ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 6. července 2010
ve věci státní podpory C 40/07 (ex N 48/07), kterou Rumunsko uplatnilo ve prospěch podniku ArcelorMittal Tubular Products Roman S.A. (dříve Petrotub Roman S.A.)
(oznámeno pod číslem K(2010) 4492)
(Pouze rumunské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2013/516/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
s ohledem na ustanovení přílohy VII a dodatku A přílohy VII protokolu o přechodných opatřeních smlouvy o přistoupení Rumunska,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1) a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 2. února 2007 požádala Komise Rumunsko, aby poskytlo informace týkající se prominutí dluhů a úprav splátkového kalendáře u podniku Petrotub Roman S.A. (dále jen „Petrotub“) v souvislosti s jeho privatizací v roce 2003 (po zprivatizování se podnik přejmenoval na Mittal Steel Roman a poté na ArcelorMittal Tubular Products S.A. (2) (dále jen „AM Roman“)).
(2)
Dopisem ze dne 25. září 2007 oznámila Komise Rumunsku své rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (3) ve věci možné podpory v rámci privatizace podniku Petrotub. Rozhodnutí bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby k tomuto opatření předložily své připomínky.
(3)
Rumunsko předložilo své připomínky dopisem ze dne 26. listopadu 2007, který byl zaevidován téhož dne. Podniky ArcelorMittal (mateřský podnik) a AM Roman (dotyčný dceřiný podnik) předložily své připomínky dopisy ze dne 28. ledna 2008, zaevidovanými dne 29. ledna 2008. Tyto připomínky byly dne 12. února 2008 sděleny Rumunsku. Rumunsko na ně odpovědělo dopisem ze dne 11. března 2008, který byl zaevidován téhož dne.
(4)
Dopisy ze dne 26. února 2009, 8. října 2009 a 29. ledna 2010 požádala Komise o dodatečné informace. Rumunsko odpovědělo dopisy ze dne 27. dubna 2009, 19. října 2009 a 3. února 2010, jež byly všechny zaevidovány ještě téhož dne.
II. POPIS SKUTEČNOSTÍ
1. Podnik
(5)
Podnik AM Roman je výrobce bezešvých ocelových trubek se sídlem ve městě Roman v oblasti Rumunska, která je příjemcem pomoci podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU (5). Před zprivatizováním v roce 2003 byl podnik, který se tehdy jmenoval Petrotub, výrobcem bezešvých ocelových trubek válcovaných za tepla i za studena s průměrem mezi 6 a 620 mm a tloušťkou stěny mezi 0,5 a 70 mm. Tyto výrobky nachází různé využití v odvětvích energetiky (ropy, plynu, chemických látek, jaderné a konvenční energie) a ve strojírenství a stavebnictví. Po privatizaci podnik dál pokračoval v působení na stejném výrobkovém trhu. V současnosti má podnik ArcelorMittal Tubular Products Holding B.V. Rotterdam NLD (ze skupiny ArcerlorMittal group) v tomto podniku 69,76% podíl (6).
2. Předmětné opatření
(6)
Dne 23. července 2003 zveřejnil rumunský Úřad pro privatizaci APAPS (dnes AVAS) (7) záměr prodat svůj 70% podíl v podniku Petrotub. Privatizace proběhla prostřednictvím veřejného nabídkového řízení. Dohoda o prodeji byla podepsána s podnikem LNM Holdings NV (dnes ArcelorMittal) dne 28. října 2003 za kupní cenu ve výši 6 milionů USD (5,1 milionu EUR (8)).
(7)
V souvislosti s privatizací souhlasil APAPS jménem rumunského státu s odepsáním dluhů v celkové výši 22,5 milionu EUR a u zbývající částky souhlasil se změnou splátkového kalendáře.
(8)
V roce 1998 uzavřel podnik Petrotub smlouvu na komerční úvěr ve výši [30-50] (9) milionů DEM [15-25 milionů EUR] s dobou trvání do roku 2011 od německé rozvojové banky Kreditanstalt für Wiederaufbau (dále jen „KfW“), jehož smyslem bylo zakoupení nové válcovny od podniku Mannesmann AG. Jednotlivé části finančního balíčku od KfW byly zajištěny státními zárukami poskytnutými Německem a Rakouskem, jakož i bankovní zárukou od rumunské banky Banca Comercială Română (dále jen „BCR“). Protizáruku u státní záruky Německa poskytl rumunský stát. Rumunská protizáruka se týkala 85 % z celkových 30-50 milionů DEM úvěru od KfW. Rumunsko si od podniku Petrotub vyúčtovalo jednorázový poplatek ve výši [3-7 %].
III. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(9)
V rozhodnutí o zahájení řízení sdělila Komise Rumunsku, že základem pro zahájení formálního vyšetřovacího řízení je oddíl B přílohy VII protokolu smlouvy o přistoupení Rumunska (dále jen „příloha VII“), který pojednává o restrukturalizaci ocelářského průmyslu, a také že při neexistenci specifických ustanovení v příloze VII týkajících se právní situace rumunského výrobce trubek v době privatizace bude Komise existenci a slučitelnost státní podpory poskytnuté podniku AM Roman vyšetřovat na tomto právním základě.
(10)
Komise poznamenala, že pořizovací cena (5,1 milionu EUR) nepokryla ztrátu, která vznikla státu v důsledku prominutí dluhů ve výši 22,5 milionu EUR, s nímž v souvislosti s privatizací souhlasil rumunský Úřad pro privatizaci APAPS.
(11)
Před zahájením formálního vyšetřovacího řízení předložilo Rumunsko zprávu vypracovanou externím poradcem (10), aby dokázalo, že privatizace za daných podmínek byla pro stát tím nejvýhodnějším řešením.
(12)
Zpráva dokládala, že privatizace bude pro rumunský stát tím nejvýhodnějším řešením. V níže uvedené tabulce je obsaženo srovnání částek, které by každá ze státních věřitelských institucí získala buď při privatizaci, nebo při likvidaci (11).
Privatizace
Likvidace
Fond sociálního zabezpečení
[…] milionů EUR
[…] milionů EUR
Fond nezaměstnanosti
[…] milionů EUR
[…] milionů EUR
Zdravotní fond
[…] milionů EUR
[…] milionů EUR
APAPS
[…] milionů EUR
(včetně prodejní ceny ve výši 5,1 milionu EUR)
0
Stát celkem
[4-9] milionů EUR
[19-26] milionů EUR
(13)
Zpráva vycházela z předpokladu, že v případě likvidace by došlo k aktivaci záruky z roku 1998 a stát by (prostřednictvím ministerstva financí) ručil za zbývající částku z úvěru, který si v roce 1998 od KfW vzal podnik Petrotub, tj. za [15-25] milionů EUR. Jinými slovy by stát v případě likvidace nakonec obdržel pouze [2-9] milionů EUR, což je méně ve srovnání s celkovou částkou [4-9] milionů EUR v případě privatizace.
(14)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise měla pochybnosti o tom, zda výsledky v případě privatizace a likvidace měly být odhadnuty pro stát jako celek, což byl návrh odborné zprávy, nebo odděleně pro každého ze státních věřitelů, což by bylo v souladu s rozhodnutím Tribunálu ve věci HAMSA (12).
