ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 14. prosince 2010
o státní podpoře C 39/96 (dříve NN 127/92), prováděné Francií ve prospěch Družstva pro vývoz francouzských knih (CELF)
(oznámeno pod číslem K(2010) 8938)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/179/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec (1) této smlouvy,
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s uvedeným článkem (2) podaly své připomínky, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Rozsudkem ze dne 15. dubna 2008 (3) (dále jako „rozsudek Tribunálu“) Tribunál Evropské unie zrušil rozhodnutí Komise 2005/262/ES ze dne 20. dubna 2004 (4) o podpoře prováděné Francií ve prospěch Družstva pro vývoz francouzských knih (CELF) (5).
(2)
Po rozsudku Tribunálu musí Komise přijmout nové rozhodnutí.
(3)
Uvedený rozsudek je zakončením procesu, jehož hlavní etapy jsou uvedeny níže.
A. První fáze
(4)
Společnost Société internationale de diffusion et d’édition („SIDE“) dopisem ze dne 20. března 1992 upozornila Komisi na opatření k podpoře propagace, dopravy a uvádění na trh, která francouzské orgány poskytly CELF, přičemž tato podpora nebyla předmětem předchozího oznámení útvarům Komise.
(5)
Dopisem ze dne 2. dubna 1992 připomněla Komise francouzským orgánům, že každý záměr, vedoucí k poskytnutí nebo úpravě podpory měl být předmětem předběžného oznámení jejím útvarům, a požádala uvedené orgány, aby informovaly o podstatě a předmětu podpory, citované SIDE.
(6)
Dopisem ze dne 29. června 1992 potvrdily francouzské orgány Komisi existenci podpor ve prospěch CELF. Upřesnily, že tato opatření směřovala k seznámení se s francouzskou literaturou a jazykem v nefrankofonních zemích a že družstvu CELF kromě toho byla svěřena správa tří systémů přesné podpory, která by rovněž vedla k usnadnění přístupu vzdálených čtenářů k francouzským knihám.
(7)
Dopisem ze dne 7. srpna 1992 Komise potvrdila SIDE existenci podpor ve prospěch CELF, upřesnila jejich předmět a informovala ji, že daná opatření nebyla oznámena. Zároveň uvedla, že sporné podpory se nejevily jako narušující obchod mezi členskými státy. Za těchto podmínek byla SIDE vyzvána k předložení svých připomínek.
(8)
Dopisem ze dne 7. září 1992 oznámila SIDE Komisi, že chtěla odhalit diskriminační povahu opatření a následky, které z nich vyplývají, na obchod uvnitř Společenství, aniž by popírala kulturní cíl, stanovený ministerstvem kultury, které jednalo s cílem rozšiřování francouzského jazyka a literatury.
(9)
Komise v rozhodnutí ze dne 18. května 1993 (6) usoudila, že s přihlédnutím ke zvláštní situaci hospodářské soutěže v odvětví knih a kulturních záměrů dotčených režimů podpory byla použita výjimka stanovená v dřívějším čl. 92 odst. 3 písm. c) Smlouvy.
(10)
SIDE žádostí ze dne 2. srpna 1993 předložila Tribunálu odvolání na zrušení tohoto rozhodnutí. Rozsudkem ze dne 18. září 1995 (7) Tribunál částečně vyhověl požadavku SIDE tím, že zrušil rozhodnutí Komise ze dne 18. května 1993, ale pouze pokud se jedná o určitá opatření ve prospěch malých objednávek.
(11)
Tribunál usoudil, že Komise může přijmout příznivé rozhodnutí vůči následujícím třem režimům podpory, řízené CELF na účet státu:
a)
podpora při dovozu letadlem nebo s vaky pro leteckou poštu;
b)
program „Stránka ke stránce“ (8) (podpora při šíření knih ve francouzském jazyce v zemích střední a východní Evropy);
c)
„program Plus“ (vysokoškolské učebnice ve francouzském jazyce, určené pro studenty v subsaharské Africe).
(12)
Tribunál se domníval, že Komise obdržela dostatečné informace o posledních třech režimech, aby doložila zjištění, že jejich přímý účinek na hospodářskou soutěž je bezvýznamný. Tribunál mimo to uvedl, že „Pokud se týká kulturního cíle sporných podpor, stranám je známo, že cílem sledovaným francouzskou vládou je šíření francouzského jazyka a literatury“. Tribunál se domníval, že by bylo vhodné dojít k závěru, že hodnocení kulturního cíle sporné podpory nepůsobilo Komisi zvláštní obtíže a že nebylo zapotřebí získávat další informace k uznání kulturního charakteru tohoto cíle.
(13)
Pokud se jedná o náhrady poskytované výhradně CELF v případě malých objednávek, Tribunál se naproti tomu domnívá, že Komise, dříve než se vyjádřila ke slučitelnosti opatření s vnitřním trhem, měla přikročit k důkladnému přezkoumání podmínek hospodářské soutěže v příslušném odvětví.
(14)
Tribunál tudíž došel k závěru (bod 76 rozsudku), že Komise měla zahájit jednání podle dřívějšího čl. 93 odst. 2 (dnes čl. 108 odst. 2 SFEU) Smlouvy a že by tedy bylo vhodné zrušit rozhodnutí Komise ze dne 18. května 1993, pokud se týká podpory poskytované výhradně CELF k vyrovnání nadměrných nákladů při vyřizování malých objednávek knih ve francouzském jazyce, zasílaných knihkupcům sídlícím v zahraničí.
B. Druhá fáze
(15)
Komise rozhodnutím ze dne 30. července 1996 v souladu s rozsudkem Tribunálu ze dne 18. září 1995 rozhodla o zahájení formálního vyšetřovacího řízení. Zúčastněné strany, vyzvané k předložení svých připomínek Komisi, jí zaslali své připomínky zejména v průběhu měsíců prosince 1996 a ledna 1997.
(16)
Komise v závěru projednávání přijala dne 10. června 1998 rozhodnutí 1999/133/ES (9). Potvrdila kulturní cíl týkající se malých objednávek a usoudila na základě dřívějšího čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy, že uvedené podpory neovlivňují podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Unii v míře odporující společnému zájmu na vývozním trhu knih ve francouzském jazyce.
(17)
Tribunál rozsudkem ze dne 28. února 2002 (10) zrušil poslední větu článku 1 uvedeného rozhodnutí. Tribunál totiž měl za to, že Komise měla přistoupit k nezbytnému ověření, aby získala patřičné údaje za účelem rozlišení komisionářského trhu a vývozního trhu knih ve francouzském jazyce obecně.
(18)
Tribunál měl za to, že jelikož Komise upustila od tohoto ověření, dopustila se při hodnocení zjevného omylu tím, že vývozní trh knih ve francouzském jazyce obecně považovala za trh referenční, i když bylo stanoveno, že sporná podpora byla určena pouze vývozním komisionářům.
(19)
Naproti tomu Soudní dvůr ve svém rozsudku ze dne 22. června 2000 (11) bez zkoumání podstaty věci zamítl odvolání francouzských orgánů proti rozhodnutí Komise ze dne 10. června 1998 a potvrdil, že i v případě, kdy by podporu bylo možno považovat za slučitelnou se společným trhem, tato skutečnost nemá vliv na povinnost oznámení, a že povinnost předchozího oznámení zahrnuje povinnost pozastavit poskytování podpory.
C. Třetí fáze
(20)
Po částečném zrušení rozhodnutí ze dne 10. června 1998 Komise dopisy ze dne 14. června 2002 požádala francouzské orgány a SIDE, aby se vyjádřily k důvodům zrušení rozhodnutí, a zejména k údajům, které se týkají dotčeného trhu.
(21)
Francouzské orgány byly vyzvány k bližšímu vysvětlení specifické povahy nabídky CELF vzhledem k dalším účastníkům na trhu, mezi nimiž je SIDE. SIDE byla vyzvána k bližšímu vysvětlení pojmu malé objednávky a k uvedení, čím se její nabídka liší od nabídky CELF a dalších účastníků na trhu.
(22)
SIDE odpověděla Komisi dopisem dne 12. srpna 2002. Francouzské orgány odpověděly dopisem dne 17. září 2002.
(23)
Komise požádala SIDE dopisem ze dne 19. září 2002 o sdělení, zda její odpověď obsahuje důvěrné informace, a poté, co dne 30. září 2002 obdržela zápornou odpověď, postoupila dopisem ze dne 17. října 2002 odpověď SIDE s přílohami k připomínkám francouzským orgánům. Při této příležitosti jim rovněž položila další řadu doplňujících otázek.
(24)
Komise dopisem ze dne 30. září 2002 rovněž položila řadu doplňujících otázek SIDE, které byly zodpovězeny dopisy ze dne 31. října 2002 a 9. prosince 2002. Na žádost Komise ze dne 16. prosince 2002 oznámila SIDE Komisi dopisem ze dne 23. prosince 2002, že její odpovědi neobsahují žádné důvěrné informace a že mohou být postoupeny francouzským orgánům k připomínkám.
