложила тази задача на предложилия най-добрата оферта в рамките на обществена тръжна процедура, а чрез директни преговори с Crédit Mutuel. Размерът на комисионата за посредничество не е бил определен въз основа на разходите за изпълнение на услуга от общ икономически интерес, които би направило едно средно предприятие с добро управление. Размерът на комисионата за посредничество от 1,3 % не би могъл да се основава на реалните разходи, направени от Crédit Mutuel за изпълнението на услугата от общ икономически интерес, тъй като през септември 1991 г. не е съществувало отделно счетоводство за продукта „синя книжка“, благодарение на което да бъдат установени разходите специално за продукта „синя книжка“, фигуриращи в счетоводните отчети на банката. Отделното счетоводство за продукта „синя книжка“ е било въведено няколко години по-късно и е реконструирано със задна дата за годините преди 1991 г. Следователно не съществува индикация, че размерът на комисионата за посредничество е бил определен въз основа на разходите на едно средно предприятие с добро управление за изпълнението на въпросната услуга от общ икономически интерес. Френските органи изтъкват, че като цяло Crédit Mutuel е добре управлявано предприятие. Въпреки това те не доказват достатъчно добре това свое твърдение, като се позовават основно на съображение 13 от решението за разширяване, в което Комисията посочва само общите финансови резултати (размер на баланса, нетен финансов резултат, съотношение между разходи и приходи, собствен капитал и коефициент на платежоспособност) на Crédit Mutuel през 2004 г. Във всички случаи, ако държавата-членка е определила нивото на компенсиране въз основа на анализ на разходите на средно предприятие с добро управление, не би следвало да ѝ бъде трудно да го докаже пред Комисията и да изложи следваната методология, което Франция в случая не е направила. Накрая, фактът, че след либерализирането на продуктите „книжка А“ и „синя книжка“ от 1 януари 2009 г. комисионата за посредничество на Crédit Mutuel е намаляла от 1,1 % на 0,6 %, показва, че нивото на компенсиране е било по-високо от това, което би било определено въз основа на разходите на едно средно предприятие с добро управление, изпълняващо същата задача от общ интерес.
(84)
Тъй като условията от съдебната практика по делото Altmark са кумулативни, при неизпълнение на което и да е от тях съдебната практика не може да бъде приложена и разглежданата мярка би могла да представлява държавна помощ. От горепосочените съображения следва, че разглежданата мярка не изпълнява четвъртото условие от съдебната практика по делото Altmark. Следователно съдебната практика по това дело е неприложима и следва да се провери дали действително мярката е държавна помощ (45) (46).
7.1.2. Изпълнени са условията за наличие на държавна помощ
(85)
Съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
7.1.2.1. Приписване на държавата и на ресурси на държавата
(86)
Комисионата за посредничество е била изплащана ежегодно (47) на Crédit Mutuel от CDC по силата на договор между държавата и Crédit Mutuel, с който са били определени условията за прилагане на постановлението от 27 септември 1991 г. Размерът на комисионата за посредничество е бил определен от държавата с цел компенсиране на задължението за изпълнение на обществена услуга. Освен това CDC е държавно предприятие и действията му следва да бъдат приписани на държавата (48). От това следва, че е изпълнено условието за приписване на държавата и за използване на държавни ресурси.
7.1.2.2. Селективност
(87)
Комисионата за посредничество е била предоставена единствено на Crédit Mutuel в отговор на задължението за привличане на спестявания, прехвърляни на CDC с цел финансиране на социални жилища, което е било осъществявано чрез продукта „синя книжка“, за разпространението на който Crédit Mutuel е имала изключителното право. От това следва, че мярката има селективен характер.
7.1.2.3. Условията от съдебната практика по делото Altmark не са изпълнени, разследване за наличие на предимство, нарушаващо конкуренцията
(88)
Тъй като представлява прехвърляне на държавни ресурси в полза единствено на Crédit Mutuel, комисионата за посредничество е подобрила конкурентното положение на тази банка в сравнение с това на нейните конкуренти. Съгласно практиката на Съда подобряването на конкурентното положение на дадено предприятие чрез предоставяне на държавна помощ най-общо е доказателство, че е нарушена конкуренцията спрямо останалите предприятия, които не са получили подобна помощ (49).