(15)
Komise mimo jiné zpochybnila, že by při odhadování výsledku likvidace bylo možné zohlednit ztrátu [15-25] milionů EUR jako výsledek aktivace záruky z roku 1998. V souladu s rozhodnutími ve věcech HYTASA (13) a Gröditzer (14) by se mělo rozlišovat mezi závazky, které stát na sebe musí vzít coby akcionář daného podniku, a závazky státu coby orgánu veřejné moci. Z toho plyne, že náklady přijaté orgánem veřejné moci nelze započítávat pro účely odhadování nákladů, které by byl schopen a ochoten na sebe vzít soukromý akcionář. Komise považuje skutečnost, že rumunské ministerstvo financí vydalo podniku Petrotub v roce 1998 státní záruku, za známku toho, že soukromý akcionář by takovou záruku nebyl schopen dát. Ve stejném smyslu je zapotřebí chápat skutečnost, že záruka z roku 1998 byla poskytnuta za podmínek, které by soukromý hospodářský subjekt nemohl přijmout.
IV. PŘIPOMÍNKY RUMUNSKA A ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(16)
Ve svých připomínkách ze dne 27. listopadu 2007 Rumunsko především namítalo, že privatizace podniku Petrotub v říjnu 2003 neznamenala pro tento podnik či kupujícího žádnou výhodu, a proto tato operace nepředstavovala státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(17)
Rumunsko nejprve zdůraznilo, že podnik Petrotub byl prodán v rámci otevřeného, transparentního a bezpodmínečného nabídkového řízení, což podle rumunských orgánů dokazuje, že podnik Petrotub byl prodán za tržní cenu a že kupujícímu tímto nákupem nevznikla žádná výhoda. Zadruhé se Rumunsko domnívá, že postupovalo tak, jak by postupoval každý soukromý prodejce: při výběru mezi privatizací a likvidací si stát zvolil scénář, který byl z čistě finančního hlediska ten nejvýhodnější, aniž by přihlížel k nekomerčním či politickým aspektům, jimiž se jinak vyznačuje postup orgánu veřejné moci.
(18)
Ve spojitosti s tímto druhým tvrzením Rumunsko ukázalo, že podle vnitrostátního práva měl Úřad pro privatizaci AVAS povinnost i pravomoc provést odhad a srovnání výsledků privatizace a likvidace s odkazem na státní rozpočet jako celek. Jinými slovy, úřad pro privatizaci zvolil možnost, která byla pro státní rozpočet jako celek nejvýhodnější, stejně, jak by to učinila velká holdingová společnost zahrnující několik věřitelů. Proto a navzdory názoru Komise by stát nemohl, ba ani nesměl odhadovat výsledky privatizace a likvidace samostatně pro každý z dotčených veřejných subjektů zvlášť.
(19)
Při odhadování výsledků likvidace byl stát navíc oprávněn zohlednit ztrátu spojenou s aktivací záruky z roku 1998, neboť by takovou záruku za daných podmínek podniku Petrotub poskytl i soukromý investor. V době udělení záruky se podnik nenacházel v obtížích a riziková přirážka, která byla podniku Petrotub za záruku vyúčtována, byla odpovídající odměnou akcionáři za záruku ve prospěch podniku, který se v té době nacházel v dobrém stavu.
(20)
Nadto je zapotřebí posuzovat záruku z roku 1998 z hlediska příslušných pravidel státní podpory platných v té době. Sdělení Komise o krátkodobém pojištění vývozních úvěrů platné v té době vylučovalo dlouhodobé záruky vývozních úvěrů z rozsahu kontrol podle čl. 107 odst. 1 SFEU (tehdy čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES) (15). Rumunsko také zdůraznilo, že v roce 1998, kdy došlo k poskytnutí záruky, byl podnik Petrotub výrobcem trubek a jako takového se jej netýkala definice ESUO ocele, ani ustanovení protokolu č. 2 o oceli ESUO v evropské dohodě o přidružení.
(21)
Podnik AM Roman a jeho mateřský podnik ArcelorMittal argumentaci Rumunska plně podpořily. Podniky rovněž zdůraznily, že podle tehdy platných rumunských právních předpisů a podle pravidel státní podpory evropské dohody o přidružení státní záruka poskytnutá v roce 1998 podniku Petrotub státní podporu nepředstavovala. Záruka z roku 1998 nadto představovala jasně vymahatelný komerční závazek učiněný státem coby většinovým akcionářem dotčeného podniku, a z toho důvodu ji lze započítat do odhadu nákladů na likvidaci. Podnik ArcelorMittal také zdůraznil, že za koupi podniku Petrotub zaplatil tržní cenu, a proto by jakákoliv případná výhoda z privatizace (k níž nedošlo) v každém případě připadla státu coby prodejci.
V. POSOUZENÍ
1. Platné právo a pravomoc Komise
(22)
Toto řízení se zabývá skutečnostmi, k nimž došlo před přistoupením Rumunska k Evropské unii dne 1. ledna 2007. Podnik Petrotub byl zprivatizován v říjnu 2003. V roce 1998 mu nadto rumunský stát poskytl záruku týkající se úvěru ve výši [30-50] milionů DEM od KfW určeného na nákup nové válcovny. Záruka z roku 1998 je s privatizací z roku 2003 spojena, neboť Rumunsko tvrdí, že se v případě likvidace musí její náklady zahrnout do posouzení privatizace z roku 2003 podle kritérií jednání investora v tržním hospodářství.
(23)
Všeobecně se články 107 až 108 SFEU nevztahují na podpory poskytnuté před přistoupením, které se již po přistoupení neuplatní (16). Odchylně od tohoto obecného pravidla - a tedy výjimečně - je Komise na základě přílohy VII smlouvy o přistoupení Rumunska oprávněna k přezkoumání státní podpory poskytnuté Rumunskem před přistoupením k EU v souvislosti s restrukturalizací rumunského ocelářského průmyslu (17).
(24)
V příloze VII jsou obsažena ustanovení umožňující Rumunsku dokončit restrukturalizaci jeho ocelářského průmyslu zahájenou ještě před jeho přistoupením k EU. Tato restrukturalizace rumunského ocelářského odvětví byla prováděna na základě protokolu č. 2 o oceli ESUO přiloženému k evropské dohodě o přidružení (dále jen „protokol č. 2“) a rozšířenému Dodatkovým protokolem podepsaným dne 23. října 2002 (dále jen „Dodatkový protokol“).
(25)
Protokolem č. 2 byla Rumunsku přiznána pětiletá „doba odkladu“, od roku 1993 do roku 1998, aby vzhledem k přistoupení mohlo restrukturalizovat svůj ocelářský průmysl ESUO. Tato „doba odkladu“ byla prodloužena do konce roku 2004 Dodatkovým protokolem schváleným Komisí dne 29. července 2002 a podepsaným dne 23. října 2002. V rámci celé „doby odkladu“, tj. od roku 1993 do konce roku 2004, bylo Rumunsku umožněno poskytovat restrukturalizační podporu ocelářskému odvětví za podmínek stanovených v protokolu č. 2 (rozšířeným Dodatkovým protokolem) a na základě národního restrukturalizačního programu (dále jen NRP“) schváleného Společenstvím. Rumunský NRP byl Radou schválen dne 18. července 2005 (18).