(25)
Jelikož francouzské orgány neodpověděly ve stanovené lhůtě, Komise byla nucena jim zaslat upomínku dopisem ze dne 27. listopadu 2002. Francouzské orgány požádaly Komisi dopisem ze dne 19. prosince 2002 o nové prodloužení lhůty.
(26)
Komise dne 9. ledna 2003 zaslala francouzským orgánům k připomínkám odpověď SIDE ze dne 23. prosince 2002. Francouzské orgány odpověděly dopisem ze dne 17. ledna 2003 na otázky Komise ze dne 17. října 2002.
(27)
Dopisem ze dne 4. února 2003 požádaly francouzské orgány Komisi o nové prodloužení lhůty pro předání připomínek k druhé odpovědi SIDE ze dne 23. prosince 2002. Komise dopisem ze dne 11. února 2003 požadavkům na nové lhůty částečně vyhověla. Francouzské orgány odpověděly Komisi dopisem ze dne 11. března 2003.
(28)
Kromě toho útvary Komise přijaly SIDE na její vlastní žádost a mohla jim tak na jednání dne 4. března 2003 vysvětlit svůj pohled na celou záležitost od jejího počátku.
(29)
Závěrem tohoto řízení přijala Evropská komise rozhodnutí 2005/262/ES, které považuje spornou podporu za slučitelnou na základě dřívějšího čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy zejména poté, co konstatovala, že podpory nemohou nadměrně kompenzovat náklady spojené s vyřizováním malých objednávek.
D. Čtvrtá fáze
(30)
Tribunál rozsudkem ze dne 15. dubna 2008 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2004.
(31)
Usoudil, že pokud se jedná o část podpory vyplacenou CELF před dnem 1. listopadu 1993, kdy nabyla účinnosti Smlouva o Evropské unii, Komise se dopustila nesprávného výkladu, když považovala spornou podporu za slučitelnou se společným trhem podle dřívějšího čl. 87 odst. 3 písm. d), zatímco bylo třeba použít základních pravidel, která byla v platnosti před dnem 1. listopadu 1993. Tribunál zejména zvážil skutečnost, že Smlouva o EU neobsahuje přechodná ustanovení ohledně použití dřívějšího čl. 87 odst. 3 písm. d) a že zásada právní jistoty až na výjimky brání tomu, aby počátek použitelnosti právního aktu Společenství byl stanoven na datum, které předchází jeho zveřejnění.
(32)
Tribunál kromě toho usoudil, že se Komise dopustila zjevného omylu při posuzování slučitelnosti sporné podpory tím, že nadhodnotila náklady na vyřizování malých objednávek, které CELF skutečně vynaložilo. Komise totiž v rozhodnutí ze dne 20. dubna 2004 nepřihlédla ke skutečným nákladům na vyřizování malých objednávek, nýbrž odhadla tyto náklady na základě celkových vynaložených nákladů CELF (určení části celkových nákladů na vyřizování malých objednávek podle rozdělovacího klíče odlišného pro každou kategorii nákladů). U některých kategorií nákladů byly použity multiplikační faktory vzhledem k dodatečným potížím, které by způsobilo vyřizování malých objednávek ve srovnání s jinými činnostmi CELF. Tribunál však měl za to, že tyto potíže lze odstranit díky tomu, že dvě třetiny malých objednávek jsou přenášeny dálkově. Tribunál tudíž usoudil, že Komise se při hodnocení dopustila omylu tím, že použila multiplikační koeficienty na určité náklady (a to každopádně na objednávky předávané dálkově), a došel k závěru, že při neexistenci uvedených koeficientů by byly náklady spojené s vyřizováním malých objednávek nižší a provozní výsledek malých zakázek by byl kladný (600 000 FRF neboli 91 469 EUR). Komise tedy podle názoru Tribunálu neprokázala, že nedošlo k nadměrné vyrovnávací platbě.
E. Pátá fáze
(33)
V důsledku rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 tedy zůstává vyšetřovací řízení zahájené rozhodnutím Komise ze dne 30. července 1996 otevřené a Komise musí přijmout nové rozhodnutí.
(34)
S ohledem na důvody rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 a vzhledem ke skutečnosti, že rozhodnutí o zahájení řízení bylo přijato dne 30. července 1996, Komise hodlala znovu vyzvat francouzské orgány a zúčastněné strany, aby předložily své připomínky.
(35)
Komise tedy přijala rozhodnutí o prodloužení řízení s datem 8. dubna 2009 (12) (rozhodnutí K(2009) 2481, „rozhodnutí o prodloužení řízení“). Toto rozhodnutí o prodloužení doplňovalo rozhodnutí o zahájení ze dne 30. července 1996 a současně stanovilo novou lhůtu pro předložení připomínek. Je v něm uvedeno, že obě rozhodnutí je nutno považovat za nedělitelný celek, že povedou k jedinému a témuž formálnímu vyšetřovacímu řízení, a pokud by se popis skutečností a nároku nebo předběžné hodnocení Komise v rozhodnutí o prodloužení řízení odchýlily od rozhodnutí o zahájení ze dne 30. července 1996, bylo by třeba brát zřetel pouze na rozhodnutí o prodloužení řízení.
(36)
Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily své připomínky k dotčenému opatření.
(37)
Komise obdržela připomínky francouzských orgánů dne 9. června 2009, jakož i připomínky SIDE dne 23. července 2009. Postoupila připomínky SIDE francouzským orgánům dne 24. srpna 2009, dala jim možnost se k nim vyjádřit a obdržela jejich vyjádření dne 24. září 2009.
(38)
Francouzské orgány však neposkytly podrobné údaje, které Komise požadovala v rozhodnutí o prodloužení řízení, a spokojily se s tím, že ohledně přiměřenosti podpory odkázaly na údaje již poskytnuté dne 17. září 2002, 17. ledna 2003 a 11. března 2003, jichž Komise takto nemohla využít vzhledem k rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008.
(39)
Útvary Komise tedy dopisem ze dne 8. října 2009 připomněly francouzským orgánům svou žádost o údaje k uvedeným konkrétním bodům a uvedly, že pokud tyto informace neobdrží ve lhůtě deseti pracovních dnů, Komise bude muset podle čl. 13 odst. 1 jednacího řádu přijmout konečné rozhodnutí na základě dostupných informací poté, co případně vydá výslovný příkaz k poskytnutí informací na základě čl. 10 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (13).
(40)
Francouzské orgány informovaly Komisi dopisem ze dne 21. října 2009, že Obchodní soud v Paříži rozsudkem ze dne 9. září 2009 rozhodl o soudní likvidaci CELF, které tak ukončilo svou činnost. Kromě toho francouzské orgány uvedly, že pokud se jedná o údaje, které Komise požadovala dopisem ze dne 8. října 2009, nemají k nim žádné dodatečné informace, a odkázaly na své připomínky ze dne 9. června 2009.
(41)
Komise se proto rozhodnutím ze dne 20. listopadu 2009 (rozhodnutí K(2009) 9256, „rozhodnutí o příkazu“) nařídila Francii, aby poskytla požadované informace, neboť navzdory opakovaným žádostem nebyly tyto informace poskytnuty.
(42)
Francouzské orgány uvedly v dopisu ze dne 2. prosince 2009, že nemají pro Komisi žádné dodatečné informace a že odkazují na své připomínky ze dne 9. června 2009.
(43)
Je třeba poznamenat, že francouzské orgány dne 2. prosince 2009 rovněž zaslaly dopis o režimu podpory, nazvaném „Program vysokoškolských a vědeckých knih“ řečený „Program Plus“. Tento režim není předmětem tohoto rozhodnutí.
(44)
Komise dopisem ze dne 22. prosince 2009 žádala francouzské orgány o informace k situaci CELF a k likvidačnímu řízení vztahujícímu se na CELF. Francouzské orgány odpověděly dne 27. ledna 2010. Dne 9. března 2010 a 26. listopadu 2010 byla rovněž poskytnuta upřesnění.
F. Řízení před vnitrostátními soudy a předběžné otázky
(45)
Mimo jiné je třeba poznamenat, že ve Francii probíhají řízení před vnitrostátními soudy, která byla podnětem k žádosti, aby se k otázce vyslovil Soudní dvůr na základě článku 267 SFEU (dříve článek 234 Smlouvy o ES). Hlavní etapy těchto řízení jsou stručně připomenuty níže.
(46)
SIDE předala věc francouzským soudům z titulu přímého účinku dřívějšího čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES. Odvolací správní soud v Paříži rozsudkem ze dne 5. října 2004, jímž potvrdil rozsudek Správního soudu v Paříži ze dne 26. dubna 2001, uložil francouzskému státu povinnost vymáhat podpory vyplacené CELF.