7.1.2.4. Засягане на търговията между държавите-членки
(89)
Освен това, съгласно обичайната практика на Съда търговията между държавите-членки е засегната тогава, когато предприятието получател упражнява дейността си в сфера, отворена за конкуренцията, и тази дейност включва търговия между държави-членки (50). Впрочем след 1979 г. пазарният дял на чуждестранните банки е достигал 8 % при кредитните дейности (4 % за банковите клонове, нерегистрирани като юридически лица, 4 % за дъщерните дружества, регистрирани като юридически лица съгласно френското законодателство), 4,5 % при депозитните дейности (съответно 2 % и 2,5 %). Делът на европейските банки, без тези от Франция, по отношение на общия брой на чуждестранните банки е бил 50 % при кредитите, 70 % при депозитите. Следователно още през 70-те години Crédit Mutuel е работила в условията на конкуренция с чуждестранни банкови мрежи на територията на Франция. Освен това пазарът на ликвидни спестовни продукти, част от който е спестовният продукт „синя книжка“ и който включва също така продуктите Codevi, LEP („популярна спестовна книжка“), „жълта книжка“, банковите сметки по обикновени спестовни книжки и CEL („жилищна спестовна сметка“) (51), по време на разглеждания период вече е бил отворен за конкуренцията.
(90)
Въз основа на горепосоченото Комисията заключава, че са изпълнени четирите условия за наличие на държавна помощ.
7.1.2.5. Неправомерност на мярката за помощ
(91)
Накрая, мярката за помощ е неправомерна, тъй като за нея не е било отправено уведомление до Комисията в съответствие с член 108, параграф 3 от ДФЕС и е била приведена в действие след влизането в сила във Франция на Договора за създаването на Европейската икономическа общност.
(92)
В отговор на аргумента на френските органи, според който държавната помощ е била вече съществуваща поради това, че е била приета преди изтичането на срока за транспониране, 1 януари 1993 г., на втората банкова директива, Комисията подчертава, че целта на тази директива е била изграждане на вътрешния пазар в сектора на кредитните институции с оглед свобода на установяване и свободно предоставяне на услуги. От това не следва, че въпросният пазар е бил затворен за конкуренцията преди въвеждането на комисионата за посредничество, а само че все още са съществували определени пречки пред свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги в банковия сектор. От решението от 10 май 2007 г. става ясно, че продуктът „синя книжка“ е част от „пазара“ на ликвидни спестовни продукти, което предполага отвореност на въпросната дейност за конкуренцията и по никакъв начин не потвърждава аргумента на френските органи, според който въпросната дейност е била отворена за конкуренцията едва през 1993 г. Точно обратното, в решението се посочва съществуването на „зрял“ пазар (52).
7.2. Съвместимост на помощта с вътрешния пазар
(93)
Тъй като разглежданата мярка съдържа елементи на държавна помощ, Комисията трябва да анализира съвместимостта ѝ с вътрешния пазар.
(94)
Съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС: „предприятията, които са натоварени с функцията да оказват услуги от общ икономически интерес […] се подчиняват на разпоредбите, съдържащи се в Договорите, и в частност на правилата на конкуренцията, доколкото прилагането на тези правила не препятства фактически или юридически изпълнението на специфичните задачи, които са им възложени. Развитието на търговията не трябва да се засяга до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза“.
(95)
Съгласно практиката на Съда, практиката на Комисията и рамката на Общността от 2005 г. значението на член 106, параграф 2 от ДФЕС е, че държавна помощ, предоставена на предприятие, което е натоварено с задачата да оказва услуги от общ икономически интерес, може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар, ако мярката за помощ отговаря на следните условия:
а)
предоставяната услуга има характеристиките на услуга от общ икономически интерес;
б)
предприятието действително е било натоварено от страна на държавата с изпълнението на тази услуга от общ икономически интерес чрез един или няколко официални акта;
в)
спазени са принципите за необходимост и пропорционалност, и
г)
развитието на търговията не е засегнато до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.
(96)
Условия a) и б) са изпълнени по причините, изложени в съображение 81.