(26)
Příloha VII je „ochranným mechanismem“ umožňujícím Komisi, aby po 1. lednu 2007 (den přistoupení) sledovala podpory, jež Rumunsko ocelářskému odvětví před přistoupením k EU poskytlo na základě protokolu č. 2 (rozšířeného Dodatkovým protokolem) a NRP. Příloha VII navíc dává Komisi pravomoc požadovat zpět podporu, která byla poskytnuta v rozporu s protokolem č. 2 evropské dohody o přidružení a NRP. Příloha VII je tak lex specialis, který výjimečně a odchylně od obecného režimu umožňuje se zpětnou působností kontrolu a přezkoumání státní podpory poskytnuté rumunskému ocelářskému průmyslu před přistoupením Rumunska k EU. V nedávném rozsudku o státní podpoře udělené před přistoupením k EU polským ocelářským podnikům (19) potvrdil Tribunál povahu lex specialis protokolu č. 8 smlouvy o přistoupení Polska k EU, který obsahuje obdobná ustanovení, jako jsou ustanovení v příloze VII.
(27)
V rámci tohoto řízení musí Komise posoudit, zda se oblast působnosti pravomoci týkající se kontroly se zpětnou působností, kterou zmiňuje 23. až 26. bod odůvodnění, vztahuje také na opatření, která Rumunsko poskytlo výrobcům trubek před přistoupením k EU. Za tím účelem musí být vyjasněny právní základy, které se v této věci uplatňují, tedy příloha VII ve spojení s protokolem č. 2 a Dodatkovým protokolem, aby bylo možné určit, zda se jejich ustanovení vztahují na opatření poskytnutá rumunským výrobcům trubek před přistoupením Rumunska k EU.
(28)
Obecnou právní zásadou při výkladu právní předpisů lex specialis, které představují výjimku od obecných právních předpisů, je, že se vykládají striktně. Ze striktního výkladu výše uvedených právních základů (viz níže 29.-43. bod odůvodnění) vyplývá, že pravomoc Komise týkající se výjimečné kontroly se zpětnou působností je omezena na (možná) opatření poskytnutá výrobcům ESUO před přistoupením, to znamená, že se pravomoc nevztahuje na (možná) opatření poskytnutá výrobcům trubek.
(29)
V bodech 12 a 17 přílohy VII jsou stanoveny pravomoci Komise týkající se sledování a kontroly se zpětnou působností v souvislosti s podporou poskytnutou rumunskému ocelářského průmyslu před přistoupením k EU. Bod 12 opravňuje Komisi a Radu až do roku 2009 dohlížet na provádění rumunského NRP v období před přistoupením a po něm. V bodě 17 se Komise opravňuje nařídit navrácení státní podpory poskytnuté v rozporu s body 1 až 3 přílohy VII (jak je uvedeno níže v 30.-32. bodě odůvodnění).
(30)
V bodě 1 přílohy VII se stanoví, že státní podpora poskytnutá Rumunskem na restrukturalizaci „vymezených částí rumunského ocelářského průmyslu“ v letech 1993 až 2004 se považuje za slučitelnou s vnitřním trhem, pokud: „[…] období stanovené v čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2 o výrobcích ESUO k evropské dohodě o přidružení […] bylo prodlouženo do dne 31. prosince 2005“; byly splněny podmínky stanovené v NRP; po 1. lednu 2005 nebyly příjemcům NRP poskytnuty žádné další státní podpory a „[…] rumunskému ocelářskému odvětví nebyla po 31. prosinci 2004 vyplacena žádná státní podpora na restrukturalizaci“. Rovněž se zde stanoví, že: „Pro účely těchto ustanovení a dodatku A se státní podporou pro restrukturalizaci rozumí jakékoliv opatření týkající se ocelářských společností, které představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES a které nelze považovat za slučitelné se společným trhem v souladu s obvyklými pravidly používanými ve Společenství“.
(31)
V bodě 2 přílohy VII se stanoví, že pouze podniky uvedené na seznamu příjemců NRP (také na seznamu v dodatku A přílohy VII) jsou způsobilé obdržet státní podporu v období 1993 až 2004.
(32)
V bodě 6 přílohy VII se stanoví, že podniky, které nejsou na seznamu příjemců NRP, „nejsou příjemci podpory na restrukturalizaci, ani žádné jiné podpory“, a nepožaduje se od nich, aby snížily svou kapacitu.
(33)
V bodu 1 prvním pododstavci přílohy VII se výslovně odkazuje na čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2 rozšířeného Dodatkovým protokolem podepsaným 23. října 2002. Protokol č. 2 se vztahoval výhradně na ocel ESUO a dokonce uváděl ocelové výrobky ESUO na seznamu v jedné příloze. Tato příloha obsahovala tentýž seznam výrobků ESUO jako příloha I Smlouvy o ESUO, v níž byly z definice „oceli ESUO“ výslovně vyňaty ocelové trubky („trubky (bezešvé či svařované) […] lesklé tyče a odlitky ze železa (trubky, potrubí, armatury a další odlitky ze železa)“).
(34)
Platnost Smlouvy o ESUO skončila dne 23. července 2002. Od tohoto data spadají státní podpory ocelářskému průmyslu do působnosti obecných právních rámců ES. Při té příležitosti bylo rozhodnuto rozšířit definici evropského ocelářského odvětví tak, aby zahrnovala výrobce trubek. To bylo zakotveno v článku 27 a v příloze B víceodvětvového rámce pro regionální podporu velkým investičním projektům (20), které definovaly ocelářské odvětví EU tak, aby zahrnovalo bezešvé trubky a velké svařované trubky (s průměrem větším než 406,4 mm). Tato rozšířená definice ocelářského odvětví byla nato převzata do přílohy I Pokynů k vnitrostátní regionální podpoře na období 2007-2013 (21) a do čl. 2 bodu 29 obecného nařízení o blokových výjimkách (22).
(35)
Nicméně ani protokol č. 2, ani Dodatkový protokol nebyly výslovně změněny tak, aby obsahovaly tuto rozšířenou definici ocelářského odvětví EU zahrnujícího výrobce trubek. Platnost protokolu č. 2 skončila dne 31. prosince 1997. Dodatkovým protokolem byla platnost protokolu č. 2 prodloužena od 1. ledna 1998 na dalších osm let, příp. do dne přistoupení Rumunska k EU (podle toho, k čemu dojde dříve). Dodatkový protokol hovoří obecně o „ocelových výrobcích“, jeho oblast působnosti je však výslovně svázána s čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2, který se týkal pouze výrobků ESUO. Zejména podle článku 2 Dodatkového protokolu bylo prodloužení platnosti protokolu č. 2 podmíněno tím, že Rumunsko Komisi předloží NRP a plány na restrukturalizaci podniků, které jsou příjemci NRP, přičemž jak NRP, tak tyto plány musely splnit „požadavky čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2 evropské dohody o přidružení a musely být posouzeny a schváleny příslušným vnitrostátním orgánem odpovědným za státní podpory (Radou pro hospodářskou soutěž)“.
(36)
Závěrem by proto mělo být, že bod 17 přílohy VII ve výkladu podle bodů 1-2 a 6 přílohy VII, spolu s protokolem č. 2 a Dodatkovým protokolem, Komisi neopravňuje ke kontrole podpor, které Rumunsko před přistoupením k EU -zejména v letech 1993 až 2004 - poskytlo výrobcům trubek.
(37)
Kromě toho, že Komise právně vyložila oblast působnosti příslušných právních základů (tj. přílohy VII, protokolu č. 2 a Dodatkového protokolu - viz výše uvedený 29. až 36. bod odůvodnění), přezkoumala také otázku, zda prováděcí pravidla pro uplatňování ustanovení o státní podpoře obsažená v evropské dohodě o přidružení a protokolu č. 2, tak jak je přijaly Společenství a Rumunsko v roce 2001 (dále jen „prováděcí pravidla“ (23)), jsou relevantní pro určení oblasti působnosti kompetence týkající se kontroly se zpětnou působností, pokud jde o (možná) opatření, která byla poskytnuta rumunským výrobcům trubek před přistoupením k EU.
