ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. prosince 2011
o státní podpoře C 25/08 (ex NN 23/08) reforma způsobu financování důchodů státních úředníků pracujících u společnosti France Télécom, kterou poskytla Francouzská republika ve prospěch společnosti France Télécom
(oznámeno pod číslem C(2012) 9403)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/540/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody (2),
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek (3) v souladu s těmito články, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Stížností ze dne 4. října 2002, která byla doplněna dne 16. ledna 2003, byla Komisi předložena tvrzení, podle nichž Francouzská republika poskytla podporu ve prospěch společnosti France Télécom, která měla částečně snížit její finanční náklady, a to zejména náklady spojené s financováním důchodů. Dopisem ze dne 17. března 2004 sdělila Francouzská republika Komisi informace, které si Komise od ní vyžádala v souvislosti se stížností.
(2)
Dopisy ze dne 2. dubna 2004 a 24. února 2006 stěžovatelé poskytli dodatečné informace týkající se stížnosti.
(3)
Dopisem ze dne 20. května 2008 oznámila Komise Francii své rozhodnutí zahájit řízení o této podpoře podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie („SFEU“).
(4)
Francie předložila své připomínky dne 18. července 2008.
(5)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany k předložení jejich připomínek k předmětné podpoře.
(6)
Dne 22. září 2008 obdržela Komise připomínky společnosti France Télécom a po prodloužení lhůty obdržela dne 1. a dne 16. října 2008 také připomínky stěžovatelů a jednoho telekomunikačního operátora. Komise je poté předala Francouzské republice, umožnila jí se k nim vyjádřit a obdržela připomínky Francouzské republiky dopisem ze dne 13. února 2009.
(7)
Dne 16. února 2009 předložila své připomínky společnost France Télécom a upozornila v nich Komisi na rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 28. listopadu 2008 (5), který podle ní potvrzuje její tvrzení. Dne 14. května 2009 předložil telekomunikační operátor uvedený v bodě odůvodnění č. 6 dodatečné informace ke svým projednávaným připomínkám a odvolával se v nich na rozhodnutí Komise ze dne 11. února 2009 (6), které podle něj potvrzuje jeho připomínky.
(8)
Jednání mezi zástupci Komise a zástupci společnosti France Télécom proběhla na žádost této společnosti dne 17. prosince 2009, dne 23. září 2010 a dne 12. října 2010. France Télécom předala dodatečné připomínky dne 18. října 2010.
(9)
Na žádost Komise poskytla Francouzská republika dne 18. března 2010 upřesnění a aktualizaci některých údajů obsažených v jejích původních připomínkách a vše doprovodila připomenutím jejich obsahu.
(10)
Dne 22. září 2010 sdělily francouzské orgány Komisi nové připomínky a požádaly o jednání, jež proběhlo dne 22. října 2010. Dopisem ze dne 28. října 2010 jim Komise zaslala skutková upřesnění zmíněná během tohoto jednání a dodatečné připomínky společnosti France Télécom a zároveň Francouzskou republiku vyzvala, aby se k nim případně vyjádřila. Dne 17. listopadu 2010 Komise zaslala dodatečná upřesnění, o která požádaly francouzské orgány dne 10. listopadu 2010 za účelem vypracování svých připomínek.
(11)
Dopisem ze dne 9. prosince 2010 a doplněném dne 24. června 2011 předložila Francouzská republika své dodatečné připomínky provázené aktualizací některých údajů obsažených v jejích původních připomínkách. Dne 28. června a 4. července 2011 proběhla s francouzskými orgány jednání. Nové připomínky byly poté předloženy dne 7. října 2011.
2. PODROBNÝ POPIS PODPORY
(12)
Opatření, jež jsou předmětem tohoto řízení, spočívají ve změnách zavedených v roce 1996 do režimu odvodů podniku France Télécom ve spojení s vyplácením důchodů jeho zaměstnanců se statusem státních zaměstnanců. Předchozí režim vznikl v roce 1990 při vytvoření společnosti France Télécom jako podniku odlišného od státní správy. Pokud jde o odvody společnosti France Télécom na sociální zabezpečení, zákon z roku 1990 ve skutečnosti pouze převzal předchozí praxi. U příležitosti přetvoření společnosti France Télécom na akciovou společnost, kótování na burze a otevření stále větší části jejího kapitálu na straně jedné a úplného otevření hospodářské soutěži trhů, na nichž ve Francii a v ostatních členských státech Evropské unie působila, na straně druhé došlo v roce 1996 k zavedení nového režimu. V současné době režim zavedený v roce 1996 ve své podstatě stále platí.
2.1 Právní rámec statusu společnosti France Télécom a jejích zaměstnanců v období 1990 až 1996
2.1.1 Status společnosti France Télécom a postavení jejích zaměstnanců mezi rokem 1990 a rokem 1996
(13)
Podle zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 (dále jen „zákon z roku 1990“) (7) vznikla společnost France Télécom jako veřejnoprávní provozovatel s právní subjektivitou. Předtím tvořila jedno z generálních ředitelství ministerstva pošt a telekomunikací. Stejným zákonem bylo převedeno na společnost France Télécom plnoprávně a bezplatně plné vlastnictví movitého a nemovitého státního majetku vyhrazeného pro služby spadající pod toto generální ředitelství.
(14)
Článek 3 zákona z roku 1990 pověřuje společnost France Télécom zejména těmito úkoly: i) zajišťovat všechny veřejné telekomunikační služby při vnitřním a mezinárodním styku; ii) vytvářet, rozvíjet a provozovat veřejné sítě nutné pro poskytování těchto služeb a zajistit jejich propojení se sítěmi v zahraničí; iii) poskytovat všechny ostatní telekomunikační služby, zařízení a sítě a rovněž vytvářet sítě pro kabelové síření rozhlasových a televizních služeb.
(15)
Podle článku 29 zákona z roku 1990 se na zaměstnance společnosti France Télécom vztahují zvláštní statusy přijaté podle zákona o právech a povinnostech státních zaměstnanců a podle zákona, kterým se stanoví služební řád pro státní službu. Zákon z roku 1990 umožňoval zaměstnávat smluvní zaměstnance spadající do režimu obecného práva v rámci stanoveném ve smlouvě uzavřené mezi státem a podnikem. Tato smlouva stanovila pro tento typ náboru horní hranici 3 % celkového počtu zaměstnanců.
(16)
Zákon z roku 1990 převzal předchozí rozpočtové postupy a ve svém článku 30 stanovil rozdělení odpovědností v oblasti financování sociálních služeb pro zaměstnance mezi francouzský stát a společnost France Télécom následovně:
„Stávající zaměstnanci a důchodci ministerstva pověřeného poštovními a telekomunikačním službami, zaměstnanci a důchodci veřejnoprávních provozovatelů, na něž se vztahuje obecný status státních zaměstnanců, a také osoby s právy odvozenými od těchto zaměstnanců a důchodců mají nárok na věcné dávky v oblasti nemocenského pojištění, mateřských dávek a invalidního důchodu prostřednictvím vzájemné zdravotní pojišťovny pošt a telekomunikací (Mutuelle générale des P.T.T.) za podmínek stanovených v knize III a v kapitole II první hlavy knihy VII zákoníku sociálního zabezpečení. Část odvodů na sociální zabezpečení připadající státu podle článku L. 712-9 přitom přebírají u svých státních zaměstnanců veřejnoprávní provozovatelé.
Vyměření a vyplácení penzí přiznaných podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích státním zaměstnancům společností La Poste a France Télécom provádí stát. Jako vyrovnání jsou veřejnoprávní provozovatelé povinni uhradit státní pokladně:
a)
výši srážky ze mzdy zaměstnance, jež je stanovena článkem L. 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích;
b)
dodatečný odvod, který umožní úplné uhrazení nákladů spojených s penzí přiznanou nebo k přiznání jejich zaměstnancům v důchodu.
Náklady vyplývající z uplatnění ustanovení článku L. 134-1 zákoníku sociálního zabezpečení na zaměstnance společnosti La Poste a France Télécom nesou v celém jejich rozsahu veřejnoprávní provozovatelé.
Výnos přijatý Státní radou určuje podle potřeby podmínky provádění těchto ustanovení.“
(17)
V období od roku 1991 do roku 1996 byl odvod „zaměstnavatele“ podle článku 30 zákona z roku 1990 (tj. „dodatečný odvod“ stanovený v čl. 30 písm. b) zákona z roku 1990 v jeho původním znění) připadající na společnost France Télécom u jejích státních zaměstnanců stanoven jako rozdíl mezi celkovou částkou státních penzí vyplacených francouzským státem a částí hrazenou pracujícími státními zaměstnanci z jejich mzdy. Společnost France Télécom se rovněž podílela na režimech tzv. „vyrovnání“ a „nadvyrovnání“, které počítaly s převody za účelem zajištění vyváženosti mezi důchodovými režimy státních zaměstnanců jiných veřejnoprávních subjektů. Část financování závazků v oblasti penzí státních zaměstnanců připadající na zaměstnance byla určena podle článku L 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích jako srážka ze mzdy zaměstnance a stanovena na výši 7,85 % hrubého tabulkového platu.
(18)
Platby provedené společností France Télécom vzrostly z 920 milionů EUR v roce 1991 na 1 miliardu 151 milionů EUR v roce 1996 a byly rozloženy následovně:
Tabulka 1
Důchodové odvody zaměstnanců a zaměstnavatele u společnosti France Télécom v období 1991-1996 (8)
(v milionech EUR)
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A/Celková částka penzijních odvodů
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a 1/odvody zaměstnanců
195
201
217
213
229
238
a 2/odvod zaměstnavatele
743
782
853
866
944
976
B/Vyrovnání - nadvyrovnání
176
188
277
136
201
175
Náklady celkem (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
Z toho France Télécom celkem (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
Společnost France Télécom zaúčtovávala výdaje spojené s důchody na základě uhrazených příspěvků. Vzhledem k tomu, že tyto výdaje jistě porostou z důvodu předpokládaného vývoje důchodových penzí, jež bude muset svým bývalým státním zaměstnancům vyplácet, zanášela společnost France Télécom do svých účtů rovněž jistou roční rezervu určenou k tomu, aby se odhadovaný dopad budoucího navýšení plateb rozložil na období 30 roků. Celková výše rezerv vytvářených až do roku 1996 dosáhla částky 23,4 miliardy FRF (3,6 miliardy EUR). Jelikož je francouzský stát sám sobě pojišťovatelem, nevytvářel na své straně podle francouzských orgánů pro tyto penze žádné rezervy (9).
2.1.2 Změny provedené ve statusu společnosti France Télécom a postavení jejích pracovníků se statusem státních zaměstnanců počínaje rokem 1996
(20)
Zákon č. 96-660 ze dne 26. července 1996 (10) (dále jen „zákon z roku 1996“) pozměnil některá ustanovení zákona z roku 1990. S účinností od 31. prosince 1996 na jedné straně přiznal France Télécom status státního podniku podléhajícího právním ustanovením, jež se vztahují na akciové společnosti, pokud nejsou v rozporu s právními předpisy, a na druhé straně převedl bezplatně rozhodující část majetku, práv a závazků veřejnoprávního subjektu France Télécom na státní podnik France Télécom.
(21)
Kapitál podniku France Télécom SA (dále jen „France Télécom“) byl vyhláškou stanoven na 25 miliard FRF (3,8 miliardy EUR) na základě vlastních prostředků uvedených v účetní rozvaze k 31. prosinci 1995. Akcie společnosti France Télécom byly připuštěny v říjnu 1997 na první trh pařížské burzy a rovněž na New York Stock Exchange (NYSE). Podle výroční zprávy za rok 1998 bylo složení kapitálu společnosti France Télécom následující: stát držel podíl ve výši 63,6 %, soukromí investoři ve výši 31,2 %, zaměstnanci společnosti ve výši 3,2 % a společnost Deutsche Telekom ve výši 2 %. Po prodeji 10,85 % podílů dne 7. září 2004 neměl již francouzský stát v podniku majoritní podíl. Jeho podíl potom nadále klesal, až se k 31. prosinci 2008 ustálil na 26,65 % kapitálu. Ovšem s 26,65 % hlasovacích práv a vzhledem ke skutečnosti, že neexistují žádné další stmelené skupiny význačných akcionářů, francouzský stát jmenuje předsedu správní rady a generálního ředitele, zůstává hlavním akcionářem společnosti France Télécom a ve skutečnosti může rozhodnout o výsledku hlasování akcionářů u otázek, jež vyžadují prostou většinu (11).
(22)
Změna statusu společnosti France Télécom stanovená zákonem z roku 1996 obsahovala rovněž různá ustanovení, jež se týkala jejích zaměstnanců. Podle tohoto zákona pracuje sbor státních zaměstnanců společnosti France Télécom u státního podniku France Télécom a podléhá jeho správě. Zaměstnanci s postavením státních zaměstnanců si zachovávají tento status a záruky, které jsou s ním spojené. Zaměstnanecké podmínky státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom jsou stejné jako podmínky státních úředníků: mají zaručené pracovní místo a mohou být propuštěni pouze ze závažného důvodu v případech stanovených právními předpisy. Pokud jde o nábor nových zaměstnanců, zákon z roku 1996 umožňoval až do 1. ledna 2002 společnosti France Télécom najímat státní zaměstnance a zároveň zaměstnávat smluvní zaměstnance podléhající obecnému právu.
(23)
K 31. prosinci 1996 zaměstnávala společnost France Télécom 165 200 osob, z nichž bylo 94,1 % státních zaměstnanců. Aniž by čekala na uplynutí lhůty 1. ledna 2002 stanovené zákonem z roku 1996, přestala společnost France Télécom ve skutečnosti přijímat státní zaměstnance již od roku 1997. Počet státních zaměstnanců se proto během deseti roků snížil o 47 % z 133 434 osob v roce 1997 na 69 892 osob v roce 2007. Toto snížení je výraznější než u celkového počtu zaměstnanců společnosti France Télécom (- 25 %), který dosáhl k 31. prosinci 2007 počtu 124 166 zaměstnanců.
(24)
Článek 6 zákona z roku 1996 změnil rovněž článek 30 zákona z roku 1990 tím, že k původnímu znění přidal dvě odrážky c) a d). Jako vyrovnání za vyměření a vyplácení státem penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom ukládá zákon této společnosti uhradit státní pokladně:
„c)
(…) přímý odvod zaměstnavatele počínaje 1. lednem 1997 úměrný částkách odváděným ze mzdy na důchodové zabezpečení. Výše přímého odvodu se vypočítává tak, aby došlo k vyrovnání úrovně povinných sociálních a daňových odvodů ze mzdy mezi společností France Télécom a ostatními podniky působícími v odvětví telekomunikací, které spadají pod obecné právo sociálních dávek, pokud jde o rizika, jež jsou společná pro zaměstnance podle obecného práva a státní zaměstnance. Tuto výši lze změnit v případě změny uvedených odvodů. Způsoby určení odvodu zaměstnavatele a jeho uhrazování státu stanoví výnos Státní rady;
d)
(…) mimořádný paušální odvod, jehož výši a způsob úhrady stanoví zákon o státním rozpočtu do 31. prosince 1996“.
(25)
Zákon z roku 1996 vyloučil rovněž společnost France Télécom z oblasti působení obecného a zvláštního mechanizmu vyrovnávání důchodů stanoveného zákonem z roku 1990, což pro France Télécom znamenalo placení dodatečných vyrovnání a nadvyrovnání, jež jsou uvedena v tabulce č. 1. V období 1991-1996 částky uhrazené z tohoto důvodu představovaly 18 % penzí vyplacených osobám se statusem státních zaměstnanců.
(26)
Přímý odvod zaměstnavatele zavedený zákonem z roku 1996 nahradil dodatečný odvod stanovený čl. 30 písm. b) zákona z roku 1990. Tento odvod vychází z míry konkurenční spravedlnosti založené na vyrovnání úrovně povinných sociálních a daňových odvodů ze mzdy u stejně vysoké čisté mzdy. Způsob vyrovnání je založen na rekonstruované výši nákladů, které by měl konkurent zaměstnávající osoby podléhající obecnému právu v oblasti sociálních odvodů, a to včetně důchodového zabezpečení, pokud by jim vyplácel čistou mzdu ve stejné výši, jako je mzda státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom, a měl přitom totožnou strukturu zaměstnanosti.
(27)
Tato metoda vylučuje odvody hrazené konkurenty na ochranu před riziky, která nejsou společná soukromoprávním pracovníkům a státním zaměstnancům, což je zejména riziko nezaměstnanosti a nároky zaměstnanců v případě konkurzu nebo likvidace podniku (dále jen „pojištění na zaručení mezd“ či „PZM“). Při hlasování o zákonu z roku 1996 si zákonodárci uvědomovali tento rozdíl mezi společností France Télécom a jejími konkurenty a zdůraznili: „soubor ustanovení článku 6 umožňuje společnosti France Télécom snížit své náklady na pojištění proti nezaměstnanosti (odvody UNEDIC), které její možní konkurenti musí platit“ (12).
(28)
Odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom je vypočítáván každý rok a vyjadřován jako podíl z hrubých tabulkových mezd státních zaměstnanců v činné službě. Míra tohoto odvodu dosahovala v období 1997-2010 průměrné výše […] (13) % a podle připomínek Francouzské republiky měla hodnoty uvedené v tabulce č. 2:
Tabulka 2
Přímý odvod zaměstnavatele hrazený společností France Télécom v období 1997-2010
Rok
Míra odvodu
EUR (miliony)
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…] %
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
Ukončení najímání státních zaměstnanců počínaje rokem 1997 omezilo počet státních zaměstnanců v činné službě u společnosti France Télécom. Bez ohledu na odchody do důchodu rostoucího počtu státních zaměstnanců v období 1991-2010 tabulka ukazuje, že odvod zaměstnavatele ve výši 744 milionů EUR, který společnost France Télécom uhradila v roce 2010, byl o 407 milionů EUR nižší než náklady na důchodové zabezpečení, které podnik platil francouzskému státu před vstupem v platnost reformy z roku 1996, a odpovídal pouhému odvodu zaměstnavatele, který France Télécom platila před dvaceti roky, tj. v roce 1991 (1 151 milionů EUR a 743 milionů EUR - viz tabulka č. 1).
(30)
Reforma zavedená zákonem z roku 1996 vede tak k tomu, že výše odvodu společnosti France Télécom se snižuje v absolutní hodnotě a není nadále vázána na počet státních zaměstnanců, kteří odešli do důchodu. K převedení nákladů na stát zavedenému zákonem z roku 1996 tak došlo v době, kdy výhledy převzaté Senátem počítaly s výrazným nárůstem nákladů na důchodové zabezpečení počínaje rokem 2005, přičemž měly dosáhnout 13 miliard FRF (1,98 miliardy EUR) v roce 2007, 21,5 miliardy FRF (3,3 miliardy EUR) v roce 2017 a 34 miliard FRF (6,1 miliardy EUR) v roce 2027 (14).
(31)
Z projednávání návrhu zákona v Národním shromáždění a Senátu tak vyplývá převedení nákladů na důchodové zabezpečení do státního rozpočtu ve výši 250 miliard FRF, již by roční odvody ve výši 100 miliard FRF a mimořádný odvod ve výši 40 miliard FRF nedokázaly pokrýt, a to i při započtení výnosu z prodeje části akcií podniku. V témže projednávání zákona se uvádí mimořádný odvod na snížení nového a výrazného nákladu pro stát v odhadované výši nejvýše 40 miliard FRF. Tato částka byla stanovena za spolupráce rady bankéřů tak, aby byla slučitelná s mírou zadlužení vzhledem k vlastnímu kapitálu ve výši 150 % a odpovídala rezervám vytvořeným podnikem na důchodové zabezpečení a nadnákladu pro stát za období deseti roků a ne déle, který vyplývá z rozdílu mezi vyplácenými penzemi a napříště vybíranými přímými odvody (15).
(32)
Záměr vyrovnání ve prospěch státu je připomenut nejenom ve znění článku 30 zákona přijatého zákonodárci a během projednávání návrhu zákona z roku 1996, ale také ve výroční zprávě společnosti France Télécom za rok 1997, kde se hovoří o „uhrazení francouzskému státu mimořádného odvodu ve výši 37,5 miliardy FRF ve spojení s budoucími důchody bývalých státních zaměstnanců“ (16). Rezervy vytvořené společností France Télécom jí umožnily snížit čisté finanční úsilí, jež musela vynaložit, protože během jediného roku zaplatila pouze nadnáklady, které státu reformou vzniknou za deset roků.
(33)
Ukazuje se tak, že pro stanovení výše mimořádného odvodu (nebo-li „doplatku“) byla zohledněna rezerva, kterou si každoročně společnost France vytvářela, která dosáhla celkové částky 23,4 miliardy FRF (3,6 miliardy EUR) a která byla v roce 1996 určena k rozložení důsledku budoucího zvyšování odvodů vyplývajících ze zákona z roku 1990. Část tohoto odvodu, jež neodpovídala vytvořeným rezervám, pokrývala tento nadnáklad během období deseti roků. Jak jednoznačně vyplývá z tehdejších projednávání, výše odvodu byla stanovena při zohlednění částky, pro kterou si podnik již vytvořil rezervy.
(34)
Vzhledem k přímé povaze ročního odvodu zaměstnavatele zavedeného zákonem z roku 1996 se povinnost společnosti France Télécom od té doby omezuje na uhrazení tohoto odvodu, a to bez dalších závazků v oblasti pokrytí případných budoucích schodků jak režimu důchodového zabezpečení svých státních zaměstnanců, tak dalších režimů veřejné správy. Z důvodu existence zákona z roku 1996 se tak účetní rezerva stala bezpředmětnou. Rezerva byla na účtu zisků a ztrát společnosti France Télécom k 31. prosinci 1996 zanesena jako zisk do čistého hospodářského výsledku, a to v hodnotě 17,5 miliardy FRF (2,7 miliardy EUR) (17).
(35)
Kromě toho zákon o státním rozpočtu na rok 1997 určil výši mimořádného paušálního odvodu stanoveného zákonem z roku 1996 jako vyrovnání státu za vyměření a vyplácení penzí přiznaných zaměstnancům France Télécom se statusem státních zaměstnanců na 37,5 miliardy FRF (5,71 miliardy EUR). Odvod byl financován navýšením krátkodobého a dlouhodobého zadlužení podniku (18) a uhrazen v několika splátkách mezi lednem a říjnem roku 1997. Příjem vzniklý tímto mimořádným odvodem umožnil snížit schodek orgánů a subjektů francouzské veřejné správy na 41,8 miliardy EUR v roce 1997. Bez tohoto odvodu by schodek v tomto roce představoval 3,7 % HDP.
(36)
Příjem z tohoto odvodu byl přidělen Veřejnoprávnímu zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom (Etablissement Public de Gestion de la Contribution Exceptionnelle de France Télécom), který byl zřízen zákonem o státním rozpočtu na rok 1997. Mimořádný odvod spolu s případnými finančními výnosy, které vytváří, tvoří jediný příjem zařízení. Jeho výdaje mají formu každoročního převodu do státního rozpočtu, jenž je zaúčtováván od roku 2006 jako příjem na penzijní účet zvláštního určení pro vojenské a civilní penze vyplácené státem. Tato platba byla na rok 1997 stanovena na výši 1 miliardy FRF (152,4 milionu EUR) s následným navýšením o 10 % každý rok, nestanoví-li zvláštní ustanovení zákona o státním rozpočtu jinak. Zařízení ukončí svou činnost po úplném převedení svých příjmů státu (19).
(37)
Uplatnění ustanovení zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterým se stanovily každoroční převody, vedlo k tomu, že se existence veřejnoprávního zařízení v roce 1999 odhadovala na 17 let, a to bez zohlednění odměňování jeho finančních prostředků (20). Vzhledem ke každoročním platbám, jež byly vyšší, než stanovil zákon o státním rozpočtu na rok 1997, byla tato doba trvání zkrácena. Jak uvádí tabulka č. 3, kumulovaná částka každoročních plateb prováděných zařízením dosahovala v roce 2010 již výše 5,47 miliardy EUR. S ukončením činnosti zařízení z důvodu úplného převedení disponibilních prostředků se počítalo k 31. prosinci 2011 (21). Zákon o státním rozpočtu na rok 2011 tak počítá pro tento rok s platbou ve výši 243 milionů EUR na penzijní účet zvláštního určení, čímž by mělo dojít ke splacení příjmů zařízení (22).
(38)
Mimořádný odvod ve výši 37,5 miliardy FRF přidělený Veřejnoprávnímu zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom tak každopádně odpovídá odvodu zmiňovanému během projednávání návrhu zákona z roku 1996, který měl být nižší než 40 miliard FRF. Ačkoliv byl v roce 1997 převeden do státního rozpočtu a každoročně k němu přispíval za účelem vyplacení vojenských a civilních penzí, jeho výše byla stanovena tak, aby se vyrovnávaly nadnáklady, které pro stát vznikly prováděním zákona z roku 1996.
(39)
Zákon z roku 1996 nezměnil část připadající na zaměstnance při financování závazků v oblasti penzí státních zaměstnanců, jež byla od vzniku veřejnoprávního provozovatele France Télécom v roce 1991 stanovena podle článku L 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích. Zákony z roku 1990 a roku 1996 k tomu nezměnily důchodový režim soukromoprávních zaměstnanců France Télécom, který podléhá obecnému právu sociálního zabezpečení v případě důchodů a je doplňován režimem připojištění AGIRC v případě manažerských pozic a režimem připojištění ARRCO v případě nemanažerských pozic. Na základě tohoto režimu společnost France Télécom a její soukromoprávní zaměstnanci plní povinnosti odpovídající povinnostem konkurenčních podniků, a to pokud jde zejména o placení přímých odvodů zaměstnancem.
(40)
U příležitosti reformy zavedené zákonem z roku 1996 ohodnotila kancelář pojistných matematiků, kterou si francouzský stát vybral za poradce, že vyměření a vyplácení penzí státem státním zaměstnancům v činné službě u společnosti France Télécom nebo v důchodu představuje k 1. lednu 1997 v pravděpodobné aktualizované hodnotě částku 242 miliard FRF (36,9 miliardy EUR (23)) (24). Tato částka se blíží zaokrouhlené částce ve výši 250 miliard FRF zmiňované v Senátu. Přímý odvod zaměstnavatele, který by France Télécom platila jako vyrovnání, byl na základě stejných předpokladů pojistných matematiků odhadnut na částku 15,2 miliardy EUR, k níž je nutno připočítat doplatek či mimořádný odvod ve výši 5,7 miliardy EUR, který byl plně uhrazen v říjnu roku 1997. Hodnotu budoucích příspěvků zaměstnanců v okamžiku vstupu v platnost reformy odhadují francouzské orgány na částku […] miliard EUR. Čistá hodnota nákladů převedených společností France Télécom na francouzský stát tak v podobě odhadované v roce 1996 představovala částku […] miliard EUR.
(41)
Kancelář pojistných matematiků, již si francouzský stát zvolil za poradce, odhadla pro desetileté období (1997-2006) kumulovanou částku dávek k vyplacení na […] miliard EUR. Během tohoto období dosáhla celková částka skutečně vyplacených dávek téměř stejné výše, a to […] miliard EUR, což představuje prognostickou odchylku 0,83 % směrem dolů (25). Uvedené se zpětnou platností potvrzuje přesnost výhledů, které byly použity během projednávání zákona.
(42)
Na základě těchto číselných údajů lze konstatovat, že částky a jejich oprávnění, o nichž jednalo Národní shromáždění a Senát při stanovení výše doplatku či mimořádného odvodu společnosti France Télécom, odpovídají řádově částkám ověřeným následovně během desetiletého období zmiňovaného během projednávání návrhu zákona. Oznámená nejvyšší částka mimořádného odvodu ve výši 6 miliard EUR (40 miliard FRF) odpovídá rezervám, které si podnik až do roku 1996 vytvářel, aby byl schopen čelit budoucím nákladům na důchody v tehdy předpokládané výši, tj. 3,6 miliardy EUR (23,4 miliardy FRF), při započtení rozdílu ve výši 2,4 miliardy EUR na úkor státu mezi zaměstnavatelskými a zaměstnaneckými odvody vybranými mezi rokem 1997 a rokem 2006 na jedné straně a dávkami k vyplacení během stejného desetiletého období podle odhadu z roku 1996 na straně druhé.
(43)
Informace předané Francouzskou republikou a převzaté v tabulce č. 3 dále ukazují, že kumulované náklady na penze státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom, které musí francouzský stát financovat na základě reformy z roku 1996, dosáhly za období od roku 1997 do roku 2010 výše […] miliard EUR. Nákladem, který musí stát financovat, se rozumí zůstatek mezi ročními odvody společnosti France Télécom a jejích zaměstnanců se statusem státních zaměstnanců v činné službě a dávkami vyplácenými státním zaměstnancům v důchodu rok po roce po odečtení každoročních plateb Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom. Mezi rokem 1997 a rokem 2010 se tento náklad vyvíjel takto:
Tabulka 3
Náklady vyplývající pro francouzský stát z reformy z roku 1996 (1997-2010)
(v milionech EUR)
Odvody
(zaměstnavatelské a zaměstnanecké)
Každoroční platby Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu France Télécom
Vyplacené dávky
Náklady státu
1997
(…)
152,4
(…)
(…)
1998
(…)
167,7
(…)
(…)
1999
(…)
184,5
(…)
(…)
2000
(…)
202,9
(…)
(…)
2001
(…)
223,2
(…)
(…)
2002
(…)
245,5
(…)
(…)
2003
(…)
270,0
(…)
(…)
2004
(…)
297,1
(…)
(…)
2005
(…)
326,9
(…)
(…)
2006
(…)
1 359,5
(…)
(…)
2007
(…)
395,4
(…)
(…)
2008
(…)
435,0
(…)
(…)
2009
(…)
578,0
(…)
(…)
2010
(…)
635,8
(…)
(…)
Celkem
(…)
5 473,9
(…)
(…)
(44)
Kvůli ustanovením zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterými se řídí, neodpovídaly výše každoročních plateb Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu France Télécom převedené v roce 1997 částkám odhadovaných nebo skutečně vyplacených dávek důchodcům této společnosti a ani výším nákladů, které musel stát financovat, a zároveň nebyly stanoveny v závislosti na uvedených částkách. Přezkum částek skutečně převedených potvrzuje přerušení této vazby. Bez ohledu na mimořádný odvod uhrazený společností France Télécom v roce 1997 z tabulky č. 3 vyplývá, že výše dávek vyplacené státním zaměstnancům v důchodu, kteří pracovali u France Télécom, přesahovaly počínaje rokem 2004 a s výjimkou roku 2006 každoroční zdroje.
(45)
Uhrazení každoročních odvodů společností France Télécom a každoroční platby zařízení, jež spravuje mimořádný odvod, nejsou v rámci penzijního účtu zvláštního určení přidělovány odlišně a ex ante na dávky poskytované důchodcům společnosti France Télécom. Pokud by se totiž přiděloval od roku 1997 mimořádný odvod pouze na financování předmětných dávek místo uplatňování systému převádění částky navyšované každý rok o 10 %, jak to stanoví zákon o státním rozpočtu na rok 1997, vedlo by to k ukončení činnosti veřejnoprávního zařízení spíše koncem roku 2008 než koncem roku 2011, jak se počítalo, a to vzhledem k částce nepokryté každoročními odvody, jež je uvedena v tabulce č. 3. Za jakéhokoliv předpokladu by byla v obou případech částka mimořádného odvodu vyčerpána k 31. prosinci 2011.
2.2 Postupné a následně úplné otevření telekomunikačních trhů
(46)
Reformu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom provázelo v pozadí úplné otevření hospodářské soutěži trhů služeb, na nichž tato společnost působila. Počínaje rokem 1988 směrnice Komise 88/301/EHS ze dne 16. května 1988 o hospodářské soutěži na trhu s telekomunikačními koncovými zařízeními (26) a směrnice Komise 90/388/EHS ze dne 28. června 1990 o hospodářské soutěži na trhu telekomunikačních služeb (27) postupně liberalizovaly odvětví telekomunikací. Směrnice 90/388/EHS stanovila liberalizační opatření, jež měla být provedena do 31. prosince 1990 v oblasti přenášení údajů, datových služeb a hlasových telefonních služeb u podnikových sítí a uzavřených skupin uživatelů. Směrnice Komise 96/19/ES ze dne 13. března 1996, kterou se mění směrnice 90/388/EHS, pokud jde o provedení úplné hospodářské soutěže na trhu telekomunikací (28), měla za cíl úplnou liberalizaci odvětví telekomunikací počínaje 1. lednem 1998.
(47)
Zákon č. 96-659 ze dne 26. července 1996 o regulaci telekomunikací stanovil podmínky, které umožnily plně provést liberalizaci odvětví tím, že ukončily monopolní postavení společnosti France Télécom v oblasti telefonování přes pevné linky a v oblasti přenosů dat a vypracovaly sazby a vzájemné propojení s konkurenty. Také v jiných odvětvích, která přesto nepodléhala výlučným právům, a byla tak otevřena hospodářské soutěži již od roku 1987, jako tomu bylo v případě mobilních telefonů, zaujímala společnost France Télécom určité výsadní postavení s podílem na trhu, který se od roku 1997 do roku 2002 snížil z 53,3 % na 49,8 % (29). Zákon č. 96-659 rovněž pověřil společnost France Télécom úkoly obecného hospodářského zájmu a stanovil vznik fondu na financování s nimi spojených povinností, do kterého přispívali konkurenti.
(48)
Provádění opatření uvedených v bodech odůvodnění č. 46 a 47 vedlo počínaje rokem 1988 k tomu, že společnost France Télécom začala čelit příchodu konkurentů, z nichž někteří byli částečně vlastněny nadnárodními skupinami, na trhy dodávek zboží a služeb, na nichž ve Francii působila, přičemž některé tyto trhy, jako mobilní telefonování nebo mezinárodní komunikace, mají přeshraniční rozměr. Tento vývoj zesílil na trzích liberalizovaných počínaje rokem 1998. Společnost France Télécom k tomu navázala spolupráci se zahraničními provozovateli, jako jsou společnosti Deutsche Telekom a Sprint v roce 1996 (společnost Global One), a zároveň počínaje rokem 1997 začala rozvíjet partnerství a přebírat podíly např. v Itálii (Wind) nebo v Nizozemsku (Casema), či získávat licence na provozování mobilní sítě v Dánsku a v Portugalsku (30).
(49)
K reformě financování důchodů společnosti France Télécom tak došlo ve stejné době, kdy došlo k liberalizaci trhu na úrovni Evropské unie. Reforma se tudíž projevila na trhu plně otevřenému hospodářské soutěži, na němž ostatně France Télécom navázala důležitá spojení a přebírala podíly v jiných členských státech. Na pozadí zákona z roku 1996 a otevření podniku soukromému kapitálu zůstává skutečně přání podpořit rozvoj společnosti France Télécom na jiných trzích v Evropě než ve Francii, jak vyplývá z prohlášení učiněných během projednávání návrhu zákona, v nichž se hovoří o „ambicích francouzské vlády ohledně své národní vlajkové lodi, společnosti France Télécom“ (31).
(50)
V současnosti společnost France Télécom prohlašuje, že je v Evropě prvním poskytovatelem připojení k vysokorychlostnímu internetu, třetím mobilním operátorem a patří ke světovým špičkám v oblasti telekomunikačních služeb pro nadnárodní společnosti. Mimo Francii vyvíjí společnost France Télécom mimořádnou činnost prostřednictvím dceřiných společností ve Španělsku, Spojeném království, Polsku, Belgii, Rakousku a na Slovensku, kde zaujímá prvořadé postavení (32).
3. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(51)
Ve svém rozhodnutí o zahájení vyšetřovacího řízení Komise vyložila své předběžné posouzení opatření zavedených zákonem z roku 1996 tím, že je porovnala s referenčním rámcem pro povinné sociální a daňové odvody společnosti France Télécom stanoveným zákonem z roku 1990. Usoudila, že tato opatření zřejmě poskytují společnosti France Télécom selektivní zvýhodnění prostřednictvím státních prostředků, jež může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy a jež může představovat státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
(52)
Komise kromě toho poznamenala, že pokud tato opatření představují státní podporu, nebyla tato podpora Komise oznámena před jejím provedením, přestože měla být podle judikatury považována za novou podporu. Francouzská republika tak zřejmě nesplnila svou povinnost oznámení na základě Smlouvy, a opatření by tak mělo být považováno za protiprávní.
(53)
Komise dospěla k závěru, že může slučitelnost podpory s vnitřním trhem posuzovat na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Komise také uvedla, že stejné ustanovení jí umožnilo dospět k závěru, že podpora poskytnutá společnosti La Poste při reformě způsobu financování důchodů jejích státních zaměstnanců je slučitelná s vnitřním trhem (33) a že vzhledem k podobnosti obou případů se jí zdá vhodné provést v tomto konkrétním případě podobnou analýzu.