(97)
Що се отнася до условие г), Комисията не разполага с данни, че търговията между държавите-членки е засегната до такава степен, че помощта да не отговаря на това условие. По-специално с решението от 10 май 2007 г. се иска прекратяване на изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“, тъй като специалните права, свързани с разпространението на този спестовен продукт, представляват ограничение за свободното предоставяне на услуги в рамките на Общността (53). Въпреки това, доколкото комисионата за посредничество не е представлявала свръхкомпенсиране на задачата за осъществяване на услугата от общ икономически интерес, възложена на Crédit Mutuel, тя не може да бъде разглеждана като засягаща развитието на търговията до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.
(98)
Поради това по-долу Комисията проверява дали са били спазени принципите за необходимост и пропорционалност, т.е. дали размерът на компенсацията, каквато е комисионата за посредничество, не е надвишавал това, което е необходимо за покриване на разходите, понесени при изпълнение на задълженията за обществена услуга, като се отчитат съответните постъпления и една разумна печалба за изпълнение на тези задължения (54).
(99)
При проверката за евентуална липса на свръхкомпенсация (вж. подраздел 7.2.5) Комисията следва - за периода от 27 септември 1991 г. (вж. подраздел 7.2.1) до 31 декември 2005 г. - глобален подход (вж. подраздел 7.2.2). Тя отчита всички предимства, свързани с продукта „синя книжка“, без обаче да включва евентуален притегателен ефект, чийто обхват не е било възможно да бъде определен (вж. подраздел 7.2.3). Отчетена е определена разумна печалба (вж. подраздел 7.2.4), включително за привлечените средства, които са били прехвърляни на CDC.
7.2.1. Начало на разглеждания период (27 септември 1991 г.)
(100)
В решението за разширяване изчисляването на нетния финансов резултат от продукта „синя книжка“ с цел да бъде направена оценка относно съществуването на евентуална свръхкомпенсация е включвало приходите за цялата 1991 г. (55) С други думи нетният финансов резултат от средствата със свободно предназначение и от тези с предназначение от общ икономически интерес е бил отчетен, считано от 1 януари 1991 г.
(101)
Както беше посочено в съображения 75 и 76, единствената мярка, която се разследва в рамките на настоящия случай, е комисионата за посредничество, въведена на 27 септември 1991 г., в момента, когато Crédit Mutuel е била задължена да прехвърля привлечените от нея средства към CDC с цел финансиране на социални жилища. Преди тази дата не са съществували нито комисионата за посредничество, нито прехвърлянето на средства към CDC. От това следва, че Комисията трябва да започне оценката си относно пропорционалността на помощта след тази дата.
(102)
Следователно разходите и приходите, свързани с изпълнението на услугата от общ икономически интерес, не могат да се отнасят за периода преди 27 септември 1991 г. С други думи, едва след въвеждането на разглежданата мярка за помощ (комисионата за посредничество) мога да бъдат отчитани разходите и приходите, свързани с изпълнението на услуга от общ икономически интерес, финансирана от тази мярка. В заключение Комисията счита, че в решението ѝ за разширяване на процедурата е имало известна непоследователност, тъй като мярката за помощ е била ограничена единствено до въведената на 27 септември 1991 г. комисиона за посредничество, но е било запазено отчитането на нетния финансов резултат от продукта „синя книжка“ за периода 1 януари 1991 г.-27 септември 1991 г.
(103)
Тъй като Crédit Mutuel може да предостави данни за нетния финансов резултат от средствата с предназначение от общ икономически интерес и тези с общо предназначение само на годишна база, Комисията счита, че за 1991 г. следва да се вземе предвид само нетният резултат, съответстващ на периода от 27 септември 1991 г. до 31 декември 1991 г., и нетният резултат за цялата 1991 година се изчисли пропорционално на съответния брой дни, т.е. 96/365. Нетният финансов резултат от средствата, които са били прехвърлени към CDC през 1991 г., може да бъде взет предвид изцяло, тъй като, както беше посочено в съображение 101, въпросното прехвърляне е било въведено именно след 27 септември 1991 г., така че, по същество нито една част от този резултат не се отнася за периода от 1 януари 1991 г. до 27 септември 1991 г.