(38)
Obecnou zásadou je, že prováděcí předpisy obsahují jednací řád, který se nesmí zaměňovat s hmotnými pravidly v oblasti státních podpor obsaženými v evropské dohodě o přidružení a protokolu č. 2 k evropské dohodě o přidružení. Je však třeba poznamenat, že prováděcí pravidla také obsahují podrobná ustanovení o kritériích posouzení slučitelnosti podpory s evropskou dohodou o přidružení a s protokolem č. 2 k evropské dohodě o přidružení.
(39)
Ustanovení čl. 2 odst. 1 první věty prováděcích pravidel stanoví: „Posouzení slučitelnosti poskytnutí jednotlivé podpory a programů podpory s evropskou dohodou o přidružení podle článku 1 probíhá na základě kritérií, která vyplývají z uplatnění pravidel článku 87 Smlouvy o založení Evropského společenství včetně současných a budoucích sekundárních právních předpisů, rámců, pokynů a dalších příslušných administrativních aktů platných ve Společenství, jakož i judikatury Soudu prvního stupně a Soudního dvora Evropských společenství a všech rozhodnutí přijatých Radou přidružení podle čl. 4 odst. 3“. Citovaný právní předpis stanoví obecnou zásadu, že hmotná kritéria pro obecné posouzení slučitelnosti státní podpory s evropskou dohodou o přidružení jsou „evoluční“ povahy v tom smyslu, že zohledňují jakékoliv aktuální změny právních předpisů EU a judikatury.
(40)
Ustanovení čl. 2 odst. 1 druhé věty odkazuje výslovně na kritéria slučitelnosti podle protokolu č. 2: „Pokud jsou poskytnutá podpora či programy podpory určeny pro výrobky, na které se vztahuje protokol č. 2 evropské dohody o přidružení, uplatňuje se první věta tohoto odstavce, za předpokladu, že posouzení nebylo učiněno na základě kritérií vyplývajících z uplatňování pravidel podle článku 87 Smlouvy o založení Evropského společenství, nýbrž na základě kritérií vyplývajících z uplatňování pravidel pro státní podpory podle Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli“. Je třeba poznamenat, že ze znění této věty zřetelně vyplývá, že na rozdíl od případu obecné podpory, na který se vztahuje čl. 2 odst. 1 první věta (viz níže uvedený 41. bod odůvodnění), se pro účely podpory, na kterou se vztahuje protokol č. 2, vyvíjí kritéria slučitelnosti podpory na základě Smlouvy o ESUO. Pokud jde o vývoj těchto kritérií po uplynutí platnosti Smlouvy o ESUO v roce 2002, nejsou uvedeny žádné zvláštní informace.
(41)
Ustanovení čl. 2 odst. 2 a 3 prováděcích pravidel stanoví mechanismus, jak má Rumunsko zohlednit změny kritérií slučitelnosti. Konkrétně má být Rumunsko informováno o všech změnách kritérií slučitelnosti Společenství, které nebyly zveřejněny, a „pokud Rumunsko během tří měsíců po obdržení oficiální informace nevznese připomínky týkající se změn, stanou se tato kritéria kritérii slučitelnosti v souladu s odstavcem 1 tohoto článku. Pokud Rumunsko takové připomínky vznese, pak se s ohledem na sbližování právních předpisů, jak ho stanoví evropská dohoda o přidružení, konají konzultace v souladu s články 7 a 8 těchto předpisů“.
(42)
I když Rumunsko během lhůty tří měsíců nevzneslo připomínky ke změně definice Společenství týkající se ocelářského průmyslu, která v roce 2002 zahrnula také výrobce trubek, takové změny právních předpisů Společenství nebylo možné uplatnit na opatření, na která se nevztahuje oblast působnosti evropské dohody o přidružení, tj. opatření, na která se nevztahuje Smlouva o ESUO. Mimoto je příloha VII lex specialis, a Komise se proto při určování jeho oblasti působnosti nemůže dovolávat rozšíření definice ocelářského odvětví EU poté, co uplynula doba platnosti Smlouvy o ESUO. Komise tedy musela dojít k závěru, že na jedné straně je nezbytné přesně rozlišovat mezi „evoluční“ povahou platného právního předpisu týkajícího se státní podpory poskytnuté před přistoupením ve prospěch ocelářského průmyslu v Rumunsku a nutně striktním výkladem oblasti působnosti pravomoci Komise týkající se kontroly se zpětnou působností na straně druhé, jak vyplývá z přílohy VII, protokolu č. 2 a Dodatkového protokolu.
VI. ZÁVĚR
(43)
Na základě výše uvedených skutečností (viz výše především 36. a 42. bod odůvodnění) došla Komise k závěru, že na základě přílohy VII není oprávněna přezkoumat opatření, která byla ve prospěch rumunských výrobců trubek učiněna před přistoupením Rumunska k EU, především v letech 1993 až 2004. Toto řízení se s ohledem na skutečnost, že Komise není oprávněna posoudit předmětná opatření, zastavuje,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
S ohledem na skutečnost, že Komise není podle ustanovení části B přílohy VII smlouvy o přistoupení Rumunska k EU oprávněna přezkoumat opatření učiněná Rumunskem v roce 2003 v souvislosti s privatizací podniku Petrotub Roman S.A., se formální vyšetřovací řízení stanovené v čl. 108 odst. 2 SFEU, které bylo zahájeno dopisem adresovaným Rumunsku ze dne 25. září 2007, zastavuje.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Rumunsku.
V Bruselu dne 6. července 2010.
ROZHODNUTIE KOMISIE
zo 6. júla 2010
o opatrení C 40/07 (ex NN 48/07), ktoré vykonalo Rumunsko v prospech spoločnosti ArcelorMittal Tubular Products Roman S.A. (bývalá spoločnosť Petrotub Roman S.A.)
[oznámené pod číslom K(2010) 4492]
(Iba rumunské znenie je autentické)
(Text s významom pre EHP)
(2013/516/EÚ)
EURÓPSKA KOMISIA,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 108 ods. 2 prvý pododsek,
so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore, a najmä na jej článok 62 ods. 1 písm. a),
so zreteľom na ustanovenia prílohy VII a dodatku A k prílohe VII k protokolu o prechodných opatreniach zmluvy o pristúpení Rumunska,
po vyzvaní zainteresovaných strán, aby predložili pripomienky v súlade s vyššie uvedenými ustanoveniami (1), a so zreteľom na ich pripomienky,
keďže:
I. POSTUP
(1)
Listom z 2. februára 2007 Komisia požiadala Rumunsko, aby poskytlo informácie týkajúce sa zrieknutia sa pohľadávok a nového splátkového kalendára pre spoločnosť Petrotub Roman S.A. (ďalej len „Petrotub“) v súvislosti s jej privatizáciou v roku 2003 (po privatizácii sa spoločnosť premenovala na Mittal Steel Roman a následne na ArcelorMittal Tubular Products S.A. (2) - ďalej len „AM Roman“).