(54)
Ve svém předběžném přezkumu slučitelnosti podpory s vnitřním trhem a bez ohledu na podobnost s reformou způsobu financování důchodů u společnosti La Poste sdělila Komise Francouzské republice tyto pochyby:
a)
zaprvé, Komise sice zdůraznila, že nemá podrobné informace, které by prokazovaly, že míry odvodů placené společností France Télécom jsou stejné jako míry placené soukromými podniky obecného práva, které vyvíjejí činnost ve Francii v odvětví telekomunikací, ale poznamenala, že míra přímého odvodu uplatňovaná na společnost France Télécom od roku 1997 neumožňuje zaručit konkurenční rovnost („level playing field“) s jejími konkurenty. Uvedené vyplývá ze skutečnosti, že sazba uplatňovaná na France Télécom zahrnuje pouze odvody, které odpovídají rizikům společným soukromoprávním a státním zaměstnancům, a tudíž vylučuje odvody odpovídající rizikům, která nejsou společná, jako je riziko nezaměstnanosti nebo neuhrazení mezd v případě konkurzu nebo likvidace podniku;
b)
zadruhé, Komise neměla dostatečné informace o dopadu snížení nákladů na důchody na hospodářskou soutěž, aby mohla posoudit, zda případné kladné dopady převažují nad dopady zápornými. K tomu musela Komise mimo jiné zohlednit skutečnost, že společnost France Télécom dosud zcela nevrátila protiprávní a neslučitelné podpory na základě rozhodnutí Komise ze dne 2. srpna 2004 o státní podpoře poskytnuté Francií ve prospěch France Télécom (dále jen „rozhodnutí o živnostenské dani uplatňované na společnost France Télécom“) (34), tedy rozhodnutí, jež Francie v určené lhůtě neprovedla, jak konstatoval Soudní dvůr (35).
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(55)
Připomínky předložené zúčastněnými stranami jsou shrnuty v oddílech 4.1 až 4.3.
4.1 France Télécom
(56)
Ve svých připomínkách, jež považuje za doplnění připomínek předaných Francouzskou republikou, se společnost France Télécom domnívá, že čelí problému chronického nadpočetného stavu zaměstnanců, který je spojen s jejím bývalým statusem subjektu státní správy, a že v případě dotčených osob nemá stejné možnosti plynulosti při zaměstnávání jako její konkurenti. Společnost France Télécom tak musí vyvíjet značné úsilí v oblasti odborného vzdělávání a přeškolování ve výši 180 milionů EUR, což odpovídá 4,5 % mzdových nákladů oproti 2,9 % v průměru u francouzských podniků. Společnost France Télécom uvádí také mzdy vyšší o přibližně […] % bez přídavků a prémií. Protože navíc nemůže přistoupit k sociálním plánům, financovala v období od roku 1996 do roku 2006 doprovodná opatření při odchodu státních zaměstnanců do důchodu, jako je dovolená na konci kariéry, v částce přesahující 8 miliard EUR.
(57)
Společnost France Télécom se zadruhé domnívá, že penzijní náklady, které nesla mezi rokem 1990 a rokem 1996, byly neobvyklé a dostaly jí do postavení strukturálního znevýhodnění v poměru k jejím soukromým konkurentům ve smyslu rozsudku ve věciCombus (36), přičemž referenční rámec pro posouzení obvyklosti nebo neobvyklosti uvedených nákladů představuje režim obecného práva uplatitelný na konkurenty. Zásady stanovené v rozsudku ve věci Combus byly od té doby údajně potvrzeny Soudem prvního stupně v jeho rozsudku ve věci Hotel Cipriani (37). Společnost France Télécom popírá, že postavení jediného operátora, tedy v tomto konkrétním případě jí samotné, před a po reformě zavedené zákonem z roku 1996 představuje vhodný srovnávací rámec pro posouzení existence hospodářského zvýhodnění ve smyslu judikatury. Pokud by se referenční rámec měl omezit na společnost France Télécom před a po reformě z roku 1996, nelze údajně v žádném případě považovat opatření za selektivní, protože bylo v uvedeném rámci uplatňováno stejným způsobem.
(58)
Z uvedeného údajně vyplývá, že předmětná opatření buď nepředstavují státní podporu ve smyslu Smlouvy, protože zbavují společnost France Télécom neobvyklého strukturálního znevýhodnění, nebo je nelze považovat za selektivní zvýhodnění představující státní podporu.
(59)
Společnost France Télécom se podpůrně domnívá, že státní podpora, pokud by byla stanovena, by byla slučitelná s vnitřním trhem podle kritérií stanovených Komisí v jejím rozhodnutí o režimu důchodů společnosti La Poste (dále jen „rozhodnutí o společnosti La Poste“) (38). V tomto ohledu neznamená zvláštní povaha jejího režimu spočívající v tom, že společnost platí odvod vypočítávaný pouze na základě společných rizik, že by se od roku 1996 dostala do výhodného postavení vůči svým konkurentům: vedle strukturálního znevýhodnění spojeného se statusem státních zaměstnanců, které zaměstnává, musela společnost France Télécom v souvislosti s reformou z roku 1996 uhradit značné náklady, jejichž slučitelnost s vnitřním trhem je nutno analyzovat a jejichž částka ve výši 5,7 miliardy EUR zdaleka přesahuje částku, již by společnost musela uhradit, pokud by její odvod podléhal nespolečným rizikům.
(60)
France Télécom se domnívá, že v rozhodnutí o společnosti La Poste (39) Komise uznala, že výše mimořádného jednorázového odvodu (2 miliardy EUR) v rámci reformy, která vstoupila v platnost po oznámení ale ještě před rozhodnutím Komise, vyrovnává odvody odpovídající nespolečným rizikům, a to až do vyčerpání částky jednorázového odvodu. Podle společnosti France Télécom neexistuje důvod, proč by Komise měla ustoupit od této zásady, protože z politických prohlášení z doby projednávání návrhu zákona z roku 1996 nelze dojít k závěru, že by zákonodárci stanovili výši paušálního odvodu společnosti France Télécom tak, aby se zachoval desetiletý nezměněný stav.
(61)
Kromě toho číselné údaje dostupné v roce 1996 údajně vyvracejí tvrzení, podle nějž byla částka ve výši 5,7 miliardy EUR tehdy údajně odhadnuta tak, aby přesně odpovídala nadnákladům, které vzniknou státu během deseti let kvůli provádění zákona z roku 1996 tím, že se budou vyrovnávat rok co rok nižší odvody hrazené podnikem, a to i při zohlednění nákladů na vyrovnání mezi jednotlivými režimy důchodů, od jejichž hrazení byla společnost France Télécom osvobozena v roce 1996 (40). Výše mimořádného odvodu měla za cíl odškodnit celkově francouzský stát z důvodů reformy. Tuto částku je proto údajně nutno zohlednit při analýze konkurenční spravedlnosti od vstupu reformy v platnost v roce 1997.
(62)
Společnost France Télécom se konečně domnívá, že bez reformy z roku 1996 by utrpěla výrazné konkurenční znevýhodnění na trzích, jejichž otevření hospodářské soutěži bylo cílem Unie, že francouzské orgány nyní plně provedly rozhodnutí o uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (41) a že opatření z těchto důvodů nevede k narušení hospodářské soutěže.
4.2 Stěžovatelé
(63)
Stěžovatelé sdílejí hodnocení Komise v rozhodnutí o zahájení řízení, pokud jde o existenci státní podpory ve smyslu Smlouvy v podobě snížení nákladů na důchody zavedené zákonem z roku 1996, které má platit společnost France Télécom. Podle postupu použitého v uvedeném rozhodnutí, u nějž stěžovatelé litují nedostatečnou kvantifikaci, by výše podpory měla dosáhnout 12,3 miliardy EUR a neměla by být v žádném případě nižší než 9,9 miliardy EUR (42). Stěžovatelé se domnívají, že pro rozhodnutí o tom, že se jedná o státní podporu, jsou rozhodující důsledky opatření, to znamená snížení sociálních nákladů, které obvykle zatěžují rozpočet podniku, a ne její cíl, to znamená vyrovnání údajného znevýhodnění. Znevýhodnění v důsledku zaměstnávání státních zaměstnanců společností France Télécom ostatně údajně neexistuje, protože podnik platí poplatky na pojištění proti nezaměstnanosti a odvody ze mzdy o 13 % nižší než konkurenti a protože má stálé a flexibilní zaměstnance, jelikož může snižovat mzdové náklady prostřednictvím předčasných odchodů do důchodu a přechodem do veřejné správy.
(64)
Takto se vyznačující státní podpora údajně není podle stěžovatelů slučitelná s vnitřním trhem. Značné konkurenční zvýhodnění poskytnuté společnosti France Télécom bylo o to více škodlivé, že snížení nákladů nebylo nutné, aby se zabránilo ohrožení její finanční struktury: společnost France Télécom mohla v roce 1996 odepsat čistý aktualizovaný dluh v oblasti důchodových odvodů ve výši nejméně 9,9 miliardy EUR, nemusela nadále zanášet tento náklad do své rozvahy nebo do její přílohy, a následně se tak zadlužila ve značně vyšších částkách, když její průměrné čisté zadlužení dosahovalo v období 1997-2007 výše 44 miliard EUR. Podpora, jež osvobodila společnost France Télécom od nákladů na důchodové zabezpečení, které zdědila z doby, kdy měla monopolní postavení, jí dále umožnila financovat mezinárodní rozvoj podniku při současném posílení jejího postavení ve Francii, kde se těšila značným výhodám ze svého výlučného postavení, jehož náklady byly pouze oprávněnou protiváhou.
(65)
V minulosti nevrácené protiprávní a neslučitelné podpory by ostatně již samy o sobě znemožňovaly prohlásit předmětnou provozní podporu za slučitelnou, a to kvůli jejich kumulovanému důsledku. Neexistence konkurenční spravedlnosti reformy z roku 1996 kvůli neplacení odvodů v oblasti rizik nezaměstnanosti a nevyplacení mezd v případě konkurzu podniku potom také vylučuje slučitelnost reformy s pravidly Smlouvy. Je proto nutno, aby dluh společnosti France Télécom v oblasti důchodového zabezpečení vypočítal nezávislý odborník a aby se Francie zavázala, že zajistí finanční neutralitu režimu, a to zejména tím, že zavede mechanizmy úpravy odvodu zaměstnavatele a doplatku ve výši 5,7 miliardy EUR v případě kolísání odvodů.
4.3 Telekomunikační operátor
(66)
Telekomunikační operátor sdílí a vyjadřuje svou podporu předběžné analýze uvedené v rozhodnutí Komise o zahájení řízení, jež označuje změny zavedené zákonem z roku 1996 za novou a protiprávní státní podporu, protože se pokouší nahradit vyplácení penzí ve skutečnosti prováděné státem za každoroční přímé odvody společnosti France Télécom, a to při odečtení odvodů hrazených pracovníky v činné službě se statusem státních zaměstnanců. Stejné označení by bylo podle tohoto operátora možno použít na sociální odvody spojené s riziky, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům. Tyto odvody, které platí konkurenti France Télécom, tato společnost nejméně od roku 1996 pro své soukromoprávní a státní zaměstnance neplatí. Narozdíl od případu, který byl předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste (43), výpočet odvodu zaměstnavatele společnosti France Télécom nezahrnoval a stále ještě nezahrnuje uvedené odvody, což údajně znemožňuje prohlásit podporu za slučitelnou.
(67)
Pokud jde o podporu v podobě zrušení uhrazení státu penzí, které tento stát vyplácí, operátor se domnívá, že analýza hodnocení z hlediska hospodářské soutěže provedená Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste by jí zde naopak měla vést k závěru o její neslučitelnosti. Tato analýza by měla být založena na skutečnostech, k nimž došlo od roku 1996, a ne jako v případě rozhodnutí o společnosti La Poste na výhledech do budoucnosti.
(68)
Podle tohoto operátora společnost France Télécom zaujímá na řadě trhů, na nichž působí, tržní mocenské postavení, jež je možno přirovnat k dominantnímu. Kvůli této skutečnosti je na velkoobchodních trzích s vysokorychlostním a velmi vysokorychlostním připojením a na trzích s výchozím a koncovým telefonováním pomocí pevných linek předmětem regulačních opatření ex ante. Ve svém rozhodnutí ze dne 16. července 2003 o postupu provádění článku 82 Smlouvy o ES ve věci COMP-38.233 Komise ostatně zjistila a potrestala porušení článku 102 SFEU, jehož se dopustila společnost France Télécom prostřednictvím své dceřiné společnosti Wanadoo (44). Protože se podnik nachází v dobrém finančním stavu, obdržené podpory mu umožnily financovat jeho mezinárodní rozvoj, a to zejména koupi společností Orange, Retevisión a AMENA.
(69)
Operátor nakonec žádá Komisi, aby přesně kvantifikovala výši předmětné podpory a při uplatnění judikatury ve věci Deggendorf (45) odmítla uznat slučitelnost dotyčných opatření s vnitřním trhem do té doby, než budou vráceny minulé protiprávní podpory.
5. PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÉ REPUBLIKY
(70)
Francouzská republika se domnívá, že změny zavedené v roce 1996 do způsobu financování důchodů zaměstnanců francouzského státu pracujících u společnosti France Télécom neobsahují žádný prvek státní podpory. Reforma z roku 1996 je údajně v každém případě slučitelná s vnitřním trhem, a to zejména při uplatnění na tento konkrétní případ postupu, který Komise použila ve svém rozhodnutí o společnosti La Poste (46).
5.1 Existence státní podpory
(71)
Podle Francouzské republiky se společnost France Télécom ocitla kvůli zákonu z roku 1990 v neobvyklé situaci, která neodpovídala obecnému právu, které stanoví, že podniky platí přímý odvod zaměstnavatele, jenž je úměrný mzdovým nákladům a není vázán na výši vyplácených penzí. Náklady, jimž byla společnost France Télécom vystavena, byly tak údajně neobvyklé, protože finanční schodek dílčího režimu pro dotčené osoby byl jistý, stejně jako bylo jisté, že se stane neúnosný vzhledem k nevyhnutelnému snižování počtu státních zaměstnanců v činné službě a souběžného růstu počtu důchodců.
(72)
Reforma z roku 1996 údajně sladila financování důchodů s obecným právem, aniž se tím podnik dostal do výhodnějšího konkurenčního postavení, protože odvod společnosti France Télécom je každoročně vypočítáván tak, aby srovnal míru povinných daňových a sociálních odvodů s odvody konkurentů v odvětví telekomunikací. Nezohlednění odvodů, které odpovídají rizikům, jež nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, při výpočtu odvodů za uplatnění „míry konkurenční spravedlnosti“ je údajně oprávněné kvůli statusu státních zaměstnanců, který vylučuje např. riziko nezaměstnanosti kromě výjimečných případů propuštění z práce nebo odvolání.
(73)
Francouzská republika se domnívá, že referenční rámec pro určení obvyklé nebo neobvyklé povahy nákladů společnosti France Télécom musí představovat situace konkurentů podniku ve Francii. Vzhledem k přehnaným, od obecného práva odchylným, nespravedlivým a dlouhodobě neúnosným nákladům, které v tomto konkrétním případě zákon z roku 1990 společnosti France Télécom ukládal, jejich zrušení a sladění se situací konkurentů stanovené v reformě z roku 1996 tak pouze obnovilo obvyklé podmínky hospodářské soutěže. Společnost France Télécom ostatně za znevýhodnění, jež utrpěla v rámci tohoto režimu, nedostala žádné vyrovnání, ačkoliv, jak zdůrazňuje ve svých připomínkách, dosud čelí strukturálním znevýhodněním, nadnákladům a nepružnostem kvůli statusu státních zaměstnanců, které zaměstnává, pokud jde o finanční opatření, která provázejí odchody do důchodu nebo návraty do státní správy, úsilí, jež musí vyvíjet v oblasti vzdělávání a školení, či vyšší mzdové náklady. Současný režim, který vyplývá z reformy, proto společnosti France Télécom neposkytuje žádné zvýhodnění, a neobsahuje tak žádný prvek podpory ve smyslu Smlouvy.
(74)
Tento výklad vyplývá z obecných zásad vypracovaných soudy Unie, podle nichž zákon, který umožňuje zabránit, aby rozpočet určitého podniku nebyl zatížen nákladem, který by v obvyklé situaci neexistoval, nepředstavuje státní podporu, protože státní podpory představují pouze zásahy, které snižují náklady, které běžně zatěžují rozpočet podniku (47). To je údajně také případ opatření, která zbavují veřejnoprávního konkurenta strukturálního znevýhodnění vůči jeho soukromoprávním konkurentům (48). Tento výklad je údajně také v souladu s praxí Komise (49).
(75)
Francouzská republika se obecněji domnívá, že pro určení existence podpory nebo okamžiku, kdy se zvýhodnění vyplývající z reformy zavedené zákonem z roku 1996, který v tomto směru neobsahuje žádné ustanovení, skutečně projevilo, není opodstatněné zahrnovat do tohoto řízení mechanizmy vyrovnání a nadvyrovnání, na jejichž základě společnost France Télécom hradila odvody v období 1991-1996 (viz tabulka č. 1). Hrazení takových odvodů vyplývalo také z režimu odchylujícího se od obecného práva, v němž penzijní režim uplatňovaný na společnost France Télécom byl považován za autonomní, což počínaje rokem 1997 přestalo platit.
(76)
S touto výhradou Francouzská republika upřesnila odhad odvodů hrazených společností France Télécom a uvedených v bodě odůvodnění č. 61, které podnik od roku 1997 přestal platit. Na základě skutečné rekonstituce pro období 2008-2010, zpětně extrapolované použitím průběhového koeficientu, se Francouzská republika domnívá, že odvody, které by hradila společnost France Télécom, jsou o 165 milionů EUR nižší než odvody vypočítané podnikem.
5.2 Slučitelnost případné státní podpory s vnitřním trhem
(77)
Francouzská republika se v každém případě domnívá, že pokud by reforma z roku 1996 týkající se společnosti France Télécom měla představovat státní podporu, měla by být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem, a to v souladu s analýzou uplatněnou Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste (50). Reforma z roku 1996 zbavila společnost France Télécom strukturální zátěže, jež narušovala její konkurenceschopnost na trhu, jehož liberalizace právě probíhala, a její odvody jsou napříště, pokud jde o společná rizika, vypočítávány na základě míry konkurenční spravedlnosti.
(78)
Skutečnost, že odvod placený společností France Télécom počínaje rokem 1997 nezahrnuje rizika, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům, není údajně na překážku slučitelnosti s vnitřním trhem. V tomto ohledu tabulka č. 4, jež je výtahem z informací předložených Francouzskou republikou, zobrazuje rozdíl mezi odvodem hrazeným společností France Télécom a částkou, kterou by platila, pokud by nespolečná rizika byla zahrnuta do výpočtu, a to po odečtení dávek zajišťovaných na svůj účet společností France Télécom a jiných odvodů, které ji ve srovnání s konkurenty zatěžují.
Tabulka 4
Odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom v období 1997-2010 vypočítaný na základě uplatňované míry konkurenční spravedlnosti (MKS) a upravené míry konkurenční spravedlnosti (MKS*) za účelem zahrnutí nespolečných rizik
Rok
MKS
EUR (v mil.)
MKS*
EUR (v mil.)
MKS-MKS*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
(…)
(…)
2005
[…] %
984,6
[…] %
(…)
(…)
2006
[…] %
957,6
[…] %
(…)
(…)
2007
[…] %
917,6
[…] %
(…)
(…)
2008
[…] %
859,2
[…] %
(…)
(…)
2009
[…] %
805,4
[…] %
(…)
(…)
2010
[…] %
744,5
[…] %
(…)
(…)
(79)
Francouzská republika odhaduje, že aktualizovaná hodnota skutečně zaplacených odvodů a odvodů ke splacení společnosti France Télécom představuje za období od roku 1997 do roku 2043 částku 13,5 miliardy EUR. Při míře konkurenční spravedlnosti upravené zohledněním nespolečných rizik ve výpočtu a při odečtení příspěvků, které zatěžují France Télécom a ne její konkurenty, by se dospělo za stejné období k vyššímu každoročnímu odvodu, a to k částce 16,7 miliardy EUR. I když francouzské orgány nepovažují zahrnutí uvedených rizik za relevantní, vypočítaly, že rozdíl (3,2 miliardy EUR) byl údajně více než dostatečně vyrovnán mimořádným paušálním odvodem ve výši 5,7 miliardy EUR, který France Télécom zaplatila v roce 1997.
(80)
Francouzská republika se domnívá, že lze, stejně jako v rozhodnutí o společnosti La Poste (51), považovat tento paušální odvod za doplatek umožňující vyrovnat hrazení odvodů vázaných na proměnlivou míru a zahrnujících odvody za nespolečná rizika. V tomto případě se ukazuje, že v současnosti tento doplatek přesahuje částku vyplývající z rozdílu mezi mírou stanovenou reformou z roku 1996 a změněnou mírou uvedenou v tabulce č. 4 a že tento doplatek nebude rozdílem mezi mírami nikdy zcela vyčerpán. Za těchto okolností jsou údajně odstraněny pochyby vyjádřené Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení ohledně neexistence skutečné konkurenční spravedlnosti mezi společností France Télécom a jejími konkurenty.
(81)
Pro Francouzskou republiku je reforma způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti La Poste, která byla zavedena v roce 2006 a která vycházela z reformy společnosti France Télécom z roku 1996, v zásadních aspektech s posledně uvedenou reformou zcela srovnatelná. Vzhledem k této souběžnosti neexistuje údajně žádný důvod, proč by se Komise měla odchýlit od precedentu společnosti La Poste. Komise by měla zejména souhlasit se zohledněním mimořádného paušálního odvodu uloženého společnosti France Télécom v analýze konkurenční spravedlnosti reformy tím, že ho bude považovat de facto za zálohu za odvody spojené s nespolečnými riziky.
(82)
Naopak u projednávání v Národním shromáždění a v Senátu, během nichž se zmiňovalo desetileté období finančního krytí reformy, se údajně jedná o jednorázová prohlášení. Podobné úvahy se neobjevují ani ve zdůvodnění návrhů zákona a ani v předmětných zákonech nebo přijatých prováděcích dokumentech. Záměrem zákonodárců v roce 1996 údajně bylo stanovit odvody na důchodové zabezpečení společnosti France Télécom na úroveň rovnající se odvodům konkurentů a nikoliv připravit reformu o její účinek po dobu deseti roků, k čemuž by vedlo uvažování, jež by Komise mohla přijmout, pokud by vycházela z prohlášení vytržených ze souvislostí.
(83)
Z parlamentních jednání údajně jednoznačně vyplývá, že výše odvodu byla stanovena paušálně bez vazby na náklady, které stát bude muset skutečně nést. Stejně tak Ústavní rada ve svém rozhodnutí č. 96-385 DC ze dne 30. prosince 1996 uvedla, že paušální odvod ve výši 37,5 miliardy FRF je odůvodněn převzetím vyplácení důchodů státních zaměstnanců státem, aniž by přitom představoval vyrovnání za toto převzetí, zatímco na druhé straně platby do státního rozpočtu nebudou přidělovány na zvláštní výdajovou položku ale budou přispívat k obecným podmínkám vyváženosti tohoto rozpočtu v souladu s článkem 18 základního nařízení vlády ze dne 2. ledna 1959 k provádění zákonů o státním rozpočtu.
(84)
Podle Francouzské republiky byla přesná částka mimořádného odvodu stanovena zákonem o státním rozpočtu na rok 1997 při zohlednění nikoliv desetiletého období, během nějž by měl být stát tímto odvodem „vyplacen“, ale naopak dopadu na strukturu rozvahy společnosti France Télécom, který měl zůstat snesitelný. Stanovení výše tohoto odvodu se neřídilo logikou vyrovnání nákladů státu, ale zohledněním možností podniku hradit odvody.
(85)
Způsob, jakým byl tento odvod spravován, to znamená odděleně od důchodů skutečně vyplácených počínaje rokem 1997, údajně potvrzuje, že se jednalo o paušál. Z údajů poskytnutých Francouzskou republikou tak vyplývá, že penze vyhrazené státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom prostřednictvím penzijního účtu zvláštního určení dosáhly částky […] miliard EUR, zatímco Veřejnoprávní zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom údajně převedlo na uvedený účet částku 3,4 miliardy EUR. Zůstatek nepokrytý zaplacenými odvody dosáhl za stejné období výše 1,2 miliardy EUR. V roce 1997 se ostatně odhadovalo, že tento fond bude fungovat 17 až 25 roků, což nemá nic společného s desetiletým obdobím, na kterém zakládá Komise postup, který se zřejmě chystá přijmout.
(86)
Francouzská republika se domnívá, že společnost France Télécom by byla bez reformy postavena mimo trh, protože úroveň odvodů by v roce 2010 dosáhla 77 % hrubého tabulkového platu a v účtech by musela vytvořit rezervy na důchodové závazky pro státní zaměstnance, kteří u ní pracují. Reforma proto představovala rozhodující etapu přizpůsobení liberalizaci trhu, byla v souladu s cílem Unie, odpovídala mu a byla omezena na nutné minimum. Bez této reformy by společnost France Télécom vystoupila z trhu a nemohla by přistoupit k nezbytným investicím, zejména pro zpřístupnění účastnického vedení, aniž by bylo možno vyloučit úpadek, čímž reforma údajně neměla negativní důsledky pro hospodářskou soutěž.
(87)
Podle Francouzské republiky kromě toho reforma způsobu financování důchodů ve společnosti France Télécom, a zejména uložení platby mimořádného odvodu, nevedla údajně v období 1997-2006 k žádným nákladům pro stát, ale ve skutečnosti vytvořila podle odhadu francouzských orgánů pro francouzský stát čistý příjem přesahující částku 9,1 miliardy EUR (52). Pokud by měl být proveden výpočet výnosu mimořádného odvodu, Francouzská republika se domnívá, že by se měla použít diskontní sazba ve výši 7 %. Myšlenka mimořádného odvodu tak byla přijata již v roce 1996. Mělo se jednat o dlouhodobou investici, protože očekávané rozdíly mezi dávkami, které se musí platit, a očekávanými příjmy z odvodů přesáhly 500 milionů EUR až v roce 2005, tj. po devíti rocích, a přesahují 1 miliardu EUR až dvanáct let poté. V roce 1996 dosahovala v průměru míra výnosnosti francouzského státního dluhopisu OAT (obligations assimilables du Trésor - dále jen „OAT“) na 15 let výše 6,9 %. Společnost France Télécom přistoupila ze své strany od listopadu 1991 do listopadu 1997 k vydávání dluhopisů se srovnatelnou průměrnou mírou výnosnosti ve výši 7 %.
(88)
Obstavení částek požadovaných Komisí v rámci provádění jejího rozhodnutí ohledně uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (53) a následné splacení těchto částek by mělo vést Komisi k závěru, že její rozhodnutí bylo provedeno, a to v souladu s jejím sdělením v této věci z roku 2007 (54). Kumulovaný důsledek těchto podpor by proto neměl být zkoumán.
6. POSOUZENÍ PODPORY
6.1 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(89)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví, že: „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(90)
Uplatnění kumulativních podmínek tohoto článku na tento konkrétní případ je zkoumáno v oddílech 6.1.1 až 6.1.5.
6.1.1 Podpora poskytnutá státem nebo ze státních prostředků
(91)
Zákon z roku 1990 a zákon z roku 1996 pocházejí od francouzského státu. Stanoví opatření, na jehož základě společnost France Télécom platí státní pokladně vyrovnání za to, že stát vyřizuje a vyplácí penze přiznané státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom. Protože podle zákona z roku 1996 je vyrovnání hrazené společností France Télécom nižší než v případě původního znění zákona z roku 1990, je podpora společnosti France Télécom poskytnuta ze státních prostředků.
6.1.2 Zvýhodnění určitých podniků
(92)
Ustanovení zákona z roku 1990 stanovily režim použitelný na veřejnoprávního provozovatele s právní subjektivitou France Télécom. Zákon z roku 1996 o státním podniku France Télécom uvedený režim mění prostřednictvím ustanovení, jež platí pro společnost France Télécom způsobem, který je vymezen pouze pro tento podnik.
(93)
Režim stanovený zákonem z roku 1990 má za cíl stanovit zvláštní vyrovnání, pokud jde o zásady a výši penzijních odvodů zaměstnavatele, které společnost France Télécom hradí francouzskému státu. Na rozdíl od toho, co tvrdí France Télécom, jak vyrovnání hrazené společností France Télécom, které stanovil zákon z roku 1990 ve svém původním znění a jež bylo uplatňováno v období 1991-1996, tak odlišné vyrovnání stanovené zákonem z roku 1996, jež je uplatňováno od roku 1997, jsou zvláštní opatření, která se týkají výlučně společnosti France Télécom, čímž je splněna podmínka selektivity.
6.1.3 Hospodářské zvýhodnění, které narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž
(94)
Je nutno zjistit, zda opatření, jimiž se stanoví výše předmětného vyrovnání, zvýhodňují společnost France Télécom. Otázku, zda změny zavedené do článku 30 zákona z roku 1990 zákonem z roku 1996 představují podporu v tom, že společnosti France Télécom poskytují hospodářské zvýhodnění, je nutno zkoumat z hlediska povahy a struktury předmětného penzijního systému a důsledků, které z toho pro společnost France Télécom vyplynuly, a nikoliv z hlediska důvodů změn nebo jejich cílů. Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky není proto cíl sledovaný změnou zákona z roku 1990 pro posouzení důsledků relevantní.
(95)
Převzetí vyměření a vyplácení penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom státem vyplývá z provádění zákona o civilních a vojenských důchodových penzích, který jako jediný platí pro dotyčné bývalé státní zaměstnance. Ani zákon z roku 1990 a ani zákon z roku 1996 nezměnily status těchto státních zaměstnanců nebo zásadu převzetí vyplácení jejich penzí státem. Toto převzetí zřejmě vyplývá ze zásady, podle níž osoby se statusem státních zaměstnanců slouží v obecném zájmu zcela nezávisle veřejnému blahu. Tak tomu ale není v případě, kdy tito státní zaměstnanci pracují pro podnik, který poskytuje služby za úplatu, s cílem sloužit zájmu a zisku tohoto podniku, který hospodářsky soutěží s jinými podniky, které poskytují stejné služby.
(96)
Z tohoto pohledu představuje placení vyrovnání státu, které stanoví zákon z roku 1990 jak ve svém původním znění, tak po změnách zavedených zákonem z roku 1996, výjimku ze zásady převzetí francouzským státem. Tato výjimka je odůvodněna povahou a strukturou systému uplatňovaného na penze státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom. Podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích je totiž francouzský stát povinen vyměřovat a vyplácet penze přiznané státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom, pro které platí obecný status zaměstnanců francouzského státu a nikoliv obecné právo dávek sociálního zabezpečení.
(97)
I bez vyrovnání hrazeného společností France Télécom by francouzský stát musel plnit své závazky, které má v oblasti důchodů vůči státním zaměstnancům s dotyčným statusem, pokud by tyto závazky jednostranně nezměnil. Naopak, uvolnění státních zaměstnanců vyškolených státem pro práci u společnosti France Télécom bez vyrovnání v oblasti vyplácených penzí nebo penzí, které bude nutno vyplácet, by této společnosti poskytlo jasné zvýhodnění.
(98)
Protože podniky konkurující společnosti France Télécom nezaměstnávají osoby se statusem státních zaměstnanců, vůči nimž by měl francouzský stát podobné finanční závazky, nelze na ně přenést logiku systému financování penzí a hrazení vyrovnání, jež pro společnost France Télécom stanovil zákon. Dokládá to skutečnost, že se francouzské orgány zřejmě domnívají, že hrazení sociálních odvodů konkurenty na pojištění proti rizikům nevyplacení mezd, jež spadají do obecného práva dávek sociálního zabezpečení, je odůvodněné, protože tito konkurenti zaměstnávají osoby, které mají v této oblasti jiný status. Ovšem Francouzská republika se dovolává právě tohoto statusu, když tvrdí, že zahrnutí rizik, která nejsou společná státním a soukromoprávním zaměstnancům, do výpočtu vyrovnání hrazeného společností France Télécom státu podle zákona z roku 1996 není odůvodněné.
(99)
Z uvedeného tak vyplývá, že v případě odvodů hrazených z důvodů zaměstnávání soukromoprávních pracovníků se tyto podniky nenacházejí z právní a skutkové stránky v situaci srovnatelné se situací společnosti France Télécom, pokud jde o její státní zaměstnance, a to na rozdíl od toho, co ve svých připomínkách tvrdí Francouzská republika a společnost France Télécom.
(100)
Stejně tak nelze srovnávat režim vyrovnání uplatněný na France Télécom s režimem stanoveným pro jiné veřejnoprávní subjekty zaměstnávající pracovníky se statusem státních zaměstnanců, jako jsou Monnaie de Paris (Pařížská mincovna) nebo Office National des Forêts (Státní lesní správa), z nichž lze některé u určitých jejich činností označit za podniky ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU nebo za jiné veřejnoprávní instituce průmyslové a obchodní povahy, jako byly v minulosti EDF nebo GDF. Společnosti EDF nebo GDF měly zvláštní důchodové systémy bez vazby na systémy veřejné správy. Režimy EDF a GDF byly ostatně od té doby napojeny na obecný režim, ačkoliv je nutno zdůraznit, že Komise dospěla k závěru o neexistenci podpory pouze za podmínky, že napojení zůstane pro stát finančně neutrální (55), což v tomto konkrétním případě pro reformu z roku 1996 neplatí.
(101)
Naopak režim vyrovnání ve prospěch státu za placení penzí státních úředníků pracujících u společnosti La Poste, a to před změnami popsanými a podmínečně schválenými Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste, byl rovněž režimem státního podniku přirovnatelného k veřejnoprávní instituci průmyslové a obchodní povahy a podle zákona z roku 1990 v jeho původním znění zůstával podobný režimu společnosti France Télécom v tom, že stanovil každoroční uhrazení státu penzí vyplácených státním zaměstnancům v důchodu a zaplacení odvodů stanovených v článku L-134 zákoníku sociálního zabezpečení.
(102)
I když by se ukázalo, že společnost La Poste hospodářsky nesoutěží se společností France Télécom, přičemž by zvýhodnění poskytnuté posledně jmenované společnosti mohlo narušit nebo by hrozilo narušit hospodářskou soutěž, je skutečností, že logika a ustanovení důchodového režimu státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom před reformou z roku 1996 byly stejné jako u srovnatelného režimu uplatňovaného ve stejné době na společnost La Poste. Na rozdíl o toho, co Francouzská republika tvrdí v souvislosti se společností France Télécom, Komise ve svém rozhodnutí o společnosti La Poste usoudila, že reforma režimu platného pro společnost La Poste státní podporu představuje. Pro posouzení situace společnosti France Télécom je obecněji referencí situace veřejnoprávního nebo soukromého podniku, který by zaměstnával státní zaměstnance, kteří si ponechali svůj status. Takové podniky by se nacházely ve stejné referenční situaci, jako se nachází France Télécom. Existenci státní podpory ve prospěch společnosti France Télécom lze proto posuzovat na základě tohoto referenčního systému.
(103)
Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky a společnosti France Télécom nelze stejně tak zastávat názor, že určité opatření nezvýhodňuje určitý podnik jenom proto, že vyrovnává údajné znevýhodnění tohoto podniku v minulosti. Komise nedávno opětovně odmítla argument tradičního telekomunikačního operátora, který je konkurentem společnosti France Télécom, podle nějž zvláštní sociální důchodové nároky části zaměstnanců srovnatelné s nároky veřejné správy, které zdědil z minulosti a které se liší od nároků podle obecného práva, opravňují opatření ke snížení sociálních odvodů v oblasti penzí této kategorie zaměstnanců, které tento operátor má odvádět (56). Jak zdůraznily francouzské orgány při projednávání návrhu, uložil zákon z roku 1996 v tomto ohledu francouzskému státu nové a výrazné náklady spojené s vyměřením a vyplácením penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom. Zákon z roku 1996 tak souběžně vedl k tomu, že došlo ke snížení vyrovnání, jež společnost France Télécom vždy platila.
(104)
Kvůli způsobům výpočtu míry odvodu zaměstnavatele stanoveného zákonem hradí společnost France Télécom od 31. prosince 1996 státu nižší vyrovnání, než by platila, pokud by nedošlo k zásahu zákona. Z důvodů přímé povahy odvodu zaměstnavatele zavedeného tímto zákonem uvolnila k tomu společnost France Télécom okamžitě dne 31. prosince 1996 rezervu určenou v jejím účetnictví na hrazení svých budoucích závazků. Náklady, jichž společnost France Télécom byla zbavena, nebyly tak ani nové, protože zákon z roku 1990 převzal předchozí rozpočtové postupy, ani nepředvídatelné, protože si podnik k tomuto účelu vytvářel rezervy, a ani odchylné od obecného práva sociálního zabezpečení, protože toto právo se nevztahuje na vyrovnání, jež společnost France Télécom platí.
(105)
Zákon z roku 1996 hned od svého vstupu v platnost převedl na francouzský stát povinnost každoročního odvodu, který ve svém konečném důsledku plně pokrýval náklady na financování penzí dotčených zaměstnanců. Výši podpory takto poskytnuté zákonem z roku 1996 lze vypočítat od vstupu zákona v platnost jako každoroční rozdíl mezi vyrovnáním, jež představuje přímý odvod zaměstnavatele hrazený společností France Télécom francouzskému státu, a odvody, které by společnost zaplatila podle zákona z roku 1990 a které jsou uvedeny v tabulce č. 1, pokud by zůstaly beze změny, při odečtení výše paušálního odvodu uhrazeného v roce 1997.