7.2.2. Глобален подход до края на 2005 г. и подход по години след това
(104)
В решението си за разширяване Комисията препоръча възприемането на подход по години, за да се прецени дали е налице евентуално свръхкомпенсиране. Този подход произтича от рамката на Общността от 2005 г. и се различава от предишната практика на Комисията. Когато преди приемането на рамката на Общността от 2005 г. Комисията трябваше да направи оценка за съществуването на евентуално свръхкомпенсиране, тя следваше подход, който би могъл да бъде определен като „глобален“, при който размерът на компенсацията в годините със свръхкомпенсиране можеше, без ограничение, да бъде намален с размера на компенсацията в годините на недостатъчно компенсиране (56).
(105)
По силата на точка 26 от рамката на Общността от 2005 г. Комисията ще прилага разпоредбите на тази рамка спрямо помощи, за които не е отправено уведомление, ако помощта е била отпусната след публикуването на рамката в Официален вестник на Европейския съюз, а в останалите случаи - разпоредбите, които са в сила в момента на отпускането на помощта. Разглежданата помощ е отпускана ежегодно (57) и за нея не е било отправено уведомление. Публикуването на рамката на Общността от 2005 г. в Официален вестник на Европейския съюз е станало на 29 ноември 2005 г. Следователно за периода преди 2006 г. следва да се прилагат правилата, които са в сила в момента на отпускането на помощта, а за периода от 1 януари 2006 г. до края на срока на помощта - 31 декември 2008 г. - рамката на Общността от 2005 г.
(106)
С рамката на Общността от 2005 г. се въвежда „годишен“ подход, доколкото изчисляването на евентуална свръхкомпенсация трябва да се извършва по години, без размерът на годишна свръхкомпенсация да може да се прехвърля в следващата година, освен когато този размер не надвишава 10 % от размера на годишната компенсация (58).
(107)
За разлика от това, преди приемането на рамката на Общността от 2005 г., когато Комисията проверяваше дали дадено предприятие не е било свръхкомпенсирано за изпълнението на задачата за услуга от общ икономически интерес, тя следваше „глобален“ подход (вж. съображение 104) (59).
(108)
При глобалния подход нетният резултат за всяка година, натрупан година по година, се актуализира чрез прилагане на референтния лихвен процент за Франция към 1 януари на всяка година (60).
7.2.3. Предимства, които са взети предвид
(109)
Съгласно точка 17, първо изречение от рамката на Общността от 2005 г. „приходите, които трябва да бъдат взети предвид, включват като минимум всички приходи, реализирани от услугата от общ икономически интерес“. Следователно при проверката за липса на евентуално свръхкомпенсиране следва да се взема предвид нетният резултат от средствата с предназначение от общ икономически интерес и този от средствата със свободно предназначение през разследвания период. Комисията счита, че тези резултати са приходи, въведени от Франция от 27 септември 1991 г. в полза на Crédit Mutuel в рамките на изпълнението от страна на последната на услугата от общ икономически интерес за финансиране на социални жилища посредством CDC. Тези средства се основават, с оглед на аналитичното счетоводство, на специфичен ресурс - депозитите, привлечени благодарение на разпространението на продукта „синя книжка“. В условията на пазарна конкуренция (без специални права за разпространение на освободен от данъчно облагане спестовен продукт) Crédit Mutuel не би могла да си осигури този ресурс на същата цена, така че съответните средства и ресурси трябва да бъдат взети предвид в контекста на цялостната икономическа структура на продукта „синя книжка“. Освен това самата Франция потвърди наличието на връзка между тези средства, продукта „синя книжка“ и задачата за финансиране на социални жилища чрез прехвърляне на средствата по този продукт към CDC след 1991 г. (61). С други думи, като възлага на Crédit Mutuel на 27 септември 1991 г. услугата от общ икономически интерес за привличане на депозити, прехвърляни към CDC и предназначени за финансиране на социални жилища, Франция потвърждава, че е предоставила на банката правото да разпространява спестовния продукт „синя книжка“. Следователно печалбата в резултат на използването на средствата по тези депозити следва да бъде разглеждана, считано от тази дата, като приход, предоставян на Crédit Mutuel за изпълнението на услугата от общ икономически интерес.
(110)
Жалбоподателят и други институции или организации (Съветът по конкуренцията и докладите на парламентаристи или научни организации (62)) считат, че изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“ е предизвикало „притегателен ефект“, като с това е позволило на Crédit Mutuel да привлече и задържи клиенти, на които е продала и други банкови продукти освен продукта „синя книжка“. В решението си за разширяване на процедурата Комисията не изключва продуктът „синя книжка“ да е довел до генерирането на индиректни приходи, дължащи се на притегателния ефект (63), но припомня, че досега не е съществувала възможност за количествено определяне на подобни приходи (64).