(47)
Rada státu na žádost o přezkum rozsudku potvrdila rozhodnutím ze dne 29. března 2006 určité aspekty rozhodnutí odvolacího správního soudu, zejména skutečnost, že dotčené podpory nemají povahu čistě vyrovnávací platby za závazky veřejné služby (14), nemohou být vnitrostátním soudem označeny za stávající podporu a že CELF nemůže požívat oprávněné důvěry.
(48)
Rada státu nicméně v rozsudku ze dne 29. března 2006 rovněž rozhodla o přerušení řízení o opravných prostředcích doby, než se Soudní dvůr vysloví k předběžným otázkám, které k němu vznesla ohledně povinností vnitrostátního soudu rozhodnout o předem neoznámené státní podpoře, která však byla později prohlášena rozhodnutím Komise za slučitelnou se společným trhem.
(49)
Soudní dvůr v rozsudku ze dne 12. února 2008 (15) rozhodl:
„Článek 88 odst. 3 poslední větu Smlouvy o ES je třeba vykládat tak, že vnitrostátní soud není povinen nařídit navrácení podpory poskytnuté v rozporu s tímto ustanovením, pokud Komise Evropských společenství přijala konečné rozhodnutí, kterým prohlásila uvedenou podporu za slučitelnou se společným trhem ve smyslu článku 87 Smlouvy o ES. Podle práva Společenství je tento soud povinen nařídit, aby příjemce podpory zaplatil z této podpory úroky za dobu trvání protiprávního stavu. V rámci svého vnitrostátního práva může případně tento soud krom toho nařídit navrácení protiprávní podpory, aniž by bylo dotčeno právo členského státu tuto podporu později znovu poskytnout. Taktéž může být nucen k tomu, aby vyhověl žalobám na náhradu škod způsobených protiprávní povahou podpory.
V takové procesní situaci, o jakou se jedná ve sporu v původním řízení, se povinnost zhojit následky protiprávní podpory vyplývající z čl. 88 odst. 3 poslední věty Smlouvy o ES vztahuje, pro účely výpočtu částek, které je příjemce povinen zaplatit, a s výhradou mimořádných okolností, také na dobu mezi přijetím rozhodnutí Komise Evropských společenství o slučitelnosti této podpory se společným trhem a zrušením uvedeného rozhodnutí soudem Společenství.“
(50)
Poté, co Rada státu vzala v úvahu rozsudek Soudního dvora ze dne 12. února 2008, jakož i výše uvedený rozsudek Tribunálu ze dne 15. dubna 2008, rozhodnutím ze dne 19. prosince 2008 zrušila články 2, 3 a 4 výše uvedeného rozsudku Odvolacího správního soudu v Paříži ze dne 5. října 2004 a rozhodla následovně:
(51)
Především se ukládá ministrovi kultury a komunikace, aby přistoupil k vymáhání úroků spojených se státní podporou vyplacenou CELF od roku 1980 až do data rozhodnutí Rady státu, vypočtených podle nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (16). Ministrovi se rovněž ukládá, aby dále přistoupil k vymáhání úroků dlužných za období mezi datem rozhodnutí Rady státu a datem, kdy bude buď s konečnou platností zjištěna slučitelnost podpory se společným trhem, nebo s konečnou platností přikročeno k vrácení podpory.
(52)
Rada státu kromě toho rozhodla o odročení rozhodnutí do doby, než se Soudní dvůr vysloví k následujícím předběžným otázkám:
„1.
Může vnitrostátní soud přerušit řízení o povinnosti vrátit státní podporu do doby, než Komise vydá konečné rozhodnutí o slučitelnosti podpory s pravidly společného trhu, bylo-li původní rozhodnutí Komise, prohlašující tuto podporu za slučitelnou, zrušeno soudem Společenství?
2.
Prohlásila-li Komise třikrát po sobě podporu za slučitelnou se společným trhem před tím, než tato rozhodnutí byla zrušena Soudem prvního stupně Evropských společenství, může taková situace představovat mimořádnou okolnost, za níž by mohl vnitrostátní soud omezit povinnost vymáhání vrácení podpory?“
(53)
Soudní dvůr dne 11. března 2010 (17) rozhodl o uvedených předběžných otázkách takto:
„1.
Vnitrostátní soud, který podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES rozhoduje o žalobě na navrácení protiprávně poskytnuté státní podpory, nemůže přerušit řízení vedoucí k vydání rozhodnutí o této žalobě až do doby, než Komise Evropských společenství po zrušení předchozího kladného rozhodnutí rozhodne o slučitelnosti této podpory se společným trhem.
2.
Přijetí tří po sobě jdoucích rozhodnutí, kterými Komise prohlašuje podporu za slučitelnou se společným trhem a která byla následně zrušena soudem Společenství, nemůže samo o sobě představovat výjimečnou okolnost, která by mohla odůvodnit omezení povinnosti příjemce navrátit tuto podporu z důvodu, že byla poskytnuta v rozporu s čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES.“
2. POPIS DOTČENÉHO OPATŘENÍ
(54)
Francouzské orgány oznámily Komisi, že ministerstvo kultury v roce 1980 rozhodlo podle zaměření obecné politiky francouzské vlády ohledně podpory prodeje knih a literatury ve francouzském jazyce o poskytnutí podpory vývozním komisionářům, kteří by přijímali všechny druhy objednávek bez ohledu na jejich hodnoty a rentabilitu. Tato opatření byla prováděna s cílem reagovat na nedostatky na trhu a podporovat zachování činnosti vztahující se k vyřizování malých nerentabilních objednávek v rámci vývozního komisionářského trhu.
(55)
Podle francouzských orgánů by malá knihkupectví založená zejména v nefrankofonních oblastech, někdy obtížně přístupná a/nebo vzdálená, měla vážné obtíže se zásobováním, jestliže by tradiční distribuční okruhy nemohly vyhovět jejich poptávkám, pokud by množství objednaných děl byla nedostatečná nebo pokud by jednotková cena objednaných knih nebyla zvýšena tak, aby plnění bylo rentabilní.
(56)
Podle francouzských orgánů tedy cílem dotčených podpor bylo vývozním komisionářům umožnit vyřizování všech objednávek nezávisle na jejich hodnotě, rentabilitě a místu určení, pocházejících z knihkupectví v zahraničí, hlavně v nefrankofonních oblastech. Cílem bylo, aby v rámci francouzské politiky podpory kulturní rozmanitosti byla zajištěna optimální distribuce knih ve francouzském jazyce a aby bylo podporováno šíření frankofonní literatury po celém světě.
(57)
Mechanismus podpory poskytované francouzskými orgány, nazývaný „Program malých objednávek“, spočíval v dotaci, jejímž cílem bylo nahrazovat nadměrné náklady na vyřizování malých objednávek, které francouzské orgány definovaly jako objednávky v hodnotě nižší nebo rovné 500 FRF, tedy přibližně 76 EUR.
(58)
Podle francouzských orgánů se musel podnik využívající dotace zavázat, že sdělí Ředitelství pro knihy a četbu ministerstva kultury všechny údaje, které se týkají obecné činnosti podniku (celkový obrat, finanční účty, předběžné rozpočty, kopie usnesení, kterými se potvrzují tyto údaje, případně zprávu účetního revizora a souhrnnou mzdovou tabulku), jakož i veškeré údaje týkající se dotovaných činností, zejména rozpočet použití dotace dokládající provedené výkony, které byly podnětem k poskytnutí podpory za předchozí rok.
(59)
V praxi využíval „Program malých objednávek“ jediný podnik, CELF. Podle francouzských orgánů musel podnik svou žádost o dotaci na následující rok každoročně zdůvodnit doložením nadměrných nákladů, způsobených vyřizováním malých objednávek. Konkrétně, čtvrtina dotace schválené v průběhu předchozího roku byla vyplacena na počátku roku, zbytek byl přidělen na podzim poté, co veřejné orgány přezkoumaly předpokládaný rozpočet podniku využívajícího dotaci, a výkyvy zaznamenané v průběhu první části finančního roku. Bylo dohodnuto, že pokud celá částka podpory nebude využita celá, budou dotace stanovené na následující rok sníženy o zbývající částky. Ministerstvo kultury bylo mimo jiné jako přizvaný pozorovatel přítomno ve správní radě a na valných hromadách CELF.
(60)
Je třeba upřesnit, že dotčená podpora se od roku 1997 neustále snižovala a v roce 2002 byla zrušena. Ve skutečnosti tedy CELF od roku 1980 do konce roku 2001 obdrželo každý rok podporu, podle francouzských orgánů určenou ke snížení nákladů na vyřizování malých objednávek knih ve francouzštině ze zahraničí. Za období od roku 1980 do konce roku 2001 obdrželo CELF z titulu dotyčné podpory celkem přibližně 4,8 milionu EUR.