(106)
Z odhadů poskytnutých Francouzskou republikou a popsaných v bodě odůvodnění č. 40 vyplývá, že v okamžiku reformy v roce 1996 a až do plánovaného uplynutí finančních závazků vyplývajících z nákladů zajišťovaných francouzským státem byly francouzské orgány schopny odhadnout celkovou výši čistých nových nákladů až do roku 2043, tedy do okamžiku, kdy uplynou finanční závazky státu vůči státním zaměstnancům v důchodu a osobám s právy odvozenými od těchto zaměstnanců, na částku […] miliard EUR. Skutečná hodnota čistých nákladů dosáhla v roce 1996 výše […] miliard EUR, a to po odečtení každoročních odvodů společnosti France Télécom (15,2 miliardy EUR), odvodů zaměstnanců ([…] miliard EUR) a mimořádného paušálního odvodu ve výši 5,7 miliardy EUR.
(107)
Dále je nutno poznamenat, že částky odhadované v okamžiku reformy v roce 1996 představují přibližnou hodnotu skutečné částky (57). Výše stanovených vyrovnání ze strany společnosti France Télécom v podobě každoročních příspěvků a ani doplatek ve výši 5,7 miliardy EUR zaplacený v roce 1997 neměly za cíl a ani za důsledek snahu o rozpočtovou neutralitu pro francouzský stát. Pokud by tomu tak bylo a s výhradou vhodnosti předpokladů pojistného výpočtu, existovala by vyrovnanost mezi náklady a příjmy za celé období, a tím by ani neexistovalo hospodářské zvýhodnění společnosti France Télécom.
(108)
Francouzské orgány si byly vědomy, že „převedení důchodových nákladů u státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom do obecného státního rozpočtu“ představuje „pro stát nový a značný náklad“, který mimořádný paušální odvod nebo příjem z prodeje části akcií podniku kryly pouze částečně. Projednávání uvedená v bodě odůvodnění č. 31 tak ukazují, že v roce 1996 se francouzský stát nesnažil plně vyrovnat nový náklad, který do budoucna zajišťoval, ale snažil se naopak nést nový náklad a měl snahu, aby „v této věci byly upřednostněny zájmy podniku“.
(109)
Je zřejmé, že i s pojistnými předpoklady odlišnými od předpokladů použitých francouzským státem pro odhadnutí nového nákladu, který nesl, a bez ohledu na mimořádný paušální odvod uhrazený v roce 1997 poskytla reforma značné hospodářské zvýhodnění v podobě nižších odvodů zaměstnavatele na důchodové zabezpečení. Protože paušální odvod či doplatek neumožnil plně pokrýt náklady převedené na francouzský stát, ale v nejlepším případě je pouze snížit, a vzhledem k předmětným částkám, nelze potvrdit vhodnost pojistného výpočtu tehdy použitého a přesnost odhadů, které z něj vyplývaly pro celé období až do roku 2043.
(110)
Dále nelze srovnávat finanční zvýhodnění vyplývající z nižších odvodů společnosti France Télécom s údajnými znevýhodněními, jež vyplývaly ze zaměstnávání státních zaměstnanců, jak požaduje společnost France Télécom za podpory Francouzské republiky. Zákon z roku 1996 každopádně tyto údajná znevýhodnění nezvýšil, protože nevedl k přijetí dalších státních zaměstnanců. Cílem zákona z roku 1996 ostatně nebylo, aby vyrovnal údajné znevýhodnění spojené s platy, neboli slovy společnosti France Télécom menší pružnost u pracovních míst státních zaměstnanců, tím, že společnost zbaví části jejích finančních povinností.
(111)
Pouze pro úplnost je proto nutno odpovědět na tvrzení ohledně údajných nevýhod spojených se zaměstnáváním státních zaměstnanců, která uvádí Francouzská republika a společnost France Télécom.
-
Za prvé, společnost France Télécom měla v okamžiku úplného otevření francouzského trhu hospodářské soutěži vyškolené a zkušené zaměstnance, bez nichž by, pokud by měli být zcela nahrazeni, nemohla udržet své postavení na trhu, o čemž se společnost France Télécom ve svých podkladech opomíjí zmínit.
-
Dále, výše platů a investice do vzdělávání zaměstnanců, které společnost France Télécom analyzuje jako znevýhodnění, představují v rozpočtu podniku obvyklé náklady a není prokázáno, že nezlepšují zapojení a produktivitu zaměstnanců ve srovnání s konkurenty.
-
Je sice pravda, že společnost France Télécom nemůže přizpůsobovat své mzdové náklady pomocí sociálního plánu snižování počtu zaměstnanců v případě dotyčných pracovníků, lze ale pochybovat, že podobný plán zaměřený pouze na státní zaměstnance kvůli jejich statusu by mohl být právoplatně proveden, zatímco ukončení najímání státních zaměstnanců v roce 1997 a využívání soukromoprávních pracovníků otevřelo společnosti jisté možnosti pružného přizpůsobování jejích mzdových nákladů.
-
Konečně je pravda, že podnik věnuje značné rozpočtové prostředky na to, aby podnítil dotyčné zaměstnance k předčasnému odchodu do důchodu, je ovšem také pravda, že podněcování a zájem podniku o zavedení podobného opatření by byly menší bez převedení finančních povinností, které měla společnost France Télécom, na stát, jak stanovil zákon z roku 1996. Opatření umožňuje podněcovat k předčasnému odchodu, a v případě dotyčných zaměstnanců se tak stát o ně stará dříve. Bez zákona z roku 1996 by tyto náklady musela nadále nést společnost France Télécom.
(112)
Bez spojení s otázkou existence či neexistence hospodářského zvýhodnění vyplývajícího z předmětných opatření by se rovněž jevilo zohlednění konkurenčního zvýhodnění, jež společnosti France Télécom poskytovalo její bývalé monopolní postavení, jak uvádějí stěžovatelé. Údajné výhody a nevýhody nemají ve skutečnosti nic společného s otázkou vyrovnání podmínek hospodářské soutěže na telekomunikačních trzích, pokud jde o sociální odvody.
(113)
Z hlediska již vymezené referenční situace zvýšil okamžitě náklady společnosti France Télécom pouze mimořádný paušální odvod stanovený zákonem z roku 1996. Uhrazení paušálního odvodu snížilo výši podpory, již využívala společnost France Télécom a které bude využívat až do konce finančních nákladů zajišťovaných na základě zákona z roku 1996 francouzským státem místo ní. Aniž je dotčena správnost metod pojistného výpočtu použitých v dotyčné době francouzskou vládou, bez tohoto paušálního odvodu by částka, kterou by společnost France Télécom musela odvést, dosáhla v čisté hodnotě roku 1996 výše 18,9 miliardy EUR a ne výše […] miliard EUR.
(114)
Zákon z roku 1996 tak umožnil a stále umožňuje, aby společnost France Télécom disponovala zvýšenými finančními prostředky pro působení na trzích, na nichž vyvíjí činnost. Tyto prostředky tak byly kvůli zákonu z roku 1996 vyšší než prostředky, jimiž společnost France Télécom disponovala v rámci zákona z roku 1990 v jeho původním znění. Ovšem trhy telekomunikačních služeb, na nichž působila a působí společnost France Télécom, byly počínaje rokem 1988 otevírány po etapách postupným rušením výlučných a zvláštních práv hospodářské soutěži na celém území Francie a v ostatních členských státech a poté, počínaje rokem 1998, s výjimkou zvláštních odchylek zcela otevřeny. Ve Francii došlo k úplnému otevření hospodářské soutěži v roce 2002. Mizení právních zábran provázel vstup dalších operátorů, s nimiž společnost France Télécom hospodářsky soutěžila a soutěží, a to ještě před přijetím legislativních opatření z roku 1990 a 1996, jež jsou předmětem tohoto rozhodnutí.
(115)
Tím, že byla zbavena povinnosti vytvářet rezervy pro své budoucí důchodové náklady v oblasti důchodového zabezpečení svých státních zaměstnanců a že pro ni platila nižší sazba ročních odvodů, společnost France Télécom mohla vykazovat účetní rozvahu oproštěnou o závazky a náklady, čímž se zvýšila její přitažlivost při získávání finančních prostředků, a společnost se tak ocitla ve výhodnější situaci, než byla situace před reformou z roku 1996. Díky osvobození od zatížení, které měla na svém tradičním francouzském trhu, se společnost France Télécom mohla snadněji rozvíjet na trzích ostatních členských států, které se právě otevřely hospodářské soutěži, což také skutečně učinila, jak se prokázáno v bodech odůvodnění č. 48 až 50.
(116)
Z uvedeného vyplývá, že snížení nákladů společnosti France Télécom plynoucí ze způsobu výpočtu vyrovnání, které musí platit francouzskému státu za převzetí penzí státních zaměstnanců, kteří u ní pracují, narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž mezi France Télécom a novými operátory ve Francii a v dalších členských státech, v nichž společnost France Télécom působí.
6.1.4 Ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(117)
Trhy, na nichž společnost France Télécom ve Francii působí, byly počínaje rokem 1988 postupně otevírány hospodářské soutěži, a jsou tak široce otevřeny obchodu mezi členskými státy. Směrnice 96/19/ES měla za cíl úplnou liberalizaci odvětví komunikací od 1. ledna 1998. Operátoři, jejichž kapitál je částečně v držení podniků z jiných členských států než Francie, zde tak začali působit. Některé z těchto trhů se týkají mezinárodních komunikací mezi členskými státy. Stejně tak France Télécom prostřednictvím svých dceřiných společností poskytuje elektronické komunikační služby v jiných členských státech, a to zejména ve Španělsku, Belgii či Spojeném království.
(118)
Za těchto okolností může opatření, které snižuje všeobecné provozní náklady společnosti France Télécom a uvolňuje tím prostředky, jimiž tento podnik disponuje pro investice nebo pro zlepšení svých obchodních nabídek ve Francii nebo aby začal působit v jiných členských státech, ovlivnit obchod mezi členskými státy.
6.1.5 Závěr k existenci podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(119)
Z předchozího vyplývá, že snížením vyrovnání, jež představuje odvod zaměstnavatele hrazený státu za důchodové náklady stanovené zákonem z roku 1990 v jeho původním znění, jeho nahrazením vyrovnáním stanoveným zákonem z roku 1996 a z důvodu, že posledně uvedené vyrovnání je nižší než předchozí uplatňované vyrovnání, poskytla Francouzská republika ze svých prostředků společnosti France Télécom podporu, která narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, a to převodem nákladů stanoveném zákonem z roku 1996.
(120)
Je proto nutno přezkoumat, zda lze tuto podporu prohlásit za slučitelnou s vnitřním trhem.
6.2 Alternativní právní základy slučitelnosti podpory
(121)
Komise bere na vědomí, že Francie nezmínila čl. 106 odst. 2 SFEU jako základ slučitelnosti předmětných opatření.
(122)
Odchylky uvedené v čl. 107 odst. 2 SFEU a týkající se podpor sociální povahy poskytovaných individuálním spotřebitelům, podpor určených k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a podpor poskytovaných hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo nejsou v tomto konkrétním případě zcela zjevně relevantní.
(123)
Pokud jde o odchylky uvedené v čl. 107 odst. 3 SFEU, Komise konstatuje, že předmětné podpory nejsou určeny na pomoc hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádné nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností, že nepředstavují projekt evropského zájmu a že nemají za cíl napravit vážnou poruchu ve francouzském hospodářství. Nemají ani za cíl pomáhat kultuře a zachovat kulturní dědictví.
(124)
Zdá se proto, že pro posouzení slučitelnosti tohoto opatření by se mohl použít pouze čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
6.3 Slučitelnost podpory z hlediska čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
(125)
Podle znění čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU: „Za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány: (…) podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem (…)“.
(126)
Aby určitá podpora byla považována za slučitelnou s vnitřním trhem z důvodu, že usnadňuje rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, musí zlepšit způsob, jímž je hospodářská činnost vykonávána. Podpora je slučitelná ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) pouze tehdy, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Ve svém posouzení přikládá Komise mimořádný význam kritériím nutnosti a přiměřenosti (58).
(127)
Předběžně a s ohledem na pochyby vyjádřené Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení je nutno poznamenat, že Francouzská republika vybrala od společnosti France Télécom uspokojivou částku, jež odpovídá vrácení podpor požadovanému Komisí v jejím rozhodnutí o uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (59). Po potvrzení Soudním dvorem rozhodnutí Soudu prvního stupně, kterým se zamítá žaloba na neplatnost tohoto rozhodnutí (60), Komise soudí, že Francouzská republika přijala nutná opatření pro provedení povinností, které z tohoto rozhodnutí plynou. Protože řádné vrácení podpor poskytnutých při uplatňování živnostenské daně ruší hospodářské zvýhodnění poskytnuté společnosti France Télécom v této oblasti, není nutno zkoumat důsledky případné kumulace s podporou, jež je předmětem tohoto řízení.
(128)
Pokud jde o další, je nutno hned zpočátku poznamenat, že na rozdíl od investičních nákladů se u odvodů na sociální zabezpečení jedná o opakující se provozní náklady a že podpora, která je snižuje, představuje podporu na provoz podniku, jejíž slučitelnost musí Komise podle judikatury Soudního dvora posuzovat velmi restriktivně.
6.3.1 Soulad opatření podpory s cílem společného zájmu
(129)
Podpora poskytovaná počínaje rokem 1997 může být v tomto konkrétním případě považována za podporu určenou na usnadnění rozvoje hospodářské činnosti v oblasti poskytování elektronických komunikačních služeb v souvislostech úplné liberalizace těchto trhů. Zákon z roku 1996 byl totiž přijat souběžně se zákonem č. 96-659 ze dne 26. července 1996 o právní úpravě telekomunikací, kterým se provedly závazky vyplývající pro Francii z unijního práva a zejména ze směrnice 96/19/ES.
(130)
V tomto ohledu a pokud jde o hrazení finančního vyrovnání francouzskému státu, obecným cílem zákona z roku 1996 je sblížit úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení. Použitý prostředek, tj. opatření podpory zaměřené přímo a výlučně na způsob, jakým se stanoví příspěvky zaměstnavatele společnosti France Télécom, se jeví pro dosažení stanoveného cíle jako odpovídající.
(131)
Opatření podpory, jež má za cíl snížit běžné sociální odvody France Télécom, které tato společnost měla v době, kdy poskytování služby za monopolního postavení u převažující části jejích činností nevyžadovalo účinné ekonomické chování, může přispět v jiných konkurenčních souvislostech ke zlepšení způsobu, jímž jsou poskytovány dříve monopolní služby, za podmínky, že přidělování finančních prostředků konkurenčními podniky na jejich sociální odvody nepokřiví plnohodnotnou hospodářskou soutěž. K přiměřenosti některých ustanovení zákona pro dosažení cíle, který stanoví, jsou v další části vyjádřeny výhrady. Nicméně nelze zpochybňovat ani jeho legitimitu a ani jeho soulad s cílem společného zájmu rozvíjet trhy elektronických komunikačních služeb, na nichž existuje skutečná hospodářská soutěž, a přispět tak technologickému pokroku a hospodářskému rozvoji této činnosti.
6.3.2 Nutnost opatření podpory
(132)
Omezení počtu státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom v důsledku zákazu jejich najímání po 1. lednu 2002 stanovenému zákonem z roku 1996 by mělo údajně za nevyhnutelný důsledek značné zvýšení nákladů na důchody, které by musela France Télécom nést úměrně k počtu státních zaměstnanců v činné službě. Společnost France Télécom takto zbavená možnosti najímat státní zaměstnance ze státních orgánů, což je ostatně pochopitelné vzhledem ke konkurenční povaze, kterou napříště nabylo poskytování předmětných služeb, by musela čelit platebním nákladům u dotčených zaměstnanců, které by se staly nadměrnými v poměru k nákladům, jimž museli a musí čelit její konkurenti. Je nutno také poznamenat, že závazky vyrovnání hrazeného francouzskému státu a stanovené původními ustanoveními zákona z roku 1990 se netýkaly pouze státních zaměstnanců pracujících na konkurenčních trzích v roce 1990 a později, ale také státních zaměstnanců generálního ředitelství ministerstva pošt a telekomunikací, kteří byli v roce 1990 v důchodu.
(133)
Podle Francouzské republiky lze jako příklad uvést, že míra odvodů, které by pro společnost France Télécom vyplynula ze zachování ustanovení zákona z roku 1990 v původním stavu, by roce 2010 údajně dosáhla výše 77 % hrubých tabulkových platů státních zaměstnanců v činné službě. Tuto míru je nutno porovnat s mírou ve výši […] %, která by umožnila zajistit úplnou konkurenční spravedlnost u společných a nespolečných rizik mezi France Télécom a jejími konkurenty. V porovnání s mírou odvodů, která by zajistila konkurenční spravedlnost, by rozdíl v absolutních hodnotách představoval přibližně […] milionů EUR nadnákladů. Pokud by se navíc nezanesla do zákona napříště přímá povaha odvodu zaměstnavatele, společnost France Télécom by musela nadále čelit potřebě vytvářet rezervy, které by byly značně větší než rezervy ve výši 3,6 miliardy EUR, které si již vytvořila v roce 1996.
(134)
V tomto ohledu nejsou připomínky stěžovatelů ohledně skutečnosti, že společnost France Télécom dokázala od roku 1996 snášet finanční zadlužení podstatně přesahující náklady, od kterých ji francouzský stát osvobodil, relevantní, protože nemají žádnou spojitost se zkoumanou otázkou. I když nárůst finančního zadlužení společnosti France Télécom od roku 1996 a aktuální dotčené částky zřejmě vylučují riziko úpadku společnosti, které zmiňovala Francouzská republika, pokud by režim stanovený zákonem z roku 1990 zůstal nadále v platnosti, opatření podpory se jeví pro budoucnost jako nutné, aby umožnilo společnosti France Télécom vyvíjet na dotčených trzích plnohodnotnou hospodářskou soutěž, aniž by byla znevýhodňována váhou sociálních odvodů zděděných z minulosti, které její konkurenti nemají.
(135)
Připomínky stěžovatelů a telekomunikačního operátora ohledně důležitosti celkové bilance pro posouzení nutnosti podpory vzhledem k jiným zvýhodněním, kterých se společnosti France Télécom dostalo na základě jejího minulého monopolního postavení, nejsou v tomto konkrétním případě opodstatněné. Je pravda, že od roku 1996 postavení společnosti France Télécom na řadě trhů služeb, na nichž ve Francii působí, zůstává dominantní, a to zejména z důvodu síťového efektu, který je vlastní komunikačním trhům. Stejně tak společnost France Télécom rozšířila své působení na trhy jiných členských států, na nichž dosáhla významného postavení, a to zejména v Polsku a ve Španělsku. Jak ale nepřímo zdůrazňuje telekomunikační operátor ve svých připomínkách, zůstává skutečností, že společnost France Télécom kvůli svému dominantnímu postavení ve smyslu článku 102 SFEU a své podstatné tržní síle ve smyslu předpisů platných pro elektronické komunikace v Unii (61) podléhá zvláštním asymetrickým povinnostem, kterými nejsou omezeny konkurenční podniky s menší tržní silou.
(136)
Tyto povinnosti, jako např. v oblasti přístupu k její síti, zaměření sazeb na náklady či nepoužívání obchodních postupů, které by byly povoleny nedominantnímu podniku, mají právě za cíl znemožnit, aby postavení, které společnost France Télécom zdědila ze svého minulého monopolního postavení, nebylo nadále na újmu hospodářské soutěži. Tyto předpisové nástroje ad hoc, vypracované a uplatňované pravidelně vnitrostátními regulačními orgány, orgány na ochranu hospodářské soutěže a Komisí (62), jsou více zaměřené a účinnější při odstraňování přetrvávajících důsledků zvýhodnění, která společnosti France Télécom poskytovalo její bývalé monopolní postavení a o kterých se zmiňují stěžovatelé.
(137)
Státní podpora, která je předmětem tohoto řízení, se tak ve své podstatě jeví jako nutná pro dosažení cíle společného zájmu v tom, že zlepšuje podmínky hospodářské soutěže spojené s odvody na důchodové zabezpečení, a tím i poskytování služeb elektronických komunikací.
6.3.3 Přiměřenost opatření podpory
(138)
Je nutno konstatovat, že finanční vyrovnání ve prospěch státu stanovené zákonem z roku 1990 za vyměření a vyplácení penzí je specifické pro společnost France Télécom a sui generis. Zásada celkového proplacení stanovená původním zákonem z roku 1990 byla nahrazena odlišným režimem určení výše vyrovnání hrazeného státu počínaje rokem 1996. Teoreticky existovalo několik možností, jak stanovit výši odvodu zaměstnavatele, který měla společnost France Télécom platit, a to až po úplné převzetí státem bez vyrovnání. Od roku 1997 se toto vyrovnání vypočítává s odkazem na určité náklady, které mají konkurenční podniky v odvětví. Za účelem určení, zda je podpora přiměřená pro dosažení stanoveného cíle, je proto nutno přezkoumat objektivní a odůvodněnou povahu reference, která slouží pro stanovení výše vyrovnání použité zákonem z roku 1996.
(139)
Hned zpočátku je nutno poznamenat, že v řízeních věnovaných snížení nákladů spojených s důchody státních zaměstnanců pracujících u bývalých monopolních operátorů v odvětví komunikací, tj. OTE v Řecké republice a BT Plc ve Spojeném království, při rozhodování o slučitelnosti či neslučitelnosti s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU státních podpor poskytnutých dotčeným operátorům Komise zejména ověřovala, zda tyto podniky podléhaly odvodům na sociální zabezpečení odpovídajícím odvodům konkurentů (63). V tomto konkrétním případě ovšem Komise zjišťuje, že přímé příspěvky hrazené každoročně společností France Télécom a stanovené zákonem z roku 1996 neumožňují zajistit platbu odvodů na sociální zabezpečení, které by odpovídaly odvodům jejích konkurentů. Míra konkurenční spravedlnosti (dále jen „MKS“) není dosažena.
(140)
Francouzská republika a společnost France Télécom nicméně zdůrazňují mimořádný paušální odvod ve výši 5,7 miliardy EUR, který společnost France Télécom podle zákona z roku 1996 zaplatila v roce 1997. Výše tohoto paušálního odvodu byla stanovena v roce 1996 tak, aby za desetileté období provádění zákona z roku 1996 vyrovnala nadnáklady, se kterými se tehdy pro stát počítalo, a to při zohlednění účetních rezerv vytvořených předtím společností France Télécom a které podnik mohl použít v hospodářském roce 1996-1997. Mimořádný paušální odvod se dělí na dvě části:
-
na jedné straně na částku ve výši 3,6 miliardy EUR, jež odpovídá rezervám vytvářeným společností France Télécom až do roku 1996 se záměrem čelit nákladům na budoucí důchody státních zaměstnanců, se kterými se tehdy počítalo,
-
na druhé straně na částku ve výši 2,1 miliardy EUR (dále jen „doplňková částka“), jež odpovídá jak v prognózách veřejných orgánů, tak ve skutečnosti čistým nákladům na sociální zabezpečení při vyměření penzí, které by stát musel nést během deseti roků v období 1997-2006 kvůli převedení nákladů na penze státních zaměstnanců v odvětví telekomunikací.
(141)
Protože paušální částka ve výši 5,7 miliardy EUR neměla nikdy za cíl vyrovnat neexistující míru konkurenční spravedlnosti mezi společností France Télécom a jejími konkurenty, nebylo by odůvodněné poměřovat tuto částku s přímými každoročními příspěvky, které společnost France Télécom neplatila, ačkoliv by pro dosažení míry konkurenční spravedlnosti byly nutné.
(142)
Z parlamentních jednání naopak vyplývá, že doplňková částka ve výši 2,1 miliard EUR byla určena na pokrytí tohoto převádění nákladů v období 1997-2006 a ve skutečnosti na odstranění důsledků podpory během desetiletého období. Čisté finanční úsilí společnosti France Télécom, které odpovídá této doplňkové částce, tak spočívalo ve financování po dobu deseti let nadnákladů, které reformou pro francouzský stát vzniknou.
(143)
Mimořádný odvod kromě toho zahrnuje převzetí účetních rezerv vytvářených až do roku 1996, které se staly bezpředmětnými. Rezervy, které stát převzal, společnost France Télécom vytvářela, aby čelila budoucím nákladům na důchody, a toto převzetí tak ruší důsledky podpory po dobu vyplácení důchodů, kterou mají pokrývat.
(144)
Zákon z roku 1996 ovšem hovoří o jednorázovém mimořádném odvodu, aniž by prováděcí ustanovení, a to ani v případě zákona o státním rozpočtu nebo pozdějších nařízení, odlišovaly částku vyplývající z rezerv, již by bylo nutno odečíst od nákladů převedených na stát během doby trvání tohoto období. Článek 6 zákona z roku 1996 výslovně upřesňuje, že mimořádný paušální odvod je hrazen jako vyrovnání státu za převzetí penzí přiznaných státním zaměstnancům. V analýze reformy je proto nutno brát částku tohoto mimořádného odvodu v celém jejím rozsahu.
(145)
Jelikož společnost France Télécom uhrazením tohoto mimořádného paušálního odvodu pokryla náklady na důchodové penze státních zaměstnanců v odvětví telekomunikací a náklady na vyrovnání mezi jednotlivými režimy za období přibližně patnácti let, byly důsledky podpory neutralizovány. Společnost France Télécom tak uhrazením tohoto mimořádného odvodu neutralizovala důsledky reformy během tohoto období. Je proto oprávněné, aby společnost France Télécom nemusela plnit podmínky slučitelnosti této podpory, a tím platit každoroční odvod nutný k dosažení míry konkurenční spravedlnosti zahrnující rizika, která nejsou společná se soukromoprávními zaměstnanci.
(146)
Je nutno se podrobněji vrátit k jednotlivým krokům tohoto uvažování.
(147)
Je nutno konstatovat, že přímé každoroční odvody placené společností France Télécom od reformy z roku 1996 nedovolují dosáhnout míry konkurenční spravedlnosti, jak bylo zdůrazněno již v rozhodnutí o zahájení řízení. Vyplývá to ze skutečnosti, že sazba uplatňovaná na France Télécom zahrnuje pouze odvody, které odpovídají rizikům, která jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, a vylučuje tak odvody odpovídající rizikům, která nejsou společná, jako je riziko nezaměstnanosti nebo neuhrazení mezd v případě konkurzu nebo likvidace podniku.
(148)
Z tabulky č. 4 tak vyplývá, že nezohlednění nespolečných rizik ve výpočtu odvodu, který má France Télécom platit, se projevuje výrazným rozdílem mezi vyrovnáním, které France Télécom státu platí, a vyrovnáním, které by platila, pokud by míra odvodu byla počítána tak, aby se zajistila úplná konkurenční spravedlnost se základy výpočtu odvodů konkurentů. Opatření podpory vyplývající ze zákona tak neodpovídá zásadě přiměřenosti. Aby této zásadě vyhovovala a aby se dosáhlo oznámeného oprávněného cíle zlepšit podmínky hospodářské soutěže vyrovnáním způsobů výpočtu odvodů podniků činných na dotčených telekomunikačních trzích ve Francii, měla a musí podpora poskytnutá společnosti France Télécom na základě zákona z roku 1996 skutečně v budoucnu srovnat uvedené odvody tím, že do nich zahrne odvody za rizika, která nejsou společná oběma kategoriím zaměstnanců.
(149)
V tomto ohledu nelze přijmout tvrzení Francie, podle nějž nejsou státní zaměstnanci vystaveni určitým rizikům, a proto není důvod, aby proti těmto rizikům platili pojištění. Zaprvé uvedená rizika neexistují kvůli státním opatřením, a není proto odůvodněné, aby z toho měla společnost France Télécom peněžní výhodu. Například k nevyplacení mezd v případě řízení o nuceném vyrovnání podniku nemůže dojít kvůli závazku francouzského státu vůči státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom a kvůli skutečnosti, že francouzský stát je sám sobě pojišťovatelem. Ovšem možnost, že společnost France Télécom se prohlásí v úpadku stejně jako jakýkoliv konkurent, nelze vyloučit. V obou případech se nejedná o výhodu poskytnutou podniku ale přímo jeho zaměstnancům. K plnění záruky vyplacení mezd dojde poté, co podnik přestal existovat. Jenomže na rozdíl od společnosti France Télécom bude muset konkurenční podnik platit odvody, aby se pojistil proti riziku nevyplacení mezd po ukončení své činnosti. Není proto odůvodněné, aby společnost France Télécom byla zvýhodněna formou nižších odvodů nebo ve skutečnosti vyloučením tohoto rizika z výpočtu jejích příspěvků.
(150)
Dále a zásadněji, cílem reformy zavedené v roce 1996, který zřejmě nebyl doveden do konce, je vyrovnat podmínky hospodářské soutěže v oblasti sociálních a daňových odvodů mezi všemi konkurenty odvětví a bez ohledu na status jejich zaměstnanců a existenci skutečného závazku společnosti France Télécom být členem příslušných správních subjektů a platit jim odvody. Právě tato logika vyrovnání podmínek hospodářské soutěže by mohla učinit zkoumané opatření slučitelné s vnitřním trhem. V rámci této logiky není proto relevantní, zda zaměstnanci společnosti France Télécom jsou či nejsou vystaveni uvedeným rizikům.
(151)
Na závěr lze říci, že snížením nákladů na penze v podobě převedení čistého nákladu na stát by se dodržela zásada přiměřenosti pouze tehdy, pokud by umožnilo vyrovnání podmínek hospodářské soutěže. Protože některé sociální a daňové odvody nebyly zahrnuty od základu výpočtu ročního odvodu, společnost France Télécom nebyla postavena do stejného postavení s podniky odvětví, pokud jde o sociální odvody, které mají za základ platy.
(152)
Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky a společnosti France Télécom není rovněž odůvodněné zohledňovat výši mimořádného paušálního odvodu v částce 5,7 miliardy EUR, který společnost France Télécom již uhradila v roce 1997, a srovnávat ji s nedostatečnou mírou přímého odvodu uplatňovanou na společnost France Télécom.
(153)
Úvodem by Komise chtěla připomenout, že musí pro každou situaci zjistit, zda byly splněny podmínky pro uplatnění odchylky stanovené v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, aniž by ji předchozí rozhodovací praxe nutila k tomu, aby tuto odchylku považovala za prokázanou (64).
(154)
Zde zkoumaná reforma se v každém případě v mnoha ohledech liší od reformy, jež byla předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste (65) a na niž se odvolávají francouzské orgány.
(155)
Na rozdíl od reformy, jež byla předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste a které se dovolává Francouzská republika a společnost France Télécom, k reformě způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom došlo v předvečer otevření trhů na úrovni Unie, na nichž France Télécom mohla působit.
(156)
Ukazuje se ostatně, že společnost France Télécom využila této liberalizace k tomu, aby začala působit na trzích ostatních členských států, a to nejenom díky změně svého statusu na akciovou společnost, ale také částečně díky tomu, že ze své rozvahy mohla odstranit závazky v podobě důchodových nákladů, a díky nižším případným budoucím odvodům vyplývajícím z reformy. Toto snížení závazků v její účetní rozvaze umožnilo společnosti France Télécom posílit solventnost a možnosti získat půjčky. Z údajů o zadlužení, které poskytly stěžovatelé ve svých připomínkách a jehož výši Francouzská republika nepopírá, vyplývá, že čisté finanční zadlužení společnosti France Télécom se zvýšilo z 19,2 miliardy EUR v roce 1997 na 83 miliard EUR v roce 2002.
(157)
Je pravda, že výchozím bodem tohoto značného nárůstu finančního zadlužení může být aktivní investiční politika při rozvoji na trzích ostatních členských států umožněná liberalizací. Zůstává přesto skutečností, že získání nutných prostředků bylo zčásti umožněno snížením důchodových nákladů v čisté výši […] miliard EUR, které byly v roce 1996 převedeny na francouzský stát. Vzhledem k této skutečnosti nejsou ani nepřímo neopodstatněné připomínky telekomunikačního operátora, kterými se snaží prokázat, že podpora údajně umožnila společnosti France Télécom financovat její mezinárodní rozvoj (připomínky převzaté v bodě odůvodnění č. 68).
(158)
Naopak všechny trhy poštovních služeb, na nichž francouzská společnost La Poste může v Unii působit, nejsou ještě zcela otevřeny hospodářské soutěži a budou otevřeny až v roce 2012, tudíž šest let po reformě financování důchodů společnosti La Poste (66). Omezující vliv na hospodářskou soutěž podpory poskytnuté společnosti France Télécom na plně otevřených trzích je proto výraznější než v případě podpory poskytnuté společnosti La Poste. Úplná podobnost podmínek, které jsou nutné pro slučitelnost podpory, proto neexistuje, neboť se jedná o odlišné konkurenční situace na trzích, jejichž otevření na úrovni Unie má odlišné upřednostnění a jejichž přínos ke konkurenceschopnosti hospodářství Unie je také různý. Z uvedeného vyplývá, že kritérium společného zájmu uvedené v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU nelze posuzovat v obou konkrétních případech stejným způsobem.
(159)
Kromě toho finanční situace společnosti La Poste, a tím i její možnosti rozvoje na vnějších trzích nebo posílení na francouzském trhu, nejsou srovnatelné se společností France Télécom. Jak zdůraznilo rozhodnutí o společnosti La Poste, bez reformy z roku 2006 by společnost La Poste kvůli přechodu na nové účetní standardy musela zanést do svých účtů rezervu ve výši 76 miliard EUR na závazky ve prospěch státu, kterou dosud vedla mimo rozvahu (67). Narozdíl od společnosti La Poste si ale společnost France Télécom vytvářela ve svých účtech účetní rezervy, aby čelila svým budoucím závazkům bez reformy, což objektivně odlišuje finanční situace obou podniků.
(160)
Neexistence reformy týkající se společnosti France Télécom a pokračování režimu stanoveného zákonem z roku 1990 by se projevilo nárůstem důchodových nákladů, který by se podle tehdejších výhledů uvedených v bodě odůvodnění č. 30 stal počínaje roky 2005-2007 výrazný, což potvrzují následné výsledky uvedené v tabulce č. 3. Pokračování zavedeného režimu uplatňovaného na společnost La Poste se v okamžiku reformy projevilo okamžitě ročními nadnáklady pro tuto společnost ve výši přibližně […] milionů EUR (68).
(161)
Není tak prokázáno, že by situace obou podniků byla pod vlivem zákona platného před jednotlivými reformami, jež se jich týkaly, a tedy i dopad těchto reforem na hospodářskou soutěž, stejná. Skutečnosti ukazují opak. Z uvedeného vyplývá, že přezkum, který by dospěl k podobným závěrům v obou případech, není opodstatněný.
(162)
V případě rozhodnutí o společností La Poste byly navíc dostatečné důvody k usouzení, že mimořádný paušální odvod může být v budoucnu přidělen jako záloha na uhrazení odvodů vázaných na změněnou míru konkurenční spravedlnosti. Tyto důvody v tomto konkrétním případě neexistují. Podmínka vynucující přidělení mimořádného odvodu společnosti La Poste byla totiž stanovena poté, co Komise přistoupila k zahájení formálního vyšetřovacího řízení, protože napadla podcenění přímého odvodu nutného k dosažení míry konkurenční spravedlnosti.
(163)
Ve velké míře a přesto, že to francouzské orgány výslovně neuznaly, přidělení předmětného mimořádného paušálního odvodu v rozhodnutí o společnosti La Poste tak bylo výsledkem jednání mezi Komisí a členským státem vedeného za účelem uhrazení přímého odvodu, který by zajistil míru konkurenční spravedlnosti. V tomto jednání spočívalo výchozí stanovisko francouzských orgánů, které sdělily ve svém oznámení ze dne 23. června 2006 po prvních výměnách o této věci v prosinci 2005, v tom, že mimořádný odvod, s nímž se pro společnost La Poste počítalo, není z hlediska konkurenční spravedlnosti nutný, a to na rozdíl od plánovaného návrhu reformy každoročního odvodu.
(164)
Rozhodnutí Komise tak nepotvrdilo již probíhající reformu, jak se zřejmě snaží tvrdit společnost France Télécom. Oznámení a rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 12. října 2006 předcházely stanovení výše mimořádného odvodu zákonem č. 2006-1771 ze dne 30. prosince 2006 (opravný zákon o státním rozpočtu na rok 2006). Uvedená jednání se týkala několika aspektů reformy, a to zejména zohlednění zvýhodnění, jež by mohla představovat reforma oznámená v minulosti, rozsah výpočtu plánované míry odvodu a způsoby zohlednění zvláštností poštovní banky ve srovnání s poštovními službami a přidělenými zaměstnanci. Jednání pokračovala a francouzské orgány souhlasily až ve svých připomínkách ze dne 8. června 2007 se způsoby přidělení mimořádného odvodu v rámci celkové dohody o reformě, a změnily tak své oznámené stanovisko ohledně mimořádného odvodu a způsobu výpočtu budoucích každoročních příspěvků.
(165)
Dále pak na rozdíl od ustanovení zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterým vzniklo veřejnoprávní zařízení pro správu odvodu společnosti France Télécom a který stanovil nepružná pravidla pro každoroční úhrady státu, nepodléhalo veřejnoprávní zařízení pro správu odvodu společnosti La Poste zvláštním pravidlům (69). Protože se jednalo o mimořádný odvod, který bylo možno volně přidělit, Komise mohla soudit, že Francouzská republika by bývala mohla snížit jeho výši a souběžně zvýšit míru každoročního odvodu společnosti La Poste.