(111)
В края на настоящото разследване Комисията констатира, че макар че не може да се изключи наличието на притегателен ефект, данните, които е събрала по случая, не ѝ позволяват с достатъчна достоверност да даде количествено определение на евентуалния притегателен ефект.
(112)
Предоставените от жалбоподателите документи съдържат предположения за съществуването на притегателен ефект, но не го доказват официално и още по-малко дават точна оценка на финансовото отражение на този ефект.
(113)
Що се отнася до проучването на Glais (вж. съображения 52 и 53), Комисията счита, че Crédit Mutuel има пълното право да твърди, че тези статистически анализи не предоставят никакво сигурно доказателство за количествено определим притегателен ефект.
(114)
В съображенията на жалбоподателите са предложени три субективни оценки. Най-напред, предвид факта, че другите банки са предложили да разпространяват продукта „синя книжка“ с комисиона от 1 %, жалбоподателите предлагат приблизителна оценка на притегателния ефект чрез изчисляване на разликата между размера на получаваната от Crédit Mutuel комисиона и този размер от 1 %, т.е. 0,3 %, което съответства на около 300 млн. FRF годишно. Във всички случаи обаче е невъзможно да се докаже дали конкурентите на Crédit Mutuel биха могли през разглеждания период да изпълнят тази задача при същите условия при това ниво на възнаграждението от 1 %. Освен това този първи аргумент не доказва притегателния ефект, а изглежда потвърждава тезата, че Crédit Mutuel е била свръхкомпенсирана, което, както ще бъде доказано, не е отговаря на истината. Нищо не доказва, че притегателният ефект съответства на разликата между комисионата за посредничество и най-ниската хипотетична комисиона, която конкурентите на Crédit Mutuel са предлагали да получават в замяна на разпространението на продукта „синя книжка“.
(115)
Съгласно втория метод, предложен от жалбоподателите, притегателният ефект би могъл да бъде измерен в зависимост от нарастването на пазарните дялове на Crédit Mutuel. Този метод на оценка е неприемлив, тъй като се основава на твърдението, че нарастването на пазарния дял се дължи единствено на продукта „синя книжка“, в потвърждение на което не съществуват никакви обективни доказателства.
(116)
Третата оценка на изключителното право за разпространение се основава на загубата на данъчни приходи вследствие на освобождаването от данъчно облагане на продукта „синя книжка“. Ако Crédit Mutuel е искала да разпространява спестовен продукт без данъчно освобождаване, като предлага, независимо от данъчното положение на вложителите, същата нетна възвръщаемост като тази на продукта „синя книжка“, тя щеше да понесе разходи за пропуснати ползи, равни на размера на условния данък, (потенциално) платен от вложителите. Според жалбоподателите натрупаното данъчно предимство в размер на 4,5 млрд. FRF за периода 1991-1997 г. трябва да се разглежда като предимство в същия размер, предоставено на Crédit Mutuel. Този начин на разсъждение е неприемлив, тъй като Crédit Mutuel най-вероятно не би могла да разпространява продукта „синя книжка“ при същите условия, ако трябваше да поеме изцяло разходите за освобождаването от данъчно облагане, което облагодетелства пряко членовете на дружеството.
(117)
Евентуалните предимства в разглеждания случай трудно могат да бъдат доказани и определени количествено. Прякото икономическо предимство от продукта „синя книжка“ може лесно да бъде установено от счетоводните сметки за продукта. За разлика от него икономическото предимство, дължащо се на продажбата на други продукти или услуги на клиенти, които са останали лоялни благодарение на продукта „синя книжка“, би могло да се установи в аналитичното счетоводство за съответните продукти, ако още на момента е било възможно да се разграничи продаденото на клиенти, лоялни на Crédit Mutuel или привлечени от нея благодарение на продукта „синя книжка“, от това, което е било продадено на клиенти, избрали Crédit Mutuel по друга причина, което в случая е невъзможно. Поради тази причина консултантът на Комисията не е могъл да направи оценка на евентуалния притегателен ефект с помощта на приложения счетоводен модел за оценка на преките икономически предимства, дължащи се на продукта „синя книжка“.