Tabulka
Částky podpory přidělené CELF od roku 1980, určené na vyřizování „malých objednávek“
Údaje poskytnuté francouzskými orgány
(částky byly zaokrouhleny a jsou uváděny v eurech)
Rok
Částka podpory
1980
91 469,41
1981
91 469,41
1982
205 806,17
1983
164 644,94
1984
137 204,12
1985
141 777,59
1986
248 491,90
1987
214 953,11
1988
213 428,62
1989
259 163,33
1990
304 898,03
1991
373 500,09
1992
422 283,78
1993
382 647,03
1994
304 898,03
1995
304 898,03
1996
304 898,03
1997
243 918,43
1998
182 938,82
1999
121 959,21
2000
60 979,61
2001
38 112,25
2002
0
3. STANOVISKO FRANCIE A PŘIPOMÍNKY SIDE K PRODLOUŽENÍ ŘÍZENÍ
(61)
Francouzské orgány ve své odpovědi na rozhodnutí o prodloužení řízení ze dne 9. června 2009 vyjádřily zejména následující připomínky:
(62)
Nejprve uvedly, že souhlasí s analýzou Komise, podle níž podpora CELF představuje státní podporu a podle níž se na ni nevztahují výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 a 3 písm. a) a b) SFEU.
(63)
V rámci posuzování podpor podle čl. 107 odst. 3 písm. c) a d) SFEU neposkytly francouzské orgány nové údaje ohledně přiměřenosti podpor.
(64)
Francouzské orgány kromě toho uvedly, že se domnívají, že poslání uložené CELF představuje službu obecného zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
(65)
Francouzské orgány se nakonec odvolávaly zejména na existenci mimořádných okolností, kvůli nimž by Komise neměla vyžadovat vrácení podpory.
(66)
Jak bylo uvedeno výše, francouzské orgány však neposkytly podrobné údaje, které Komise požadovala v rozhodnutí o prodloužení řízení, a spokojily se s tím, že ohledně přiměřenosti podpory odkázaly na údaje již poskytnuté v letech 2002 a 2003, jichž Komise takto nemohla využít vzhledem k rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008. Komise po písemné upomínce ze dne 8. října 2009 tudíž, dne 20. listopadu 2009 rozhodla, že francouzským orgánům uloží, aby poskytly požadované informace podle čl. 10 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999. Francouzské orgány odpověděly dopisem ze dne 2. prosince 2009, že nemají pro Komisi žádné dodatečné informace.
(67)
SIDE ve svých připomínkách ze dne 23. července 2009 vyjádřila zejména následující připomínky.
(68)
SIDE připomněla, že podporu využilo pouze CELF, zatímco podle ní činnost CELF nebyla jeho specifickou činností, neboť vyřizování objednávek v jakékoli hodnotě, i nepatrné, od zeměpisně rozptýlených knihkupectví tak, že se sdruží do větší objednávky pro vydavatele, je podle SIDE vlastní definicí vývozního komisionářství. SIDE rovněž uvedla, že podpora jí byla odmítnuta nikoli z důvodu údajného nedostatku transparentnosti, nýbrž proto, že je soukromým podnikem, a nikoli vydavatelským družstvem.
(69)
Kromě toho SIDE s podrobnostmi popřela, že podpory byly nezbytné. V tomto rámci zejména usoudila, že pojem „malé objednávky“ je jednostranný a odmítla číselné údaje francouzských orgánů.
(70)
SIDE dále usoudila, že podporu nelze zdůvodňovat na základě čl. 106 odst. 2 SFEU, a opírala se zejména o rozsudky vnitrostátních soudů ohledně činnosti CELF.
(71)
Nakonec SIDE uvedla, že má za to, že v daném případě neexistují mimořádné okolnosti umožňující omezit povinnost vrácení podpory.
4. POSOUZENÍ PODPORY
(72)
Je třeba rozhodnout, zda dotčené opatření představuje státní podporu a zda ji lze v tom případě považovat za slučitelnou s vnitřním trhem. Komise v rámci svého posuzování musí vzít v úvahu zejména rozsudek Tribunálu ze dne 15. dubna 2008.
A. Posouzení opatření s ohledem na čl. 107 odst. 1 SFEU
(73)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví, že „Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(74)
Komise na úvod připomněla, jak bylo již vyloženo v rozhodnutí o prodloužení řízení, že závěr Komise, podle něhož dotčené opatření představuje státní podporu ve smyslu Smlouvy, nebyl nikdy zpochybněn ani v průběhu jednotlivých etap řízení před Komisí ani před soudy Evropské unie (18) a ostatně ani před vnitrostátními soudy (19). Francouzské orgány tak ve své odpovědi ze dne 9. června 2009 na rozhodnutí o prodloužení řízení uvedly, že souhlasí s analýzou Komise, podle níž podpora CELF představuje státní podporu.
(75)
Komise soudí, že dotyčné opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU (dříve čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES) z následujících důvodů:
(76)
Především, opatření zvýhodňuje CELF, neboť mu umožňuje snížit náklady na vyřizování malých objednávek. Je selektivní, neboť v praxi prospělo pouze CELF.
(77)
Kromě toho je opatření financováno pomocí rozpočtových zdrojů francouzského státu, to znamená ze státních zdrojů. O jeho provádění rozhodlo ministerstvo kultury, a opatření lze tudíž přičíst francouzským orgánům.
(78)
Opatření kromě toho může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž. Podpora je totiž poskytována francouzským komisionářům (v praxi CELF), kteří vyvážejí knihy ve francouzském jazyce hlavně do nefrankofonních zemí. Uvedení francouzští komisionáři tedy alespoň potenciálně konkurují jiným komisionářům zabývajícím se vývozem frankofonních knih a sídlícím v jiných frankofonních zemích Evropské unie (v Belgii a Lucembursku). Skutečnost, že dopad tohoto opatření na obchod a narušení hospodářské soutěže jsou zřejmě nevelké, na tomto závěru nic nemění. Komise totiž podle judikatury Soudního dvora není povinna zjišťovat skutečný dopad podpory na obchod mezi členskými státy a skutečné narušení hospodářské soutěže; stačí, aby podpora mohla ovlivnit obchod a narušit hospodářskou soutěž.
(79)
Nakonec má Komise za to, že podmínky použití judikatury Altmark nebyly splněny. Soudní dvůr v rozsudku ze dne 24. července 2003 (20) upřesnil, za jakých podmínek dotace podniku pověřenému poskytováním služby obecného hospodářského zájmu nepředstavuje státní podporu: „zaprvé, podnik, který je příjemcem podpory, musí být skutečně pověřen závazky veřejné služby a tyto závazky musí být jasně vymezeny; za druhé, parametry pro výpočet kompenzace musí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem; za třetí, kompenzace by neměla přesáhnout to, co je nutné pro celkové nebo částečné pokrytí nákladů vyplývajících z výkonu závazků veřejné služby, s tím, že bude brát v úvahu jim příslušné příjmy a přiměřený zisk z výkonu těchto závazků; a za čtvrté, pokud nebyl podnik pověřený plněním závazků veřejné služby v určitém případě vybrán prostřednictvím procesu zadávání veřejných zakázek, který by umožnil vybrat uchazeče schopného poskytovat předmětné služby s nejnižšími náklady pro společenství, musí být výše kompenzace určena na základě analýzy nákladů, které by na plnění těchto závazků vynaložil průměrný, správně řízený podnik disponující odpovídajícími prostředky.“
(80)
V daném případě, a aniž by bylo nutno rozvádět každou z podmínek, neboť jsou to podmínky kumulativní, Komise konstatovala, že CELF nebylo vybráno prostřednictvím řízení o zadávání veřejných zakázek a výše vyrovnávací platby nebyla určena na základě analýzy nákladů, které by vynaložil průměrný, správně řízený podnik disponující odpovídajícími výrobními prostředky.
(81)
Za těchto podmínek podpora poskytnutá CELF představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, neboť se shromáždily všechny podstatné součásti pojmu státní podpora.
(82)
Francouzské orgány ovšem dotčené opatření Komisi předem neoznámily. Podpora byla tudíž poskytnuta v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU, který stanoví, že Komise musí být včas informována o záměrech poskytnout nebo upravit podpory, aby mohla podat svá vyjádření. Podpora byla tudíž poskytnuta protiprávně.
(83)
Jelikož dotčené opatření představuje státní podporu, je třeba posoudit jeho slučitelnost s vnitřním trhem.
B. Posouzení opatření s ohledem na čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU
(84)
Komise má za to, že výjimky z čl. 107 odst. 2 SFEU nelze v daném případě použít, neboť daná opatření jasně nesměřovala k dosažení cílů, které jsou zde stanoveny.
(85)
Podpora také nesplňovala podmínky stanovené v čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, jelikož nebyla určena k podpoře rozvoje oblastí, které by mohly zmíněné ustanovení využívat. V daném případě by také nemohla být použita výjimka stanovená v čl. 107 odst. 3 písm. b), která se týká podpory při provádění významného projektu společného evropského zájmu, protože dané opatření nesměřovalo k podpoře tohoto typu projektu. Protože podpora nesměřovala ani k nápravě vážné poruchy francouzského hospodářství, nelze v daném případě použít ani výjimkou obsaženou ve druhé části čl. 107 odst. 3 písm. b).