(166)
Je nutno dále konstatovat, že znění zákona z roku 1996 stanoví parametry výpočtu každoročního výpočtu hrazeného pravidelně státu jako vyrovnání za penze státních zaměstnanců, aniž se zmiňuje o zohlednění rizik, která nejsou společná státním a soukromoprávním zaměstnancům. V tomto ohledu Tribunál a Soudní dvůr ohledně živnostenské daně, kterou společnost France Télécom měla uhradit, upřesnily, že zmírnění zatížení nelze kompenzovat uložením odlišného zvláštního zatížení, a to zejména pokud členský stát, v tomto konkrétním případě Francouzská republika, není schopen prokázat, že předchozí zatížení byla zavedena s výhledem na nižší budoucí zatížení v rámci odlišného daňového režimu (70).
(167)
Komise nemůže přehlédnout, že cílem zvláštního paušálního odvodu uhrazeného již v roce 1997 bylo podle výslovného ustanovení článku 6 zákona z roku 1996 částečné vyrovnání francouzského státu za finanční zatížení, které pro něj vyplývalo ze zákona z roku 1996.
(168)
Ze zprávy Senátu převzaté v bodě odůvodnění č. 27 vyplývá, že odhlasováním zásady mimořádného odvodu se zákonodárci nepokoušeli zohlednit a ještě méně vyrovnat rozdíl mezi ročními odvody společnosti France Télécom a poměrně vyššími odvody konkurentů. Zákonodárci naopak úmyslně uložili společnosti France Télécom hrazení každoročních odvodů, které nepokrývaly rizika, jež nejsou společná oběma kategoriím zaměstnanců (státním a nestátním zaměstnancům), a to aniž by stanovili spojitost mezi tímto rozhodnutím a zaplacením mimořádného odvodu uhrazeného v roce 1997.
(169)
Náklady, které pro společnost France Télécom představoval paušální odvod, byly vloženy jako obecný příjem do státního rozpočtu, investovány do veřejnoprávního zařízení pověřeného jejich správou a vyčerpány. Za těchto okolností Komise nemůže částečně nebo úplně přiřknout teoreticky a následně již vyčerpaný mimořádný paušální odvod cíli, který je zcela odlišný od cíle, který mu určily francouzské orgány a se kterým zákon nepočítá, to znamená vyrovnání za nezohlednění rizik, jež nejsou společná soukromoprávním a státní zaměstnancům. Tento paušální odvod tak nebyl stanoven se záměrem úplného vyrovnání v rámci odlišného předpisového a právního režimu každoročních odvodů společnosti France Télécom s odvody konkurentů.
(170)
Ze stejných důvodů a kvůli pravidlům správy a převádění do státního rozpočtu, které od roku 1997 stanoví zákon o státním rozpočtu a které se dodnes provádějí, nelze přijmout tvrzení a výpočty Francouzské republiky, kterými se snaží prokázat, že reforma z roku 1996 vedla k dnešnímu dni ke značnému přebytku příjmů státu.
(171)
Vzhledem ke způsobům, jakými příslušné veřejnoprávní zařízení spravuje a využívá mimořádný paušální odvod společnosti France Télécom a které stanoví zákon o státním rozpočtu, a vzhledem k číselným údajům o převodech skutečně provedených od roku 1997, které předala Francouzská republika a které jsou popsány v bodech odůvodnění č. 36 a 37 a uvedeny v tabulce č. 3, je nutno konstatovat, že příjmy, které se Francouzská republika snaží zdůrazňovat a které byly investovány s úrokovým výnosem ve výši 7 %, nikdy neexistovaly.
[…]. Tvrzení kromě toho neodpovídá skutečnému jednání francouzských orgánů. Vzhledem k pravidlům správy, které stanovily zákony o státním rozpočtu od jeho vzniku, uvedené veřejnoprávní zařízení nevytvářelo takové příjmy, s nimiž se ostatně nepočítalo a které nevynášely úroky. Prostředky zařízení naopak měly být údajně zcela vyčerpány k 31. prosinci 2011. Tyto prostředky by byly vyčerpány dříve, pokud by byly přiděleny na financování reformy z roku 1996, což Francouzská republika ostatně popírá, a to i tehdy, pokud by se do nich zahrnuly vyšší příjmy z daně z příjmů právnických osob, které francouzské orgány zdůrazňují. Zohlednění vyšších příjmů z daně z příjmů právnických osob je mimochodem protiprávní, protože vede ke smíšení různých úloh státu. Směšování mezi těmito různými úlohami, jež nabízejí francouzské orgány, nelze přijmout a je nutno nadále rozlišovat na jedné straně mezi státem, který poskytuje podporu společnosti France Télécom tím, že na sebe přebírá vyplácení důchodů státním zaměstnancům, aby rozvíjel plnohodnotnou hospodářskou soutěž, na druhé straně státem, který je akcionářem společnosti France Télécom, a konečně státem, který je veřejnou mocí vykonávající svou daňovou pravomoc.
(172)
Dále je nutno poznamenat, že žádost předložená Francouzskou republikou a společností France Télécom ohledně zohlednění mimořádného odvodu při přezkumu slučitelnosti reformy je v rozporu s připomínkami, které Francouzská republika vyjádřila dopisem ze dne 17. března 2004 a podle nichž „mimořádný paušální odvod stanovený článkem 6 zákona ze dne 26. července 1996 nelze analyzovat jako vyrovnání za údajné ’zvýhodnění‘. Analýza jeho výše je z hlediska předpisů o státní podpoře tím spíše nerelevantní“, že jeho výše představovala „mimořádný odvod ve prospěch jeho jediného akcionáře [francouzský stát], který lze přirovnat mimořádné dividendě rozdělené před otevřením kapitálu soukromým investorům“.
(173)
Uvažování, které je základem tvrzení zastávaného kdysi Francouzskou republikou, má určitou finanční a hospodářskou logiku. Je pochopitelné, že jediný akcionář se těsně před otevřením kapitálu jiným investorům pokusí pro sebe získat co možná nejvíce dostupných prostředků z podniku, který svůj kapitál otevírá, za předpokladu, že to neohrozí přitažlivost investování. Tento poslední aspekt byl zohledněn ve finančních parametrech uložených počáteční rozvaze společnosti France Télécom, z níž nepřímo vyplývá výše mimořádného paušálního odvodu, jak to bylo uvedeno v parlamentu v roce 1996. Ze strany státu jako rozumně uvažujícího jediného akcionáře bylo proto zcela logické, že podle tvrzení Francouzské republiky samé odebral co možná nejvyšší částku mimořádné dividendy místo toho, aby ponechal prostředky v podniku, po jehož otevření kapitálu v roce 1997 by získával pouze to, co odpovídá jeho podílu na kapitálu, který si ponechal.
(174)
Platnost tohoto uvažování, které ve své době Francouzská republika předložila při žádosti, aby analýza doplatku ve výši 5,7 miliardy EUR nebyla v žádném případě zohledněna při posuzování reformy z hlediska pravidel o státní podpoře, potvrzují ostatně její připomínky předložené během řízení. Svým prohlášením, že nastavení výše doplatku bylo údajně provedeno ne v závislosti na odhadovaných nákladech reformy pro stát nebo výhod, které by společnost France Télécom získala, ale na možnostech podniku hradit odvody, Francouzská republika naznačuje, že uvalení doplatku vyplývá spíše z chování rozumně uvažujícího jediného akcionáře než z chování státu jako regulátora, který se stará o vyváženost důchodových nákladů, které podle reformy má.
(175)
Pokud by se mělo postupovat podle takového uvažování, Komise by neměla, jak to kdysi požadovala Francouzská republika, mimořádný paušální odvod v analýze slučitelnosti reformy s pravidly o státní podpoře zohledňovat. Z uvedeného vyplývá, že by se mělo zohlednit pouze snížení ročních odvodů společnosti France Télécom pod úroveň odvodů konkurentů, kterého se chtělo od roku 1997 reformou dosáhnout.
(176)
Ze stejných důvodů nemůže Komise postupovat podle připomínek stěžovatelů, ve kterých požadují zavedení vyrovnávacích mechanizmů pro mimořádný paušální odvod uhrazený v roce 1997 a každoroční odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom s cílem zajistit finanční neutralitu reformy. Znamenalo by to provést také nový výpočet a teoretické následné přerozdělení celého nebo části mimořádného paušálního odvodu uhrazeného státnímu rozpočtu v roce 1997. Zmiňovaný mechanizmus by také znamenal zavést následnou kontrolu rok po roce, jejímž cílem by nebylo zajistit přiměřenost poskytnuté podpory, byť sníženou o mimořádný paušální odvod z roku 1997, ale odstranit z reformy jakoukoliv podporu.
(177)
Na druhé straně je ale nutno přezkoumat, zda lze zaplacení mimořádného odvodu zohlednit při posouzení slučitelnosti opatření podpory s vnitřním trhem a držet se přitom zdůvodnění tohoto zaplacení v podobě stanovené zákonem z roku 1996.
(178)
Podle zákona z roku 1996 byl mimořádný paušální odvod v roce 1997 zaplacen jako vyrovnání za převzetí penzí státem. Za těchto okolností je nutno zohlednit důsledky uvalení tohoto odvodu na celkovou finanční bilanci reformy zavedené zákonem z roku 1996 v podobě, v jaké je dodnes prováděna. Je nutno zohlednit dobu, po kterou byly náklady na důchodové penze pokryty mimořádným paušálním odvodem.
(179)
Pokud jde o srovnání finančních toků u společnosti France Télécom rozložené v čase, to znamená zaplacení mimořádného odvodu v roce 1997 a nižší každoroční odvody vyplývající od té doby ze zákona z roku 1996, je nutno částky aktualizovat. Během roku 1997 bylo až do října 1997 hrazení mimořádného odvodu rozloženo do několika splátek, i když jeho financování pomocí půjčky znamenalo pro společnost France Télécom odložení finančního zatížení. Na druhé straně k placením přímého odvodu docházelo od počátku roku 1997. Diskontní sazba má v zásadě být sazba vyplývající ze sdělení Komise platné v této oblasti (71), tedy sazba, která pro znázornění dosahovala v říjnu 1997 výše 5,53 %. Je nutno přezkoumat, zde je v tomto konkrétním případě vhodné použít sazbu odlišnou od platné sazby Komise, a odchýlit se tak od pravidel sdělených členským státům, které Komise přijala a které je nutno provádět s výjimkou řádně odůvodněných případů.
(180)
V tomto ohledu se zvolení sazby ve výši 7 %, kterou použil pojistný matematik francouzské vlády pro aktualizaci finančních toků reformy od roku 1996 až do roku 2043, nejeví jako oprávněné, […], protože tato analýza se týká kratšího období z důvodu zjištěného časového rozložení. Sazba ve výši 7 % také značně přesahuje průměr ročních diskontních sazeb za období 1997-2010 ve výši 4,4 %, který Francouzská republika použila ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení řízení, nebo diskontní sazbu ve výši […] % použitou pro rok 1998 v reformě způsobu financování důchodů společnosti La Poste (72).
(181)
Nelze rovněž přijmout sazby okolo 7 % u OAT na 15 let v roce 1996, které zdůrazňuje Francouzská republika. Sazba musí být stanovena v roce 1997 a ne na základě průměru roku 1996. Období 15 let je navíc příliš dlouhé vzhledem k výši každoročních platebních toků, jimž mimořádný paušální odvod měl teoreticky čelit během období a u kterých by pouhé úroky nestačily. Alternativně by z hlediska francouzského státu bylo možno uvažovat o použití složené sazby vytvořené na základě různých sazeb investiční optimalizace mimořádného paušálního odvodu, aby se čelilo časovému rozložení toků vyvolaných reformou z roku 1996. Kromě skutečnosti, že by se taková sazba ve výši okolo 5,50 % podstatně nelišila od referenční sazby Komise pro říjen 1997, použití takové sazby by nezohledňovalo skutečnost, že se analýza provádí z hlediska společnosti France Télécom (73).
(182)
V tomto ohledu referenční sazba 7 % u dluhopisů společnosti France Télécom mezi rokem 1991 a rokem 1997, již Francouzská republika zdůrazňuje, pokrývá šestileté období, které zkoumaným skutečnostem jasně předcházelo. V tomto konkrétním případě zůstává skutečností, že společnost France Télécom financovala mimořádný paušální odvod z roku 1996 pomocí krátkodobých emisí a ve značně menším měřítku vydáním dluhopisů. Diskontní sazba vyplývající z úrokových sazeb placených společností France Télécom u nových dluhů nasmlouvaných v roce 1996 ovšem údajně dosahovala podle její účetní rozvahy k 31. prosinci 1996 výše 4,8 % (74). Taková sazba je přizpůsobena skutkové podstatě skutečných finančních nákladů, které společnost France Télécom v té době měla při financování mimořádného odvodu. Nicméně se nejeví jako vhodné činit diskontní sazbu závislou na rozhodnutích přijatých podnikem ve své době, ale použít objektivní referenci zvolenou Komisí v jejím sdělení, jež platí pro oblast diskontních sazeb (75).
(183)
Shrnuto, v tomto konkrétním případě není vhodné použít jako referenci sazbu odlišnou od sazby, která vyplývá ze sdělení Komise platného v této oblasti, a odchýlit se tak od pravidel sdělených členským státům, které Komise přijala.
Tabulka 5
Finanční toky vyplývající pro společnosti France Télécom z reformy z roku 1996 (1997-2011)
(v milionech EUR)
Rok
Vyplacené penze
(A)
Vyrovnání a nadvyrovnání
(B)
Roční odvody
(C)
Zvýhodnění spol. FT
(D)
(A + B - C) (76)
Doplatek 1. ledna
(E)
Úrok
(F)
Doplatek 31. pros.
(E + F - D)
1997 (77)
(…)
(…)
(…)
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
(…)
(…)
(…)
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
(…)
(…)
(…)
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
(…)
(…)
(…)
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
(…)
(…)
(…)
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
(…)
(…)
(…)
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
(…)
(…)
(…)
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
(…)
(…)
(…)
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
(…)
(…)
(…)
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
(…)
(…)
(…)
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
(…)
(…)
(…)
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
(…)
(…)
(…)
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
(…)
(…)
(…)
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
(…)
(…)
(…)
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
( odh .)
(…)
(…)
(…)
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Při kapitalizaci s diskontní sazbou ve výši 5,53 % by zohlednění doplatku mělo až do prvního čtvrtletí roku 2012 (78) vyrovnávat snížení každoročních odvodů, které poskytlo společnosti France Télécom provádění reformy z roku 1996.
(185)
Konečná lhůta tohoto vyrovnání, kterým se neutralizují důsledky reformy, by se navíc s odchylkou několika málo měsíců časově shodovala se skutečným vyčerpáním prostředků veřejného zařízení pověřeného správou mimořádného odvodu společnosti France Télécom, ke kterému mělo dojít dne 31. prosince 2011. K analýze aktualizace se tak připojuje skutečnost, že mimořádný odvod je skutečně vyčerpán. Neexistovaly by tak částky nepřevedené do státního rozpočtu, které by bylo možno přidělit jinak, než stanoví platný zákon o státním rozpočtu.
(186)
Je proto odůvodněné, že kvůli uhrazení tohoto mimořádného odvodu v roce 1997 není společnost France Télécom nucena zaplatit dodatečný roční odvod za období mezi 1. lednem 1997 a dnem po 31. prosinci 2010, který je nutno přesně stanovit. Protože číselné údaje za rok 2011 a údaje ohledně vyrovnání a dodatečného vyrovnání uvedené v tabulce č. 5 vyplývají zejména z odhadů, je nutno, aby Francouzská republika stanovila přesný den na základě skutečných okamžiků provedení plateb, konečných částek vyplacených dávek a nižších odvodů a jiných zvýhodnění společnosti France Télécom, jak vyplývají ze zákona z roku 1996, a to podle zásad výpočtu uvedených v tabulce č. 5.
(187)
Po neutralizování důsledků mimořádného odvodu a vyčerpání prostředků převedených na stát se ale podpora poskytnutá společnosti France Télécom naplno projeví a poskytne mimo jiné této společnosti zvýhodnění vůči jejím konkurentům. Oprávněnost této podpory bude nadále zachována pouze za podmínky podřízení společnosti France Télécom uhrazení přímého odvodu, který bude vypočítán na základě míry zajišťující skutečnou konkurenční spravedlnost. Pokud tak zůstanou zachována v nezměněné podobě ustanovení zákona z roku 1990 ve znění změněném zákonem z roku 1996 a také platná odvozená prováděcí ustanovení v tom smyslu, že stanoví, že se míra přímého odvodu počítá tak, aby se mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací podléhajícím obecnému právu sociálního zabezpečení vyrovnaly povinné daňové a sociální odvody založené na mzdách při omezení výpočtu na odvody pojištění vůči rizikům, jež jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, nesplnila by podpora poskytnutá společnosti France Télécom až do uplynutí finančních závazků, které za ni převzal francouzský stát na základě zákona z roku 1996, zásadu přiměřenosti.
(188)
Ke splnění kritéria slučitelnosti se společným zájmem stanoveným v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU tak slučitelnost podpory vyžaduje, aby byly dodrženy podmínky uvedené v tomto rozhodnutí.
7. PODMÍNKY BUDOUCÍ SLUČITELNOSTI
(189)
Je proto nutno, aby Francouzská republika změnila platná předpisová a právní ustanovení pro stanovení, výpočet a vybírání přímého odvodu, který má hradit společnost France Télécom, tak, aby se vyrovnaly míry povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení. Dále je nutno, aby způsoby a parametry výpočtu byly stanoveny transparentně a objektivně tak, aby mohly být kontrolovány a byla možnost se proti nim odvolat.
(190)
Francouzská republika by měla rovněž při výpočtu míry přímého odvodu skutečně vyrovnat výši povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, tím, že zohlední také rizika, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům a státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom.
(191)
V připomínkách Francouzské republiky, které jsou podrobněji rozvedeny v jejich aktualizovaných přílohách III a V, francouzské orgány předložily odhady míry přímého odvodu, který by společnost France Télécom musela od roku 1997 platit (viz tabulka č. 4), pokud by nespolečná rizika byla zahrnuta do výpočtu (dále jen „upravená míra“). Upravená míra zahrnuje jak odvody na pojištění proti nezaměstnanosti a pojištění na záruku vyplacení mezd, které tuto míru zvyšují, tak zvláštní odvody, které konkurenti společnosti France Télécom neplatí, jako je 1 % na solidaritu a dávky v hotovosti při přerušení práce, které si společnost France Télécom pojišťuje sama a které tuto míru snižují. Z uvedeného vyplývá míra přesahující přibližně o 7 procentních bodů míru, která je v současnosti skutečně uplatňovaná.
(192)
Ve srovnání s částečnou konkurenční spravedlností zavedenou zákonem z roku 1996 zajišťuje tato míra skutečnou konkurenční spravedlnost, a to při zohlednění sociálních odvodů, které jsou pro společnost France Télécom specifické. Komise proto nezpochybňuje zásady, základ zdanění a způsoby výpočtu používané Francouzskou republikou pro stanovení upravené míry přímého odvodu za účelem vyrovnání úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, v podobě uvedené v aktualizovaných připomínkách Francouzské republiky a podrobně popsané v přílohách III a V zmíněných připomínek.
(193)
Každoroční stanovení míry Francouzskou republikou, jež umožňuje vyrovnat podmínky hospodářské soutěže, se proto bude řídit zásadami, daňovým základem a způsoby výpočtu přímého odvodu, které jsou uvedeny v připomínkách zmíněných v bodě odůvodnění č. 191. Upravená míra bude zejména zahrnovat jak odvody na pojištění proti nezaměstnanosti a pojištění na záruku vyplacení mezd, tak zvláštní odvody, které konkurenti společnosti France Télécom neplatí, jako je 1 % na solidaritu a dávky v hotovosti při přerušení práce, které si společnost France Télécom pojišťuje sama.
(194)
Toto opravdové vyrovnání zajistí skutečnou konkurenční spravedlnost mezi společností France Télécom a jejími konkurenty a zaručí přiměřenost a slučitelnost podpory zavedené v roce 1996 s vnitřním trhem.
8. ZÁVĚR
(195)
Komise konstatuje, že Francouzská republika začala protiprávně provádět státní podporu zavedenou reformou způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom z roku 1996, a to porušováním čl. 108 odst. 3 SFEU od vstupu reformy v platnost.
(196)
Provádění této podpory od roku 1997 umožnilo snížit každoroční sociální odvody, které platila společnost France Télécom. Tento důsledek byl nicméně neutralizován přinejmenším až do roku 2010 uhrazením mimořádného paušálního odvodu stanoveného touto reformou. Tato neutralizace je důvodem, aby podmínky, které by postavily společnost France Télécom a její konkurenty do stavu skutečné rovnosti, pokud jde o tyto odvody, a které by z této podpory učinily podporu slučitelnou s vnitřním trhem, byly uplatňovány po 31. prosinci 2010 od okamžiku, který je nutno teprve stanovit.
(197)
Proto v míře, v jaké Francouzská republika zohlední ve výpočtu přímého odvodu, který má společnost France Télécom hradit, úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, a to při zohlednění rizik, která jsou a nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, a pokud tak učiní, může být reforma zavedená zákonem z roku 1996 prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Francouzská republika proto musí přijmout opatření, a to zejména právní a předpisová, která jsou nutná pro splnění podmínek uvedených v tomto bodě odůvodnění.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora vyplývající ze snížení vyrovnání, jež je nutno uhradit státu za vyměření a vyplácení penzí přiznaných podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom na základě zákona č. 96-660 ze dne 26. července 1996 o státním podniku France Télécom, kterým se mění zákon č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací, je slučitelná s vnitřním trhem při splnění podmínek stanovených v článku 2.
Článek 2
Odvod zaměstnavatele přímé povahy, který hradí společnost France Télécom na základě čl. 30 písm. c) zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací, se vypočte a vybere tak, aby se vyrovnaly úrovně všech povinných daňových a sociálních dávek založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení.
Aby splnila tuto podmínku nejpozději do sedmi měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí, Francouzská republika:
a)
změní článek 30 zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací a znění předpisů a jiných dokumentů přijatých pro jeho provádění tak, aby se základ výpočtu a výběr přímého odvodu zaměstnavatele, který hradí společnost France Télécom, neomezoval na pouhá rizika, jež jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, ale zahrnoval rovněž rizika, která jim nejsou společná;
b)
vybere od společnosti France Télécom ode dne, kdy se částka mimořádného odvodu zavedeného zákonem č. 96-660 ze dne 26. července 1996 a kapitalizovaná za diskontní sazbu vyplývající z uplatnění sdělení Komise o metodě stanovení referenčních a diskontních sazeb platných v tomto konkrétním případě rovnala příspěvkům a odvodům, které by společnost France Télécom bývala nadále platila na základě článku 30 zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 v jeho původním znění, přímý odvod zaměstnavatele vypočítaný podle pravidel upřesněných v písm. a), a to při zohlednění rizik, která jsou a nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům.
Článek 3
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Francouzská republika Komisi podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí. Komisi informuje zejména o:
a)
postupu změn předpisových a právních ustanovení uvedených v článku 2;
b)
konečných částkách vyrovnání a odvodů za rok 2011 a o částkách případně plánovaných na rok 2012, a to zejména ohledně případného zůstatku kapitalizovaných částek mimořádného odvodu;
c)
výších přímého odvodu zaměstnavatele vypočítaných podle pravidel upřesněných v článku 2 u budoucích splátek do doby, než dojde ke změně právních předpisů;
d)
platbách odvodu zaměstnavatele poté, kdy došlo nebo dojde k tomu, že částky mimořádného odvodu zavedeného zákonem č. 96-660 ze dne 26. července 1996 a kapitalizované za diskontní sazbu vyplývající z uplatnění sdělení Komise o metodě stanovení referenčních a diskontních sazeb platných v tomto konkrétním případě přestanou neutralizovat důsledky reformy z roku 1996.
2. Francouzská republika bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí. Na pouhou žádost Komise předloží neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 20. prosince 2011.
ROZHODNUTIE KOMISIE
z 20. decembra 2011
o štátnej pomoci C 25/08 (ex NN 23/08) Reforma spôsobu financovania dôchodkov štátnych zamestnancov spoločnosti France Télécom, ktorú Francúzska republika zaviedla v prospech spoločnosti France Télécom
[oznámené pod číslom K(2012) 9403]
(Iba francúzske znenie je autentické)
(Text s významom pre EHP)
(2012/540/EÚ)
EURÓPSKA KOMISIA,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 108 ods. 2 prvý pododsek (1),
so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore, a najmä na jej článok 62 ods. 1 písm. a) (2),
po vyzvaní zainteresovaných strán, aby predložili pripomienky (3) v súlade s uvedenými ustanoveniami, a so zreteľom na tieto pripomienky,
keďže:
1. POSTUP
(1)
Sťažnosťou zo 4. októbra 2002, ktorá bola doplnená 16. januára 2003, boli Komisii predložené tvrdenia, podľa ktorých Francúzska republika poskytla štátnu pomoc v prospech spoločnosti France Télécom, čím sa údajne čiastočne znížili finančné náklady tejto spoločnosti, najmä tie, ktoré sú spojené s financovaním dôchodkov. Listom zo 17. marca 2004 Francúzska republika zaslala Komisii informácie, o ktoré ju Komisia požiadala v súvislosti so sťažnosťou.
(2)
Listami z 2. apríla 2004 a z 24. februára 2006 poskytli sťažovatelia dodatočné informácie týkajúce sa sťažnosti.
(3)
Listom z 20. mája 2008 Komisia informovala Francúzsku republiku o svojom rozhodnutí začať v súvislosti s touto pomocou konanie podľa článku 108 ods. 2 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ďalej len „ZFEÚ“).
(4)
Francúzska republika predložila svoje pripomienky 18. júla 2008.
(5)
Rozhodnutie Komisie začať konanie bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie (4). Komisia vyzvala zainteresované strany, aby predložili svoje pripomienky k uvedenej pomoci.
(6)
Dňa 22. septembra 2008 Komisia dostala pripomienky od spoločnosti France Télécom a po predĺžení lehoty dostala pripomienky od sťažovateľov 1. októbra 2008 a od istého telekomunikačného operátora 16. októbra 2008. Komisia potom zaslala uvedené pripomienky Francúzskej republike, pričom jej poskytla možnosť pripomienkovať ich a jej pripomienky dostala listom z 13. februára 2009.
(7)
Dňa 16. februára 2009 spoločnosť France Télécom predložila pripomienky, v ktorých upozorňuje Komisiu na rozsudok Všeobecného súdu z 28. novembra 2008 (5), ktorý podľa jej názoru potvrdzuje jej argumenty. Dňa 14. mája 2009 telekomunikačný operátor zmienený v odôvodnení 6 poskytol doplňujúce informácie k svojim pripomienkam poskytnutým v priebehu konania, pričom sa odvolával na rozhodnutie Komisie z 11. februára 2009 (6), ktoré podľa neho potvrdzuje jeho pripomienky.
(8)
Na žiadosť spoločnosti France Télécom sa v dňoch 17. decembra 2009, 23. septembra 2010 a 12. októbra 2010 uskutočnili stretnutia jej zástupcov so zástupcami Komisie. Spoločnosť France Télécom zaslala dodatočné pripomienky 18. októbra 2010.
(9)
Dňa 18. marca 2010 Francúzska republika zaslala Komisii na jej žiadosť presné údaje a niektoré aktualizované údaje zo svojich pôvodných pripomienok, ktoré doplnila o pripomenutie obsahu pripomienok.
(10)
Dňa 22. septembra 2010 francúzske orgány zaslali Komisii ďalšie pripomienky a požiadali o stretnutie, ktoré sa uskutočnilo 22. októbra 2010. Listom z 28. októbra 2010 Komisia zaslala francúzskym orgánom faktické spresnenia spomenuté na uvedenom stretnutí a dodatočné pripomienky spoločnosti France Télécom, zároveň vyzvala Francúzsku republiku, aby predložila prípadné pripomienky. Komisia zaslala francúzskym orgánom 17. novembra 2010 dodatočné spresnenia, o ktoré tieto orgány požiadali 10. novembra 2010 v súvislosti s prípravou svojich pripomienok.
(11)
Listom z 9. decembra 2010, doplneným 24. júna 2011, Francúzska republika predložila dodatočné pripomienky doplnené o niektoré aktualizované údaje z jej pôvodných pripomienok. V dňoch 28. júna a 4. júla 2011 sa uskutočnili stretnutia s francúzskymi orgánmi. Dňa 7. októbra 2011 boli predložené ďalšie pripomienky.
2. PODROBNÝ OPIS POMOCI
(12)
Opatrenia, ktoré sú predmetom tohto konania, spočívajú v zmenách zavedených v roku 1996 v systéme odvodového zaťaženia spoločnosti France Télécom v súvislosti s vyplácaním dôchodkov jej zamestnancov, ktorí sú štátnymi zamestnancami. Predchádzajúci systém bol vytvorený v roku 1990 v čase založenia spoločnosti France Télécom ako podniku, ktorý nebol orgánom štátnej správy. Zákonom z roku 1990 sa vlastne prevzala predchádzajúca prax v oblasti sociálnych odvodov spoločnosti France Télécom. Nový systém sa zaviedol v roku 1996 pri príležitosti jednak transformácie spoločnosti France Télécom na akciovú spoločnosť, jej kótovania na burze a otvorenia väčšej časti jej kapitálu a jednak úplného otvorenia trhov vo Francúzsku a v ostatných členských štátoch Európskej únie, na ktorých pôsobila, hospodárskej súťaži. Systém zavedený v roku 1996 je v podstate stále v platnosti.
2.1. Právny rámec právneho postavenia spoločnosti France Télécom a jej zamestnancov v rokoch 1990 - 1996
2.1.1. Právne postavenie spoločnosti France Télécom a situácia jej zamestnancov v rokoch 1990 - 1996
(13)
Podľa zákona č. 90-568 z 2. júla 1990 (ďalej len „zákon z roku 1990“) (7) bola spoločnosť France Télécom zriadená ako verejný podnik s právnou subjektivitou. Predtým tvorila generálne riaditeľstvo ministerstva pôšt a telekomunikácií. Uvedeným zákonom sa úplné vlastníctvo štátu hnuteľného a nehnuteľného majetku vyčleneného na účely zabezpečovania služieb automaticky bezodplatne previedlo na spoločnosť France Télécom.
(14)
V článku 3 zákona z roku 1990 sa spoločnosť France Télécom poveruje plnením úloh, a to: i) zabezpečovať všetky verejné telekomunikačné služby v rámci vnútorných a medzinárodných vzťahov; ii) zriaďovať, rozvíjať a prevádzkovať verejné siete potrebné na poskytovanie týchto služieb a zabezpečovať ich prepojenie so zahraničnými sieťami; iii) poskytovať všetky ostatné služby, telekomunikačné zariadenia a siete a zriaďovať káblové siete na poskytovanie služieb šírenia rozhlasového alebo televízneho vysielania.
(15)
Podľa článku 29 zákona z roku 1990 sa na zamestnancov spoločnosti France Télécom vzťahuje osobitný organizačný poriadok prijatý podľa zákona o právach a povinnostiach štátnych zamestnancov a zákona, ktorým sa ustanovuje služobný poriadok pre zamestnancov štátnej služby. Zákon z roku 1990 umožňoval zamestnávať zmluvných zamestnancov, na ktorých sa vzťahuje systém kolektívnych zmlúv, v rozsahu, ktorý bol vymedzený zmluvou o pláne, uzatvorenou medzi štátom a spoločnosťou. Pre tento spôsob získavania zamestnancov bol v uvedenej zmluve stanovený 3 % strop počtu zamestnancov.
(16)
V nadväznosti na predchádzajúcu rozpočtovú prax sa v zákone z roku 1990 v ustanovení článku 30 rozdelila zodpovednosť za financovanie dávok sociálneho zabezpečenia zamestnancov medzi francúzsky štát a spoločnosť France Télécom takto:
„Zamestnanci ministerstva pôšt a telekomunikácií v aktívnom služobnom pomere alebo na dôchodku a zamestnanci verejných podnikov v aktívnom služobnom pomere alebo na dôchodku podliehajúci všeobecnému služobnému poriadku štátnych zamestnancov, ako aj ich právni nástupcovia, majú nárok na vecné dávky nemocenského poistenia, poistenia pre prípad materstva a poistenia v invalidite vyplácané prostredníctvom Mutuelle générale des P.T.T. (poisťovňa pre zamestnancov pôšt a telekomunikácií) za podmienok stanovených vo zväzku III a v kapitole II hlavy I dielu VII zákona o sociálnom zabezpečení. Časť príspevku, ktorá pripadá na štát podľa článku L 712-9, však za svojich štátnych zamestnancov hradia verejné podniky.
Zúčtovanie a vyplácanie dôchodkov priznaných štátnym zamestnancom spoločností La Poste a France Télécom podľa zákona o civilných a vojenských starobných dôchodkoch vykonáva štát. Náhradou za to sú verejné podniky povinné odviesť do Štátnej pokladnice:
a)
sumu vykonaných zrážok z miezd zamestnancov, ktorých sadzba je stanovená článkom L 61 zákona o civilných a vojenských starobných dôchodkoch;
b)
doplnkový príspevok umožňujúci uhradiť celkové výdavky na priznané dôchodky a na dôchodky, ktoré sa majú priznať, ich zamestnancom na dôchodku.
Náklady podľa ustanovení článku L 134-1 zákona o sociálnom zabezpečení, ktorý sa vzťahuje na zamestnancov spoločnosti La Poste a spoločnosti France Télécom, sú povinné hradiť verejné podniky v celom rozsahu.
Vyhláškou Štátnej rady sa v prípade potreby určia podmienky vykonávania týchto ustanovení.“
(17)
V rokoch 1991 - 1996 sa „zamestnávateľský“ príspevok [t. j. „doplnkový príspevok“ uvedený v článku 30 písm. b) zákona z roku 1990 v pôvodnom znení], ktorý bola spoločnosť France Télécom povinná hradiť v súvislosti so zamestnávaním svojich štátnych zamestnancov, určoval podľa článku 30 zákona z 1990 ako rozdiel medzi celkovou sumou dôchodkov, ktoré vyplatil francúzsky štát, a časťou, ktorú odviedli štátni zamestnanci v aktívnej službe zo svojich miezd. Spoločnosť France Télécom sa zúčastňovala aj na systémoch tzv. „kompenzácie“ a „nadmernej kompenzácie“, ktoré predpokladali prevody na zabezpečenie rovnováhy medzi dôchodkovými systémami pre štátnych zamestnancov iných verejných subjektov. Zamestnanecký podiel na financovaní dôchodkových záväzkov štátnych zamestnancov sa podľa článku L 61 zákona o civilných a vojenských starobných dôchodkoch odvádzal v podobe zrážok z miezd zamestnancov, ktorých výška bola stanovená na 7,85 % hrubej indexovanej mzdy.
(18)
Odvody spoločnosti France Télécom sa v rokoch 1991 - 1996 zvýšili z 920 mil. EUR na 1 151 mil. EUR, a to takto:
Tabuľka č. 1
Zamestnanecké a zamestnávateľské dôchodkové odvody spoločnosti France Télécom v rokoch 1991 - 1996 (8)
v miliónoch EUR
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A) Celková suma vyplatených dôchodkov
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
A 1) zamestnanecké príspevky
195
201
217
213
229
238
A 2) zamestnávateľský príspevok
743
782
853
866
944
976
B) Kompenzácia a nadmerná kompenzácia
176
188
277
136
201
175
Celková suma odvodov (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
Celkový podiel spoločnosti France Télécom (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
Spoločnosť France Télécom zaúčtovávala výdavky spojené s dôchodkami na základe odvedených príspevkov. V súvislosti so zaručeným zvyšovaním týchto výdavkov vzhľadom na predvídateľný vývoj starobných dôchodkov, ktoré bude spoločnosť France Télécom povinná vyplácať svojim bývalým štátnym zamestnancom, táto spoločnosť účtovne vykazovala aj ročnú rezervu na rozloženie odhadovaného účinku zvýšenia odvodov v budúcnosti na obdobie 30 rokov. Celková výška rezervy, ktorá sa takto vytvorila do roku 1996, predstavovala 23,4 mld. FRF (3,6 mld. EUR). Podľa francúzskych orgánov bol ale skutočným poisťovateľom spoločnosti francúzsky štát, ktorý sám nepristúpil k tvorbe rezervy na tieto dôchodky (9).
2.1.2. Zmeny a doplnenie v právnom postavení spoločnosti France Télécom a postavenie jej štátnych zamestnancov od roku 1996
(20)
Zákonom č. 96-660 z 26. júla 1996 (10) (ďalej len „zákon z roku 1996“) sa zmenili a doplnili niektoré ustanovenia zákona z roku 1990. S účinnosťou od 31. decembra 1996 sa ním na jednej strane udelilo spoločnosti France Télécom postavenie štátneho podniku podliehajúceho právnym predpisom, ktoré sa vzťahujú na akciové spoločnosti v rozsahu, v akom to nie je v rozpore so zákonom, a na strane druhej sa bezodplatne previedla väčšia časť majetku, práv a povinností spoločnosti France Télécom, právnickej osoby podľa verejného práva, na štátny podnik France Télécom.