(118)
Останалите по-комплексни опити за оценка на притегателния ефект от страна на консултанта на Комисията не доведоха до успех. По тази причина Комисията счита, че при изчислението, свързано с проверката за липса на евентуална свръхкомпенсация, не може да вземе предвид евентуалното предимство, дължащо се на притегателния ефект.
7.2.4. Изчисляване на разумната печалба
(119)
При проверката за липса на свръхкомпенсация на предприятието, натоварено с изпълнението на услуга от общ икономически интерес, следва да се вземе предвид определена разумна печалба (65). В рамката на Общността от 2005 г. се уточнява, че „ „разумната печалба“ следва да се разбира като коефициент на възвращаемост на собствения капитал с отчитане на риска - или липсата на риск - за предприятието […]. По принцип този коефициент не трябва да надвишава средния коефициент за съответния сектор през последните години“ (66).
(120)
В решението за разширяване (67) Комисията е счела, че спрямо привлечените средства с предназначение от общ икономически интерес и тези с общо предназначение би следвало да бъде приложена определена разумна печалба, достигаща средно 6 % от собствения капитал. Този процент, различен за всяка година и достигащ средна стойност от 6 %, съответства на процента на възвръщаемост, първоначално препоръчан от Crédit Mutuel: Crédit Mutuel е приела като разход за собствен капитал размера на реално разпределения дивидент през разглежданата година. В настоящото решение, когато става въпрос за вземането предвид на определена разумна печалба при проверката за липса на евентуална свръхкомпенсация, Комисията не се отдалечава, по отношение на привлечените средства с общо предназначение и тези с предназначение от общ икономически интерес, от вече възприетия подход в решението за разширяване, описан в раздел 7.2.5.
(121)
Въпреки това в решението си за разширяване (68) Комисията считаше, че няма да е необходимо да прилага тази разумна печалба спрямо депозитите, прехвърляни на CDC, доколкото последните не налагат разходи за собствен капитал с оглед на пруденциалното регулиране, тъй като тези депозити не са инвестирани от Crédit Mutuel, а само са предназначени за прехвърляне към CDC. От пруденциална гледна точка кредитният риск, свързан с привлечените средства, които се прехвърлят на CDC, се разглежда като равен на експозицията по отношение на държавата (Френската република), т.е. с рисково тегло, равно на нула, и следователно като неизискващ собствен капитал.
(122)
Отказът от разумна печалба от привлечените средства, които се прехвърлят на CDC, би довел до намаляване на общата разумна печалба (от една страна свързаната с привлечените средства с предназначение от общ икономически интерес и тези с общо предназначение, и от друга страна, разумната печалба, свързана с привлечените средства, които се прехвърлят на CDC) в периода 1991-1999 г. и до пълното ѝ изчезване след 2000 г., след като всички привлечени средства през 1999 г. се прехвърлят към CDC (69).
(123)
В писмото си от 1 септември 2006 г., с което представят съображенията си в отговор на решението за разширяване, френските органи потвърдиха, че прехвърляните към CDC средства не са изисквали регулаторен собствен капитал. Въпреки това според френските органи „предвид липсата на основание да се прилага европейският коефициент на платежоспособност от момента, в който Crédit Mutuel е започнала да прехвърля всички привлечени средства към CDC през 1999 г., Crédit Mutuel [предлага] при изчисляването на разумната печалба, съответстваща на продукта „синя книжка“, [да се включи] включва разходи за собствен капитал, получени чрез сравнение с този при останалите спестовни продукти и други ресурси“. Комисията не може да приеме подобен подход, тъй като с него спрямо прехвърляните към CDC средства изкуствено се налага нуждата от регулиран собствен капитал, определяна въз основа на средната нужда от капитал за другите активи на Crédit Mutuel, които са напълно независими от продукта „синя книжка“.