(86)
Komise si tudíž musí položit otázku použitelnosti čl. 107 odst. 3 písm. c) a d) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. c) a d) Smlouvy o ES).
(87)
Vzhledem k rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 je třeba rozlišit podpory vyplacené po nabytí účinnosti Smlouvy o Evropské unii (dne 1. listopadu 1993) od podpor vyplacených před tímto nabytím účinnosti, na něž je třeba použít hmotněprávní pravidla platná v průběhu dotčeného období.
(88)
Komise za tímto účelem bere na vědomí, že čtvrtina dotace schválené v průběhu předchozího roku byla vyplacena CELF na počátku roku, zbytek byl přidělen na podzim poté, co orgány veřejné správy přezkoumaly předpokládaný rozpočet podniku využívajícího dotaci a výkyvy zaznamenané v průběhu první části finančního roku. Pokud částka podpory nebyla využita celá, byly dotace stanovené na následující rok sníženy o zbývající částky. Dotace vyplacená za rok 1993 byla tudíž vyplacena částečně na počátku roku 1993 a zbytek byl přidělen na podzim 1993. Francouzské orgány rozhodly o přidělení podpory na rok 1993 koncem roku 1992 nebo na počátku roku 1993, každopádně před nabytím účinnosti Smlouvy o Evropské unii. Komise tudíž soudí, že je třeba posuzovat podporu vyplacenou za rok 1993 podle právních norem platných před nabytím účinnosti Smlouvy o Evropské unii.
a) Posouzení podpor s ohledem na čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU
(89)
Čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy o ES) upřesňuje, že „Za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány […] podpory určené na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví, jestliže neovlivní podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Unii v míře odporující společnému zájmu“.
(90)
Je třeba ověřit, zda podpory vyplacené CELF mezi rokem 1994 a koncem roku 2001 byly skutečně určeny na pomoc kultuře a zda ovlivnily podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Evropské unii v míře odporující společnému zájmu.
i) Kulturní cíl
(91)
Komise úvodem připomíná, že Tribunál ve svém výše uvedeném rozsudku ze dne 18. září 1995 připustil, že cíl podpor vyplacených CELF byl kulturní. Tribunál například v bodě 62 rozsudku uvážil, že „Pokud se týká kulturního cíle sporných podpor, stranám je známo, že cílem sledovaným francouzskou vládou je šíření francouzského jazyka a literatury. Soud v tomto ohledu rovněž zjistil, že údaje, které měla Komise k dispozici při přijímání rozhodnutí, včetně těch, které byly obsaženy v dopise žalující strany ze dne 7. září 1992, mohly podporovat hodnocení skutečného stavu a zákonnosti tohoto cíle. Za těchto okolností je třeba dojít k závěru, že hodnocení cíle sporné podpory nepůsobilo Komisi zvláštní obtíže a že nebylo nezbytné získávat další informace k uznání kulturní povahy tohoto cíle.“
(92)
Francouzské orgány totiž uvedly, že dotčené podpory sledují kulturní cíl spočívající v podpoře šíření děl ve francouzském jazyce v nefrankofonních zemích. Jednalo se tedy o dobrovolnou politiku snažící se o zachování a podporu kulturní rozmanitosti v mezinárodním měřítku.
(93)
Ochrana a podpora kulturní rozmanitosti se ovšem nachází mezi základními zásadami evropského modelu. Jsou zaneseny do čl. 167 odst. 1 SFEU (dříve čl. 151 odst. 1 Smlouvy o ES): „Unie přispívá k rozkvětu kultur členských států a přitom respektuje jejich národní a regionální různorodost a zároveň zdůrazňuje společné kulturní dědictví“ a dále v čl. 167 odst. 4, který stanoví, že „Unie ve své činnosti podle ostatních ustanovení Smluv přihlíží ke kulturním hlediskům, zejména s cílem uznávat a podporovat rozmanitost svých kultur“.
(94)
Komise tudíž soudí, že podpory poskytované CELF francouzskými orgány s cílem zajistit šíření děl ve francouzském jazyce zcela sledovaly kulturní cíl.
ii) Kritérium ovlivnění podmínek obchodu a hospodářské soutěže v Evropské unii v míře odporující společnému zájmu
(95)
Komise musí ověřit, zda dotčená opatření byla skutečně nezbytná a přiměřená ve vztahu k cíli kulturní politiky, sledovanému francouzskými orgány.
(96)
Úvodem je třeba připomenout, že podle výše uvedeného rozsudku Tribunálu ze dne 28. února 2002 je třeba posuzovat dotčené opatření podle vývozního komisionářského trhu knihami ve francouzském jazyce.
(97)
Za prvé je třeba položit si otázku nezbytnosti podpory.
(98)
Podle francouzských orgánů sestavilo tato opatření ministerstvo kultury v roce 1980, v době, kdy některé subjekty v odvětví (Groupe Hachette a Messageries du livre) hodlaly opustit vývozní komisionářský trh. Podle francouzských orgánů byl sporný mechanismus ustaven tak, aby podporoval subjekty v práci na trhu, aby mohly být splněny všechny objednávky knih ve francouzském jazyce, které přicházejí z knihkupectví nacházejících se v nefrankofonních oblastech. Toto zaručovalo, že frankofonní knihy se mohou dostat do všech knihkupectví, včetně těch nejmenších ve vzdálených zemích, i za předpokladu, kdy potřebovala pouze několik knih, mimoto často vydávaných různými vydavateli.
(99)
Pokud se týká SIDE, uvedla zejména v rámci připomínek, které předala následně k rozhodnutí o prodloužení řízení, že dotyčná podpora nebyla nezbytná. Je-li tedy pravda, že některé subjekty se v roce 1980 vzdaly komisionářství, SIDE připomíná, že ona sama byla založena právě v té době, aby vstoupila na trh. SIDE kromě toho popírá skutečnost, že specifickou činností CELF bylo vyřizování malých objednávek. SIDE zpochybňuje zejména číselné údaje francouzských orgánů a má za to, že údaje týkající se CELF a SIDE ohledně přiměřenosti jsou ve skutečnosti dosti podobné, co do obratu každého z těchto podniků, počtu faktur a řádků objednávek. V širším měřítku SIDE zpochybňuje pojem „malé objednávky“, jak jej definovaly francouzské orgány. Podle SIDE je tento pojem jednostranný, neboť náklady na vyřizování objednávky nezávisí na její hodnotě, nýbrž na počtu řádků.
(100)
Komise soudí, že není nutno s konečnou platností odpovědět na otázku nezbytnosti podpory, neboť podmínky nezbytnosti a přiměřenosti jsou kumulativní a v 121. bodě odůvodnění bude uvedeno, že nebylo prokázáno splnění podmínky přiměřenosti.
(101)
Za druhé má Komise za to, že dopad na obchod uvnitř Evropské unie a narušení hospodářské soutěže, způsobené opatřením, jsou velmi slabé, zejména vzhledem k dotčeným částkám opatření, nízké zaměnitelnosti knih ve francouzském jazyce a v jiném jazyce, jakož i značnému rozdílu mezi objemem francouzských knih vyvážených do nefrankofonních zemí jednak z Francie, jednak z Belgie a Lucemburska.
(102)
Přesněji, pokud se týká vývozního komisionářského trhu knihami ve francouzském jazyce, Komise bere na vědomí, že CELF i SIDE v rámci své vývozní komisionářské činnosti distribuují knihy v nefrankofonních zemích a územích. Ve frankofonních zemích je totiž místní trh pokryt velkými vydavateli díky jejich pobočkám nebo jejich zástupcům. Vývozní komisionářství má tedy pouze velmi okrajovou úlohu na frankofonních trzích, které však představují hlavní odbytiště knih psaných ve francouzštině.
(103)
Na vnitrostátním vývozním komisionářském trhu s knihami ve francouzském jazyce působí všeobecní komisionáři, jako jsou SIDE a CELF, a v menší míře specializovaní komisionáři, kteří rovněž okrajově prodávají přímo koncovým uživatelům a okrajově konkurují oběma všeobecným komisionářům, jakož i určitý počet knihkupectví, která příležitostně přijímají objednávky od zahraničních knihkupců, a on-line knihkupectví, jejichž činnost však v době dotčených opatření byla relativně omezená.
(104)
Na dotčeném trhu tedy sporná opatření postihla hlavně žalující stranu. Francouzské orgány na jedné straně tvrdí, že program malých objednávek byl v zásadě přístupný všem podnikům, které o něj požádaly, pokud souhlasily s podmínkami týkajícími se poskytnutí podpor. Uvádějí, že ministerstvo kultury odmítlo SIDE v roce 1991 z toho důvodu, že SIDE odmítla přijmout požadovaný závazek transparentnosti, aby mohla uvedené podpory využívat. SIDE na druhé straně uvedla, že odmítnutí francouzských orgánů souviselo se skutečností, že je soukromým podnikem, a nikoli vydavatelským družstvem. Kromě toho v roce 1996, po zrušení rozhodnutí Komise ze dne 18. května 1993, ministerstvo kultury ve snaze ukončit řízení připomnělo SIDE, že režim podpory malých objednávek nebyl svou podstatou vyhrazen CELF. Dopisem ze dne 3. září 1996 jí navrhlo rozhovor za účelem přezkoumání, zda by byla schopna za stejných podmínek transparentnosti poskytovat stejné služby, jako poskytuje CELF. Při rozhovoru dne 26. září 1996 oznámili vedoucí pracovníci SIDE ministerstvu kultury, že odmítají využívat program, jehož slučitelnost s právem Společenství může být Komisí zpochybněna.