(2)
Listom z 25. septembra 2007 Komisia oznámila Rumunsku svoje rozhodnutie začať konanie podľa článku 108 ods. 2 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (3) v súvislosti s možnou pomocou pri privatizácii spoločnosti Petrotub. Toto rozhodnutie bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie (4). Komisia vyzvala zainteresované strany, aby predložili svoje pripomienky k opatreniu.
(3)
Rumunsko predložilo svoje pripomienky listom z 26. novembra 2007, zaevidovaným k rovnakému dátumu. Spoločnosť ArcelorMittal (materská spoločnosť) a spoločnosť AM Roman (príslušná dcérska spoločnosť) predložili svoje pripomienky listami z 28. januára 2008, zaevidovanými 29. januára 2008, a tieto pripomienky boli oznámené Rumunsku 12. februára 2008. Rumunsko odpovedalo listom z 11. marca 2008, zaevidovaným k rovnakému dátumu.
(4)
Komisia si vyžiadala dodatočné informácie listami z 26. februára 2009, 8. októbra 2009 a 29. januára 2010. Rumunsko odpovedalo listami z 27. apríla 2009, 19. októbra 2009 a 3. februára 2010, pričom všetky listy boli zaevidované k rovnakým dátumom.
II. OPIS SKUTOČNOSTÍ
1. Spoločnosť
(5)
Spoločnosť AM Roman je výrobca bezšvových oceľových rúrok so sídlom v rumunskom regióne Roman, ktorý je príjemcom pomoci podľa článku 107 ods. 3 písm. a) ZFEÚ (5). Pred privatizáciou v roku 2003 bola táto spoločnosť, vtedy pod názvom Petrotub, výrobcom bezšvových oceľových rúrok, ktorých výroba sa skladala z oceľových rúrok valcovaných za tepla a za studena, s priemerom od 6 do 620 mm a hrúbkou steny od 0,5 do 70 mm. Tieto produkty majú rôzne využitie v energetických odvetviach (ropa, zemný plyn, chemikálie, jadrová a konvenčná energia) a v strojárstve a stavebníctve. Po privatizácii spoločnosť pokračovala v činnosti na trhu s tými istými produktmi. V súčasnosti spoločnosť ArcelorMittal Tubular Products Holding B.V. Rotterdam NLD (zo skupiny ArcerlorMittal) vlastní 69,76 % podiel v spoločnosti (6).
2. Príslušné opatrenie
(6)
Dňa 23. júla 2003 rumunská privatizačná agentúra APAPS (dnes AVAS) (7) zverejnila svoj zámer predať 70 % podiel v spoločnosti Petrotub. Privatizácia prebehla prostredníctvom verejnej súťaže. Dňa 28. októbra 2003 bola so spoločnosťou LNM Holdings NV (teraz už ArcelorMittal) podpísaná dohoda o predaji s nákupnou cenou 6 miliónov USD (5,1 miliónov EUR (8)).
(7)
V súvislosti s privatizáciou agentúra APAPS súhlasila v mene rumunského štátu s odpísaním pohľadávky vo výške 22,5 miliónov EUR a s novým splátkovým kalendárom pre zvyšný dlh.
(8)
V roku 1998 spoločnosť Petrotub získala komerčný úver vo výške [30 - 50] (9) miliónov DEM [15 - 25 miliónov EUR] s trvaním do roku 2011 od nemeckej rozvojovej banky Kreditanstalt für Wiederaufbau (ďalej len „KfW“) na kúpu nového závodu od spoločnosti Mannesmann AG. Finančný balík banky KfW bol v jednotlivých segmentoch zaistený štátnymi zárukami poskytnutými Nemeckom a Rakúskom a bankovou zárukou rumunskej banky Banca Comercială Română (BCR). Na nemeckú štátnu záruku poskytol protizáruku rumunský štát. Rumunská protizáruka kryla 85 % z celkového úveru KfW vo výške 30 - 50 miliónov DEM. Rumunsko účtovalo spoločnosti Petrotub jednorazový poplatok vo výške [3 - 7 %].
III. ROZHODNUTIE O ZAČATÍ KONANIA
(9)
V rozhodnutí o začatí konania Komisia informovala Rumunsko, že základom pre začatie konania vo veci formálneho zisťovania je oddiel B prílohy VII k protokolu o reštrukturalizácii oceliarstva zmluvy o pristúpení Rumunska (ďalej len „príloha VII“) a že v prípade neexistencie osobitných ustanovení v prílohe VII s ohľadom na právnu situáciu rumunských výrobcov rúrok v čase privatizácie Komisia na tomto základe vyšetrí existenciu a zlučiteľnosť štátnej pomoci pre spoločnosť AM Roman.
(10)
Komisia uviedla, že obstarávacia cena (5,1 miliónov EUR) nepokrýva stratu, ktorá vznikla štátu zrieknutím sa verejnej pohľadávky vo výške 22,5 miliónov EUR, s ktorým rumunská privatizačná agentúra APAPS v rámci privatizácie súhlasila.
(11)
Pred začatím konania vo veci formálneho zisťovania Rumunsko poskytlo správu vypracovanú externým konzultantom (10), aby dokázalo, že privatizácia za daných podmienok bola pre štát najvýhodnejším riešením.
(12)
V správe sa uvádza, že privatizácia viedla k najvýhodnejšej situácii pre rumunský štát. V nasledujúcej tabuľke sa porovnávajú odhadované sumy, ktoré môže každá verejná inštitúcia vo funkcii veriteľa získať pri scenári privatizácie a pri scenári likvidácie (11).
Privatizácia
Likvidácia
Fond sociálneho zabezpečenia
[…] mil. EUR
[…] mil. EUR
Fond nezamestnanosti
[…] mil. EUR
[…] mil. EUR
Fond zdravotného zabezpečenia
[…] mil. EUR
[…] mil. EUR
APAPS
[…] mil. EUR
(vrátane predajnej ceny 5,1 miliónov EUR)
0
Štát spolu
[4 - 9] mil. EUR
[19 - 26] mil. EUR
(13)
Správa bola založená na predpoklade, že v prípade likvidácie by sa uplatnila záruka z roku 1998 a štát (prostredníctvom ministerstva financií) by bol povinný uhradiť dlžnú sumu úveru banky KfW z roku 1998, ktorý si vzala spoločnosť Petrotub, t. j. [15 - 25] miliónov EUR. Inými slovami, v prípade likvidácie by štát nakoniec získal iba [2 - 9] miliónov EUR, čo je menej v porovnaní s celkovou sumou [4 - 9] miliónov EUR, získanou prostredníctvom privatizácie.
(14)
V rozhodnutí o začatí konania Komisia spochybnila, či by sa výsledky scenárov privatizácie a likvidácie mali odhadovať pre štát ako celok, ako sa navrhlo v znaleckom posudku, alebo samostatne pre každého verejného veriteľa, čo by bolo v súlade s rozsudkom vo veci HAMSA (12).
(15)
Komisia okrem iného pochybovala aj o tom, že strata vo výške [15 - 25] miliónov EUR v dôsledku uplatnenia záruky z roku 1998 by sa mohla vziať do úvahy pri odhade výsledku likvidácie. V súlade s rozhodnutiami vo veciach HYTASA (13) a Gröditzer (14) by sa malo rozlišovať medzi povinnosťami, ktoré musí štát prebrať ako akcionár spoločnosti, a povinnosťami, ktoré musí prevziať ako orgán verejnej moci. Z toho vyplýva, že predpokladané náklady vo vzťahu k aktu orgánu verejnej moci nemožno brať do úvahy na účely odhadu nákladov, ktoré by mohol a bol ochotný vynaložiť súkromný akcionár. Komisia považuje skutočnosť, že rumunské ministerstvo financií v roku 1998 vydalo štátnu záruku pre spoločnosť Petrotub, za znak toho, že súkromný akcionár by takúto záruku vydať nemohol. Ďalšou indikáciou v tomto zmysle je skutočnosť, že záruka z roku 1998 bola poskytnutá s podmienkami, ktoré by súkromný prevádzkovateľ nemusel akceptovať.