(124)
Липсата на нужда от регулаторен собствен капитал показва липсата на риск от кредитна загуба, какъвто е случаят със средствата, прехвърляни на CDC. Дейността по привличане на депозити от името на CDC не носи и ликвиден риск (с изключение на риска в рамките на месеца), нито падежна трансформация, тъй като размерът на средствата, предназначени за прехвърляне към CDC, се определя ежемесечно в зависимост от постъпилите депозити, а лихвеният процент, изплащан от CDC, се прехвърля незабавно към вложителите. Следователно е ясно, че тази услуга от общ икономически интерес носи ниско ниво на риск за Crédit Mutuel. Въпреки това съществуват някои други видове риск, като оперативен, икономически (риск от възможността размерът на възнаграждението да не покрива понесените разходи), правен риск и риск за репутацията на банката. Освен това има и други банкови дейности, като например предлагането на взаимни фондове, управлението на имущество или продажбата на финансови продукти (като акции и облигации), които не изискват регулаторен собствен капитал, но това не ги прави по-малко печеливши. Следователно не съществува пряка връзка между разходите за регулаторен собствен капитал - изчислен въз основа на пруденциални правила, чиято специфична цел по никакъв начин не е да се прави оценка на рентабилността на дадена дейност - и очакваната печалба от дадена дейност.
(125)
Въпреки това се налага констатацията, че в настоящия случай, макар че Комисията разрешава на Crédit Mutuel да реализира разумна печалба от привлечените средства, които се прехвърлят на CDC, тя признава, че определянето на адекватно ниво на тази печалба изисква комплексна икономическа оценка. Продуктът „синя книжка“ е нетипичен банков продукт със смесени характеристики на спестовен продукт и текуща сметка, като привлечените по него средства се прехвърлят на публична институция. Следователно не съществуват непосредствено сравними продукти, въз основа на които би могла да бъде определена разумната печалба от подобна дейност.
(126)
Поради липсата на продукт, сравним в достатъчно голяма степен с продукта „синя книжка“, Комисията счита, че в случая може да използва два показателя, позволяващи да се направи оценка дали, по отношение на прехвърляните към CDC средства, дадена печалба може да се счита за разумна. Тези два показателя са следните:
а)
маржът на печалбата в банковия сектор във Франция, т. е. нетните приходи преди облагане с данъци, разделени на оборота (в случая оборотът на банките са техните оперативни резултати). Въз основа на данните за банковия сектор във Франция за разглеждания период (от 27 септември 1991 г. до края на 2008 г.), маржът на печалбата е средно 23 % годишно;
б)
процентът на възвръщаемост в банковия сектор във Франция, т.е. нетните приходи преди облагане с данъци, разделени на размера на активите. Средният размер на годишния процент на възвръщаемост за целия разглеждан период е 45 основни пункта (0,45 %).
(127)
В долната таблица (70) са представени маржът на печалбата и процентът на възвръщаемост в банковия сектор във Франция за периода 1993-2008 г. (не са налични данни за периода преди 1993 г.):
1993 г.
1994 г.
1995 г.
1996 г.
1997 г.
1998 г.
1999 г.
2000 г.
2001 г.
2002 г.
2003 г.
2004 г.
2005 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г. (72)
Нетни приходи преди облагане с данъци (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Оперативен резултат (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Марж на печалбата
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Среден марж на печалбата
22,8 %
Активи (71)
Няма данни
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Процент на възвръщаемост
Няма данни
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Среден процент на възвръща-емост
0,45 %
(128)
За да изчисли маржа на печалбата и процента на възвръщаемост на Crédit Mutuel по отношение на дейността по привличане на депозити, прехвърляни към CDC, Комисията използва следните стойности:
а)
за делител на маржа на печалбата - приходите, получени за дейността по привличане на депозити, прехвърляни към CDC, т.е. годишния размер на комисионата за посредничество;
б)
за делител на процента на възвръщаемост - депозитите, прехвърлени на CDC;
в)
за числител, т.е. резултата преди облагане с данъци, Комисията счита, че ако се приеме като разумна печалба марж от 4,2 % по отношение на дейността по привличане на депозити, прехвърляни на CDC, т.е. резултат преди облагане с данъци, представляващи 4,2 % от получената от CDC комисиона за посредничество, Crédit Mutuel не получава свръхкомпенсация (вж. таблицата в съображение 132).
(129)
Що се отнася до втория показател (процента на възвръщаемост), Комисията отбелязва, че ако процент на възвръщаемост от 5 базисни пункта е взет предвид като разумна печалба от дейността по привличане на депозити, прехвърляни на CDC, т.е. ако се вземе предвид резултат преди облагане с данъци, представляващ 0,05 % от общата сума на депозитите, прехвърлени на CDC, от това следва, че Crédit Mutuel не е получила свръхкомпенсация за управлението на продукта „синя книжка“ през разглеждания период.