(105)
Výše uvedené údaje v 101. bodě odůvodnění a následujících bodech odůvodnění naznačují, že zhoršení podmínek obchodu a hospodářské soutěže v Evropské unii dotčenými opatřeními bylo relativně omezené.
(106)
Komise však za účelem určení přiměřenosti opatření musí za třetí rovněž porovnat výši podpor s náklady vynaloženými CELF na dosažení cíle sledovaného francouzskými orgány.
(107)
Za tímto účelem je třeba připomenout jednotlivé etapy procesu vyřizování objednávek, na němž se jednotlivé strany shodují:
a)
přijetí objednávky knihkupce;
b)
opatření objednávky kódem;
c)
záznam objednávky;
d)
odeslání objednávky vydavateli;
e)
převzetí děl;
f)
přidělení fyzického umístění každému klientovi, „přihrádky“, v níž jsou objednané knihy skladovány;
g)
balení.
(108)
Podle francouzských orgánů neslo CELF určité náklady spojené s vyřizováním „malých objednávek“. Francouzské orgány totiž mají za to, že na vývozním komisionářském trhu způsobují některé objednávky takové nadměrné náklady, že zpracování by nemohlo být ziskové. Francouzské orgány uvedly, že jako strop pro „malé objednávky“ určily částku 500 FRF (76,22 EUR) a že tento strop byl určen empiricky. Francouzské orgány upřesnily, že některé objednávky nižší než 500 FRF mohly být ziskové, zatímco jiné, vyšší než tato částka, ziskové být nemusely. Cílem bylo najít metodu přijatelnou z hospodářského hlediska, aby CELF bylo ochotno přijímat malé objednávky, i když nejsou dostatečně ziskové.
(109)
Jak Komise uvedla v rozhodnutí o prodloužení řízení, francouzským orgánům přísluší, aby v rámci analýzy slučitelnosti stanovily výši nákladů, které CELF skutečně vynaložilo.
(110)
Komise v tomto ohledu v rozhodnutí o prodloužení řízení žádala francouzské orgány, aby jí poskytly určité množství údajů, aby bylo možno vyvodit důsledky z rozsudku Tribunálu a rozhodnout o přiměřenosti podpory. Komise žádala zejména o následující údaje:
-
dostatečné zdůvodnění, proč nejsou dostupné údaje ohledně nákladů spojených s malými objednávkami za jednotlivé dotyčné roky, a dostatečný výklad důvodů, pro něž by bylo přijatelné zevšeobecnění pouze na základě roku 1994,
-
údaje umožňující zvážení skutečných nákladů (a nikoli pouhých odhadů) vyřizování malých zakázek v roce 1994 (alespoň pro určité kategorie nákladů) a případné dostatečné zdůvodnění důvodů, pro něž by mohl být přijatelný odhad těchto nákladů na základě celkových nákladů CELF,
-
přesvědčivé rozdělovací klíče nákladů, umožňující přiřadit část celkových nákladů k vyřizování malých objednávek, a použitelné na každou kategorii nákladů po celé dotyčné období,
-
informace o vývoji podílu objednávek předaných dálkově v průběhu dotyčných let,
-
náklady spojené s malými objednávkami bez neodůvodněných multiplikačních koeficientů,
-
výpočet nákladů, které CELF neslo v souvislosti s vyřizováním malých objednávek, v jejichž případě proběhl výpočet buď bez použití multiplikačních koeficientů, nebo pokud tyto multiplikační koeficienty použity byly, pouze u objednávek, které nebyly dálkově předány,
-
stanovisko francouzských orgánů k výpočtu Tribunálu, podle něhož byly náklady spojené s malými objednávkami bez uvedených koeficientů sníženy o více než 635 000 FRF (96 805,13 EUR), a to i bez zvážení jiných kategorií nákladů než těch, pro něž byl použit koeficient „tři“. Je třeba připomenout, že provozní výsledek vyřizování malých objednávek byl podle výpočtu Tribunálu ziskový o více než 600 000 FRF (91 469,14 EUR),
-
stanovisko francouzských orgánů k možnosti CELF dosáhnout přiměřeného zisku.
(111)
Komise zejména, jak již uvedla v rozhodnutí o prodloužení řízení, není bez doplňujícího vysvětlení a aktualizace údajů od francouzských orgánů schopna využít účtů využití programu vyřizování malých objednávek, které jí francouzské orgány poskytly za roky 1994 až 2001 dopisem ze dne 17. ledna 2003, ani vysvětlení týkajících se provádění analýzy analytického účetnictví, poskytnutých v dopisu ze dne 5. března 1998
(112)
Francouzské orgány však neposkytly podrobné údaje, které Komise požadovala v rozhodnutí o prodloužení řízení, a spokojily se s tím, že ohledně přiměřenosti podpory odkázaly na údaje již poskytnuté dne 17. září 2002, 17. ledna 2003 a 11. března 2003, jichž Komise takto nemohla využít vzhledem k rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008.
(113)
Útvary Komise tedy dopisem ze dne 8. října 2009 připomněly francouzským orgánům svou žádost o údaje k uvedeným konkrétním bodům a uvedly, že pokud tyto informace neobdrží ve lhůtě deseti pracovních dnů, Komise bude muset podle čl. 13 odst. 1 jednacího řádu přijmout konečné rozhodnutí na základě dostupných informací poté, co případně vydá výslovný příkaz k poskytnutí informací na základě čl. 10 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999.
(114)
Francouzské orgány uvedly v dopisu ze dne 21. října 2009, že nemají pro Komisi žádné dodatečné informace, a odkázaly na své připomínky ze dne 9. června 2009.
(115)
Komise se tudíž rozhodnutím ze dne 20. listopadu 2009 („rozhodnutí o příkazu“) rozhodla nařídit Francii, aby poskytla požadované informace, neboť navzdory opakovaným žádostem nebyly tyto informace poskytnuty.
(116)
Francouzské orgány uvedly v dopisu ze dne 2. prosince 2009, že nemají pro Komisi žádné dodatečné informace a že odkazují na své připomínky ze dne 9. června 2009.
(117)
Článek 13 nařízení ovšem stanoví, že „Přezkoumání možné protiprávní podpory je zakončeno přijetím rozhodnutí (…). Nesplní-li členský stát příkaz k poskytnutí informací, je rozhodnutí přijato na základě dostupných informací.“
(118)
Jak výše uvedeno, francouzské orgány Komisi neposkytly údaje, které od nich opakovaně požadovala, naposled v rozhodnutí o příkazu ze dne 20. listopadu 2009.
(119)
Komise podle článku 13 jednacího řádu tudíž rozhodla na základě dostupných informací a připomíná, že francouzským orgánům v každém případě přísluší, aby prokázaly slučitelnost zkoumané podpory s vnitřním trhem, a tudíž přiměřenost této podpory.
(120)
Ve světle rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 a Komisi dostupných údajů zejména zřejmě nelze vycházet ze zevšeobecnění odhadovaných nákladů na vyřizování malých objednávek za rok 1994. Zejména také zřejmě nelze použít rozdělovacích klíčů k neodůvodněným nákladům a vycházet z údajů, pro něž byly použity neodůvodněné multiplikační koeficienty, zejména pro dálkově předávané objednávky. Ve světle výpočtu nákladů spojených s malými zakázkami, uvedeného v rozsudku Tribunálu, a jelikož francouzské orgány neposkytly Komisi údaje umožňující rozptýlit její pochybnosti vyslovené v rozhodnutí o prodloužení řízení ohledně přiměřenosti podpory, nebylo zejména možno zjistit ztrátovost vyřizování malých zakázek.
(121)
Komise tudíž soudí, že nebylo dokázáno, že podpory vyplacené v letech 1994 až 2001 splňují kritérium přiměřenosti.
(122)
Tyto podpory tudíž nejsou slučitelné podle čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU.
b) Posouzení podpor s ohledem na čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
(123)
Čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES) upřesňuje, že „Za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány […] podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem“.
(124)
Podle rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 nelze výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy o ES) použít na podpory vyplacené CELF v průběhu let 1980 až 1993. Je tudíž třeba určit, zda na ně lze použít výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES).
(125)
Totéž je třeba učinit u podpor vyplacených v letech 1994 až 2001, ohledně nichž došla Komise k závěru v 122. bodu odůvodnění, že výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy o ES) na ně nelze použít.