(21)
Základné imanie podniku France Télécom SA (ďalej len „France Télécom“) bolo vyhláškou stanovené na 25 mld. FRF (3,8 mld. EUR) a vytvorené z vlastného kapitálu vykázaného v súvahe k 31. decembru 1995. Akcie spoločnosti France Télécom boli v októbri 1997 zapísané na primárnom trhu parížskej burzy a na burze New York Stock Exchange (NYSE). Podľa výročnej správy za rok 1998 sa základné imanie rozdeľovalo medzi štát s podielom 63,6 %, súkromných investorov s podielom 31,2 %, zamestnancov France Télécom s podielom 3,2 % a spoločnosť Deutsche Telekom s podielom 2 %. Od 7. septembra 2004, po prevode 10,85 % základného imania, francúzsky štát už nemal väčšinovú majetkovú účasť. Následne začal tento podiel klesať a k 31. decembru 2008 dosiahol úroveň 26,65 % základného imania. Avšak vzhľadom na to, že francúzsky štát má 26,65 % hlasovacích práv a iné veľké skupiny akcionárov neexistujú, práve on vymenúva predsedu predstavenstva a generálneho riaditeľa, zostáva hlavným akcionárom spoločnosti France Télécom a v praxi môže určiť výsledok hlasovania akcionárov o otázkach vyžadujúcich prijatie jednoduchou väčšinou (11).
(22)
Zmena právneho postavenia spoločnosti France Télécom podľa zákona z roku 1996 zahŕňala aj rozličné opatrenia týkajúce sa jej zamestnancov. Podľa tohto zákona sú štátni zamestnanci spoločnosti France Télécom pridelení k štátnemu podniku France Télécom a spadajú pod riadenie tohto podniku. Zamestnanci so statusom štátnych zamestnancov si tento status a záruky, ktoré sú s ním spojené, zachovali. Podmienky zamestnávania zamestnancov spoločnosti France Télécom sú rovnaké ako podmienky zamestnávania ostatných štátnych zamestnancov: vzťahuje sa na nich záruka pracovného miesta a môžu byť prepustení len z vážneho dôvodu v prípadoch vymedzených zákonom. Pokiaľ ide o prijímanie nových zamestnancov, zákon z roku 1996 umožňoval spoločnosti France Télécom prijímať štátnych zamestnancov do 1. januára 2002 a zároveň jej umožňoval zamestnávať zmluvných zamestnancov, na ktorých sa vzťahuje systém kolektívnych zmlúv.
(23)
K 31. decembru 1996 spoločnosť France Télécom zamestnávala 165 200 osôb, z čoho 94,1 % boli štátni zamestnanci. V skutočnosti France Télécom prestala prijímať štátnych zamestnancov už od roku 1997, teda skôr ako od 1. januára 2002, konečného dátumu stanoveného zákonom z roku 1996. Počet štátnych zamestnancov následkom toho klesol za desať rokov o 47 %, z úrovne 133 434 štátnych zamestnancov v roku 1997 na úroveň 69 892 štátnych zamestnancov v roku 2007. Tento pokles je zjavne oveľa väčší ako pokles celkového počtu zamestnancov spoločnosti France Télécom (- 25 %), ktorý k 31. decembru 2007 predstavoval 124 166 zamestnancov.
(24)
Článkom 6 zákona z roku 1996 sa zmenil a doplnil aj článok 30 zákona z roku 1990 tak, že sa do originálneho textu vložili dve písmená c) a d). Zákon ukladá spoločnosti France Télécom povinnosť odvádzať do štátnej pokladnice náhradou za zúčtovanie a vyplácanie zo strany štátu dôchodkov priznaných štátnym zamestnancom spoločnosti:
„c)
[…], zamestnávateľský príspevok oslobodzujúceho charakteru, ktorý sa odvádza od 1. januára 1997 v pomere zodpovedajúcom sumám odvádzaným z miezd, ktoré podliehajú zrážke na dôchodkové sporenie. Sadzba oslobodzujúceho príspevku sa vypočíta tak, aby sa ňou vyrovnali úrovne povinných sociálnych a daňových odvodov zo mzdy medzi spoločnosťou France Télécom a ostatnými podnikmi sektora telekomunikácií, ktoré sa v oblasti dávok sociálneho zabezpečenia riadia všeobecným právom, pričom sa zohľadnia tie riziká, ktoré sú spoločné pre zamestnancov podľa všeobecného práva a štátnych zamestnancov. V prípade úpravy uvedených odvodov môže byť táto sadzba predmetom úpravy. Pravidlá určenia a odvádzania zamestnávateľského príspevku štátu sú stanovené vyhláškou Štátnej rady;
d)
[…], mimoriadny paušálny príspevok, ktorého výšku a pravidlá odvádzania stanoví zákon o štátnom rozpočte do 31. decembra 1996.“
(25)
Zákonom z roku 1996 sa zároveň vylúčila spoločnosť France Télécom z rozsahu pôsobnosti všeobecného mechanizmu kompenzácie a osobitného mechanizmu kompenzácie v oblasti starobných dôchodkov, stanovených zákonom z roku 1990, na základe čoho bola spoločnosť France Télécom povinná uhrádzať kompenzácie a dodatočné nadmerné kompenzácie k zamestnávateľskému príspevku uvedené v tabuľke č. 1. V období rokov 1991 až 1996 predstavovali sumy uhradené v tejto súvislosti 18 % dôchodkov vyplatených štátnym zamestnancom.
(26)
Zamestnávateľský príspevok oslobodzujúceho charakteru zavedený zákonom z roku 1996 nahradil doplnkový príspevok stanovený v článku 30 písm. b) zákona z roku 1990. Tento príspevok je založený na spravodlivej konkurenčnej sadzbe stanovenej tak, aby sa vyrovnali úrovne povinných sociálnych a daňových odvodov pri rovnakej čistej mzde. Spôsob vyrovnania je založený na rekonštrukcii výšky nákladov konkurenta, ktorý by zamestnával zamestnancov, ktorí by v oblasti dávok sociálneho zabezpečenia (vrátane dôchodkov) podliehali všeobecnému právu, a vyplácal by im rovnakú čistú mzdu, akú majú štátni zamestnanci spoločnosti France Télécom pri rovnakej štruktúre zamestnanosti.
(27)
Spôsob vyrovnania úrovní odvodov vylučuje príspevky, ktoré odvádzajú konkurenti na zabezpečenie rizík, ktoré nie sú spoločné pre štátnych a iných zamestnancov, najmä rizika nezamestnanosti a rizika pohľadávok zamestnancov v prípade nútenej správy alebo likvidácie spoločnosti (ďalej len „poistenie na zaručenie miezd“ alebo „PZM“). Pri hlasovaní o zákone z roku 1996 nezostal tento rozdiel medzi spoločnosťou France Télécom a jej konkurentmi nepovšimnutý zo strany zákonodarcu, ktorý konštatoval, že „ustanovenia článku 6 umožňujú spoločnosti France Télécom neplatiť príspevky UNEDIC (Národná únia pre zamestnanosť v priemysle a obchode), ktoré ale platia jej potenciálni konkurenti.“ (12)
(28)
Zamestnávateľský príspevok spoločnosti France Télécom, ktorý sa vypočítava každý rok, je vyjadrený ako percento hrubých indexovaných miezd štátnych zamestnancov v aktívnom služobnom pomere. Podľa pripomienok Francúzskej republiky sadzba tohto zamestnávateľského príspevku predstavovala v období rokov 1997 - 2010 v priemere […] (13) % a zodpovedala sumám uvedeným v tabuľke č. 2:
Tabuľka č. 2
Zamestnávateľský príspevok oslobodzujúceho charakteru, ktorý platila spoločnosť France Télécom v rokoch 1997 - 2010
Rok
Sadzba príspevku
V miliónoch EUR
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…]%
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
Ukončením prijímania štátnych zamestnancov od roku 1997 sa dosiahla horná hranica počtu štátnych zamestnancov spoločnosti France Télécom v aktívnom služobnom pomere. Napriek tomu, že v období rokov 1991 - 2010 odišla väčšia časť štátnych zamestnancov do dôchodku, z tabuľky je zrejmé, že zamestnávateľský príspevok vo výške 744 mil. EUR, ktorý spoločnosť France Télécom zaplatila v roku 2010, bol o 407 mil. EUR nižší ako dôchodkové odvody, ktoré spoločnosť platila francúzskemu štátu do dátumu nadobudnutia platnosti reformy z roku 1996, a bol rovnocenný iba zamestnávateľskému príspevku, ktorý spoločnosť France Télécom odviedla v roku 1991, pred 20 rokmi (resp. 1 151 mil. EUR a 743 mil. EUR, pozri tabuľku č. 1).
(30)
Vďaka reforme zavedenej zákonom z roku 1996 je teda výška príspevku spoločnosti France Télécom nižšia v absolútnej hodnote a nie je už spojená s počtom štátnych zamestnancov, ktorí odišli do dôchodku. V tom čase sa uskutočnil prevod záväzkov na štát zavedený zákonom z roku 1996, takže odhady, z ktorých vychádzal senát, zohľadňujú podstatné zníženie dôchodkového zaťaženia od roku 2005 na 13 mld. FRF (1,98 mld. EUR) v roku 2007, na 21,5 mld. FRF (3,3 mld. EUR) v roku 2017 a na 34 mld. FRF (6,1 mld. EUR) v roku 2027 (14).
(31)
Z rozpráv k návrhu zákona v národnom zhromaždení a v senáte vyplýva prenos dôchodkových záväzkov vo výške 250 mld. FRF do štátneho rozpočtu, ktoré by ročné príspevky vo výške 100 mld. FRF a mimoriadny príspevok vo výške 40 mld. FRF nedokázali pokryť, aj keby sa k nim pripočítal výnos z prevodu časti akcií podniku. Počas uvedených rozpráv sa uvádzala odhadná maximálna výška mimoriadneho príspevku 40 mld. FRF na zníženie nového a vysokého zaťaženia štátu. Táto suma sa stanovila po porade s bankármi tak, aby bola zlučiteľná s pomerom dlhu k vlastnému kapitálu 150 % a zodpovedala rezerve na dôchodky, ktorú vytvára podnik, a zvýšeným nákladom, ktoré vzniknú štátu za obdobie desiatich rokov a nie dlhšie, ako rozdiel medzi vyplatenými dôchodkami a oslobodzujúcim príspevkom, ktorý sa bude v budúcnosti vyberať (15).
(32)
Účel kompenzovať štátu náklady sa spomínal nielen v znení článku 30 zákona, ktorý schválil zákonodarca, a počas rozpráv o návrhu zákona z roku 1996, ale aj vo Výročnej správe spoločnosti France Télécom za rok 1997, v ktorej sa spomína „vyplatenie francúzskemu štátu mimoriadneho príspevku vo výške 37,5 mld. frankov spojeného s budúcimi dôchodkami bývalých štátnych zamestnancov.“ (16) Rezerva, ktorú spoločnosť France Télécom vytvorila, jej umožnila znížiť svoju čistú finančnú záťaž, pretože sa obmedzila na úhradu v jednom roku zvýšených nákladov, ktoré budú vznikať štátu v súvislosti s reformou počas desiatich rokov.
(33)
Okrem toho je zrejmé, že rezerva na rozloženie vplyvu budúcich zvýšení príspevkov na základe zákona z roku 1990, ktorú každoročne vytvárala spoločnosť France Télécom a ktorej celková výška v roku 1996 predstavovala 23,4 mld. FRF (3,6 mld. EUR), sa pri určovaní výšky mimoriadneho príspevku (alebo „doplatku“) zohľadnila. Časť tohto príspevku, ktorá nezodpovedala vytvorenej rezerve, pokryla tieto zvýšené náklady počas obdobia desiatich rokov. Výška tohto príspevku sa stanovila so zreteľom na sumu, ktorú už podnik vytvoril ako rezervu, ako jednoznačne vyplýva z rozpráv, ktoré sa v tom čase uskutočnili.
(34)
V skutočnosti vďaka oslobodzujúcemu charakteru ročného zamestnávateľského príspevku zavedeného zákonom z roku 1996 bolo potom jedinou povinnosťou spoločnosti France Télécom uhradiť tento príspevok bez akéhokoľvek ďalšieho záväzku uhradiť prípadné budúce deficity či už dôchodkového systému svojich štátnych zamestnancov, alebo iných dôchodkových systémov štátnych zamestnancov. Následkom zákona z roku 1996 teda účtovná rezerva stratila svoje opodstatnenie. Rezerva sa vykázala na účte ziskov a strát spoločnosti France Télécom k 31. decembru 1996 vo výške 17,5 mld. FRF (2,7 mld. EUR) v čistom výsledku hospodárenia (17).
(35)
Okrem toho výška mimoriadneho paušálneho príspevku stanoveného zákonom z roku 1996 náhradou za zúčtovanie a vyplácanie zo strany štátu dôchodkov priznaných štátnym zamestnancom spoločnosti France Télécom bola zákonom o štátnom rozpočte na rok 1997 stanovená na 37,5 mld. FRF, t. j. 5,71 mld. EUR. Táto suma sa financovala prostredníctvom zvýšenia krátkodobých a dlhodobých dlhov spoločnosti (18) a bola uhradená na viackrát v období od januára do októbra 1997. Príjem z tohto mimoriadneho príspevku umožnil znížiť deficit francúzskej verejnej správy v roku 1997 na 41,8 mld. EUR. Bez tohto príjmu by deficit v uvedenom roku presiahol 3,7 % HDP.
(36)
Príjem z tohto príspevku bol určený pre verejnú inštitúciu správy mimoriadneho príspevku (Etablissement Public de Gestion de la Contribution Exceptionnelle) spoločnosti France Télécom, zriadenú zákonom o štátnom rozpočte na rok 1997. Mimoriadny príspevok je spolu s prípadnými finančnými výnosmi, ktoré vytvára, jediným príjmom inštitúcie. Výdavky inštitúcie majú podobu ročného prevodu do štátneho rozpočtu, ktorý sa od roku 2006 pripisuje ako príjem na účelovo viazaný dôchodkový účet pre štátne civilné a vojenské dôchodky. Táto platba bola stanovená na rok 1997 vo výške 1 mld. FRF (152,4 mil. EUR), ktorá sa potom mala každoročne zvyšovať o 10 %, ak sa v osobitnom ustanovení zákona o štátnom rozpočte neustanovuje inak. Verejná inštitúcia zanikne, keď prevedie na štát celú sumu svojich príjmov (19).
(37)
Podľa ustanovení zákona o štátnom rozpočte na rok 1997, ktorým sa stanovujú ročné platby, existencia verejnej inštitúcie sa v roku 1999 odhadla na 17 rokov, a to bez zohľadnenia výnosov hotovosti (20). Toto obdobie sa však skrátilo, pretože ročné platby boli vyššie, ako sa stanovilo v zákone o štátnom rozpočte na rok 1997. Ako sa uvádza v tabuľke č. 3, celková suma ročných platieb inštitúcie dosahovala 5,47 mld. EUR už v roku 2010. Zánik inštitúcie z dôvodu prevodu všetkých disponibilných prostriedkov bol naplánovaný na 31. decembra 2011 (21). V zákone o štátnom rozpočte na rok 2011 sa stanovuje úhrada vo výške 243 mil. EUR na účelovo viazaný dôchodkový účet za uvedený rok, ktorou by sa mali vyrovnať príjmy inštitúcie (22).
(38)
V každom prípade suma mimoriadneho príspevku vo výške 37,5 mld. FRF určená pre verejnú inštitúciu pre správu mimoriadneho príspevku spoločnosti France Télécom v roku 1997 zodpovedá sume nižšej o 40 mld. FRF spomenutej počas rozpravy o návrhu zákona z roku 1996. Hoci bol tento príspevok v roku 1997 odvedený do štátneho rozpočtu a do štátneho rozpočtu sa odvádzal každoročne na účely vyplácania civilných a vojenských dôchodkov, jeho výška sa stanovila s cieľom kompenzovať zvýšené náklady, ktoré štátu vznikali na základe zákona z roku 1996.
(39)
Zamestnanecký podiel na financovaní dôchodkových záväzkov štátnych zamestnancov stanovený podľa článku L 61 zákona o civilných a vojenských starobných dôchodkoch nebol od založenia verejného podniku France Télécom v roku 1991 upravený zákonom z roku 1996. Okrem toho sa zákonom z roku 1990 a zákonom z roku 1996 neupravil dôchodkový systém zamestnancov spoločnosti France Télécom podľa súkromného práva, ktorým je dôchodkový systém podľa všeobecného práva ako súčasť sociálneho zabezpečenia v oblasti dôchodkového poistenia, doplnený o systém AGIRC pre manažérov a o systém ARRCO pre iných zamestnancov ako manažérov. V rámci tohto systému spoločnosť France Télécom a jej zamestnanci podľa súkromného práva majú rovnaké povinnosti ako konkurenčné podniky, najmä pokiaľ ide o platenie oslobodzujúcich príspevkov zo strany zamestnávateľa.
(40)
V súvislosti s reformou zavedenou zákonom z roku 1996 spoločnosť aktuárov schválená za poradcu francúzskeho štátu odhadla, že náklady na zúčtovanie a vyplácanie zo strany štátu dôchodkov priznaných štátnym zamestnancom v aktívnom služobnom pomere a štátnym zamestnancom na dôchodku spoločnosti France Télécom by predstavovali 242 mld. FRF (36,9 mld. EUR (23)) v pravdepodobnej hodnote diskontovanej k 1. januáru 1997 (24). Tento číselný údaj sa približuje zaokrúhlenej sume 250 mld. EUR spomenutej v senáte. Zamestnávateľský príspevok oslobodzujúceho charakteru, ktorý by náhradou za to spoločnosť France Télécom odviedla, bol na základe rovnakých poistno-matematických predpokladov odhadnutý na 15,2 mld. EUR, k čomu je potrebné pripočítať doplatok alebo mimoriadny príspevok 5,7 mld. EUR uhradený v celosti v októbri 1997. V čase nadobudnutia platnosti reformy odhadujú francúzske orgány hodnotu budúcich zamestnaneckých príspevkov na […] mld. EUR. Hodnota čistej finančnej záťaže, ktorú spoločnosť France Télécom podľa odhadov z roku 1996 preniesla na francúzsky štát, teda predstavovala […] mld. EUR.
(41)
Za obdobie desiatich rokov (1997 - 2006), ktoré sa uvádzalo počas rozpravy o návrhu zákona z roku 1996, predstavovala celková suma plnení, ktoré sa mali uhradiť, […] mld. EUR podľa odhadov spoločnosti aktuárov schválenej za poradcu francúzskeho štátu. V tomto období bola celková suma plnení […] mld. EUR, ktoré boli skutočne uhradené, v takmer rovnakej výške, pričom rozdiel oproti odhadu bol nižší o 0,83 % (25). To potvrdzuje a posteriori správnosť odhadov, z ktorých sa vychádzalo pri rozprave.
(42)
Na základe týchto číselných údajov možno konštatovať, že sumy a ich odôvodnenie prerokované v národnom zhromaždení a senáte s cieľom stanoviť výšku doplatku alebo mimoriadneho príspevku spoločnosti France Télécom približne zodpovedajú hodnotám overeným ex post počas desaťročného obdobia zmieneného v rozprave o návrhu zákona. Oznámená maximálna výška mimoriadneho príspevku 6 mld. EUR (40 mld. FRF) totiž zodpovedá rezerve, ktorú spoločnosť vytvárala do roku 1996 na účely úhrady budúcich, a teda predpokladaných dôchodkových nákladov, čiže sume 3,6 mld. EUR (23,4 mld. FRF) plus rozdiel 2,4 mld. EUR, hradený štátom, medzi zamestnávateľskými príspevkami a zamestnaneckými príspevkami vybranými v rokoch 1997 - 2006 na jednej strane a plneniami, ktoré sa podľa odhadov z roku 1996 mali uhradiť za rovnaké obdobie desiatich rokov, na strane druhej.
(43)
Okrem toho informácie, ktoré zaslala Francúzska republika a ktoré sú uvedené v tabuľke č. 3, svedčia o tom, že za obdobie rokov 1997 - 2010 dosiahla celková finančná záťaž francúzskeho štátu v súvislosti s dôchodkami štátnych zamestnancov spoločnosti France Télécom, ktorá jej vznikla na základe reformy z roku 1996, […] mld. EUR. Finančná záťaž štátu sa tu definuje ako účtovný zostatok vykázaný ako rozdiel medzi ročnými príspevkami spoločnosti France Télécom a jej štátnych zamestnancov v aktívnom služobnom pomere a dôchodkovými dávkami každoročne vyplatenými štátnym zamestnancom na dôchodku, po odpočítaní ročných platieb verejnej inštitúcie pre správu mimoriadneho príspevku spoločnosti France Télécom (Etablissement Public de Gestion de la Contribution Exceptionnelle de France Télécom). V rokoch 1997 - 2010 sa náklady vyvíjali takto:
Tabuľka č. 3
Náklady, ktoré vyplynuli francúzskemu štátu z reformy z roku 1996 (1997 - 2010)
(v miliónoch EUR)
Príspevky
(zamestnávateľské a zamestnanecké)
Ročné platby zo strany verejnej inštitúcie pre správu mimoriadneho príspevku spoločnosti France Telecom
Vyplatené dávky
Náklady pre štát
1997
[…]
152,4
[…]
[…]
1998
[…]
167,7
[…]
[…]
1999
[…]
184,5
[…]
[…]
2000
[…]
202,9
[…]
[…]
2001
[…]
223,2
[…]
[…]
2002
[…]
245,5
[…]
[…]
2003
[…]
270,0
[…]
[…]
2004
[…]
297,1
[…]
[…]
2005
[…]
326,9
[…]
[…]
2006
[…]
1 359,5
[…]
[…]
2007
[…]
395,4
[…]
[…]
2008
[…]
435,0
[…]
[…]
2009
[…]
578,0
[…]
[…]
2010
[…]
635,8
[…]
[…]
Spolu
[…]
5 473,9
[…]
[…]
(44)
Sumy ročných platieb verejnej inštitúcie pre správu mimoriadneho príspevku spoločnosti France Télécom uhradeného v roku 1997 nezodpovedajú podľa ustanovení zákona o štátnom rozpočte na rok 1997, ktorými sú upravené, sumám odhadovaných dávok alebo dávok, ktoré boli skutočne vyplatené zamestnancom spoločnosti France Télécom na dôchodku, ani sumám záväzkov, ktoré má financovať štát, a neboli ani stanovené podľa uvedených súm. Tento nesúlad sa potvrdil preskúmaním súm, ktoré sa skutočne previedli. Napriek mimoriadnemu príspevku, ktorý spoločnosť France Télécom uhradila v roku 1997, z tabuľky č. 3 je zrejmé, že sumy dávok uhradených zamestnancom spoločnosti France Télécom na dôchodku presiahli počínajúc rokom 2004 ročné zdroje, s výnimkou roku 2006.
(45)
Úhrady ročných príspevkov spoločnosti France Télécom a ročné platby inštitúcie, ktorá spravuje mimoriadny príspevok, nie sú osobitne a vopred určené na dávky vyplácané zamestnancom spoločnosti France Télécom na dôchodku z dôchodkového, účelovo viazaného účtu. Vyčlenenie mimoriadneho príspevku iba na financovanie predmetných dávok od roku 1997, keby sa uplatnilo namiesto systému prevodu sumy každoročne zvyšovanej o 10 %, ako sa stanovuje v zákone o štátnom rozpočte z roku 1997, by viedlo k zániku verejnej organizácie už na konci roka 2008, a nie až na konci roka 2011, ako sa pôvodne predpokladalo, so zreteľom na sumu nepokrytú ročnými príspevkami uvedenú v tabuľke č. 3. Za akéhokoľvek predpokladu by sa v obidvoch prípadoch mala suma mimoriadneho príspevku vyčerpať do 31. decembra 2011.
2.2. Postupné a potom úplné otvorenie trhov telekomunikačných služieb
(46)
Reforma financovania dôchodkov zamestnancov spoločnosti France Télécom, ktorí sú štátnymi zamestnancami, sa uskutočnila s cieľom úplne otvoriť trhy služieb, na ktorých pôsobila spoločnosť France Télécom, hospodárskej súťaži. Od roku 1988 sa sektor telekomunikácií postupne liberalizoval na základe smernice Komisie 88/301/EHS zo 16. mája 1988 o súťaži na trhoch s koncovými telekomunikačnými zariadeniami (26) a smernice Komisie 90/388/EHS z 28. júna 1990 o hospodárskej súťaži na trhoch telekomunikačných služieb (27). V smernici 90/388/EHS sa stanovili liberalizačné opatrenia, ktoré sa mali zaviesť do 31. decembra 1990, v oblasti dátovej komunikácie, telefónnych hlasových služieb a dátových služieb pre podnikové siete a uzatvorené skupiny používateľov. Cieľom smernice Komisie 96/19/ES z 13. marca 1996, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 90/388/EHS, vzhľadom na zavedenie neobmedzenej hospodárskej súťaže na trhoch telekomunikačných služieb (28), bola úplná liberalizácia sektora telekomunikácií od 1. januára 1998.
(47)
Zákonom č. 96-659 z 26. júla 1996 o regulácii telekomunikácií sa stanovili podmienky, ktoré umožňujú v plnej miere liberalizovať sektor prostredníctvom ukončenia monopolu spoločnosti France Télécom na pevnú telefóniu i dátový prenos a zriadenia sadzieb a vzájomných prepojení s konkurentmi. Aj v ostatných sektoroch, ako sú trhy mobilnej telefónie, aj keď od roku 1987 nepodliehajú výhradným, a teda konkurenčným právam, spoločnosť France Télécom mala určité vedúce postavenie vďaka podielu na trhu, ktorý v rokoch 1997 - 2002 (29) klesol z 53,3 % na 49,8 %. Zákonom č. 96-659 sa zároveň poverila spoločnosť France Télécom úlohami všeobecného hospodárskeho záujmu a stanovilo sa zriadenie fondu na financovanie záväzkov, ktoré sú s tým spojené, do ktorého prispievali konkurenti.
(48)
Na základe ustanovení uvedených v odôvodneniach 46 a 47 sa spoločnosť France Télécom musela od roku 1988 vyrovnávať s problémom príchodu konkurentov - niektorých v čiastočnom vlastníctve medzinárodných skupín - na trhy tovarov a služieb, na ktorých vo Francúzsku pôsobila, pričom niektoré, ako napr. trh mobilnej telefónie alebo trh medzinárodných volaní, majú cezhraničnú zložku. Tento pohyb sa od roku 1998 rozšíril na liberalizované trhy. Okrem toho spoločnosť France Télécom vytvorila spojenectvo so zahraničnými operátormi, ako sú Deutsche Telekom a Sprint v roku 1996 (Global One), pričom od roku 1997 upevnila partnerské vzťahy a kapitálové účasti v Taliansku (Wind), Holandsku (Casema) alebo získala mobilné licencie v Dánsku a Portugalsku (30).
(49)
Reforma financovania dôchodkov spoločnosti France Télécom sa teda uskutočnila v rovnakom čase ako liberalizácia trhu v rámci Európskej únie. Ovplyvnila teda trh, ktorý sa úplne otvoril hospodárskej súťaži a na ktorom spoločnosť France Télécom okrem iného vytvorila spojenectvá a získala významné kapitálové účasti v iných členských štátoch. Zámer podporiť expanziu spoločnosti France Télécom na iné európske trhy ako Francúzsko sa totiž objavuje v kontexte zákona z roku 1996 a otvorenia sa spoločnosti súkromnému kapitálu, ako to vyplýva z vyhlásení predložených počas rozpravy o návrhu, v ktorých sa spomínajú „ambície, ktoré mala francúzska vláda voči svojmu národnému šampiónovi France Télécom“ (31).
(50)
V súčasnosti spoločnosť France Télécom vyhlasuje, že je najväčším dodávateľom vysokorýchlostného internetového pripojenia a tretím najväčším mobilným operátorom v Európe a patrí medzi svetových lídrov v oblasti telekomunikačných služieb poskytovaných nadnárodným spoločnostiam. Mimo Francúzska je spoločnosť France Télécom veľmi aktívna prostredníctvom svojich dcérskych spoločností, ktoré majú popredné postavenie v Španielsku, Spojenom kráľovstve, Poľsku, na Slovensku, v Belgicku a v Rakúsku (32).
3. DÔVODY, KTORÉ VIEDLI K ZAČATIU KONANIA
(51)
Vo svojom rozhodnutí o začatí konania vo veci formálneho zisťovania Komisia vysvetlila svoje predbežné posúdenie opatrení zavedených zákonom z roku 1996 tak, že ich porovnala s referenčným rámcom pre povinné sociálne a daňové odvody spoločnosti France Télécom, ktoré sa stanovili v zákone z roku 1990. Usúdila, že tieto opatrenia podľa všetkého poskytujú spoločnosti France Télécom prostredníctvom štátnych zdrojov selektívnu výhodu, ktorá môže narúšať hospodársku súťaž, ovplyvňovať obchod medzi členskými štátmi a môže predstavovať štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
(52)
Komisia okrem toho poznamenala, že pokiaľ tieto opatrenia predstavujú štátnu pomoc, potom táto pomoc nebola pred svojím poskytnutím oznámená Komisii, takže by sa mala považovať za novú pomoc podľa judikatúry. Francúzska republika by si teda nesplnila svoju notifikačnú povinnosť podľa zmluvy a opatrenie by sa preto malo považovať za neoprávnené.
(53)
Komisia dospela k záveru, že zlučiteľnosť pomoci s vnútorným trhom mohla preskúmať práve na základe článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ. Komisia takisto uviedla, že na základe toho istého ustanovenia dospela k záveru, že pomoc poskytovaná spoločnosti La Poste v rámci reformy spôsobu financovania dôchodkov jej štátnych zamestnancov je zlučiteľná s vnútorným trhom (33) a so zreteľom na podobnosť týchto dvoch prípadov sa v danom prípade zdá byť vhodné uskutočniť podobné posúdenie.
(54)
Pri predbežnom preskúmaní zlučiteľnosti pomoci s vnútorným trhom a bez ohľadu na podobnosť s reformou spôsobu financovania dôchodkov spoločnosti La Poste Komisia oznámila Francúzskej republike tieto pochybnosti:
a)
po prvé Komisia zdôraznila, že nemá bližšie informácie o tom, že by sadzby príspevkov platených spoločnosťou France Télécom boli rovnaké ako sadzby, ktoré platia súkromné spoločnosti podľa všeobecného práva pôsobiace v sektore telekomunikácií vo Francúzsku, a zároveň uviedla, že sadzba oslobodzujúceho príspevku vzťahujúca sa na spoločnosť France Télécom od roku 1997 neumožňuje zabezpečiť konkurenčnú rovnosť („level playing field“ - rovnaké podmienky) s jej konkurentmi. Vyplýva to zo skutočnosti, že sadzba vzťahujúca sa na France Télécom zahŕňa len príspevky za riziká, ktoré sú spoločné pre zamestnancov podľa všeobecného práva a štátnych zamestnancov, a teda sa nevzťahuje na príspevky za iné ako spoločné riziká, ako napr. riziko nezamestnanosti alebo riziko nevyplácania miezd v prípade nútenej správy alebo likvidácie spoločnosti;
b)
po druhé Komisia nemala k dispozícii dostatok informácií o vplyve zníženia dôchodkových nákladov na hospodársku súťaž, aby posúdila, či prípadný pozitívny vplyv prevažuje nad negatívnym vplyvom. Na tento účel mala Komisia ostatne zohľadniť skutočnosť, že spoločnosť France Télécom ešte úplne nevrátila štátnu pomoc, ktorá je neoprávnená a nezlučiteľná podľa rozhodnutia Komisie z 2. augusta 2004 o štátnej pomoci Francúzska v prospech France Télécom (ďalej len „rozhodnutie o zdanení spoločnosti France Télécom živnostenskou daňou“) (34), s ktorým Francúzsko nedosiahlo súlad v stanovenej lehote, ako konštatoval Súdny dvor (35).
4. PRIPOMIENKY ZAINTERESOVANÝCH STRÁN
(55)
Pripomienky, ktoré predložili zainteresované strany, sú zhrnuté v oddieloch 4.1 až 4.3.
4.1. France Télécom
(56)
Spoločnosť France Télécom usúdila vo svojich pripomienkach, ktoré považuje za doplňujúce k pripomienkam Francúzskej republiky, že čelí problémom chronického nadmerného počtu zamestnancov, ktoré súvisia s jej bývalým štatútom správneho orgánu, a že pre dotknutú skupinu zamestnancov nemá rovnaké možnosti plynulosti zamestnania ako jej konkurenti. Spoločnosť France Télécom takto musí vynakladať veľmi veľké výdavky na vzdelávanie vo výške 180 mil. EUR, t. j. 4,5 % mzdového fondu oproti 2,9 %, ktoré vynakladajú priemerné francúzske spoločnosti. Spoločnosť France Télécom tiež znížila hornú mzdovú hranicu o približne […] % bez príplatkov a prémií. Okrem toho, keďže spoločnosť France Télécom nemôže uskutočňovať sociálne plány, v rokoch 1996 - 2006 financovala náklady na stimuly na podporu odchodu štátnych zamestnancov do dôchodku, ako napr. dovolenka na konci kariéry, vo výške vyše 8 mld. EUR.
(57)
Po druhé spoločnosť France Télécom sa domnieva, že dôchodkové náklady, ktoré znášala v období rokov 1990 - 1996, boli nezvyčajne vysoké a v dôsledku toho sa ocitla v situácii štrukturálnej nevýhody v porovnaní s jej konkurentmi zo súkromného sektora v zmysle rozsudku vo veci Combus (36), pričom referenčným rámcom na posúdenie bežnej alebo nezvyčajnej výšky uvedených nákladov sú pravidlá všeobecného práva pre konkurentov. Zásady stanovené v rozsudku vo veci Combus neskôr potvrdil Všeobecný súd v rozsudku vo veci Hotel Cipriani (37). Spoločnosť France Télécom popiera, že by situácia jediného operátora, v danom prípade samotnej France Télécom, pred reformou zavedenou zákonom z roku 1996 a po tejto reforme, bola vhodným porovnávacím rámcom na posúdenie existencie hospodárskej výhody v zmysle judikatúry. V každom prípade, keby sa mal referenčný rámec obmedziť na spoločnosť France Télécom pred reformou z roku 1996 a po tejto reforme, opatrenie by sa nemohlo považovať za selektívne, pretože by sa uplatňovalo jednotne v zmysle uvedeného rámca.
(58)
Z toho by malo byť zrejmé, že predmetné opatrenia buď nepredstavujú štátnu pomoc v zmysle zmluvy, pretože oslobodzujú spoločnosť France Télécom od nezvyčajnej štrukturálnej nevýhody, alebo sa nemôžu považovať za selektívnu výhodu predstavujúcu štátnu pomoc.
(59)
Subsidiárne sa spoločnosť France Télécom domnieva, že štátna pomoc, pokiaľ existuje, je zlučiteľná s vnútorným trhom podľa kritérií stanovených Komisiou v rozhodnutí o dôchodkovom systéme spoločnosti La Poste (ďalej len „rozhodnutie La Poste“) (38). V tejto súvislosti osobitosť dôchodkového systému spoločnosti France Télécom spočívajúca v tom, že spoločnosť platí príspevok vypočítaný na základe iba spoločných rizík, neznamená, že od roku 1996 bola zvýhodňovaná oproti svojim konkurentom: okrem toho, že musela prekonávať štrukturálne nevýhody spojené so statusom štátnych zamestnancov, ktorých zamestnáva, mala spoločnosť France Télécom povinnosť uhradiť značný príspevok na reformu z roku 1996, ktorého zlučiteľnosť s vnútorným trhom sa musí posúdiť a ktorého výška 5,7 mld. EUR výrazne presahuje sumu, ktorú by spoločnosť France Télécom bola povinná zaplatiť, keby jej príspevok zohľadnil iné ako spoločné riziká.
(60)
Spoločnosť France Télécom usudzuje, že Komisia v rozhodnutí La Poste (39) pripustila, že suma jednorazového mimoriadneho príspevku (2 mld. EUR) v súvislosti s reformou, ktorá nadobudla platnosť po notifikácii, ale ešte pred rozhodnutím Komisie, kompenzovala príspevky zodpovedajúce iným ako spoločným rizikám, až do vyčerpania sumy jednorazového príspevku. Podľa názoru spoločnosti France Télécom Komisiu nič neoprávňuje na to, aby sa od tejto zásady odchýlila, keďže na základe politických vyhlásení vydaných v čase rokovania o návrhu zákona z roku 1996 nemožno usúdiť, že suma paušálneho príspevku spoločnosti France Télécom bola stanovená zákonodarcom tak, aby sa zachovalo desaťročné status quo.
(61)
Okrem toho dostupné číselné údaje z roku 1996 protirečia tvrdeniu, že suma 5,7 mld. EUR bola svojho času odhadnutá tak, aby presne zodpovedala zvýšeným nákladom, ktoré vznikali štátu podľa zákona z roku 1996 počas desiatich rokov, a aby každoročne kompenzovala nižšie ročné náklady hradené podnikom, a to aj so zreteľom na náklady na vyrovnanie medzi dôchodkovými systémami, od ktorých bola spoločnosť France Télécom v roku 1996 oslobodená (40). Suma mimoriadneho príspevku mala celkovo odškodniť francúzsky štát v súvislosti s reformou. Preto by sa mala nevyhnutne zohľadniť pri posudzovaní konkurenčnej spravodlivosti tejto reformy po tom, čo nadobudla platnosť v roku 1997.