IV. PRIPOMIENKY RUMUNSKA A ZAINTERESOVANÝCH STRÁN
(16)
Vo svojom podaní z 27. novembra 2007 Rumunsko argumentovalo hlavne tým, že privatizácia spoločnosti Petrotub v októbri 2003 nezahŕňala výhodu pre Petrotub alebo pre kupujúceho, a preto táto operácia nepredstavovala štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
(17)
Rumunsko najprv zdôraznilo, že spoločnosť Petrotub bola predaná v rámci otvoreného, transparentného a nepodmieneného postupu verejného obstarávania - čo je podľa názoru rumunských orgánov skutočnosť, ktorá dokazuje, že spoločnosť Petrotub bola predaná za trhovú cenu a že pre kupujúceho z tejto kúpy nevyplývala žiadna výhoda. Po druhé, Rumunsko sa nazdávalo, že konalo rovnakým spôsobom, ako by konal každý súkromný predajca: pri voľbe medzi scenárom privatizácie a likvidácie sa štát rozhodol pre scenár, ktorý bol najvýhodnejší výhradne z hľadiska financií, bez toho, aby prihliadal na iné ako obchodné alebo politické záujmy takého druhu, ktoré sú svojou podstatou charakteristické pre výkon verejnej moci.
(18)
Pokiaľ ide o tento druhý argument, Rumunsko preukázalo, že podľa vnútroštátneho práva mala privatizačná agentúra AVAS povinnosť a právomoc odhadnúť a porovnať celkové výsledky privatizácie a likvidácie vo vzťahu k štátnemu rozpočtu ako celku. Inými slovami, privatizačná agentúra vyberá scenár, ktorý je najvýhodnejší pre štátny rozpočet ako celok, a to rovnakým spôsobom, akým to robí veľká holdingová spoločnosť zložená z viacerých veriteľov. Z tohto pohľadu a na rozdiel od názoru Komisie by štát nemohol a ani nemusel odhadnúť výsledky privatizácie a likvidácie oddelene pre každý príslušný štátny orgán.
(19)
Okrem toho bol štát pri odhade výsledkov likvidácie oprávnený zohľadniť stratu spojenú s uplatnením záruky z roku 1998, pretože za daných podmienok by takúto záruku spoločnosti Petrotub poskytol aj súkromný investor. Spoločnosť nebola v ťažkostiach v čase, keď bola poskytnutá záruka, a riziková prirážka účtovaná spoločnosti Petrotub za záruku bola primeraná odmena za poskytnutie akcionárskej záruky vystavenej v prospech spoločnosti, ktorá bola v tom čase v dobrom stave.
(20)
Okrem toho sa záruka z roku 1998 musí posudzovať z hľadiska príslušných pravidiel štátnej pomoci platných v tom čase. Oznámenie Komisie o krátkodobých zárukách na vývozné úvery platné v tom čase vylučovali dlhodobé záruky na vývozné úvery z rozsahu kontroly podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ (vtedy článku 87 ods. 1 Zmluvy o ES) (15). Rumunsko ďalej zdôraznilo, že v roku 1998, keď bola poskytnutá záruka, bola spoločnosť Petrotub výrobcom rúrok, a preto sa na ňu nevzťahovala definícia ocele ESUO alebo ustanovenia protokolu č. 2 o oceli ESUO v európskej dohode o pridružení.
(21)
Spoločnosť AM Roman a jej materská spoločnosť ArcelorMittal plne podporili argumentáciu Rumunska. Tieto spoločnosti zároveň zdôraznili, že podľa rumunskej legislatívy platnej v tom čase a podľa pravidiel Európskej dohody pre štátnu pomoc štátna záruka poskytnutá v prospech spoločnosti Petrotub v roku 1998 nepredstavovala štátnu pomoc. Okrem toho záruka z roku 1998 predstavovala jasnú vymáhateľnú obchodnú povinnosť prijatú štátom ako väčšinovým akcionárom príslušnej spoločnosti, a preto sa môže zahrnúť do odhadu nákladov na likvidáciu. Spoločnosť ArcelorMittal ďalej zdôraznila, že za akvizíciu spoločnosti Petrotub zaplatila trhovú cenu, a preto by akákoľvek prípadná výhoda vyplývajúca z privatizácie, ku ktorej však nedošlo, v každom prípade zostala na strane štátu ako predávajúceho.
V. POSÚDENIE
1. Uplatniteľné právne predpisy a právomoc Komisie
(22)
Tento postup sa týka udalostí, ktoré sa odohrali pred pristúpením Rumunska do Európskej únie (1. januára 2007). Spoločnosť Petrotub bola sprivatizovaná v októbri 2003. V roku 1998 rumunský štát vydal záruku v prospech spoločnosti Petrotub týkajúce sa úveru od KfW vo výške [30 - 50] miliónov DEM na kúpu nového závodu. Záruka z roku 1998 je viazaná na privatizáciu z roku 2003, keďže Rumunsko argumentovalo, že sa jeho náklady v prípade likvidácie musia vziať do úvahy pri posudzovaní privatizačnej operácie z roku 2003 v rámci testu subjektu trhového hospodárstva.
(23)
Všeobecným pravidlom je, že články 107 až 108 ZFEÚ sa nevzťahujú na opatrenia poskytnuté pred pristúpením, ktoré už po pristúpení nie sú uplatniteľné (16). Odchylne od tohto všeobecného pravidla, a preto vo výnimočných prípadoch, má Komisia právomoc preskúmať štátnu pomoc poskytnutú Rumunskom v súvislosti s reštrukturalizáciou jeho oceliarskeho priemyslu pred pristúpením na základe prílohy VII zmluvy o pristúpení Rumunska (17).
(24)
Príloha VII obsahuje ustanovenia umožňujúce Rumunsku uzavrieť reštrukturalizáciu jeho oceliarskeho priemyslu tak, ako sa začala pred pristúpením. Predvstupová reštrukturalizácia rumunského oceliarskeho odvetvia bola vykonaná na základe protokolu č. 2 o oceli ESUO pripojeného k európskej dohode o pridružení (ďalej len „protokol č. 2“), ktorý bol rozšírený dodatkovým protokolom podpísaným 23. októbra 2002 (ďalej len „dodatkový protokol“).
(25)
Protokolom č. 2 sa Rumunsku poskytla „dodatočná lehota“ päť rokov, od roku 1993 do konca roka 1998, na reštrukturalizáciu jeho oceliarskeho odvetvia ESUO so zreteľom na pristúpenie. „Dodatočná lehota“ bola predĺžená do konca roka 2004 dodatkovým protokolom, ktorý bol schválený rozhodnutím Rady z 29. júla 2002 a podpísaný 23. októbra 2002. Počas celkovej „dodatočnej lehoty“, t. j. od roku 1993 do konca roka 2004, malo Rumunsko povolené poskytovať pomoc na reštrukturalizáciu oceliarskeho priemyslu za podmienok vyplývajúcich z protokolu č. 2 (rozšíreného dodatkovým protokolom) a na základe národného programu reštrukturalizácie (ďalej len „NPR“), schváleného Spoločenstvom. Rumunský NPR schválila Rada 18. júla 2005 (18).