(126)
Za účelem určení, zda čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU může sloužit za základ slučitelnosti, Komise musí ověřit, zda dotčené podpory skutečně sledují cíl obecného zájmu a zda neovlivňují obchod v míře odporující společnému zájmu.
(127)
Komise soudí, že podpory skutečně sledují obecný zájem tak, jak byl předešle určen. V tomto ohledu je třeba připomenout, že začlenění výjimky stanovené dřívějším čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy o ES (nyní čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU) potvrzuje politiku, kterou sleduje Komise na základě dřívějšího čl. 92 odst. 3 písm. c) před nabytím účinnosti Smlouvy o Evropské unii. Na základě tohoto článku totiž Komise v minulosti schvalovala podpory sledující kulturní cíle. Tuto praxi potvrdily soudy Evropské unie, například výše uvedeným rozsudkem Tribunálu ze dne 18. září 1995, v němž Tribunál skutečně uvážil, že Komise mohla na základě dřívějšího čl. 92 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES přijmout příznivé rozhodnutí ohledně tří režimů podpor, které spravuje CELF (podpory dovozu letadlem, programu „Page à Page“ a „Programu Plus“).
(128)
Komise naproti tomu soudí, že nebylo dokázáno, že podpory byly úměrné sledovanému cíli.
(129)
Komise v rozhodnutí o prodloužení řízení, jakož i poté v rozhodnutí o příkazu, žádala francouzské orgány o předložení připomínek k přiměřenosti podpor s ohledem na čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(130)
Jak je výše uvedeno, francouzské orgány Komisi neposkytly údaje umožňující dokázat přiměřenost podpor vyplácených od roku 1980, které po nich žádala zejména naposled v rozhodnutí o příkazu ze dne 20. listopadu 2009.
(131)
Komise podle článku 13 nařízení (ES) č. 659/1999 tudíž rozhodla na základě dostupných informací a připomíná, že francouzským orgánům v každém případě přísluší, aby prokázaly slučitelnost zkoumané podpory s vnitřním trhem, a tudíž přiměřenost této podpory.
(132)
Mutadis mutandis, výše uvedená úvaha o přiměřenosti podpory v rámci čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU zde lze transponovat.
(133)
Komise tudíž soudí, že nebylo dokázáno, že vyplacené podpory splňují kritérium přiměřenosti.
(134)
Komise závěrem soudí, že dotčené opatření není slučitelné s vnitřním trhem na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
C. Posouzení opatření s ohledem na čl. 106 odst. 2 SFEU
(135)
Francouzské orgány několikrát tvrdily, že CELF bylo pověřeno posláním veřejné služby a že sporná opatření je nutno posuzovat se zřetelem k ustanovením čl. 106 odst. 2 SFEU (dříve čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES).
(136)
Tento článek stanoví, že „Podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu nebo ty, které mají povahu fiskálního monopolu, podléhají pravidlům obsaženým ve smlouvách, zejména pravidlům hospodářské soutěže, pokud uplatnění těchto pravidel nebrání právně nebo fakticky plnění zvláštních úkolů, které jim byly svěřeny. Rozvoj obchodu nesmí být dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie.“
(137)
Především je třeba položit si v daném případě otázku existence služby obecného hospodářského zájmu. Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že s výjimkou odvětví, kde již tato otázka byla předmětem právní úpravy Evropské unie, mají členské státy širokou posuzovací pravomoc týkající se posuzování povahy služeb, které lze označit za služby obecného hospodářského zájmu. Úlohou Komise je tedy dbát na to, aby tento manévrovací prostor byl využíván bez zjevných chyb, pokud se jedná o vymezení služeb obecného hospodářského zájmu.
(138)
Francouzské orgány v daném případě opakovaně uvedly, že CELF bylo pověřeno specifickým posláním veřejné služby kulturní povahy, spočívajícím ve splnění každé objednávky frankofonního díla od knihkupců sídlících v zahraničí bez ohledu na objem a povahu objednávky. Komise soudí, že toto poslání by skutečně mohlo představovat službu obecného hospodářského zájmu.
(139)
Za druhé je třeba ověřit, zda CELF bylo skutečně pověřeno touto službou obecného hospodářského zájmu. Podle judikatury Evropské unie totiž dotčené podniky musí být státem předem pověřeny poskytováním dotyčné služby prostřednictvím jednoho nebo více úředních aktů, jejichž formu může určit každý členský stát.
(140)
Francouzské orgány v daném případě předložily několik úmluv mezi CELF a ministerstvem kultury, které podle nich dokládají, že CELF bylo skutečně pověřeno poskytováním dotyčné služby obecného hospodářského zájmu. Podle francouzských orgánů Ředitelství pro knihy a četbu ministerstva kultury uzavírala s CELF každoroční úmluvy až do roku 2001.
(141)
Francouzské orgány však navzdory žádostem Komise, včetně rozhodnutí o příkazu, nepředložily kopie úmluv o veřejné službě za každý dotyčný rok.
(142)
Kromě toho v úmluvách, které má Komise k dispozici, nebyla přesně vymezena povaha povinností veřejné služby (v úmluvě například nebyla uvedena částka, od níž jsou objednávky považovány za „malé objednávky“). Z toho vyplývá, že i za tyto roky neexistuje akt, který by s dostatečnou předností uváděl povinnosti veřejné služby uložené CELF.
(143)
Komise tudíž soudí, že nebylo prokázáno, že CELF bylo skutečně pověřováno úředním aktem poskytováním dotyčné veřejné služby pro každý zvažovaný rok.
(144)
Komise nakonec soudí, že aniž by bylo nutno rozhodnout o podmínce nezbytnosti, neboť podmínky jsou kumulativní, nebyla splněna ani podmínka přiměřenosti.
(145)
V úmluvách, které má Komise k dispozici, totiž chybí jakékoli vysvětlení způsobu výpočtu výše podpory. Kromě toho povinnost CELF předložit účty využívání dotace není provázena přesnou definicí parametrů pro výpočet a kontroly nákladů veřejné služby, které by umožnily ověřit, že se nejedná o nadměrnou vyrovnávací platbu. Kromě toho, jestliže úmluvy skutečně počítaly s převodem nevyužité části dotace z roku na rok, neobsahují žádné upřesnění ohledně fungování tohoto mechanismu, který ostatně zřejmě nebyl použit. Francouzské orgány nakonec obecněji, a jak bylo uvedeno v rámci analýzy kritéria přiměřenosti s ohledem na čl. 107 odst. 3 SFEU, neposkytly údaje prokazující přiměřenost podpor s ohledem na jednotlivé body rozsudku Tribunálu.
(146)
Francouzské orgány tak Komisi neposkytly údaje, které by umožnily prokázat přiměřenost podpor v rámci čl. 106 odst. 2 SFEU a které od nich požadovala, zejména naposled v rozhodnutí o příkazu ze dne 20. listopadu 2009.
(147)
Komise podle článku 13 jednacího řádu tudíž rozhodla na základě dostupných informací a připomíná, že francouzským orgánům v každém případě přísluší, aby prokázaly slučitelnost zkoumané podpory s vnitřním trhem, a tudíž přiměřenost této podpory.
(148)
Komise tedy usuzuje ze stejných důvodů, které jsou uvedeny v rámci analýzy přiměřenosti podpory s ohledem na čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU, že nebylo prokázáno, že vyplacené podpory splňují kritérium přiměřenosti.
(149)
Komise tudíž soudí, že podmínky čl. 106 odst. 2 SFEU nebyly splněny.
(150)
Komise tudíž závěrem soudí, že mechanismus podpory, nazvaný Program „malých objednávek“, který prováděla Francie ve prospěch CELF v období 1980 až konec roku 2001, představuje podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
5. PROMLČECÍ LHŮTA, MIMOŘÁDNÁ OKOLNOST, OPRÁVNĚNÁ DŮVĚRA, ZÁSADA PRÁVNÍ JISTOTY, ZÁSADA PŘIMĚŘENOSTI
(151)
Za předpokladu protiprávní a neslučitelné státní podpory musí Komise v zásadě přikázat členskému státu, aby přijal všechna nezbytná opatření k zpětnému získání podpory od jejího příjemce. Článek 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 totiž stanoví, že „Je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil“.
(152)
Komise musí nicméně přihlédnout k následujícím činitelům:
(153)
Za prvé, článek 15 nařízení (ES) č. 659/1999 stanoví, že pravomoci Komise ve věci navrácení podpory podléhají promlčecí lhůtě deseti let. Promlčecí lhůta počíná dnem, kdy je protiprávní podpora udělena příjemci, a jakékoli opatření přijaté Komisí nebo členským státem jednajícím na žádost Komise, týkající se protiprávní podpory, přerušuje průběh promlčecí lhůty.