(62)
Spoločnosť France Télécom sa napokon domnieva, že keďže bez uskutočnenia reformy z roku 1996 by mala výrazne konkurenčne nevýhodné postavenie na trhoch, ktorých liberalizácia bola cieľom Únie, a keďže francúzske orgány od toho momentu v plnej miere dodržiavali rozhodnutie o zdanení spoločnosti France Télécom živnostenskou daňou (41), opatrenie nemá negatívny vplyv na hospodársku súťaž.
4.2. Sťažovatelia
(63)
Sťažovatelia súhlasia s posúdením Komisie v rozhodnutí o začatí konania, pokiaľ ide o existenciu štátnej pomoci v zmysle zmluvy v podobe zníženia dôchodkových nákladov spoločnosti France Télécom, ktoré sa zaviedlo zákonom z roku 1996. Podľa úvahy predostretej v uvedenom rozhodnutí, ktorej sťažovatelia vytýkajú nedostatočnú kvantifikáciu, by suma pomoci predstavovala 12,3 mld. EUR a v žiadnom prípade by nebola nižšia ako 9,9 mld. EUR (42). Sťažovatelia sa domnievajú, že pre kvalifikovanie opatrenia ako štátnej pomoci je rozhodujúci vplyv opatrenia, čiže zníženie sociálnych odvodov, ktoré zvyčajne zaťažujú rozpočet podniku, a nie jeho účel, čiže kompenzácia údajnej nevýhody. Ostatne žiadna nevýhoda pri zamestnávaní štátnych zamestnancov spoločnosťou France Télécom údajne neexistuje, pretože podnik hradil príspevky na poistenie v nezamestnanosti a mzdové náklady o 13 % nižšie ako jeho konkurenti a mal stabilný a pružný personál, pokiaľ ide o zníženie mzdového fondu prostredníctvom predčasných odchodov do dôchodku a prechodu do štátnej služby.
(64)
Podľa sťažovateľov takto charakterizovaná štátna pomoc je nezlučiteľná s vnútorným trhom. Značná konkurenčná výhoda poskytnutá spoločnosti France Télécom totiž spôsobovala ujmu tým viac, že zníženie nákladov nebolo nevyhnutné na zabránenie poškodeniu jej finančnej štruktúry: odľahčená od diskontovaného čistého dôchodkového dlhu minimálne 9,9 mld. EUR v roku 1996 a od povinnosti vykázať tieto náklady vo svojej súvahe alebo v prílohe k súvahe, sa spoločnosť France Télécom potom zadlžila oveľa vyššími sumami tak, že v období rokov 1997 - 2007 bola zaťažená čistým finančným dlhom v priemere 44 mld. EUR. Pomoc, vďaka ktorej sa spoločnosť France Télécom oslobodila od dôchodkových nákladov zdedených z čias monopolného postavenia, jej potom umožnila financovať svoju medzinárodnú expanziu a zároveň si upevniť postavenie vo Francúzsku, kde mala značné monopolné výhody, pričom náklady na ne predstavovali len spravodlivú protihodnotu.
(65)
Okrem toho neoprávnená a nezlučiteľná štátna pomoc, ktorá nebola v minulosti vrátená, údajne neumožňovala vyhlásiť uvedenú prevádzkovú pomoc za zlučiteľnú pre jej celkový vplyv. Napokon neexistencia konkurenčnej spravodlivosti v prípade reformy z roku 1996, ktorá spočívala v neplatení príspevkov zahŕňajúcich riziko nezamestnanosti a riziko nevyplácania miezd v prípade nútenej správy podniku, vylučuje zlučiteľnosť reformy s pravidlami zmluvy. Bolo by však potrebné, aby finančnú záťaž spoločnosti France Télécom súvisiacu s dôchodkami vypočítal nezávislý expert a aby sa Francúzsko zaviazalo zaistiť finančnú neutralitu systému, najmä prostredníctvom stanovenia mechanizmov úpravy zamestnávateľského príspevku a doplatku vo výške 5,7 mld. EUR v prípade zmeny v nákladoch.
4.3. Telekomunikačný operátor
(66)
Telekomunikačný operátor súhlasí a stotožňuje sa s predbežným posúdením vysvetleným v rozhodnutí Komisie o začatí konania, ktorým sa kvalifikujú ako nová a neoprávnená štátna pomoc zmeny a doplnenia zavedené zákonom z roku 1996, ktorých účelom je nahradiť ročné oslobodzujúce príspevky spoločnosti France Télécom výplatami dôchodkov skutočne pokrytými štátom, po odpočítaní príspevkov zamestnancov v aktívnom služobnom pomere, ktorí majú status štátnych zamestnancov. Rovnako by sa podľa tohto operátora mali kvalifikovať sociálne príspevky na riziká, ktoré nie sú spoločné pre zamestnancov podľa súkromného práva a ktoré platia konkurenti spoločnosti France Télécom, ale ktoré neplatí táto spoločnosť za svojich štátnych zamestnancov a zamestnancov podľa všeobecného práva minimálne od roku 1996. Okrem toho na rozdiel od prípadu, ktorý bol predmetom rozhodnutia La Poste (43), do výpočtu zamestnávateľského príspevku spoločnosti France Télécom neboli a stále nie sú zahrnuté uvedené príspevky, čo údajne bráni vyhlásiť štátnu pomoc za zlučiteľnú.
(67)
Pokiaľ ide o štátnu pomoc vyplývajúcu zo zrušenia povinnosti uhradiť štátu vyplatené dôchodky, operátor sa domnieva, že analýza konkurenčnej rovnováhy, ktoré uskutočnila Komisia vo svojom rozhodnutí La Poste, by naopak mala viesť k záveru o jej nezlučiteľnosti. Táto analýza by sa mala zakladať na skutočnostiach, ktoré nastali už v roku 1996, a nie ako v rozhodnutí La Poste na hypotézach týkajúcich sa budúcnosti.
(68)
Podľa tohto operátora má však spoločnosť France Télécom na mnohých trhoch, na ktorých pôsobí, silné postavenie na trhu rovnocenné dominantnému postaveniu. Z tohto dôvodu podlieha regulačným povinnostiam ex ante na veľkoobchodných trhoch s vysokorýchlostným a ultra vysokorýchlostným internetom v súvislosti so začatím a ukončením volaní na pevné linky. Vo svojom rozhodnutí zo 16. júla 2003 o postupe uplatňovania článku 82 Zmluvy o ES vo veci COMP-38.233 Komisia napokon konštatovala a potvrdila porušenie článku 102 ZFEÚ zo strany spoločnosti France Télécom, ktorého sa táto spoločnosť dopustila prostredníctvom svojej dcérskej spoločnosti Wanadoo (44). Vzhľadom na to, že podnik je v dobrom finančnom stave, pomoc, ktorú dostal, mu umožnila financovať svoju medzinárodnú expanziu, najmä prostredníctvom akvizície spoločností Orange, Retevisión a AMENA.
(69)
Operátor nakoniec žiada Komisiu, aby presne vyčíslila sumy uvedenej štátnej pomoci a podľa judikátu vo veci Deggendorf (45) odmietla pripustiť zlučiteľnosť uvedených opatrení s vnútorným trhom, pokiaľ by sa nevrátila neoprávnená pomoc z minulosti.
5. PRIPOMIENKY FRANCÚZSKEJ REPUBLIKY
(70)
Francúzska republika sa domnieva, že zmeny zavedené v roku 1996 v spôsobe financovania dôchodkov štátnych zamestnancov francúzskeho štátu pridelených spoločnosti France Télécom neobsahujú žiadny prvok štátnej pomoci. V každom prípade by reforma z roku 1996 bola zlučiteľná s vnútorným trhom najmä vtedy, keď by sa v danom prípade prevzala úvaha, ktorú Komisia uplatnila vo svojom rozhodnutí La Poste (46).
5.1. Pripomienky k existencii štátnej pomoci
(71)
Podľa Francúzskej republiky sa zákonom z roku 1990 spoločnosť France Télécom ocitla v situácii, ktorá nebola bežná a predstavuje výnimku zo všeobecného práva, podľa ktorého majú podniky platiť zamestnávateľský príspevok oslobodzujúceho charakteru, ktorý zodpovedá úhrnu miezd a nie je viazaný na výšku vyplácaných dôchodkov. Finančná záťaž, ktorú znáša spoločnosť France Télécom, by na základe toho bola nezvyčajne vysoká, pretože finančný deficit čiastkového systému pre dotknutú skupinu zamestnancov by bol zaručený a mohol by sa stať neúnosným vzhľadom na neodvratné zníženie počtu štátnych zamestnancov v aktívnom služobnom pomere a na súčasné zvýšenie počtu bývalých zamestnancov, ktorí odišli do dôchodku.
(72)
Reformou z roku 1996 sa vyrovnalo financovanie dôchodkov z hľadiska všeobecného práva bez toho, aby sa tým podnik dostal do výhodnejšieho konkurenčného postavenia, pretože príspevok spoločnosti France Télécom sa každoročne vypočítava tak, aby sa úroveň jej povinných sociálnych a daňových odvodov vyrovnala úrovni sociálnych a daňových odvodov jej konkurentov v sektore telekomunikácií. Skutočnosť, že príspevky na riziká, ktoré nie sú spoločné pre zamestnancov podľa súkromného práva a štátnych zamestnancov, sa nezohľadnili pri výpočte príspevku s použitím „sadzby konkurenčnej spravodlivosti“, je však údajne opodstatnená vzhľadom na status týchto zamestnancov, ktorý vylučuje napr. riziko nezamestnanosti, s výnimkou mimoriadnych prípadov prepustenia alebo odvolania.
(73)
Francúzska republika sa domnieva, že referenčným rámcom pri určovaní, či sú náklady, ktoré znáša spoločnosť France Télécom, bežné alebo nezvyčajne vysoké, musí byť situácia konkurentov tejto spoločnosti vo Francúzsku. Keďže v danom prípade je finančná záťaž spoločnosti France Télécom na základe zákona z roku 1990 nadmerná, výnimočná z hľadiska všeobecného práva, nespravodlivá a neudržateľná, jej zrušením a vyrovnaním s finančnou záťažou konkurentov na základe reformy z roku 1996 sa jednoducho obnovili bežné konkurenčné podmienky. Spoločnosti France Télécom neboli ostatne vykompenzované nevýhody, ktoré mala v rámci tohto systému, hoci ako zdôrazňuje vo svojich pripomienkach, ešte stále znáša štrukturálne nevýhody, zvýšené náklady a nepružnosť služobného poriadku, ktorý sa vzťahuje na jej štátnych zamestnancov, v oblasti finančných stimulov na podporu odchodu do dôchodku alebo návratu do správneho orgánu, nákladov v oblasti odborného vzdelávania alebo vyšších mzdových nákladov. Súčasný systém, ktorý je výsledkom reformy, neposkytuje teda spoločnosti France Télécom žiadnu výhodu, a preto neobsahuje prvok štátnej pomoci v zmysle zmluvy.
(74)
Tento výklad vyplýva zo všeobecných zásad presadzovaných súdmi Únie, že keďže štátnu pomoc predstavujú iba zásahy, ktoré znižujú náklady bežne zaťažujúce rozpočet podniku, zákon, ktorý umožňuje zamedziť tomu, aby bol rozpočet podniku zaťažený nákladmi, ktoré by v bežnej situácii neexistovali, nepredstavuje štátnu pomoc (47). Malo by sa to vzťahovať aj na opatrenia zbavujúce verejného konkurenta štrukturálnej nevýhody v porovnaní s jeho súkromnými konkurentmi (48). Takýto výklad je údajne v súlade aj s praxou Komisie (49).
(75)
Napokon Francúzska republika nepovažuje za relevantné zahrnúť do tohto konania mechanizmy kompenzácie a nadmernej kompenzácie, vďaka ktorým spoločnosť France Télécom hradila náklady v období rokov 1991 - 1996 (pozri tabuľku č. 1), s cieľom zistiť existenciu štátnej pomoci alebo dátum vzniku výhody vyplývajúcej z reformy zavedenej zákonom z roku 1996, ktorý na tento účel neobsahuje žiadne ustanovenie. Povinnosť úhrady takýchto nákladov vyplývala aj zo systému odchylného od všeobecného práva, v ktorom sa dôchodkový systém vzťahujúci sa na spoločnosť France Télécom považoval za samostatný systém, čo od roku 1997 už neplatilo.
(76)
S touto výhradou Francúzska republika spresnila odhad nákladov predložený spoločnosťou France Télécom a uvedený v odôvodnení 61, týkajúci sa nákladov, ktoré podnik od roku 1997 už neuhrádzal. Reálnou rekonštrukciou nákladov za obdobie rokov 2008 - 2010 ich spätným prepočítaním, pričom sa použil koeficient prechodu, Francúzska republika usúdila, že náklady, ktoré by spoločnosť France Télécom v tejto spojitosti hradila, sú o 165 mil. EUR nižšie ako náklady, ktoré vypočítala spoločnosť.
5.2. Pripomienky k zlučiteľnosti prípadnej štátnej pomoci s vnútorným trhom
(77)
Francúzska republika sa v každom prípade domnieva, že keby reforma z roku 1996 týkajúca sa spoločnosti France Télécom predstavovala štátnu pomoc, mala by byť v súlade s posúdením, ktoré uskutočnila Komisia vo svojom rozhodnutí La Poste (50), vyhlásená za zlučiteľnú s vnútorným trhom. Reforma z roku 1996 zbavuje spoločnosť France Télécom štrukturálneho zaťaženia, ktoré narúša hospodársku súťaž na trhu vo fáze liberalizácie a jej príspevky sa od tých čias vypočítavajú na základe spravodlivej konkurenčnej sadzby týkajúcej sa spoločných rizík.
(78)
Skutočnosť, že príspevok, ktorý platí spoločnosť France Télécom od roku 1997, nezahŕňa riziká, ktoré nie sú spoločné pre zamestnancov podľa súkromného práva, nie je prekážkou jeho zlučiteľnosti s vnútorným trhom. Z tohto hľadiska tabuľka č. 4, ktorá obsahuje zhrnutie údajov poskytnutých Francúzskou republikou, znázorňuje rozdiel medzi príspevkom, ktorý spoločnosť France Télécom platí, a príspevkom, ktorý by platila, ak by boli riziká, ktoré nie sú spoločné, zohľadnené pri výpočte po odpočítaní príspevkov hradených spoločnosťou France Télécom na základe samopoistenia a iných odvodov, ktoré ju zaťažujú v porovnaní s konkurentmi.
Tabuľka č. 4
Zamestnávateľský príspevok spoločnosti France Télécom v období rokov 1997 - 2010 vypočítaný s použitím spravodlivej konkurenčnej sadzby (SKS) a upravenej spravodlivej konkurenčnej sadzby (SKS*) s cieľom zahrnúť riziká, ktoré nie sú spoločné
Rok
SKS
V miliónoch EUR
SKS*
V miliónoch EUR
SKS - SKS*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
[…]
[…]
2005
[…] %
984,6
[…] %
[…]
[…]
2006
[…] %
957,6
[…] %
[…]
[…]
2007
[…] %
917,6
[…] %
[…]
[…]
2008
[…] %
859,2
[…] %
[…]
[…]
2009
[…] %
805,4
[…] %
[…]
[…]
2010
[…] %
744,5
[…] %
[…]
[…]
(79)
Francúzska republika sa domnieva, že diskontovaná hodnota príspevkov, ktoré v skutočnosti platí a bude platiť spoločnosť France Télécom, bude v období rokov 1997 - 2043 predstavovať 13,5 mld. EUR. Upravená spravodlivá konkurenčná sadzba zohľadňujúca riziká, ktoré nie sú spoločné, by po odpočítaní príspevkov, ktoré zaťažujú spoločnosť France Télécom, ale nezaťažujú jej konkurentov, viedla k vyššiemu ročnému príspevku za rovnaké obdobie, a to vo výške 16,7 mld. EUR. Považujúc zohľadnenie uvedených rizík za irelevantné, francúzske orgány vypočítali, že rozdiel (3,2 mld. EUR) by bol v širokej miere vykompenzovaný mimoriadnym paušálnym príspevkom 5,7 mld. EUR, ktorý spoločnosť France Télécom zaplatila v roku 1997.
(80)
Francúzska republika sa domnieva, že rovnako ako v rozhodnutí La Poste (51) možno usúdiť, že tento paušálny príspevok sa môže považovať za rovnocenný doplatku, ktorý by mohol nahradiť platenie príspevkov viazaných na upravenú sadzbu vrátane príspevkov na riziká, ktoré nie sú spoločné. V tomto prípade je zrejmé, že suma tohto doplatku je v súčasnosti vyššia ako suma, ktorá zodpovedá rozdielu medzi sadzbou stanovenou reformou z roku 1996 a upravenou sadzbou uvedenou v tabuľke č. 4, a že suma doplatku nebude nikdy úplne krytá rozdielom medzi sadzbami. To by malo rozptýliť pochybnosti Komisie o neexistencii skutočnej konkurenčnej spravodlivosti medzi spoločnosťou France Télécom a jej konkurentmi, ktoré vyjadrila vo svojom rozhodnutí o začatí konania.
(81)
Pre Francúzsku republiku je reforma spôsobu financovania dôchodkov štátnych zamestnancov spoločnosti La Poste, zavedená v roku 2006 a inšpirovaná reformou týkajúcou sa spoločnosti France Télécom v roku 1996, dokonale porovnateľná s reformou z roku 1996 v základných aspektoch. So zreteľom na tieto paralely Komisiu nič neoprávňuje na to, aby sa odchýlila od precedensu týkajúceho sa spoločnosti La Poste. Komisia by mala predovšetkým uznať, že mimoriadny paušálny príspevok, ktorý je spoločnosť France Télécom povinná platiť, sa pri analýze konkurenčnej spravodlivosti reformy vzal do úvahy, pričom sa v skutočnosti považoval za preddavok na platbu príspevkov viazaných na riziká, ktoré nie sú spoločné.
(82)
Naopak rozpravy v národnom zhromaždení a senáte, počas ktorých sa svojho času spomínalo desaťročné obdobie finančného krytia reformy, vychádzali z presne cielených vyhlásení. Takáto úvaha sa nenachádzala ani v odôvodneniach návrhov zákona, ani v predmetných zákonoch alebo v ich vykonávacích predpisoch. V roku 1996 mal zákonodarca údajne v úmysle stanoviť dôchodkové náklady spoločnosti France Télécom vo výške zodpovedajúcej výške dôchodkových nákladov jej konkurentov, a nie zbaviť reformu účinku na obdobie desiatich rokov, ako by Komisia mohla usúdiť z vyhlásení vytrhnutých z kontextu.
(83)
Parlamentné rokovania údajne jednoznačne naznačujú, že výška príspevku bola stanovená paušálne, bez spojitosti s nákladmi, ktoré bude štát povinný skutočne znášať. Okrem toho ústavná rada vo svojom rozhodnutí č. 96-385 DC z 30. decembra 1996 zdôraznila, že paušálny príspevok 37,5 mld. FRF nachádza svoje opodstatnenie v úhrade zo strany štátu výdavkov na dôchodky štátnych zamestnancov, ale nepredstavuje náhradu za ňu, hoci na druhej strane odvody do štátneho rozpočtu nie sú určené na zvláštny výdavok a prispievajú k všeobecným podmienkam rovnováhy tohto rozpočtu v súlade s článkom 18 základného vládneho nariadenia z 2. januára 1959 o zákonoch o rozpočte.
(84)
Pre Francúzsku republiku bola presná výška mimoriadneho príspevku stanovená zákonom o štátnom rozpočte na rok 1997 nie so zreteľom na desaťročné obdobie, počas ktorého bude tento príspevok „uhrádzať“ štát, ale práve naopak, so zreteľom na jeho vplyv na štruktúru súvahy spoločnosti France Télécom, ktorá by mala zostať únosná. Jeho výška sa stanovila nie v súlade s logikou kompenzácie nákladov vzniknutých štátu, ale s ohľadom na schopnosť podniku platiť príspevky.
(85)
Spôsob, akým bol tento príspevok spravovaný oddelene od dôchodkových dávok, ktoré boli skutočne vyplatené od roku 1997, údajne potvrdzuje jeho paušálny charakter. Z číselných údajov poskytnutých Francúzskou republikou je ďalej zrejmé, že v období rokov 1997 - 2006 predstavovali dôchodky vyplácané štátnym zamestnancom France Télécom z dôchodkového účelovo viazaného účtu […] mld. EUR, zatiaľ čo verejná inštitúcia zodpovedná za správu mimoriadneho príspevku spoločnosti France Télécom údajne previedla na uvedený účet sumu 3,4 mld. EUR. Zostatok nefinancovaný odvedenými príspevkami predstavoval za rovnaké obdobie 1,2 mld. EUR. Okrem toho sa v roku 1997 odhadovalo, že tento fond bude existovať 17 až 25 rokov bez súvisu s desaťročným obdobím, na ktorom Komisia zrejme zakladá svoju úvahu.
(86)
Francúzska republika sa domnieva, že ak by sa nezaviedla reforma, spoločnosť France Télécom by sa ocitla mimo trhu, keďže v roku 2010 sadzby príspevkov dosahovali 77 % hrubej indexovanej mzdy a spoločnosť vytvárala vo svojom účtovníctve rezervu na dôchodkové záväzky pre svojich štátnych zamestnancov. Reforma znamenala teda rozhodujúcu etapu pri prispôsobovaní sa liberalizácii trhu a bola v súlade s cieľom Únie, prispôsobená tomuto cieľu a obmedzená na nevyhnutné minimum. Bez tejto reformy by spoločnosť France Télécom opustila trh a nemohla by uskutočniť investície potrebné najmä na sprístupnenie účastníckeho vedenia bez toho, aby mohla vylúčiť riziko úpadku, takže reforma údajne nemá negatívny vplyv na hospodársku súťaž.
(87)
Okrem toho podľa Francúzskej republiky vďaka reforme spôsobu financovania dôchodkov spoločnosti France Télécom, a predovšetkým vďaka uloženiu povinnosti platiť mimoriadny príspevok, nevznikli francúzskemu štátu v období rokov 1997 - 2006 žiadne náklady, ale v skutočnosti mu vznikol čistý zisk, ktorý podľa odhadov francúzskych orgánov predstavoval sumu vyše 9,1 mld. EUR (52). Keby sa musel uskutočniť výpočet výnosu z mimoriadneho príspevku, Francúzska republika sa domnieva, že by sa musela zvoliť diskontná sadzba 7 %. Zásada úhrady mimoriadneho príspevku bola prijatá od roku 1996. Časový horizont investície by mal byť dlhý, pretože očakávané rozdiely medzi plneniami, ktoré sa majú uhradiť, a očakávanými plneniami, presiahli 500 mil. EUR v roku 2005, čiže po 9 rokoch, a 1 mld. EUR presiahli až po 12 rokoch. Sadzby dlhodobých štátnych dlhopisov dosiahli po 15 rokoch úroveň v priemere 6,9 %. Spoločnosť France Télécom uskutočnila emisie dlhopisov v období od novembra 1991 do novembra 1997 s porovnateľnou priemernou sadzbou 7 %.
(88)
Napokon zabavenie súm, ktoré Komisia požadovala na základe svojho rozhodnutia o zdanení spoločnosti France Télécom živnostenskou daňou (53), a potom úhrada uvedených súm by mali Komisiu podnietiť k tomu, aby považovala svoje rozhodnutie za vykonané v súlade so svojím oznámením z roku 2007 v tejto veci (54). Celkový vplyv tejto pomoci by sa potom nemusel skúmať.
6. POSÚDENIE POMOCI
6.1. Existencia štátnej pomoci v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ
(89)
V článku 107 ods. 1 ZFEÚ sa ustanovuje: „Ak nie je zmluvami ustanovené inak, pomoc poskytovaná v akejkoľvek forme členským štátom alebo zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná s vnútorným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi.“
(90)
Skutočnosť, či sa kumulatívne podmienky tohto článku vzťahujú na skutkové okolnosti daného prípadu, sa preskúma v oddieloch 6.1.1 až 6.1.5.
6.1.1. Pomoc poskytovaná štátom zo štátnych zdrojov
(91)
Zákon z roku 1990 a zákon z roku 1996 stanovil francúzsky štát. Týmito zákonmi sa stanovuje opatrenie, na základe ktorého spoločnosť France Télécom odvádza do Štátnej pokladnice náhradu za zúčtovanie a vyplácanie dôchodkov priznaných štátnym zamestnancom spoločnosti France Télécom, ktoré vykonáva štát. Keďže podľa zákona z roku 1996 je náhrada, ktorú odvádza spoločnosť France Télécom do Štátnej pokladnice, menšia ako náhrada podľa pôvodného znenia zákona z roku 1990, štátna pomoc sa spoločnosti France Télécom poskytuje zo zdrojov francúzskeho štátu.
6.1.2. Zvýhodňovanie niektorých podnikov
(92)
Ustanoveniami zákona z roku 1990 sa vymedzil systém pre verejný podnik s právnou subjektivitou France Télécom. Uvedený systém sa zmenil a doplnil ustanoveniami zákona z roku 1996 o štátnom podniku France Télécom, ktoré sa uplatňujú na spoločnosť France Télécom podľa pravidiel, ktoré sa v zákone ustanovujú iba pre tento podnik.
(93)
Cieľom systému podľa zákona z roku 1990 je určiť osobitnú náhradu, pokiaľ ide o zásady platenia a sumy zamestnávateľských príspevkov súvisiace s dôchodkami, ktoré spoločnosť France Télécom odviedla francúzskemu štátu. Okrem toho náhrada stanovená v zákone z roku 1990 v pôvodnom znení platnom v období 1991 - 1996, ktorú je spoločnosť France Télécom povinná hradiť, ako aj odlišná náhrada stanovená v zákone z roku 1996 platnom od roku 1997 sú osobitné opatrenia, ktoré sa vzťahujú iba na spoločnosť France Télécom, čím je splnená podmienka selektívnosti na rozdiel od tvrdenia spoločnosti France Télécom.
6.1.3. Hospodárska výhoda, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže
(94)
Je potrebné určiť, či sa opatreniami, ktorými sa stanovuje výška uvedenej kompenzácie, zvýhodňuje spoločnosť France Télécom. Otázka, či zmeny a doplnenia článku 30 zákona z roku 1990 zavedené zákonom z roku 1996 predstavujú štátnu pomoc tým, že spoločnosti France Télécom poskytujú hospodársku výhodu, by sa mala posudzovať podľa charakteru a hospodárskej štruktúry uvedeného dôchodkového systému a účinkov, ktoré z neho pre spoločnosť France Télécom vyplynuli, a nie podľa príčin alebo cieľov zmien a doplnení. Cieľ uskutočnenia zmien a doplnení zákona z roku 1990 teda v podstate nie je na účely posúdenia účinkov relevantný na rozdiel od toho, čo tvrdí Francúzska republika.
(95)
Skutočnosť, že štát prevzal záväzok vykonávať zúčtovanie a vyplácanie dôchodkov priznaných štátnym zamestnancom spoločnosti France Télécom, vyplýva z vykonávania zákona o civilných a vojenských starobných dôchodkoch, ktorý sa ako jediný vzťahuje na uvedených bývalých štátnych zamestnancov. Zákonom z roku 1990 ani zákonom z roku 1996 sa nezmenil status týchto štátnych zamestnancov a ani zásada prevzatia štátom úhrady ich dôchodkov. Je zrejmé, že prevzatie úhrady dôchodkov vyplýva zo zásady, že štátni zamestnanci, na ktorých sa vzťahuje služobný poriadok, slúžia verejnému blahu úplne nezávisle od všeobecného záujmu. Toto neplatí v prípade, keď títo štátni zamestnanci pracujú pre podnik, ktorý poskytuje služby za odplatu, s cieľom slúžiť záujmom a k prospechu tohto podniku, konkurujúc iným podnikom, ktoré poskytujú rovnaké služby.
(96)
Z tohto hľadiska odvádzanie náhrady štátu, stanovené zákonom z roku 1990 v pôvodnom znení, ako aj po zmenách a doplneniach zavedených zákonom z roku 1996, predstavuje výnimku zo zásady vyplácania dôchodkov francúzskym štátom. Táto výnimka je odôvodnená charakterom a hospodárskou štruktúrou systému, ktorý sa vzťahuje na dôchodky štátnych zamestnancov, ktorých zamestnáva spoločnosť France Télécom. Francúzsky štát je totiž povinný vykonávať zúčtovanie a vyplácanie priznaných dôchodkov podľa zákona o civilných a vojenských starobných dôchodkoch spoločnosti France Télécom, na ktoré sa vzťahuje všeobecný služobný poriadok štátnych zamestnancov francúzskeho štátu a nie všeobecné právo v oblasti dávok sociálneho zabezpečenia.
(97)
Aj keby spoločnosť France Télécom neodviedla náhradu, francúzsky štát by bol stále rovnako povinný zabezpečovať jej záväzky týkajúce sa doživotných dôchodkov voči štátnym zamestnancom spoločnosti, na ktorých sa vzťahuje uvedený služobný poriadok, pokiaľ by nedošlo k jednostrannej úprave uvedených záväzkov. Naopak poskytnutím zo strany štátu štátnych zamestnancov, ktorých vyškolil, spoločnosti France Télécom bez akejkoľvek náhrady, pokiaľ ide o vyplatené dôchodky alebo o dôchodky, ktoré sa ešte len budú vyplácať, by sa tejto spoločnosti poskytla zreteľná výhoda.
(98)
Preto keď podniky konkurujúce spoločnosti France Télécom nezamestnávajú štátnych zamestnancov, na ktorých sa vzťahuje služobný poriadok, voči ktorým by mal francúzsky štát podobný finančný záväzok, nemôže sa na ne preniesť logika systému financovania dôchodkov a vyplácania náhrad za spoločnosť France Télécom. Svedčí o tom skutočnosť, že keďže je právne postavenie zamestnancov, ktorých zamestnávajú konkurenti, odlišné, pokiaľ ide o riziko nevyplácania miezd, na ktoré sa vzťahuje všeobecné právo v oblasti dávok sociálneho zabezpečenia, francúzske orgány sa podľa všetkého domnievajú, že odvádzanie sociálnych príspevkov na krytie tohto rizika nie je v ich prípade odôvodnené. Teda práve na základe tohto služobného poriadku Francúzska republika usudzuje, že zahrnutie rizík, ktoré nie sú spoločné pre štátnych zamestnancov a zamestnancov podľa súkromného práva, do výpočtu náhrady, ktorú odvádza spoločnosť France Télécom štátu podľa zákona z roku 1996, nie je opodstatnené.
(99)
Z uvedeného teda vyplýva, že pokiaľ ide o náklady hradené v súvislosti so zamestnávaním zamestnancov podľa súkromného práva, tieto podniky sa ani v skutočnosti, ani podľa práva nenachádzajú v situácii porovnateľnej so situáciou spoločnosti France Télécom, pokiaľ ide o jej štátnych zamestnancov, na rozdiel od toho, čo tvrdia vo svojich pripomienkach Francúzska republika a spoločnosť France Télécom.
(100)
Rovnako nie je potrebné porovnávať systém náhrady uplatňovaný na spoločnosť France Télécom so systémom stanoveným pre iné verejné subjekty zamestnávajúce štátnych zamestnancov, na ktorých sa vzťahuje služobný poriadok, ako sú Monnaie de Paris alebo Office National des Forêts, a ktoré možno kvalifikovať ako podniky v súvislosti s niektorými ich činnosťami v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, alebo iné verejné inštitúcie výrobného a obchodného charakteru, ako napr. v minulosti EDF alebo GDF. Inštitúcie EDF a GDF mali osobitné dôchodkové systémy, nevyrovnané s dôchodkovými systémami štátnej služby. Ostatne systémy inštitúcií EDF a GDF sa potom pričlenili k všeobecnému dôchodkovému systému, hoci je potrebné zdôrazniť, že Komisia usúdila neexistenciu štátnej pomoci len v prípade, ak by bolo pričlenenie pre štát finančne neutrálne (55), čo však v danom prípade v súvislosti s reformou z roku 1996 neplatí.
(101)
Naopak systém náhrady v prospech štátu za vyplácanie dôchodkov štátnych zamestnancov spoločnosti La Poste pred zmenami, ktoré boli opísané a schválené za podmienok stanovených Komisiou v rozhodnutí La Poste, bol vždy totožný so systémom verejnej inštitúcie priemyselného a obchodného charakteru v zmysle zákona z roku 1990 v pôvodnom znení, podobný systému spoločnosti France Télécom v tom, že predpokladal ročnú úhradu štátu dôchodkov vyplatených štátnym zamestnancom na dôchodku a úhradu nákladov stanovených v článku L-134 zákona o sociálnom zabezpečení.
(102)
Aj keby bolo zrejmé, že medzi spoločnosťami La Poste a France Télécom existuje hospodárska súťaž a výhody poskytnuté France Télécom môžu túto hospodársku súťaž narúšať alebo hroziť jej narušením, stále platí, že logika a opatrenia dôchodkového systému štátnych zamestnancov spoločnosti France Télécom pred reformou z roku 1996 boli rovnaké ako logika a opatrenia porovnateľného systému, ktorý sa v rovnakom čase vzťahoval na spoločnosť La Poste. Ostatne Komisia vo svojom rozhodnutí La Poste usúdila, že reforma systému vzťahujúceho sa na túto spoločnosť predstavuje štátnu pomoc, na rozdiel od toho, čo Francúzska republika tvrdí v súvislosti so spoločnosťou France Télécom. Na druhej strane na účely posúdenia situácie spoločnosti France Télécom je referenčnou situáciou situácia verejného alebo súkromného podniku, ktorý by zamestnával štátnych zamestnancov, ktorí si svoj status zachovali. Takéto podniky by sa nachádzali v rovnakej referenčnej situácii ako spoločnosť France Télécom. Existencia štátnej pomoci v prospech spoločnosti France Télécom sa preto môže posudzovať podľa tohto referenčného systému.
(103)
Rovnako nemožno tvrdiť, že opatrením sa neposkytuje výhoda podniku, v tomto prípade spoločnosti France Télécom, iba preto, lebo sa ním kompenzuje určitá nevýhoda, ktorú mal tento podnik v minulosti, na rozdiel od tvrdení Francúzskej republiky a spoločnosti France Télécom. Komisia tiež nedávno zamietla argument etablovaného telekomunikačného operátora, ktorý je konkurentom spoločnosti France Télécom, že osobitné sociálne dôchodkové nároky rovnocenné nárokom zamestnancov štátnej služby zdedeným z minulosti a v prípade určitej časti zamestnancov líšiace sa od nárokov podľa všeobecného práva odôvodňujú opatrenia na zníženie sociálnych nákladov súvisiacich s dôchodkami tejto kategórie zamestnancov, ktoré vznikli operátorovi (56). Z tohto hľadiska, ako zdôraznili francúzske orgány počas rozpravy o návrhu zákona, sa zákonom z roku 1996 francúzskemu štátu uložila nová a vysoká záťaž spočívajúca v zúčtovaní a vyplácaní dôchodkov priznaných štátnym zamestnancom spoločnosti France Télécom. Súčasne mal zákon z roku 1996 za následok zníženie náhrady, ktorú spoločnosť France Télécom stále hradila.
(104)
Podľa pravidiel výpočtu sadzby zamestnávateľského príspevku stanoveného zákonom spoločnosť France Télécom odvádza štátu od 31. decembra 1996 náhradu nižšiu, ako je náhrada, akú by odvádzala, keby sa uvedený zákon neuplatňoval. Okrem toho vzhľadom na oslobodzujúci charakter zamestnávateľského príspevku zavedeného týmto zákonom spoločnosť France Télécom ihneď prevzala od 31. decembra 1996 zaúčtovanú rezervu určenú na úhradu jej budúcich záväzkov. Finančná záťaž, od ktorej bola spoločnosť France Télécom oslobodená, teda nebola ani nová, pretože zákonom z roku 1990 sa prevzala predchádzajúca rozpočtová prax, ani nepredvídateľná, pretože podnik vytváral na tento účel rezervu, ani odchyľujúca sa od všeobecného práva v oblasti sociálneho zabezpečenia, pretože toto právo sa nevzťahuje na náhradu odvádzanú spoločnosťou France Télécom.
(105)
Dňom nadobudnutia účinnosti zákona z roku 1996 sa na francúzsky štát preniesol záväzok platiť ročný príspevok pokrývajúci nakoniec v plnom rozsahu záťaž financovania dôchodkov dotknutých zamestnancov. Suma pomoci, ktorá bola takto poskytnutá zákonom z roku 1996, sa môže vypočítať od dátumu nadobudnutia jeho účinnosti ako ročný rozdiel medzi náhradou, ktorá predstavuje oslobodzujúci zamestnávateľský príspevok odvádzaný spoločnosťou France Télécom francúzskemu štátu, a nákladmi uvedenými v tabuľke č. 1, ktoré by spoločnosť platila podľa zákona z roku 1990, keby tento zákon zostal v nezmenenej podobe, po odpočítaní sumy paušálneho príspevku uhradeného v roku 1997.