(26)
Príloha VII predstavuje „ochranný mechanizmus“ umožňujúci Komisii sledovať po 1. januári 2007 (dátume pristúpenia) pomoc, ktorú Rumunsko poskytlo oceliarskemu sektoru pred pristúpením na základe protokolu č. 2 (rozšíreného dodatkovým protokolom) a NPR. Ďalej sa prílohou VII splnomocňuje Komisia na spätné získanie pomoci poskytnutej v rozpore s protokolom č. 2 a NPR. Príloha VII je tak lex specialis, ktorý vo výnimočných prípadoch a odchylne od všeobecného režimu umožňuje spätné sledovanie a preverovanie štátnej pomoci, ktorú Rumunsko poskytlo svojmu oceliarskemu priemyslu pred pristúpením. V nedávnych rozsudkoch týkajúcich sa predvstupovej štátnej pomoci poskytnutej poľským oceliarskym spoločnostiam (19) Všeobecný súd potvrdil charakter lex specialis protokolu č. 8 zmluvy o pristúpení Poľska, ktorý obsahuje ustanovenia ekvivalentné s ustanoveniami prílohy VII.
(27)
V rámci tohto postupu musí Komisia posúdiť, či sa výnimočná právomoc spätnej kontroly opísaná v odôvodneniach 23 až 26 vzťahuje aj na opatrenia, ktoré Rumunsko poskytlo výrobcom rúrok pred pristúpením. Na tento účel sa právne základy vzťahujúce sa na tento prípad, ktoré tvorí príloha VII spolu s protokolom č. 2 a dodatkovým protokolom, musia vyložiť so zámerom určiť, či sa ich ustanovenia vzťahujú na opatrenia poskytnuté rumunským výrobcom rúrok pred pristúpením.
(28)
Všeobecne uznávanou právnou zásadou je, že ustanovenia lex specialis, ktoré sa odchyľujú od všeobecného režimu, sa musia vykladať v užšom zmysle. Užší výklad uvedených právnych základov (pozri odôvodnenia 29 až 43) vedie k záveru, že výnimočná právomoc Komisie na spätnú kontrolu je obmedzená na (potenciálnu) predvstupovú pomoc poskytnutú výrobcom ESUO, čo vylučuje (potenciálnu) pomoc poskytnutú výrobcom rúrok.
(29)
V bodoch 12 a 17 prílohy VII sa stanovujú právomoci Komisie na monitorovanie a spätnú kontrolu s ohľadom na predvstupovú pomoc poskytnutú rumunskému oceliarskemu priemyslu. V bode 12 sa splnomocňuje Komisia a Rada na monitorovanie plnenia rumunského NPR pred pristúpením a po ňom, až do roku 2009. V bode 17 sa oprávňuje Komisia nariadiť spätné získanie štátnej pomoci poskytnutej v rozpore s bodmi 1 až 3 prílohy VII (ako je uvedené v odôvodneniach 30 až 32).
(30)
V bode 1 prílohy VII sa stanovuje, že štátna pomoc poskytnutá Rumunskom na reštrukturalizáciu „určitých častí jeho oceliarskeho priemyslu“ od roku 1993 do roku 2004 sa považuje za zlučiteľnú s vnútorným trhom za predpokladu, že: „[…] obdobie stanovené v článku 9 ods. 4 protokolu č. 2 k európskej dohode […] týkajúce sa výrobkov ESUO bolo predĺžené do 31. decembra 2005“; podmienky stanovené v národnom programe reštrukturalizácie boli splnené; žiadna ďalšia štátna pomoc nebola vyplatená ani poskytnutá príjemcom NPR po 1. januári 2005 a „[…] po 31. decembri 2004 nebude rumunskému oceliarskemu priemyslu vyplatená ani poskytnutá žiadna štátna pomoc na reštrukturalizáciu“. Ďalej sa v ňom stanovuje, že: „Na účely týchto ustanovení a dodatku A sa štátna pomoc na reštrukturalizáciu chápe ako akékoľvek opatrenie týkajúce sa oceliarskych spoločností, ktoré predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 Zmluvy o ES a ktoré nemožno považovať za zlučiteľné s vnútorným trhom v súlade s bežnými pravidlami uplatňovanými v Spoločenstve“.
(31)
V bode 2 prílohy VII sa stanovuje, že iba spoločnosti uvedené ako príjemcovia NPR (uvedené aj v dodatku A k prílohe VII) sú oprávnené prijímať štátnu pomoc v období rokov 1993 až 2004.
(32)
V bode 6 prílohy VII sa stanovuje, že spoločnosti, ktoré nie sú uvedené ako príjemcovia NPR „nevyužívajú štátnu pomoc na reštrukturalizáciu, ani žiadnu inú pomoc“ a ani nie sú povinné znížiť svoju kapacitu.
(33)
Prvý pododsek bodu 1 prílohy VII výslovne odkazuje na článok 9 ods. 4 protokolu č. 2 rozšíreného dodatkovým protokolom podpísaným 23. októbra 2002. Protokol č. 2 sa vzťahoval iba na oceľ ESUO, a dokonca v prílohe obsahoval výrobky z ocele ESUO. Táto príloha obsahovala rovnaký zoznam výrobkov ESUO ako príloha I k Zmluve o ESUO, v ktorej definícia „ocele ESUO“ výslovne vylučovala oceľové rúrky [„rúrky (bezšvové alebo zvárané) […] lesklé tyče a liatiny (rúrky, rúry a tvarovky a iné liatinové odliatky“)].
(34)
Platnosť Zmluvy o ESUO uplynula dňa 23. júla 2002. K tomuto dátumu sa štátna pomoc pre oceliarsky priemysel preniesla do rámca všeobecného režimu ES. Pri tejto príležitosti sa rozhodlo o rozšírení definície európskeho oceliarskeho sektora o výrobcov rúrok. Takáto definícia sa kodifikovala v článku 27 a prílohe B multisektorálneho rámca regionálnej pomoci na veľké investičné projekty (20), v ktorom sa definoval oceliarsky sektor EÚ tak, aby zahŕňal bezšvové rúrky a veľké zvárané rúry (s priemerom väčším ako 406,4 mm). Rozšírená definícia oceliarskeho sektora sa následne prevzala do prílohy I k Usmerneniam o národnej regionálnej pomoci na roky 2007 - 2013 (21) a do bodu 29 v článku 2 všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách (22).
(35)
Napriek tomu ani protokol č. 2, ani dodatkový protokol neboli výslovne zmenené tak, aby zahŕňali túto rozšírenú definíciu oceliarskeho sektora EÚ zahŕňajúcu výrobcov rúrok. Platnosť protokolu č. 2 uplynula 31. decembra 1997. Dodatkový protokol predĺžil platnosť protokolu č. 2 od 1. januára 1998 o ďalších 8 rokov, alebo do dňa pristúpenia Rumunska (podľa toho, čo bude skôr). Dodatkový protokol sa vzťahuje na „výrobky z ocele“ vo všeobecnosti, ale jeho rozsah je tiež osobitne spojený s článkom 9 ods. 4 protokolu č. 2, ktorý sa vzťahoval iba na výrobky ESUO. Najmä podľa článku 2 dodatkového protokolu sa rozšírenie protokolu č. 2 podmienilo tým, že Rumunsko Komisii predloží NPR a plány reštrukturalizácie spoločnosti, aby príjemcovia NPR splnili „požiadavky článku 9 ods. 4 protokolu 2 k európskej dohode, ktoré posúdil a schválil ich vnútroštátny orgán pre štátnu pomoc (Rada pre hospodársku súťaž)“.