(130)
Съгласно рамката на Общността от 2005 г. разумната печалба не трябва да надхвърля средния процент, установен в съответния сектор за разглеждания период. Ако бъде разрешен марж на печалбата от 4,2 %, той ще представлява по-малко от една пета от средния марж на печалбата в банковия сектор (22,8 %). Предвид на това, че, както беше посочено в съображение 124, дейността по привличане на депозити, които се прехвърлят на CDC, е дейност с нисък риск и следователно с ниска възвръщаемост, Комисията счита, че марж на печалбата от 4,2 % не е прекомерно висок и в случая може да се приеме за разумна печалба.
(131)
По същия начин Комисията счита, че ако бъде приета печалба от 5 базисни пункта за привлечените средства, прехвърляни на CDC, тя ще бъде разумна предвид средния процент на възвръщаемост от 45 базисни пункта в банковия сектор във Франция за разглеждания период и ще представлява нисък и консервативен праг на това, което може да се приеме за разумна печалба в конкретния случай. Също така това ниско ниво на печалбата отразява ясно нивото на риска, който поема Crédit Mutuel по отношение на дейността си за привличане на депозити за сметка на CDC, който, както беше посочено в съображение 124, е нисък.
7.2.5. Проверка за липсата на свръхкомпенсация
(132)
Въз основа на горепосоченото Комисията извърши проверка - представена в долната таблица - за липсата на свръхкомпенсация по метода, изложен в подраздели 7.2.1-7.2.4 (73):
(в млн. евро)
КОМПЕНСАЦИЯ
СВРЪХКОМПЕНСИРАНЕ ИЛИ НЕДОСТАТЪЧНО КОМПЕНСИРАНЕ
Година
Комисиона за посредничество
(годишна)
Глобален подход (74)
(до края на 2005 г.)
Годишен подход (75)
(след 2006 г.)
1991 г. (27.9.1991 г.-31.12.1991 г.)
1,5
43,8
неприложимо
(глобалният подход се прилага до 2005 г., вж. подраздел 7.2.2)
1992 г.
9,1
125,1
1993 г.
16,8
184,0
1994 г.
36,6
127,3
1995 г.
59,5
114,5
1996 г.
74,7
107,8
1997 г.
82,3
88,4
1998 г.
118,9
92,0
1999 г.
188,9
98,3
2000 г.
188,2
106,3
2001 г.
181,9
91,3
2002 г.
187,8
76,3
2003 г.
197,7
61,2
2004 г.
204,4
45,7
2005 г.
196,7
15,0
2006 г.
[…]
-39,1
2007 г.
[…]
-24,3
2008 г.
[…]
-6,1
(133)
Вижда се, че свръхкомпенсацията в края на 2005 г. (15 млн. EUR) е по-малко от 10 % от компенсацията за 2005 г. (196,7 млн. EUR). По силата на точка 21 от рамката на Общността от 2005 г. тази сума може да бъде пренесена в следващата година. Крайният резултат е недостатъчно компенсиране в размер на -6,1 млн. EUR в края на 2008 г. за целия разглеждан период.
(134)
Следователно Комисията може да заключи, че Crédit Mutuel не е била свръхкомпенсирана с комисионата за посредничество за възложената ѝ услуга от общ икономически интерес, считано от 27 септември 1991 г. до края на 2008 г.
8. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(135)
Заключението на Комисията е, че Френската република неправомерно е привела в действие разглежданата мярка в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС. Въпреки това помощта може да се счита за съвместима с вътрешния пазар по силата на член 106, параграф 2 от ДФЕС, тъй като компенсацията, изплащана от страна на държавата, не е надвишавала необходимото за покриване на разходите, понесени при изпълнение на задълженията за обществена услуга, като се отчитат съответните постъпления и една разумна печалба за изпълнение на тези задължения,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, приведена в действие от Френската република в полза на Crédit Mutuel с постановлението от 27 септември 1991 г. за определяне на средствата с предназначение от общ интерес на Crédit Mutuel, е съвместима с вътрешния пазар.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 24 май 2011 година.