(106)
Z odhadov, ktoré poskytla Francúzska republika a ktoré sú vysvetlené v odôvodnení 40, vyplýva, že v čase reformy v roku 1996 a až do predpokladaného zániku finančných záväzkov vyplývajúcich z finančnej záťaže, ktorú prevzal francúzsky štát, mohli francúzske orgány odhadnúť túto celkovú sumu novej čistej záťaže do roku 2043, keď finančné záväzky štátu voči štátnym zamestnancom na dôchodku alebo ich právnym nástupcom zaniknú, na […] mld. EUR. Aktuálna hodnota čistej záťaže v roku 1996 predstavovala […] mld. EUR po odpočítaní ročných príspevkov spoločnosti France Télécom (15,2 mld. EUR), príspevkov zamestnancov ([…] mld. EUR) a mimoriadneho paušálneho príspevku 5,7 mld. EUR.
(107)
Je však potrebné uviesť, že sumy odhadnuté v čase reformy v roku 1996 predstavujú odhad reálnej sumy (57). Ani stanovené sumy náhrady, ktoré mala spoločnosť France Télécom uhradiť vo forme ročných príspevkov, ani doplatok 5,7 mld. EUR uhradený v roku 1997 nemali za cieľ ani za následok dosiahnutie rozpočtovej neutrality pre francúzsky štát. Ak by sa tak stalo, s výhradou primeranosti hypotéz poistno-matematického výpočtu, by sa náklady a príjmy za celé obdobie navzájom rovnali, a teda spoločnosti France Télécom by nebola poskytnutá hospodárska výhoda.
(108)
Francúzske orgány si uvedomovali, že „prenesenie nákladov na dôchodky štátnych zamestnancov spoločnosti France Télécom na všeobecný štátny rozpočet“ bolo „pre štát novou a vysokou záťažou“, ktorú mimoriadny paušálny príspevok alebo výnos z prevodu časti akcií podniku vo vlastníctve štátu pokryli len čiastočne. Rozpravy uvedené v odôvodnení 31 naznačujú, že francúzsky štát sa v roku 1996 neusiloval úplne vykompenzovať novú záťaž, ktorú prevzal do budúcnosti, ale naopak sa usiloval prevziať novú záťaž, takže „v tomto prípade [sú] zohľadnené predovšetkým práve záujmy podniku“.
(109)
Zjavne aj pri uplatnení poistno-matematických hypotéz, ktoré sa líšia od tých, ktoré si francúzsky štát zvolil na odhad novej záťaže, ktorú prevzal, a bez ohľadu na mimoriadny paušálny príspevok uhradený v roku 1997 sa reformou poskytla hospodárska výhoda vo forme menších zamestnávateľských príspevkov na dôchodky. Keďže však paušálny príspevok alebo doplatok neumožnil pokryť všetky náklady prenesené na francúzsky štát, ale nanajvýš ich znížiť, a so zreteľom na uvedené odhady nie je potrebné potvrdiť primeranosť poistno-matematického výpočtu použitého v tom čase a presnosť odhadov na celé obdobie do roku 2043, ktoré z neho vyplývajú.
(110)
Napokon nie je ani potrebné porovnať finančné výhody vyplývajúce z menších príspevkov spoločnosti France Télécom s údajnými nevýhodami vyplývajúcimi zo zamestnávania štátnych zamestnancov, ako tvrdia spoločnosť France Télécom aj Francúzska republika. Zákon z roku 1996 totiž v každom prípade nerozšíril tieto údajné nevýhody, pretože nemal za následok prepúšťanie nadbytočných zamestnancov. Ostatne vzhľadom na oslobodenie spoločnosti France Télécom od časti finančných záväzkov nebolo cieľom zákona z roku 1996 vykompenzovať údajnú nevýhodu súvisiacu so mzdami alebo, ako tvrdí spoločnosť France Télécom, menšia plynulosť zamestnania štátnych zamestnancov.
(111)
Pre úplnosť je preto potrebné reagovať aj na argumenty Francúzskej republiky a spoločnosti France Télécom týkajúce sa údajných nevýhod zamestnávania štátnych zamestnancov.
-
Po prvé spoločnosť France Télécom mala tesne pred úplným otvorením francúzskeho trhu hospodárskej súťaži vyškolených a spôsobilých zamestnancov, bez ktorých by si svoje postavenie na trhu, keby ich musela všetkých nahradiť, neudržala, čo spoločnosť France Télécom opomenula uviesť vo svojich písomných pripomienkach.
-
Okrem toho suma miezd a investícia do odbornej prípravy zamestnancov, ktoré spoločnosť France Télécom posudzuje ako nevýhody, predstavujú bežné náklady v rozpočte podniku a nepreukázalo sa, že by nemali pozitívny vplyv na záväzok a produktivitu zamestnancov v porovnaní s jej konkurentmi.
-
Ak je aj pravda, že spoločnosť France Télécom nemá možnosť úpravy mzdového fondu prostredníctvom vykonávania sociálneho plánu na zníženie počtu zamestnancov, nie je isté, či by sa takýto plán zameraný len na štátnych zamestnancov, na ktorých sa vzťahuje služobný poriadok z dôvodu ich právneho postavenia, mohol právoplatne vykonávať, hoci ukončenie prijímania štátnych zamestnancov v roku 1997 a využívanie zamestnancov podľa súkromného práva jej poskytli určité možnosti pružnosti pri úprave jej mzdového fondu.
-
Ak je aj napokon pravda, že vynakladá značné rozpočtové prostriedky na podporu predčasného odchodu uvedených zamestnancov do dôchodku, nič to nemení na skutočnosti, že podpora zo strany podniku a jeho záujem na zavedení takéhoto nástroja by boli menšie bez prenesenia finančných záväzkov spoločnosti France Télécom na francúzsky štát, stanoveného zákonom z roku 1996. Tento nástroj umožňuje podporiť predčasný odchod do dôchodku, a teda aj skoršiu úhradu záväzkov spojených s dotknutými zamestnancami zo strany štátu. Bez prijatia zákona z roku 1996 by túto úhradu záväzkov ďalej zabezpečovala spoločnosť France Télécom.
(112)
Keďže neexistuje žiadna súvislosť s otázkou existencie či neexistencie hospodárskej výhody vyplývajúcej z uvedených opatrení, rovnako neopodstatnené sa javí zohľadnenie konkurenčných výhod plynúcich spoločnosti France Télécom z jej bývalého monopolného postavenia, na ktoré sa odvolávajú sťažovatelia. Údajné výhody alebo nevýhody v skutočnosti nesúvisia s otázkou vyrovnania podmienok hospodárskej súťaže na trhoch telekomunikačných služieb v oblasti sociálnych nákladov.
(113)
V porovnaní s referenčnou situáciou, ktorá už bola opísaná, náklady spoločnosti France Télécom ihneď zaťažil iba mimoriadny paušálny príspevok stanovený zákonom z roku 1996. Úhradou paušálneho príspevku sa znížila suma pomoci, ktorá sa na spoločnosť France Télécom vzťahovala a bude sa vzťahovať až do zániku finančnej záťaže, ktorú prevzal francúzsky štát za spoločnosť France Télécom podľa zákona z roku 1996. Bez toho, aby bola dotknutá správnosť poistno-matematických metód, ktoré svojho času použila francúzska vláda, bez tohto paušálneho príspevku by suma nákladov, od ktorých by bola spoločnosť France Télécom odbremenená, predstavovala 18,9 mld. EUR, a nie […] mld. EUR, v čistej hodnote z roku 1996.
(114)
Zákonom z roku 1996 sa teda spoločnosti France Télécom umožnilo a ešte stále sa jej umožňuje disponovať väčšími finančnými zdrojmi, aby mohla pôsobiť na trhoch, na ktorých je aktívna. Tieto zdroje boli teda vďaka zákonu z roku 1996 väčšie ako zdroje, ktoré spoločnosť mala v čase platnosti zákona z roku 1990 v pôvodnom znení. Napokon trhy telekomunikačných služieb na celom území Francúzska a v iných členských štátoch, na ktorých pôsobila a ešte stále pôsobí spoločnosť France Télécom, sa postupne otvárali hospodárskej súťaži v súlade s postupným zánikom výhradných alebo osobitných práv od roku 1988, a potom úplne, až na osobitné výnimky, od roku 1998. Trhy vo Francúzsku sa úplne otvorili hospodárskej súťaži v roku 2002. Zánik právnych prekážok sprevádzal nástup ďalších operátorov, ktorým spoločnosť France Télécom konkurovala a stále konkuruje, ešte skôr, než boli prijaté legislatívne opatrenia z roku 1990 a 1996, ktoré sú predmetom tohto rozhodnutia.
(115)
Keďže spoločnosť France Télécom bola oslobodená od povinnosti vytvárať rezervu na budúce dôchodkové náklady v súvislosti s dôchodkovými nárokmi svojich štátnych zamestnancov a podliehala menšiemu ročnému príspevku, mohla mať v súvahe vykázané nižšie záväzky a náklady, čím sa stala príťažlivejšou pre získanie kapitálu a ocitla sa vo výhodnejšej situácii, ako bola situácia, v ktorej bola pred reformou z roku 1996. Oslobodená od záťaže, ktorá jej vznikla na trhu vo Francúzsku, na ktorom bola etablovaná, sa spoločnosť France Télécom mohla ľahšie rozvíjať na trhoch iných členských štátov, ktoré sa nedávno otvorili hospodárskej súťaži, čo skutočne urobila, ako sa uvádza v odôvodneniach 48 až 50.
(116)
Z toho vyplýva, že zníženie nákladov spoločnosti France Télécom, ktoré vyplýva z pravidiel výpočtu kompenzácie, ktorú má vyplácať francúzskemu štátu za úhradu dôchodkov štátnych zamestnancov, narúša alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže medzi spoločnosťou France Télécom a týmito novými operátormi vo Francúzsku a v ďalších členských štátoch, kde spoločnosť France Télécom pôsobí.
6.1.4. Ovplyvňovanie obchodu medzi členskými štátmi
(117)
Trhy vo Francúzsku, na ktorých pôsobí spoločnosť France Télécom, sa od roku 1988 postupne otvorili hospodárskej súťaži a z tohto dôvodu sú široko otvorené obchodu medzi členskými štátmi. Cieľom smernice 96/19/ES bola úplná liberalizácia sektora telekomunikácií od 1. januára 1998. Operátori, ktorých kapitál čiastočne vlastnia podniky iných členských štátov ako Francúzska, sa na týchto trhoch takisto etablovali. Niektoré z týchto trhov sa týkajú medzinárodnej komunikácie medzi členskými štátmi. Spoločnosť France Télécom poskytuje prostredníctvom svojich dcérskych spoločností aj služby elektronickej komunikácie medzi členskými štátmi, najmä Španielskom, Belgickom a Spojeným kráľovstvom.
(118)
Za týchto podmienok môže opatrenie, ktorým sa znižujú celkové režijné a prevádzkové náklady spoločnosti France Télécom, a tým sa uvoľňujú zdroje spoločnosti, ktoré sa potom môžu využiť na investovanie alebo zlepšenie obchodných ponúk vo Francúzsku, alebo pôsobenie v iných členských štátoch, ovplyvňovať obchod medzi členskými štátmi.
6.1.5. Záver o existencii štátnej pomoci v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ
(119)
Z uvedeného vyplýva, že znížením náhrady predstavujúcej zamestnávateľský príspevok, ktorý sa má odvádzať štátu za dôchodkové náklady stanovené zákonom z roku 1990 v pôvodnom znení a nahradením tejto náhrady náhradou stanovenou zákonom z roku 1996, pokiaľ je táto náhrada nižšia ako náhrada, ktorá sa uplatňovala predtým, Francúzska republika poskytla spoločnosti France Télécom zo svojich zdrojov štátnu pomoc, ktorá narúša alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže a ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, a to pri prenesení nákladov podľa zákona z roku 1996.
(120)
Následne je nevyhnutné preskúmať, či túto pomoc možno vyhlásiť za zlučiteľnú s vnútorným trhom.
6.2. Alternatívne právne základy zlučiteľnosti štátnej pomoci
(121)
Komisia poznamenáva, že Francúzsko sa neodvolávalo na článok 106 ods. 2 ZFEÚ ako na odôvodnenie zlučiteľnosti uvedených opatrení.
(122)
Odchýlky stanovené v článku 107 ods. 2 ZFEÚ týkajúce sa pomoci sociálnej povahy poskytovanej jednotlivým spotrebiteľom, pomoci určenej na náhradu škody spôsobenej prírodnými katastrofami alebo mimoriadnymi udalosťami, ako aj pomoc poskytovaná určitým oblastiam Spolkovej republiky Nemecko sú v danom prípade zjavne irelevantné.
(123)
Pokiaľ ide o odchýlky stanovené v článku 107 ods. 3 ZFEÚ, Komisia konštatuje, že uvedená pomoc nie je určená na podporu hospodárskeho rozvoja oblastí s mimoriadne nízkou životnou úrovňou alebo s mimoriadne vysokou nezamestnanosťou, na podporu projektu európskeho záujmu ani na nápravu vážnej poruchy fungovania vo francúzskom hospodárstve. Ďalej nie je určená ani na podporu kultúry a zachovania kultúrneho dedičstva.
(124)
Zdá sa teda, že na posúdenie zlučiteľnosti tohto opatrenia sa môže uplatniť len článok 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ.
6.3. Zlučiteľnosť pomoci z hľadiska článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ
(125)
Podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ „za zlučiteľné s vnútorným trhom možno považovať: […] pomoc na rozvoj určitých hospodárskych činností alebo určitých hospodárskych oblastí, za predpokladu, že táto podpora nepriaznivo neovplyvní podmienky obchodu tak, že by to bolo v rozpore so spoločným záujmom […].“
(126)
Pokiaľ ide o pomoc považovanú za zlučiteľnú s vnútorným trhom vzhľadom na to, že ide o pomoc na rozvoj určitých hospodárskych činností alebo určitých hospodárskych oblastí, táto pomoc musí podstatne zlepšiť spôsob vykonávania hospodárskej činnosti. Pomoc je zlučiteľná v zmysle článku 107 ods. 3 písm. c) iba vtedy, keď nezhoršuje podmienky obchodu tak, že by to bolo v rozpore so spoločným záujmom. Komisia vo svojom posúdení venuje osobitnú pozornosť kritériám nevyhnutnosti a proporcionality (58).
(127)
Predbežne a so zreteľom na pochybnosti, ktoré Komisia vyjadrila v rozhodnutí o začatí konania, je potrebné uviesť, že Francúzska republika vybrala od spoločnosti France Télécom dostatočnú sumu zodpovedajúcu sume pomoci, ktorej vrátenie Komisia požaduje vo svojom rozhodnutí o zdanení spoločnosti France Télécom živnostenskou daňou (59). Komisia sa domnieva, že po potvrdení rozsudku Všeobecného súdu, ktorým sa zamieta žaloba o neplatnosti tohto rozhodnutia Súdnym dvorom (60), Francúzska republika prijala nevyhnutné opatrenia na splnenie záväzkov vyplývajúcich z tohto rozhodnutia. Vzhľadom na to, že správne vrátenie pomoci vyplatenej v súvislosti so živnostenskou daňou má za následok odstránenie hospodárskej výhody, ktorú v tejto súvislosti údajne mala spoločnosť France Télécom, nie je potrebné preskúmať vplyv možnej kumulácie s pomocou, ktorá je predmetom tohto konania.
(128)
Nakoniec treba najprv poznamenať, že na rozdiel od investičných nákladov sú náklady podniku na sociálne zabezpečenie opakujúcimi sa prevádzkovými nákladmi a že pomoc, ktorou sa tieto náklady znižujú, predstavuje prevádzkovú pomoc podniku, ktorej zlučiteľnosť s vnútorným trhom musí Komisia veľmi prísne posúdiť podľa judikatúry Súdneho dvora.
6.3.1. Súlad opatrenia pomoci s cieľom všeobecného záujmu
(129)
V danom prípade sa pomoc poskytovaná od roku 1997 nemôže považovať za pomoc na podporu rozvoja hospodárskej činnosti spočívajúcej v poskytovaní služieb elektronickej komunikácie v podmienkach úplnej liberalizácie trhov. Zákon z roku 1996 bol totiž schválený spolu so zákonom č. 96-659 z 26. júla 1996 o regulácii telekomunikácií, ktorým sa transponovali záväzky vyplývajúce Francúzsku z práva Únie, a najmä zo smernice 96/19/ES.
(130)
V tomto ohľade je podľa zákona z roku 1996 všeobecným účelom vyplácania finančnej náhrady francúzskemu štátu zosúladiť úrovne povinných sociálnych a daňových odvodov medzi spoločnosťou France Télécom a ostatnými podnikmi v sektore telekomunikácií, ktoré sa v oblasti dávok sociálneho zabezpečenia riadia všeobecným právom. Použitý prostriedok, totiž opatrenie pomoci zamerané priamo a výhradne na spôsob stanovenia zamestnávateľských príspevkov spoločnosti France Télécom, sa javí ako primeraný na dosiahnutie stanoveného cieľa.
(131)
Opatrenie pomoci, ktorého účelom je znížiť bežné náklady spoločnosti France Télécom na sociálne zabezpečenie, ktoré spoločnosť znášala v čase, keď poskytovanie monopolnej služby tvoriacej prevažnú časť jej činností nevyžadovalo ekonomicky efektívne správanie, môže v odlišných konkurenčných podmienkach prispieť k zlepšeniu spôsobu poskytovania služieb, ktoré boli predtým monopolné, pokiaľ alokácia finančných zdrojov konkurenčných podnikov na ich príslušné sociálne náklady nenaruší proces hospodárskej súťaže na základe kvality. Ďalej v texte sa samozrejme uvádzajú výhrady k primeranosti niektorých ustanovení zákona na dosiahnutie cieľa, ktoré sa vytyčujú v zákone. Nie je možné spochybniť ani legitimitu, ani súlad tohto zákona s cieľom spoločného záujmu rozvíjať trhy služieb elektronických komunikácií, na ktorých sa rozvíja skutočná hospodárska súťaž, čím tento zákon prispieva k technologickému pokroku a k hospodárskemu rozkvetu uvedenej činnosti.
6.3.2. Nevyhnutnosť opatrenia pomoci
(132)
Stanovenie maximálneho počtu štátnych zamestnancov spoločnosti France Télécom, ku ktorému viedol zákaz ich prijímania po 1. januári 2002 ustanovený zákonom z roku 1996, mal nevyhnutne za následok značné odľahčenie dôchodkovej záťaže spoločnosti France Télécom úmerne k počtu štátnych zamestnancov v aktívnom služobnom pomere. Spoločnosť France Télécom, ktorá bola takto zbavená možnosti prijímať zamestnancov z radov štátnych úradníkov, čo bolo ostatne pochopiteľné so zreteľom na konkurenčný charakter, ktorý odvtedy malo poskytovanie uvedených služieb, by musela čeliť nadmerným nákladom v súvislosti s vyplácaním dôchodkov dotknutým zamestnancom v porovnaní so záťažou, akej museli a ešte stále musia čeliť jej konkurenti. Takisto treba poznamenať, že záväzky v podobe náhrady, ktorá sa má vyplácať francúzskemu štátu podľa pôvodných ustanovení zákona z roku 1990, sa týkali nielen štátnych zamestnancov, ktorí pôsobili v roku 1990 a neskôr na konkurenčných trhoch, ale aj štátnych zamestnancov generálneho riaditeľstva ministerstva pôšt a telekomunikácií, ktorí boli v roku 1990 na dôchodku.
(133)
Na ilustráciu možno uviesť, že sadzba príspevku by v prípade zachovania pôvodných ustanovení zákona z roku 1990 predstavovala podľa Francúzskej republiky pre spoločnosť France Télécom 77 % hrubých indexovaných miezd štátnych zamestnancov, ktorí boli v roku 2010 v aktívnom služobnom pomere. Táto sadzba sa musí približovať sadzbe […] %, ktorá by umožnila zabezpečiť úplnú konkurenčnú spravodlivosť v prípade spoločných rizík a rizík, ktoré nie sú spoločné, medzi spoločnosťou France Télécom a jej konkurentmi. V absolútnych hodnotách by rozdiel predstavoval približne […] mil. EUR zvýšených nákladov ročne v porovnaní so sadzbou príspevku, ktorým by sa zabezpečila konkurenčná spravodlivosť. Okrem toho keby v zákone nebol stanovený terajší oslobodzujúci charakter zamestnávateľských príspevkov, spoločnosť France Télécom by musela naďalej plniť požiadavky na vytváranie oveľa väčšej rezervy, ako je rezerva 3,6 mld. EUR, ktorá bola vytvorená už v roku 1996.
(134)
V tomto smere nie sú úvahy sťažovateľov, že spoločnosť France Télécom mohla niesť od roku 1996 oveľa väčší finančný záväzok, ako je záťaž, od ktorej ju odbremenil francúzsky štát, relevantné, pretože nesúvisia so skúmanou otázkou. Aj keby sa zdalo, že vďaka zvýšeniu finančného záväzku spoločnosti France Télécom od roku 1996 a uvedeným sumám sa do dnešného dňa odstránilo riziko úpadku podniku, na ktoré poukázala Francúzska republika, ak by systém ustanovený zákonom z roku 1990 ďalej existoval, opatrenie pomoci by do budúcnosti bolo nevyhnutné, aby sa spoločnosť France Télécom mohla zúčastňovať na hospodárskej súťaži založenej na kvalite na dotknutých trhoch bez toho, aby bola znevýhodňovaná výškou sociálnych nákladov zdedených z minulosti, ktoré nemusia znášať jej konkurenti.
(135)
Úvahy sťažovateľov a telekomunikačného operátora o relevantnosti celkovej bilancie na posúdenie nevyhnutnosti pomoci z hľadiska ostatných výhod, ktoré spoločnosti France Télécom vyplývajú z monopolného postavenia, ktoré mala v minulosti, nie sú v danom prípade opodstatnené. Je pravda, že od roku 1996 má spoločnosť France Télécom na mnohých trhoch služieb vo Francúzsku, na ktorých spôsobí, silné postavenie, najmä vďaka účinkom vzájomného prepojenia súvisiacim s trhmi komunikácií. Spoločnosť France Télécom tiež prenikla na trhy ďalších členských štátov, kde získala významné postavenie, najmä v Poľsku a Španielsku. To však nič nemení na tom, ako nepriamo zdôrazňuje telekomunikačný operátor vo svojich pripomienkach, že vzhľadom na svoje dominantné postavenie v zmysle článku 102 ZFEÚ alebo na svoju veľkú trhovú silu v zmysle právnych predpisov týkajúcich sa elektronických komunikácií v Únii (61) podlieha spoločnosť France Télécom osobitným nesymetrickým záväzkom, ktorým nepodliehajú konkurenčné podniky, ktorých trhová sila je menšia.
(136)
Účelom týchto záväzkov napr. v oblasti prístupu k sieti, nákladovo orientovaných cien alebo zdržania sa komerčného správania, ktoré by bolo prípustné v prípade podniku, ktorý nemá dominantné postavenie, je konkrétne zabezpečiť, aby postavenie spoločnosti France Télécom zdedené z čias jej bývalého monopolného postavenia, už nenarúšalo hospodársku súťaž. Tieto ad hoc regulačné nástroje, ktoré navrhli a riadne používajú vnútroštátne orgány pre reguláciu a hospodársku súťaž a Komisia (62), sú adresnejšie a predstavujú účinnejší prostriedok nápravy pretrvávajúceho vplyvu nevýhod plynúcich spoločnosti France Télécom z jej bývalého monopolného postavenia, na ktoré sa odvolávajú sťažovatelia.
(137)
Štátna pomoc, ktorá je predmetom tohto konania, je teda podľa všetkého nevyhnutná na dosiahnutie cieľa spoločného záujmu, pretože zlepšuje podmienky hospodárskej súťaže v oblasti dôchodkových nákladov, a teda aj podmienky poskytovania elektronických komunikačných služieb.
6.3.3. Proporcionalita opatrenia pomoci
(138)
Treba uviesť, že finančná náhrada v prospech štátu stanovená zákonom z roku 1990 na účely zúčtovania a vyplácania dôchodkov je špecifická pre spoločnosť France Télécom a má svojrázny charakter. Zásadu úplnej úhrady podľa pôvodného zákona z roku 1990 nahradil odlišný systém určenia sumy náhrady, ktorá sa mala platiť štátu od roku 1996. Teoreticky boli možné viaceré varianty určenia výšky zamestnávateľského príspevku, ktorý mala odvádzať spoločnosť France Télécom vrátane úplnej úhrady štátom bez náhrady. Táto protihodnota sa od roku 1997 vypočítava na základe určitých nákladov, ktoré znášajú konkurenčné podniky v sektore. S cieľom určiť, či je pomoc proporcionálna na dosiahnutie stanoveného účelu, je teda potrebné preskúmať objektívnosť a odôvodnenosť referenčného systému určenia výšky náhrady stanovenej zákonom z roku 1996.
(139)
Súčasne treba poznamenať, že v konaniach týkajúcich sa zníženia nákladov súvisiacich s dôchodkami štátnych zamestnancov bývalých monopolných operátorov v sektore telekomunikácií, OTE v Helénskej republike a BT Plc v Spojenom kráľovstve, Komisia pri rozhodovaní o zlučiteľnosti či nezlučiteľnosti štátnej pomoci poskytnutej uvedeným operátorom s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ predovšetkým overila v jednotlivých prípadoch, či tieto podniky podliehajú rovnakým sociálnym odvodom (63). Komisia však v danom prípade zistila, že oslobodzujúce príspevky stanovené zákonom z roku 1996, ktoré spoločnosť France Télécom každoročne odvádza, neumožňujú zabezpečiť vyberanie rovnakých sociálnych odvodov ako v prípade jej konkurentov. Spravodlivá konkurenčná sadzba (ďalej len „SKS“) nebola dosiahnutá.
(140)
Francúzska republika a spoločnosť France Télécom sa odvolávajú na mimoriadny paušálny príspevok 5,7 mld. EUR, ktorý spoločnosť France Télécom uhradila v roku 1997 podľa zákona z roku 1996. Výška tohto paušálneho príspevku bola stanovená v roku 1996 tak, aby počas desaťročného obdobia uplatňovania zákona z roku 1996 kompenzovala zvýšené náklady, ktoré vznikali štátu a ktoré sa v tom čase stanovili so zreteľom na účtovnú rezervu, ktorú spoločnosť France Télécom vytvorila a ktorú mohol štátny podnik prevziať v rozpočtovom roku 1996 - 1997. Mimoriadny paušálny príspevok tvoria dve položky:
-
jednak suma 3,6 mld. EUR, ktorá zodpovedá rezerve na náklady na budúce dôchodky štátnych zamestnancov, ako boli vtedy stanovené, vytvorenej spoločnosťou France Télécom do roku 1996,
-
jednak suma 2,1 mld. EUR (ďalej len „doplnková suma“), ktorá zodpovedá tak odhadom orgánov verejnej moci, ako aj skutočným čistým sociálnym nákladom na vyplácanie dôchodkov, ktoré mal štát znášať počas obdobia 10 rokov, od roku 1997 do roku 2006, po tom, čo naň bolo prenesené dôchodkové zaťaženie v súvislosti s dôchodkami štátnych zamestnancov telekomunikácií.
(141)
Keďže účelom paušálnej sumy 5,7 mld. EUR nikdy nebolo kompenzovať neexistenciu spravodlivej konkurenčnej sadzby medzi spoločnosťou France Télécom a jej konkurentmi, nebolo by opodstatnené porovnávať túto sumu s ročnými oslobodzujúcimi príspevkami, ktoré spoločnosť France Télécom neuhradila, hoci boli nevyhnutné na dosiahnutie skutočnej spravodlivej konkurenčnej sadzby.
(142)
Z prieskumu parlamentných rozpráv naopak vyplýva, že doplnková suma 2,1 mld. EUR bola určená na pokrytie tohto prenesenia nákladov za roky 1997 až 2006 a fakticky na odstránenie vplyvu pomoci za desaťročné obdobie. Čistá finančná účasť spoločnosti France Télécom zodpovedajúca tejto doplnkovej sume teda spočívala vo financovaní počas obdobia desiatich rokov zvýšených nákladov, ktoré vznikli francúzskemu štátu v súvislosti s reformou.
(143)
Okrem toho mimoriadny príspevok zahŕňa prevzatie účtovnej rezervy vytváranej do roku 1996, ktorá už nemala svoje opodstatnenie. Rezervu, ktorú prevzal štát, vytvárala spoločnosť France Télécom na účely pokrytia nákladov na budúce dôchodky a prevzatím tejto rezervy sa odstraňuje vplyv pomoci počas obdobia vyplácania dôchodkov, ktoré tieto dôchodky môžu pokryť.
(144)
Zákon z roku 1996 sa však odvoláva na jednorazový mimoriadny príspevok, pričom príslušné ustanovenia ani ustanovenia zákona o štátnom rozpočte a ani ustanovenia vyhlášok, ktoré boli prijaté neskôr, nerozlišujú sumu vyplývajúcu z rezervy, ktorá by sa mala odpočítať od nákladov prenesených na štát na obdobie trvania tohto obdobia. V článku 6 zákona z roku 1996 sa spresňuje, že mimoriadny paušálny príspevok sa uhradí ako náhrada za úhradu zo strany štátu nákladov na dôchodky priznané štátnym zamestnancom. Pri analýze reformy sa výška tohto mimoriadneho príspevku musí zohľadniť v celom rozsahu.
(145)
Keďže vyplatením tohto mimoriadneho paušálneho príspevku spoločnosť France Télécom uhradila náklady na starobné dôchodky štátnych zamestnancov telekomunikácií a náklady na kompenzáciu medzi dôchodkovými systémami za obdobie približne pätnásť rokov, vplyv pomoci sa neutralizoval. Vyplatením tohto mimoriadneho príspevku spoločnosť France Télécom teda neutralizovala vplyv pomoci počas tohto obdobia. Vzhľadom na to je odôvodnené, aby spoločnosť France Télécom nemala počas uvedeného obdobia povinnosť spĺňať podmienky zlučiteľnosti tejto pomoci a aby teda neplatila ročný príspevok nevyhnutný na zabezpečenie spravodlivej konkurenčnej sadzby zahŕňajúcej riziká, ktoré nie sú spoločné so zamestnancami podľa súkromného práva.
(146)
Je potrebné podrobne analyzovať jednotlivé fázy takéhoto uvažovania.
(147)
Treba konštatovať, že ročné oslobodzujúce platby spoločnosti France Télécom uhrádzané od čias reformy z roku 1996 neumožňujú dosiahnuť spravodlivú konkurenčnú sadzbu, ako sa zdôrazňuje v rozhodnutí o začatí konania. Vyplýva to zo skutočnosti, že sadzba uplatnená na spoločnosť France Télécom zahŕňa len príspevky na riziká, ktoré sú spoločné pre zamestnancov podľa súkromného práva a štátnych zamestnancov, a preto vylučuje príspevky na riziká, ktoré nie sú spoločné, ako napr. riziko nezamestnanosti alebo riziko nevyplácania miezd v prípade nútenej správy alebo likvidácie podniku.
(148)
Z tabuľky č. 4 ďalej vyplýva, že nezohľadnenie rizík, ktoré nie sú spoločné, pri výpočte príspevku, ktorý má uhrádzať spoločnosť France Télécom, sa prejavuje značným rozdielom medzi náhradou, ktorú spoločnosť France Télécom vypláca štátu, a náhradou, ktorú by vyplácala, keby sa sadzba príspevku vypočítavala tak, aby sa ním zabezpečila úplná konkurenčná spravodlivosť z hľadiska základu na výpočet nákladov konkurentov. Opatrenie pomoci vyplývajúce zo zákona teda v podstate nie je v súlade so zásadou proporcionality. Na účely splnenia tejto zásady a dosiahnutia stanoveného legitímneho cieľa zlepšiť podmienky hospodárskej súťaže pomocou vyrovnania spôsobov výpočtu nákladov, ktoré znášajú podniky pôsobiace na dotknutých trhoch telekomunikačných služieb vo Francúzsku, štátna pomoc poskytnutá spoločnosti France Télécom na základe zákona z roku 1996 mala a skutočne bude musieť do budúcnosti vyrovnať uvedené náklady tak, že sa do nich zahrnú aj náklady spojené s rizikami, ktoré nie sú spoločné pre obidve kategórie zamestnancov.
(149)
V tejto súvislosti tvrdenie Francúzska, že štátni zamestnanci nie sú vystavovaní určitým rizikám, a preto nie je platenie príspevkov na krytie týchto rizík, opodstatnené, nemožno uznať. Po prvé uvedené riziká nie sú zahrnuté na základe štátnych opatrení, takže nie je opodstatnené, aby spoločnosti France Télécom plynula peňažná výhoda. Napríklad riziko nevyplácania miezd v prípade nútenej správy alebo likvidácie podniku nie je zahrnuté na základe štátneho záväzku voči štátnym zamestnancom spoločnosti France Télécom v aktívnom služobnom pomere a na základe toho, že vlastným poisťovateľom tejto spoločnosti je francúzsky štát. Nedá sa však vylúčiť možnosť, že spoločnosť France Télécom ohlási úpadok rovnako ako jej konkurent. V obidvoch prípadoch nejde o výhodu poskytnutú podniku, ale o výhodu poskytnutú priamo zamestnancom podniku. Záruka prevodu miezd sa začne uplatňovať po tom, čo podnik prestane existovať. Konkurenčný podnik bude teda na rozdiel od spoločnosti France Télécom povinný prispievať na zabezpečenie rizika mzdových nedoplatkov po svojom zániku. Nie je preto opodstatnené poskytnúť tejto spoločnosti výhodu vo forme menšieho príspevku alebo, v skutočnosti, vylúčenia tohto rizika zo spôsobu výpočtu príspevkov spoločnosti France Télécom.
(150)
Napokon, čo je dôležitejšie, samotným účelom reformy zavedenej v roku 1996 je v konečnom dôsledku vyrovnať podmienky hospodárskej súťaže v oblasti sociálnych a daňových odvodov medzi všetkými konkurentmi v sektore, a to nezávisle od statusu ich zamestnancov a od existencie skutočnej povinnosti spoločnosti France Télécom registrovať sa u príslušných správnych inštitúcií a platiť im príspevky. Konkrétne by táto logika vyrovnania podmienok hospodárskej súťaže mala zabezpečiť zlučiteľnosť skúmaného opatrenia s vnútorným trhom. V súlade s touto logikou nie je teda relevantné, či zamestnanci spoločnosti France Télécom sú alebo nie sú vystavení uvedeným rizikám.
(151)
Na záver zníženie úhrady dôchodkov prenesením čistého dôchodkového zaťaženia na štát by bolo v súlade so zásadou proporcionality len v prípade, že by umožnilo vyrovnať podmienky hospodárskej súťaže. Spoločnosť France Télécom sa však nedostala do postavenia, ktoré by bolo úplne rovnocenné s postavením podnikov sektora v oblasti sociálnych odvodov vymeraných z miezd, pretože do základu na výpočet ročného príspevku neboli zahrnuté určité sociálne a daňové náklady.
(152)
Rovnako nie je opodstatnené, na rozdiel od toho, čo požadujú Francúzska republika a spoločnosť France Télécom, zohľadniť sumu mimoriadneho paušálneho príspevku 5,7 mld. EUR, ktorý spoločnosť France Télécom už vyplatila v roku 1997, na účely jeho porovnania s nedostatočnou sadzbou oslobodzujúceho príspevku, ktorý sa vzťahuje na spoločnosť France Télécom.
(153)
Na úvod by Komisia chcela pripomenúť, že v každej situácii je povinná zistiť, či sú splnené podmienky na uplatnenie výnimky podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ, a nie je viazaná predchádzajúcou rozhodovacou praxou, za predpokladu, že je jej existencia preukázaná (64).
(154)
V každom prípade reforma, ktorá je tu predmetom skúmania, sa zjavne a v niekoľkých ohľadoch líši od reformy uvedenej v rozhodnutí La Poste (65), na ktorú sa francúzske orgány odvolávajú.
(155)
Na rozdiel od reformy, ktorá je predmetom rozhodnutia La Poste a na ktorú sa francúzske orgány a spoločnosť France Télécom odvolávajú, reforma spôsobu financovania dôchodkov štátnych zamestnancov spoločnosti France Télécom sa uskutočnila tesne pred otvorením trhov v rámci Únie, na ktorých mohla spoločnosť France Télécom pôsobiť.
(156)
Napokon je zrejmé, že spoločnosti France Télécom vyplynula z tejto liberalizácie výhoda, pretože sa etablovala na trhoch iných členských štátov, a to nielen vďaka zmene svojho právneho postavenia na akciovú spoločnosť, ale sčasti aj vďaka odstráneniu z jej súvahy dôchodkových záväzkov a možným budúcim menším nákladom následkom reformy. Takéto zníženie záväzkov v súvahe umožnilo spoločnosti France Télécom zvýšiť svoju bonitu a mieru zadlženia. Z číselných údajov o zadlženosti v pripomienkach sťažovateľov, ktoré Francúzska republika nepoprela, je zrejmé, že pokiaľ ide o sumy, finančný dlh spoločnosti France Télécom sa zvýšil z 19,2 mld. EUR v roku 1997 na 83 mld. EUR v roku 2002.