(36)
Preto by sa malo dospieť k záveru, že bodom 17 prílohy VII, v rámci výkladu v podľa bodov 1, 2 a 6 prílohy VII, spolu s protokolom č. 2 a dodatkovým protokolom, sa nedáva Komisii právomoc kontrolovať pomoc poskytnutú rumunským výrobcom rúrok pred pristúpením, najmä v období rokov 1993 až 2004.
(37)
Nezávisle od právneho výkladu rozsahu príslušných právnych základov (t. j. prílohy VII, protokolu č. 2 a dodatkového protokolu - pozri odôvodnenia 29 až 36) Komisia zároveň preskúmala otázku, či vykonávacie predpisy prijaté na účely aplikácie predpisov týkajúcich sa štátnej pomoci v európskej dohode o pridružení a protokole č. 2, prijaté v roku 2001 Spoločenstvom a Rumunskom (ďalej len „vykonávacie predpisy“ (23)), sú relevantné na určenie rozsahu právomoci Komisie v súvislosti s kontrolou so spätnou platnosťou vo veci potenciálnej pomoci poskytnutej rumunským výrobcom rúrok pred pristúpením.
(38)
Ako všeobecné pravidlo platí, že vykonávacie predpisy zahŕňajú procedurálne predpisy, ktoré treba odlíšiť od vecných predpisov týkajúcich sa štátnej pomoci obsiahnutých v európskej dohode o pridružení a protokole č. 2. Treba však poznamenať, že vykonávacie predpisy obsahujú aj podrobné predpisy o hodnotiacich kritériách zlučiteľnosti pomoci v súlade s európskou dohodou o pridružení a protokolom č. 2.
(39)
V článku 2 ods. 1 prvej vete vykonávacích predpisov sa stanovuje: „Posúdenie zlučiteľnosti poskytnutej individuálnej pomoci a programov pomoci s európskou dohodou, ako ustanovuje článok 1 týchto vykonávacích predpisov, sa vykonáva podľa kritérií vyplývajúcich z aplikácie predpisov článku 87 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva spolu s aktuálne platnými a budúcimi predpismi sekundárnych právnych predpisov, rámcami, usmerneniami a inými relevantnými správnymi normami platnými v Spoločenstve, ako aj z judikatúry Súdu prvého stupňa a Súdneho dvora Európskych spoločenstiev a všetkých rozhodnutí Asociačnej rady prijatých na základe článku 4 ods. 3.“ V uvedenom predpise je ustanovená všeobecná zásada, podľa ktorej vecné kritériá na posúdenie zlučiteľnosti štátnej pomoci vo všeobecnom chápaní s európskou dohodou majú „evolučný“ charakter v tom zmysle, že zohľadňujú aktuálne zmeny v legislatíve a judikatúre EÚ.
(40)
V článku 2 ods. 1 druhej vete sa uvádza podrobný odkaz na kritériá zlučiteľnosti na základe protokolu 2: „V rozsahu, v akom sa poskytnutá pomoc alebo programy pomoci v súlade so svojím účelom týkajú produktov zahrnutých v protokole č. 2 európskej dohody, prvá veta tohto odseku sa uplatňuje v úplnosti s výhradou, že posúdenie sa nevykonáva podľa kritérií vyplývajúcich z aplikácie ustanovení článku 87 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva, ale podľa kritérií vyplývajúcich z aplikácie ustanovení Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva uhlia a ocele týkajúcich sa štátnej pomoci.“ Treba poznamenať, že z formulácie uvedeného ustanovenia jasne vyplýva, že na rozdiel od prípadu všeobecnej pomoci, ktorého sa týka článok 2 ods. 1 prvá veta (pozri odôvodnenie 41), v prípade pomoci, na ktorú sa vzťahuje protokol č. 2, evolúcia kritérií zlučiteľnosti súvisí so zmluvou o ESUO. Neexistuje jednoznačný odkaz na evolúciu kritérií zlučiteľnosti po uplynutí platnosti Zmluvy o ESUO v roku 2002.
(41)
V článku 2 ods. 2 a článku 2 ods. 3 vykonávacích predpisov sa stanovuje mechanizmus, ktorým Rumunsko musí včleniť zmeny kritérií zlučiteľnosti EÚ. Rumunsko je konkrétne informované o všetkých zmenách kritérií zlučiteľnosti Spoločenstva, ktoré neboli sprístupnené verejne, ale „ak Rumunsko nevznesie výhrady k takýmto zmenám do troch mesiacov odo dňa prevzatia oficiálneho oznámenia o týchto zmenách, stanú sa kritériami zlučiteľnosti v súlade s ods. 1 tohto článku. Ak Rumunsko vznesie výhrady s ohľadom na aproximáciu právnych predpisov spomínanú v európskej dohode, prebehne konzultácia podľa článku 7 a 8 týchto vykonávacích predpisov.“
(42)
I keď Rumunsko nevznieslo v trojmesačnej lehote výhrady k zmene definície Spoločenstva pre oceliarstvo, ktorá sa v roku 2002 rozšírila aj o výrobcov rúrok, takéto zmeny právnych predpisov Spoločenstva sa nemohli aplikovať na opatrenia mimo rozsahu európskej dohody o pridružení, a to konkrétne na opatrenia, na ktoré sa Zmluva o ESUO nevzťahuje. Navyše, keďže príloha VII má okrem toho charakter lex specialis, Komisia pri definovaní rozsahu jeho aplikácie nemôže vychádzať z rozšírenia definície sektora oceliarstva v Únii po uplynutí platnosti Zmluvy o ESUO. Preto treba uznať, že je nevyhnutné jednoznačné rozlíšenie medzi „evolučným“ charakterom práva na jednej strane, ktoré sa aplikuje na štátnu pomoc pre poľské oceliarstvo na základe európskej dohody pred pristúpením k EÚ, a na druhej strane medzi nevyhnutne presnou interpretáciou právomoci Komisie v súvislosti s kontrolou so spätnou splatnosťou vyplývajúcej z prílohy VII, protokolu č. 2 a dodatkového protokolu.
VI. ZÁVER
(43)
Na základe uvedených úvah (pozri najmä odôvodnenia 36 a 42) Komisia dospela k záveru, že nemá právomoc preskúmať opatrenia poskytnuté rumunským výrobcom rúrok pred pristúpením, konkrétne v rokoch 1993 - 2004, na základe prílohy VII. Toto konanie sa ukončuje zistením, že Komisia nemá právomoc posudzovať opatrenia, ktorých sa konanie týka,
ROZHODLA TAKTO:
Článok 1
Konanie vo veci formálneho zisťovania stanovené v článku 108 ods. 2 ZFEÚ, začaté listom adresovaným Rumunsku z 25. septembra 2007, sa ukončuje, keďže Komisia podľa ustanovení oddielu B prílohy VII k zmluve o pristúpení Rumunska nemá právomoc skúmať opatrenia, ktoré Rumunsko vykonalo v súvislosti s privatizáciou spoločnosti Petrotub Roman S.A. v roku 2003.
Článok 2
Toto rozhodnutie je určené Rumunsku.
V Bruseli 6. júla 2010