(157)
Je pravda, že príčinou tohto veľmi výrazného zvýšenia finančného zadlženia môže byť voluntaristická politika investičnej expanzie na trhy iných členských štátov, ktorú umožnila liberalizácia trhov. Nič to ale nemení na skutočnosti, že uvoľnenie potrebných finančných prostriedkov čiastočne umožnilo zníženie dôchodkových nákladov o čistú sumu […] mld. EUR prenesených na francúzsky štát v roku 1996. Z tohto dôvodu pripomienky telekomunikačného operátora, ktorými sa snaží dokázať, že štátna pomoc umožnila spoločnosti France Télécom financovať jej medzinárodnú expanziu (pripomienky uvedené v odôvodnení 68), nie sú, hoci nepriamo, neopodstatnené.
(158)
Naproti tomu všetky poštové trhy, na ktorých francúzska spoločnosť La Poste môže v Únii pôsobiť, nie sú ešte úplne otvorené hospodárskej súťaži a malo by sa tak stať až v roku 2012, čiže šesť rokov po reforme financovania dôchodkov spoločnosti La Poste (66). Vplyv pomoci poskytnutej spoločnosti France Télécom, spočívajúci v obmedzovaní hospodárskej súťaže, na úplne otvorené trhy, je preto väčší než vplyv pomoci poskytnutej spoločnosti La Poste. Úplná podobnosť podmienok, ktoré sú nevyhnutné pre zlučiteľnosť pomoci, preto neexistuje, pretože ide o odlišné konkurenčné postavenie na trhoch, ktorých priorita pri otváraní sa hospodárskej súťaži v rámci Únie a ktorých príspevok ku konkurencieschopnosti hospodárskej štruktúry Únie boli takisto odlišné. Z toho vyplýva, že kritérium spoločného záujmu uvedené v článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ nemožno v obidvoch osobitných prípadoch posudzovať rovnako.
(159)
Okrem toho finančná situácia spoločnosti La Poste a následne jej schopnosť expandovať na zahraničné trhy alebo posilniť svoje postavenie na francúzskom trhu neboli porovnateľné s finančnou situáciou a uvedenou schopnosťou spoločnosti France Télécom. Ako sa zdôrazňuje v rozhodnutí La Poste, keby nebolo reformy z roku 2006, spoločnosť La Poste by pri prechode na nové účtovné štandardy bola povinná vykázať vo svojej súvahe rezervu na záväzok voči štátu, ktorý dovtedy zapisovala ako mimobilančný záväzok vo výške 76 mld. EUR (67). Na rozdiel od spoločnosti La Poste spoločnosť France Télécom teda vytvárala vo svojich účtovných knihách účtovnú rezervu, aby mohla kryť svoje budúce záväzky v prípade nezavedenia reformy, čo objektívne viedlo k tomu, že finančné situácie obidvoch podnikov sa navzájom líšili.
(160)
Okrem toho nezavedenie reformy a ďalšie trvanie systému zavedeného zákonom z roku 1990 by spoločnosti France Télécom priniesli zvýšenie dôchodkových nákladov, ktoré by podľa vtedajších prognóz vysvetlených v odôvodnení 30 narastali od roku 2005 - 2007, čo dodatočne potvrdzujú výsledky uvedené v tabuľke č. 3. V čase reformy by sa teda ďalšie trvanie systému podľa zákona vzťahujúceho sa na spoločnosť La Poste ihneď prejavilo vo zvýšených ročných nákladoch približne […] mil. EUR, ktoré by vznikli spoločnosti La Poste (68).
(161)
Nepreukázalo sa teda, že by situácia obidvoch podnikov následkom zákona uplatniteľného pred príslušnými reformami a následne vplyv týchto reforiem na hospodársku súťaž bola rovnaká. Skutočnosti svedčia o opaku. Z toho je zrejmé, že nie je odôvodnené preskúmanie, ktoré by viedlo k podobným záverom v obidvoch prípadoch.
(162)
Okrem toho v prípade rozhodnutia La Poste existovali dostatočné dôvody na to, aby sa dalo usúdiť, že mimoriadny paušálny príspevok mohol byť v budúcnosti opäť poskytnutý ako preddavok na platbu príspevkov spojených s upravenou spravodlivou sadzbou. V tomto prípade takéto dôvody neexistujú. Požiadavka opätovného poskytnutia mimoriadneho príspevku spoločnosti La Poste bola stanovená po tom, čo Komisia začala konanie vo veci formálneho zisťovania, pričom spochybnila podhodnotenie oslobodzujúceho príspevku nevyhnutného na dosiahnutie spravodlivej konkurenčnej sadzby.
(163)
Do značnej miery a napriek tomu, že to francúzske orgány výslovne neuznali, poskytnutie uvedeného mimoriadneho paušálneho príspevku v rozhodnutí La Poste bolo teda výsledkom rokovania medzi Komisiou a členským štátom, ktorého účelom bolo zabezpečiť platenie oslobodzujúceho príspevku, ktorým by sa zabezpečila spravodlivá konkurenčná sadzba. Francúzske orgány vychádzali pri tomto rokovaní, o ktorom sa zmienili vo svojom oznámení z 23. júna 2006 po tom, čo sa v decembri 2005 oboznámili so spisom, zo skutočnosti, že mimoriadny príspevok stanovený pre spoločnosť La Poste nie je nevyhnutný z hľadiska konkurenčnej spravodlivosti na rozdiel od návrhu reformy plánovaného ročného príspevku.
(164)
Rozhodnutím Komisie sa nepotvrdila reforma, ktorá už nadobudla platnosť, ako to tvrdí spoločnosť France Télécom. Oznámeniu a rozhodnutiu o začatí konania z 12. októbra 2006 totiž predchádzalo stanovenie výšky mimoriadneho príspevku zákonom č. 2006-1771 z 30. decembra 2006 (opravný zákon o štátnom rozpočte na rok 2006). Uvedené rokovania sa týkali viacerých aspektov reformy, a najmä zohľadnenia výhody, ktorú mohla predstavovať v minulosti oznámená reforma, rozsahu výpočtu plánovanej sadzby príspevku a podmienok zohľadnenia špecifického charakteru poštovej banky vo vzťahu k poštovým činnostiam a prideleným zamestnancom. Tieto rokovania pokračovali a francúzske orgány súhlasili s pravidlami poskytnutia mimoriadneho príspevku na základe všeobecnej dohody o reforme až vo svojich pripomienkach z 8. júna 2007, čím potvrdili svoje oznámené stanovisko k mimoriadnemu príspevku a spôsobu výpočtu budúcich ročných príspevkov.
(165)
Okrem toho na rozdiel od ustanovení zákona o rozpočte na rok 1997, ktorým sa zriadila verejná inštitúcia pre správu príspevku spoločnosti France Télécom a v ktorom boli stanovené prísne pravidlá v oblasti ročných prevodov platieb štátu, verejná inštitúcia pre správu príspevku spoločnosti La Poste nebola povinná dodržiavať takéto osobitné pravidlá (69). Keďže išlo o mimoriadny príspevok bez stanoveného pridelenia, ktorý bolo potrebné uhradiť, Komisia mala dôvod usúdiť, že Francúzska republika mohla znížiť jeho výšku a súčasne zvýšiť sadzbu ročného príspevku spoločnosti La Poste.
(166)
Okrem toho treba konštatovať, že v ustanoveniach zákona z roku 1996 sa stanovujú parametre pre výpočet ročného príspevku, ktorý sa pravidelne odvádza štátu ako náhrada za dôchodky štátnych zamestnancov, pričom sa neprihliada na riziká, ktoré nie sú spoločné pre štátnych zamestnancov a zamestnancov podľa súkromného práva. V tejto súvislosti Všeobecný súd a Súdny dvor spresnili, že pokiaľ ide o živnostenskú daň, ktorú má spoločnosť France Télécom platiť, zníženie nákladov sa nemôže vykompenzovať rozdielnou osobitnou finančnou záťažou, najmä keď členský štát, v tomto prípade Francúzska republika, nepreukázal, že predchádzajúce náklady vznikli v súvislosti s vytvorením rezervy na budúce menšie náklady, ktoré vzniknú v odlišnom systéme zdanenia (70).
(167)
Komisia nemôže obísť skutočnosť, že cieľom osobitného paušálneho príspevku, ktorý bol už uhradený v roku 1997, bolo, ako sa výslovne uvádza v článku 6 zákona z roku 1996, čiastočne kompenzovať francúzskemu štátu finančnú záťaž, ktorú prevzal na základe zákona z roku 1996.
(168)
Z obsahu správy senátu uvedenej v odôvodnení 27 okrem toho vyplýva, že odhlasovaním zásady mimoriadneho príspevku sa zákonodarca nesnažil zohľadniť a už vôbec nie vykompenzovať rozdiel medzi ročnými príspevkami spoločnosti France Télécom a relatívne vyššími príspevkami jej konkurentov. Zákonodarca naopak úmyselne uložil spoločnosti France Télécom povinnosť hradiť ročné náklady nepokrývajúce riziká, ktoré nie sú spoločné pre obidve kategórie zamestnancov (štátny zamestnanec a iný ako štátny zamestnanec), a to bez toho, aby dal do súvisu toto rozhodnutie s odvodom mimoriadneho príspevku uhradeného v roku 1997.
(169)
Finančný záväzok spoločnosti France Télécom v podobe paušálneho príspevku, bol uhradený ako všeobecný príjem štátneho rozpočtu verejnej inštitúcii zodpovednej za jeho správu a odčerpaný. Za takýchto podmienok Komisia nemôže fiktívne a spätne, úplne alebo sčasti, opätovne poskytnúť mimoriadny paušálny príspevok, ktorý už bol odčerpaný, na účel, ktorý nemá vôbec nič spoločné s účelom stanoveným francúzskymi orgánmi, a to na kompenzáciu nezohľadnenia rizík, ktoré nie sú spoločné pre zamestnancov podľa súkromného práva a štátnych zamestnancov. Tento paušálny príspevok sa teda nezaviedol s cieľom úplného vyrovnania ročných nákladov spoločnosti France Télécom s nákladmi jej konkurentov v odlišnom legislatívnom a regulačnom systéme.
(170)
Z rovnakých dôvodov a na základe pravidiel riadenia a prevodu do štátneho rozpočtu, stanovených v zákone o štátnom rozpočte od roku 1997 a doteraz uplatňovaných, nie je možné uznať tvrdenia a výpočty Francúzskej republiky, ktorých cieľom je preukázať, že následkom reformy z roku 1996 štát dosahoval dosiaľ nadmerný príjem.
(171)
V skutočnosti je so zreteľom na pravidlá riadenia a čerpania mimoriadneho paušálneho príspevku spoločnosti France Télécom príslušnou verejnou inštitúciou, ako sú stanovené zákonom o štátnom rozpočte, a na číselné údaje o skutočných prevodoch od roku 1997, ktoré poskytla Francúzska republika a ktoré sú opísané v odôvodneniach 36 a 37 a v tabuľke č. 3, potrebné uviesť, že príjmy prinášajúce úroky vo výške 7 %, ktorými sa snaží argumentovať Francúzska republika, nikdy neexistovali.
[…]. Uvedené tvrdenie okrem toho neodzrkadľuje skutočné správanie francúzskych orgánov. So zreteľom na pravidlá riadenia stanovené v zákonoch o štátnom rozpočte, ktoré platili od jeho vzniku, uvedená verejná inštitúcia nevytvorila takéto príjmy, ktoré okrem toho neboli ani plánované a neprinášali úroky. Naopak zdroje podniku by sa mali úplne vyčerpať do 31. decembra 2011. Vyčerpali by sa skôr, keby boli pridelené na financovanie reformy z roku 1996 - čo Francúzska republika ostatne popiera -, aj keby sa do nich zahrnulo zvýšenie príjmov z daní z príjmu právnických osôb, ktorým argumentujú francúzske orgány. Napokon zohľadnenie prírastku príjmov z daní z príjmu právnických osôb je neoprávnené, pretože vedie k zámene jednotlivých úloh štátu. So spojením týchto jednotlivých úloh, ktoré navrhujú francúzske orgány, nemožno súhlasiť a treba zachovať rozlíšenie na jednej strane medzi štátom, ktorý poskytuje štátnu pomoc spoločnosti France Télécom formou prevzatia záväzku úhrady dôchodkov štátnych zamestnancov, aby podporil proces hospodárskej súťaže založenej na kvalite, a na strane druhej štátom ako akcionárom spoločnosti France Télécom a nakoniec štátom, ktorý je verejnou mocou vykonávajúcou svoju daňovú právomoc.
(172)
Okrem toho treba poznamenať, že požiadavka Francúzskej republiky a spoločnosti France Télécom, aby sa pri skúmaní zlučiteľnosti reformy zohľadnil mimoriadny príspevok, je v rozpore s pripomienkami, ktoré Francúzska republika vzniesla vo svojom liste zo 17. marca 2004 a podľa ktorých „sa teda mimoriadny paušálny príspevok stanovený v článku 6 zákona z 26. júla 1996 nemôže považovať za kompenzáciu údajnej ‚výhody‘. Analýza jeho výšky je tým skôr irelevantná z hľadiska právnej úpravy o štátnej pomoci,“ pretože táto suma predstavovala „mimoriadny príspevok v prospech jej jediného akcionára [francúzsky štát], rovnocenný mimoriadnej dividende vyplatenej pred každým otvorením sa kapitálu súkromných investorov.“
(173)
Úvaha, na ktorej sa zakladá tvrdenie, ktoré svojho času vyslovila Francúzska republika, má určitú hospodársku a finančnú logiku. Z pohľadu jediného akcionára je pred začiatkom otvorenia sa kapitálu ďalším investorom rozumné odčerpať finančné prostriedky, ktoré sú voľné pred týmto otvorením sa kapitálu, iba vo svoj prospech, ak je to možné a pokiaľ to neovplyvní príťažlivosť investície. Tento aspekt príťažlivosti investície bol zahrnutý do finančných parametrov stanovených v počiatočnej súvahe spoločnosti France Télécom, z ktorých nepriamo vyplýva výška mimoriadneho paušálneho príspevku, ako sa uviedlo v parlamente v roku 1996. Vzhľadom na to bolo zo strany štátu ako uvedomelého jediného akcionára úplne racionálne vybrať čo možno najväčšiu mimoriadnu dividendu, ako sa vyjadrila sama Francúzska republika, než aby nechala finančné prostriedky v podniku, z ktorých by okrem toho po otvorení sa kapitálu v roku 1997 vyťažila len svoj pomerný diel na zachovanom kapitálovom podiele.
(174)
Opodstatnenosť tejto úvahy, ktorú svojho času predostrela Francúzska republika, ktorá žiadala, aby pri posudzovaní reformy z hľadiska pravidiel štátnej pomoci nebola vôbec zohľadnená analýza doplatku 5,7 mld. EUR, potvrdzujú okrem toho jej pripomienky predložené v priebehu konania. Svojím vyhlásením, že stanovenie výšky doplatku sa uskutočnilo nie podľa odhadnutých nákladov na reformu, ktoré by vznikli štátu, alebo výhod, ktoré by získala spoločnosť France Télécom, ale podľa schopnosti podniku platiť príspevky, Francúzska republika naznačuje, že uloženie povinnosti uhradiť doplatok vyplýva skôr zo správania uvedomelého jediného akcionára, než zo správania štátu ako regulátora zabezpečujúceho rovnováhu dôchodkových nákladov, ktoré znáša na základe reformy.
(175)
Ak by sa Komisia stotožnila s takouto úvahou, nemohla by pri posudzovaní zlučiteľnosti reformy s pravidlami štátnej pomoci zohľadniť mimoriadny paušálny príspevok, ako to svojho času požadovala Francúzska republika. Z toho je zrejmé, že by sa malo vziať do úvahy len zníženie ročných príspevkov spoločnosti France Télécom pod úroveň ročných príspevkov konkurentov, čo bolo cieľom reformy od roku 1997.
(176)
Z rovnakých dôvodov Komisia nemôže súhlasiť s pripomienkami sťažovateľov, v ktorých žiadajú zaviesť mechanizmy na úpravu mimoriadneho paušálneho príspevku uhradeného v roku 1997 a ročného zamestnávateľského príspevku spoločnosti France Télécom na zabezpečenie finančnej neutrálnosti reformy. Viedlo by to k novému výpočtu a k dodatočnému a fiktívnemu opätovnému prideleniu celého mimoriadneho príspevku odvedeného do štátneho rozpočtu v roku 1997 alebo jeho časti. Uvedený mechanizmus by zároveň viedol k zavedeniu každoročnej spätnej kontroly, ktorej účelom by nebolo presvedčiť sa o proporcionalite poskytnutej pomoci, aj keď v roku 1997 zredukovanej mimoriadnym paušálnym príspevkom, ale odstrániť z reformy akúkoľvek pomoc.
(177)
Na druhej strane je potrebné preskúmať, či sa úhrada mimoriadneho príspevku môže zohľadniť pri posudzovaní zlučiteľnosti opatrenia pomoci s vnútorným trhom za predpokladu uznania opodstatnenosti tejto úhrady, ako sa stanovilo v zákone z roku 1996.
(178)
Podľa zákona z roku 1996 bol mimoriadny paušálny príspevok v roku 1997 vyplatený ako náhrada za úhradu dôchodkov zo strany francúzskeho štátu. Za týchto podmienok by sa mal zohľadniť vplyv uloženia povinnosti platiť tento príspevok na celkový finančný efekt reformy zavedenej zákonom z roku 1996, ktorá sa doteraz vykonáva. Je potrebné vziať do úvahy obdobie, počas ktorého bola finančná záťaž súvisiaca so starobnými dôchodkami krytá mimoriadnym paušálnym príspevkom.
(179)
Pokiaľ ide o porovnanie časovo rozdelených finančných tokov spoločnosti France Télécom, teda úhrady mimoriadneho príspevku v roku 1997 a menších ročných nákladov podľa zákona z roku 1996 od uvedeného roku, je nevyhnutné uskutočniť diskontovanie súm. V priebehu roka 1997 boli niekoľké úhrady mimoriadneho príspevku časovo rozdelené do októbra 1997, aj keď financovanie tohto príspevku prostredníctvom pôžičky v skutočnosti oddialilo finančnú záťaž spoločnosti France Télécom. Na druhej strane sa od začiatku roka 1997 uskutočnili úhrady oslobodzujúceho príspevku. Diskontná sadzba by v podstate mala zodpovedať sadzbe vyplývajúcej z oznámenia Komisie týkajúceho sa tejto oblasti (71), ktorá na ilustráciu predstavovala 5,53 % v októbri 1997. Treba preskúmať, či je v danom prípade primerané použiť sadzbu, ktorá sa líši od sadzby stanovenej v uplatniteľnom oznámení, a tým sa odchýliť od pravidiel stanovených Komisiou a oznámených členským štátom, ktoré je Komisia povinná uplatňovať, až na riadne odôvodnené výnimky.
(180)
V tomto ohľade by výber sadzby 7 %, ktorú použil aktuár francúzskej vlády pri diskontovaní finančných tokov na základe reformy z roku 1996 až do roku 2043, nebol opodstatnený, […], pretože táto analýza zahŕňa kratšie obdobie v porovnaní so zisteným splátkovým kalendárom. Sadzba 7 % je tiež vyššia ako priemer 4,4 % ročných diskontných sadzieb za obdobie rokov 1997 - 2010, ktoré Francúzska republika uviedla vo svojich pripomienkach k rozhodnutiu o začatí konania, alebo než diskontná sadzba […] %, ktorá bola schválená na rok 1998 v rámci reformy spôsobu financovania dôchodkov spoločnosti La Poste (72).
(181)
Do úvahy nepripadá ani výber sadzieb okolo 7 % pre vládne dlhopisy (obligations assimilables du Trésor - OAT) s 15-ročnou splatnosťou stanovených na rok 1996, na ktoré sa odvoláva Francúzska republika. Sadzba musí byť stanovená v roku 1997 a nie v polovici roka 1996. Okrem toho lehota 15 rokov je príliš dlhá vzhľadom na veľkosť ročných platobných tokov, ktoré by mimoriadny paušálny príspevok musel teoreticky pokryť v priebehu daného obdobia a v prípade ktorých by nestačili iba úroky. Z pohľadu francúzskeho štátu by alternatívne mohol pripadnúť do úvahy výber združenej sadzby, ktorá by sa vytvorila pomocou rôznych sadzieb na optimalizáciu investície mimoriadneho paušálneho príspevku s cieľom dodržiavať splátkový kalendár tokov vzniknutých na základe reformy z roku 1996. Odhliadnuc od toho, že takáto sadzba okolo 5,50 % by sa výrazne nelíšila od referenčnej sadzby Komisie stanovenej na október 1997, jej voľbou by sa nezohľadnila skutočnosť, že analýza sa uskutočňuje z hľadiska spoločnosti France Télécom (73).
(182)
Napokon v tejto súvislosti sa referenčná sadzba 7 % dlhopisov spoločnosti France Télécom v období rokov 1991 - 1997, na ktorú sa odvoláva Francúzska republika, vzťahuje na obdobie šiestich rokov, t. j. oveľa skôr, než nastala daná situácia. V danom prípade je pravda, že spoločnosť France Télécom financovala v roku 1996 mimoriadny paušálny príspevok najmä krátkodobými emisiami dlhových cenných papierov a v menšej miere vydaním dlhopisov. Diskontná sadzba vyplývajúca z úrokových sadzieb na nové dlhy, ktoré spoločnosti France Télécom vznikli v roku 1996, predstavovala 4,8 % podľa jej súvahy k 31. decembru 1996 (74). Táto sadzba sa upravuje podľa skutočných finančných nákladov na financovanie mimoriadneho príspevku, ktoré vznikli spoločnosti France Télécom v danom čase. Malo by sa však zabezpečiť, aby diskontná sadzba nezávisela od rozhodnutia, ktoré svojho času urobil podnik, ale mala by sa použiť objektívna referenčná sadzba uvedená v jej oznámení o diskontných sadzbách (75).
(183)
Celkovo nie je v danom prípade vhodné použiť inú referenčnú sadzbu ako tú, ktorá vyplýva z oznámenia Komisie týkajúceho sa tejto problematiky, pretože by došlo k odchýleniu sa od pravidiel, ktoré si stanovila Komisia a ktoré boli oznámené členským štátom.
Tabuľka č. 5
Finančné toky vyplývajúce z reformy z roku 1996 pre spoločnosť France Télécom (1997 - 2011)
(v miliónoch EUR)
Rok
Vyplatené dôchodky
(A)
Kompenzácia nadmerná kompenzácia
(B)
Ročné príspevky
(C)
Výhoda pre FT
(D)
(A + B - C) (76)
Doplatok k 1. jan.
(E)
Úrok
(F)
Doplatok k 31. dec.
(E + F - D)
1997 (77)
[…]
[…]
[…]
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
[…]
[…]
[…]
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
[…]
[…]
[…]
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
[…]
[…]
[…]
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
[…]
[…]
[…]
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
[…]
[…]
[…]
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
[…]
[…]
[…]
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
[…]
[…]
[…]
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
[…]
[…]
[…]
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
[…]
[…]
[…]
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
[…]
[…]
[…]
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
[…]
[…]
[…]
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
[…]
[…]
[…]
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
[…]
[…]
[…]
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
(atď.)
[…]
[…]
[…]
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Keďže doplatok sa kapitalizoval diskontnou sadzbou 5,53 %, jeho zohľadnením by sa malo kompenzovať do 1. štvrťroka 2012 (78) zníženie ročných nákladov spoločnosti France Télécom, ktoré spoločnosť dosiahla vďaka uskutočňovaniu reformy z roku 1996.
(185)
Okrem toho splatnosť tejto kompenzácie, ktorou sa neutralizuje vplyv reformy, by popritom nastala len niekoľko mesiacov pred dátumom skutočného vyčerpania zdrojov verejnej inštitúcie zodpovednej za správu mimoriadneho príspevku spoločnosti France Télécom, ktorý sa predpokladá k 31. decembru 2011. K analýze diskontovania sa tak pripája skutočnosť, že mimoriadny príspevok bude v každom prípade vyčerpaný. Z tohto dôvodu by neexistovali sumy neprevedené do štátneho rozpočtu, ktoré by bolo možné opätovne prideliť inak, ako sa stanovuje v uplatniteľnom zákone o štátnom rozpočte.
(186)
Vzhľadom na úhradu tohto mimoriadneho príspevku v roku 1997 je teda odôvodnené, aby spoločnosť France Télécom nemala povinnosť uhradiť doplatok ročného príspevku za obdobie od 1. januára 1997 do dátumu po 31. decembri 2010, ktorý je ešte potrebné presne určiť. Keďže sú totiž číselné údaje za rok 2011 a číselné údaje o finančnej záťaži súvisiacej s kompenzáciou a nadmernou kompenzáciou uvedené v tabuľke č. 5 výsledkom odhadov, predovšetkým je potrebné, aby Francúzska republika stanovila uvedený dátum podľa konečných dátumov vykonaných platieb, konečných súm vyplatených plnení a menších príspevkov a iných výhod, ktoré spoločnosti France Télécom plynú zo zákona z roku 1996, a to so zreteľom na zásady výpočtu uvedené v tabuľke č. 5.
(187)
Na druhej strane po neutralizácii vplyvu mimoriadneho príspevku a po vyčerpaní zdrojov uhradených štátu bude pomoc poskytnutá v roku 1996 spoločnosti France Télécom v plnej miere účinná, čím sa ostatne poskytne spoločnosti France Télécom výhoda v porovnaní s jej konkurentmi. Pomoc bude potom možné odôvodniť len povinnosťou spoločnosti France Télécom platiť oslobodzujúci príspevok vypočítaný s použitím sadzby, ktorou sa zabezpečí skutočná konkurenčná spravodlivosť. Takže ak by ustanovenia zákona z roku 1990 v znení zákona z roku 1996 a uplatniteľné odvodené právne predpisy ostali nezmenené v tom, že sadzba oslobodzujúceho príspevku sa vypočíta tak, aby sa vyrovnala úroveň povinných sociálnych a daňových odvodov medzi spoločnosťou France Télécom a ostatnými podnikmi sektora telekomunikácií, ktoré podliehajú všeobecnému právu v oblasti dávok sociálneho zabezpečenia, pričom sa výpočet obmedzuje len na tie riziká, ktoré sú spoločné pre zamestnancov podľa súkromného práva a štátnych zamestnancov, pomoc poskytnutá spoločnosti France Télécom by až do zániku finančných záväzkov, ktoré znáša francúzsky štát namiesto spoločnosti France Télécom v zmysle zákona z roku 1996, nespĺňala zásadu proporcionality.
(188)
V záujme splnenia kritéria súladu so spoločným záujmom stanoveným v článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ je teda zlučiteľnosť pomoci podmienená splnením podmienok stanovených v tomto rozhodnutí.
7. PODMIENKY ZLUČITEĽNOSTI V BUDÚCNOSTI
(189)
Následkom toho je nevyhnutné, aby Francúzska republika zmenila a doplnila zákony a iné právne predpisy s cieľom stanoviť, vypočítať a vyberať oslobodzujúci príspevok, ktorý má spoločnosť France Télécom odvádzať, tak, aby sa ním vyrovnala úroveň povinných sociálnych a daňových odvodov vymeraných z miezd medzi spoločnosťou France Télécom a ostatnými podnikmi sektora telekomunikácií podliehajúcich všeobecnému právu v oblasti dávok sociálneho zabezpečenia. Okrem toho je potrebné, aby spôsoby výpočtu parametrov boli stanovené transparentne a objektívne a aby mohli byť predmetom kontrol a opravných prostriedkov.
(190)
Pri výpočte sadzby oslobodzujúceho príspevku by Francúzska republika zároveň mala skutočne vyrovnať úroveň sociálnych a daňových odvodov vymeraných z miezd medzi spoločnosťou France Télécom a ostatnými podnikmi sektora telekomunikácií podliehajúcimi všeobecnému právu v oblasti dávok sociálneho zabezpečenia a zohľadniť aj riziká, ktoré nie sú spoločné pre zamestnancov podľa súkromného práva a štátnych zamestnancov spoločnosti France Télécom.
(191)
V pripomienkach Francúzskej republiky podrobnejšie opísaných v aktualizovaných prílohách III a V francúzske orgány poskytli odhady výšky sadzby oslobodzujúceho príspevku, ktorý má odvádzať spoločnosť France Télécom od roku 1997 (pozri tabuľku č. 4), keby sa pri jej výpočte zohľadnili riziká, ktoré nie sú spoločné (ďalej len „upravená sadzba“). Upravená sadzba zahŕňa jednak príspevky na poistenie v nezamestnanosti a poistenie na zaručenie mzdových pohľadávok, ktoré ju zvyšujú, a osobitné príspevky, ktoré neplatia konkurenti spoločnosti France Télécom, ako napr. príspevok solidarity vo výške 1 % a peňažné dávky za pracovné prestoje, ktorých vyplácanie si spoločnosť France Télécom sama poistila, ktoré túto sadzbu znižujú. Výsledkom je sadzba, ktorá je približne o 7 percentuálnych bodov vyššia ako sadzba, ktorá sa v súčasnosti skutočne uplatňuje.
(192)
Takáto sadzba zabezpečuje skutočnú konkurenčnú spravodlivosť v porovnaní s iba čiastočnou spravodlivosťou zavedenou zákonom z roku 1996 a zároveň zohľadňuje osobitné sociálne náklady spoločnosti France Télécom. Komisia preto nepopiera zásady, základ a spôsoby výpočtu, ktoré Francúzska republika uplatnila na účely stanovenia upravenej sadzby oslobodzujúceho príspevku, aby vyrovnala úroveň povinných sociálnych a daňových odvodov vymeraných z miezd medzi spoločnosťou France Télécom a ostatnými podnikmi sektora telekomunikácií podliehajúcich všeobecnému právu v oblasti dávok sociálneho zabezpečenia, ako sú uvedené v aktualizovaných pripomienkach Francúzskej republiky a opísané a špecifikované v prílohách III a V k uvedeným pripomienkam.
(193)
Na základe toho sa každoročné určenie sadzby, ktorá Francúzskej republike umožní vyrovnať podmienky hospodárskej súťaže, bude musieť uskutočňovať v súlade so zásadami, základom a spôsobmi výpočtu oslobodzujúceho príspevku, ktoré sú uvedené v pripomienkach v odôvodnení 191. Predovšetkým upravená sadzba zahrnie jednak príspevky na poistenie v nezamestnanosti a poistenie na zaručenie mzdových pohľadávok a osobitné príspevky alebo odvody, ktoré neplatia konkurenti spoločnosti France Télécom, ako napr. príspevok solidarity vo výške 1 % a peňažné dávky za pracovné prestoje, ktorých vyplácanie si spoločnosť France Télécom sama poistila.
(194)
Týmto vyrovnaním odvodového zaťaženia sa v skutočnosti zabezpečí skutočná konkurenčná rovnosť medzi spoločnosťou France Télécom a jej konkurentmi a zaistí sa proporcionalita pomoci poskytnutej v roku 1996 a jej zlučiteľnosť s vnútorným trhom.
8. ZÁVERY
(195)
Komisia dospela k záveru, že Francúzska republika neoprávnene poskytla štátnu pomoc zavedenú v roku 1996 reformou spôsobu financovania dôchodkov štátnych zamestnancov spoločnosti France Télécom v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ, odkedy reforma nadobudla platnosť.
(196)
Poskytovanie tejto pomoci od roku 1997 umožnilo znížiť ročné sociálne náklady spoločnosti France Télécom. Tento vplyv pomoci sa však minimálne do roku 2010 neutralizoval úhradou mimoriadneho paušálneho príspevku stanoveného uvedenou reformou. Táto neutralizácia odôvodňuje, aby sa podmienky, ktorými sa zabezpečuje skutočná rovnosť medzi spoločnosťou France Télécom a jej konkurentmi v oblasti týchto nákladov a vďaka ktorým je táto pomoc zlučiteľná s vnútorným trhom, uplatňovali od neskoršieho dátumu ako od 31. decembra 2010, ktorý je ešte potrebné stanoviť.
(197)
Ak by teda Francúzska republika zohľadnila pri výpočte oslobodzujúceho príspevku, ktorý má platiť spoločnosť France Télécom, úroveň sociálnych a daňových odvodov vymeraných z miezd medzi spoločnosťou France Télécom a ostatnými podnikmi sektora telekomunikácií podliehajúcimi všeobecnému právu v oblasti dávok sociálneho zabezpečenia a pritom by zohľadnila spoločné riziká i riziká, ktoré nie sú spoločné pre zamestnancov podľa súkromného práva a štátnych zamestnancov, v takom prípade by sa reforma zavedená zákonom z roku 1996 mohla vyhlásiť za zlučiteľnú s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ. Francúzska republika je preto povinná prijať opatrenia, najmä legislatívne a regulačné, nevyhnutné na splnenie podmienky uvedenej v tomto odôvodnení,
PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
Článok 1
Štátna pomoc spočívajúca v znížení náhrady, ktorá sa má platiť štátu za zúčtovanie a vyplácanie dôchodkov priznaných podľa zákona o civilných a vojenských starobných dôchodkoch štátnym zamestnancom spoločnosti France Télécom podľa zákona č. 96-660 z 26. júla 1996 o štátnom podniku France Télécom, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 90-568 z 2. júla 1990 o organizácii verejnej služby pôšt a telekomunikácií, je zlučiteľná s vnútorným trhom za predpokladu splnenia podmienok stanovených v článku 2.
Článok 2
Zamestnávateľský príspevok oslobodzujúceho charakteru, ktorý má platiť spoločnosť France Télécom na základe článku 30 písm. c) zákona č. 90-568 z 2. júla 1990 o organizácii verejnej služby pôšt a telekomunikácií, sa vypočítava a vyberá tak, aby sa vyrovnala úroveň všetkých povinných sociálnych a daňových odvodov vymeraných z miezd medzi spoločnosťou France Télécom a ostatnými podnikmi sektora telekomunikácií podliehajúcimi všeobecnému právu v oblasti dávok sociálneho zabezpečenia.
Na to, aby táto podmienka bola splnená najneskôr do 7 mesiacov, Francúzska republika po oznámení tohto rozhodnutia:
a)
zmení a doplní článok 30 zákona č. 90-568 z 2. júla 1990 o organizácii verejnej služby pôšt a telekomunikácii a regulačné a iné texty, ktorými sa zákon vykonáva, tak, aby sa základ na výpočet a výber zamestnávateľského príspevku oslobodzujúceho charakteru, ktorý má platiť spoločnosť France Télécom, neobmedzovali len na riziká spoločné pre zamestnancov podľa súkromného práva a štátnych zamestnancov, ale aby zahŕňali aj riziká, ktoré nie sú spoločné;
b)
počínajúc dňom, keď sa sumy mimoriadneho príspevku zavedeného zákonom č. 96-660 z 26. júla 1996 kapitalizované diskontnou sadzbou vyplývajúcou z uplatňovania oznámenia Komisie o spôsobe určovania referenčnej a diskontnej sadzby platných pre tento konkrétny prípad, vyrovnajú sume príspevkov a odvodov, ktoré by spoločnosť France Télécom ďalej platila na základe článku 30 zákona č. 90-568 z 2. júla 1990 v pôvodnom znení, bude od spoločnosti France Télécom vyberať zamestnávateľský príspevok oslobodzujúceho charakteru podľa pravidiel spresnených v písmene a), pričom zohľadní spoločné riziká i riziká, ktoré nie sú spoločné, pre zamestnancov podľa súkromného práva a štátnych zamestnancov.
Článok 3
1. Francúzska republika do dvoch mesiacov od oznámenia tohto rozhodnutia predloží Komisii podrobný opis už prijatých opatrení a plánovaných opatrení na dosiahnutie súladu s týmto rozhodnutím. Predloží Komisii najmä tieto informácie:
a)
o pokroku dosiahnutom v súvislosti so zmenami a doplneniami zákonov a iných právnych predpisov uvedených v článku 2;
b)
o konečných sumách kompenzácií a príspevkov na rok 2011 a o sumách, ktoré sa prípadne plánujú na rok 2012, najmä z hľadiska prípadného zostatku kapitalizovaných súm z mimoriadneho príspevku;
c)
o sumách zamestnávateľského príspevku oslobodzujúceho charakteru vypočítaných podľa pravidiel spresnených v článku 2 pre nadchádzajúce termíny splatnosti dovtedy, kým nedôjde k zmene a doplneniu právnych predpisov;
d)
o úhradách zamestnávateľského príspevku, ktoré sa uskutočnili po tom, čo sumy mimoriadneho príspevku zavedeného zákonom č. 96-660 z 26. júla 1996 kapitalizované diskontnou sadzbou vyplývajúcou z uplatňovania oznámenia Komisie o spôsobe určenia referenčnej a diskontnej sadzby, ktoré sa vzťahuje na daný prípad, prestali neutralizovať vplyv reformy z roku 1996.
2. Francúzska republika bude Komisiu informovať o pokroku dosiahnutom v súvislosti s vnútroštátnymi opatreniami, ktoré sa prijali na vykonanie tohto rozhodnutia. Francúzsko na požiadanie Komisie bezodkladne poskytne všetky informácie o opatreniach, ktoré sa už prijali a ktoré sa plánujú prijať na dosiahnutie súladu s týmto rozhodnutím.
Článok 4
Toto rozhodnutie je určené Francúzskej republike.
V Bruseli 20. decembra 2011