(154)
Jak již Komise vyložila v rozhodnutí o prodloužení řízení, aniž obdržela zvláštní komentáře zúčastněných stran k tomuto bodu, soudí, že pravidlo promlčecí lhůty uvedené v předchozím bodě odůvodnění lze v daném případě použít. Soudní dvůr v rozsudku ze dne 5. října 2006 ve věci Transalpine (21) totiž usoudil, že pokud nařízení Rady (ES) č. 659/1999 obsahuje pravidla procedurální povahy, tato pravidla platí pro všechna správní řízení před Komisí ve věci otevřených státních podpor v době, kdy vstoupilo v platnost nařízení (ES) č. 659/1999, a sice dne 16. dubna 1999. Tato záležitost však spadá do rámce formálního vyšetřovacího řízení zahájeného 30. června 1996.
(155)
Jelikož v daném případě byly podpory vypláceny každý rok od roku 1980 a Komise žádala francouzské orgány o informace v dubnu 1992, je zřejmé, že podpory vyplacené CELF v letech 1980 a 1981 nemohou být vráceny, neboť vypršela promlčecí lhůta.
(156)
Za druhé, Komise nevyžaduje vrácení podpory, pokud by tím odporovala obecné zásadě práva Evropské unie. Podle judikatury Evropské unie je totiž Komise povinna přihlížet k mimořádným okolnostem, které odůvodňují, že upustí od příkazu vrácení protiprávně poskytnutých podpor, odporuje-li toto vrácení obecné zásadě práva Evropské unie.
(157)
Komise právě v tomto rámci vyzvala v rozhodnutí o prodloužení řízení francouzské orgány, příjemce podpory i další zúčastněnou stranu, aby předložily své připomínky k uplatnění zásady oprávněné důvěry a zásady právní jistoty v daném případě nebo jakékoli jiné zásady, která by mohla přimět Komisi, aby nevyžadovala vrácení podpory.
(158)
Komise bere na vědomí, že francouzské orgány ve svých připomínkách mají za to, že existovaly mimořádné okolnosti umožňující omezení povinnosti vrátit podpory. SIDE naopak usoudila, že takové mimořádné okolnosti nenastaly.
(159)
Komise v tomto ohledu připomíná, že v rámci předběžných otázek položených Soudnímu dvoru ve výše uvedené věci CELF se odvolací soud v podstatě tázal, zda přijetí tří po sobě jdoucích rozhodnutí, kterými Komise prohlašuje podporu za slučitelnou s vnitřním trhem, která byla následně zrušena soudem Společenství, mohlo samo o sobě představovat mimořádnou okolnost, která by mohla odůvodnit omezení povinnosti příjemce vrátit tuto podporu.
(160)
Soudní dvůr ve výše uvedeném rozsudku ze dne 11. března 2010 nejprve odkázal na svůj rozsudek ze dne 12. února 2008, v jehož bodech 65 a následujících uvedl, že po zrušení příznivého rozhodnutí Komise nelze vyloučit možnost, že se příjemce neoprávněně poskytnutých podpor dovolá mimořádných okolností, které mohly oprávněně vzbudit jeho důvěru v jejich regulérnost, a tudíž se vzepře jejich vrácení (22).
(161)
Soudní dvůr v něm však rovněž uvedl, že oprávněná důvěra příjemce podpory se nemůže zrodit z příznivého rozhodnutí Komise, jednak když toto rozhodnutí bylo zpochybněno ve lhůtě pro podání opravného prostředku a poté zrušeno soudem Evropské unie, jednak dokud neuplyne lhůta pro odvolání, nebo dokud se v případě odvolání s konečnou platností nevysloví soud Evropské unie (23).
(162)
Soudní dvůr v daném případě v rozsudku ze dne 11. března 2010 uvedl, že zrušení třetího příznivého rozhodnutí Komise rozsudkem Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 samo o sobě nemůže vzbudit oprávněnou důvěru, ani nepředstavuje mimořádnou okolnost (24).
(163)
Soudní dvůr dodal, že málo obvyklé trojí po sobě jdoucí zrušení a priori odráží složitost záležitosti, a místo aby budilo oprávněnou důvěru, spíše zvětšuje pochybnosti příjemce podpory, pokud se týká slučitelnosti sporné podpory. Připouští, že trojí po sobě jdoucí odvolání, jehož výsledkem bylo trojí zrušení, charakterizuje velmi vzácnou situaci, avšak soudí, že takové okolnosti jsou součástí normálního fungování soudního systému, který skýtá stranám, čelícím údajně důsledkům protiprávnosti podpory, možnost dovolávat se zrušení následných rozhodnutí, která považují za původce této situace.
(164)
Soudní dvůr mimo jiné v daném případě usoudil, že výskyt mimořádné okolnosti nelze dále brát v úvahu s ohledem na zásadu právní jistoty (25). Dokud totiž Komise nepřijala rozhodnutí o schválení a dokud nevypršela lhůta pro odvolání proti takovému rozhodnutí, příjemce nemá jistotu ohledně zákonnosti, takže se nelze dovolávat ani zásady ochrany oprávněné důvěry ani zásady právní jistoty.
(165)
Kromě toho, jak Soudní dvůr uvedl v rozsudku ze dne 11. března 2010 (26), výskyt mimořádné okolnosti nelze dále brát v úvahu s ohledem na zásadu přiměřenosti. Zrušení protiprávní podpory cestou vrácení je totiž logickým důsledkem zjištění její protiprávnosti, takže vrácení této podpory s cílem obnovení dřívějšího stavu nelze v zásadě považovat za nepřiměřené opatření ve srovnání s cíli ustanovení Smlouvy v oblasti státních podpor.
(166)
Soudní dvůr tudíž došel k závěru, že přijetí tří po sobě jdoucích rozhodnutí, kterými Komise prohlašuje podporu za slučitelnou se společným trhem a která byla následně zrušena soudem Společenství, nemůže samo o sobě představovat výjimečnou okolnost, která by mohla odůvodnit omezení povinnosti příjemce navrátit tuto protiprávní a neslučitelnou podporu.
(167)
Komise vzhledem k předchozímu a bez jakýchkoli dalších podkladů, které by představovaly mimořádnou okolnost, tudíž soudí, že v daném případě nenastaly mimořádné okolnosti, které by mohly omezit povinnost CELF vrátit dotyčné podpory (s výjimkou částek vyplacených v letech 1980 a 1981, jak je vysvětleno výše).
6. ZPĚTNÉ ZÍSKÁNÍ
(168)
Francouzské orgány tudíž podle článku 14 nařízení (ES) č. 659/1999 musí od CELF získat zpět částku podpor, které mu byly vyplaceny z titulu programu „malých objednávek“ v průběhu let 1982 až 2001.
(169)
Podle toho, co vyplývá z tabulky (27), celková částka podpory, která má být od CELF získána zpět a která byla přijata v průběhu let 1982 až 2001, činí 4 631 401 EUR, k nimž je třeba připočíst úroky.
(170)
Podle čl. 14 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 podpora, která má být navrácena podle rozhodnutí o navrácení, zahrnuje úroky v přiměřené výši stanovené Komisí. Úroky jsou splatné od data, kdy byla protiprávní podpora k dispozici příjemci, do data jejího navrácení.
(171)
Z rozsudku Soudního dvora ze dne 12. října 2000 ve věci Magefesa (28) však vyplývá, že je-li podnik v konkursu a stanoví-li tak vnitrostátní právní předpisy, úroky z podpor protiprávně získaných před tímto ohlášením splatné po ohlášení úpadku podniku nejsou dlužné.
(172)
V tomto ohledu je třeba poznamenat, že francouzské orgány ve své zprávě zaslané dne 27. ledna 2010 informovaly Komisi o situaci, v níž se v současnosti CELF nachází.
(173)
S ohledem na finanční situaci CELF byla CELF přiznána dne 25. února 2009 ochrana před věřiteli. Byl jmenován správce konkurzní podstaty.
(174)
Francouzský stát z titulu sporu ohledně státních podpor přihlásil následující pohledávky: 11 885 785,02 EUR (z titulu platby úroků podle výše uvedeného rozhodnutí Rady státu ze dne 19. prosince 2008) a 4 814 339,90 EUR (z titulu případného vrácení jistiny podpory přijaté v průběhu let 1980-2001).
(175)
Francouzské orgány uvedly, že ze soupisu pohledávek vyplývá, že sporné pohledávky činí 17 045 039,50 EUR z celkových přihlášených pasiv 21 254 232,29 EUR.
(176)
Když správce konkurzní podstaty zjistil, že vyrovnání je zjevně nemožné, požádal o změnu ochrany před věřiteli na soudní likvidaci, zejména z důvodu státem přihlášených pohledávek.
(177)
Obchodní soud v Paříži rozsudkem ze dne 9. září 2009 po zjištění, že výše pasiv vylučuje další pokračování v činnosti, rozhodl o nařízení soudní likvidace a určil likvidátora. Tribunál stanovil dvouletou lhůtu, po jejímž uplynutí bude prověřeno ukončení soudní likvidace. Francouzské orgány uvedly, že stávající a/nebo budoucí spory by však mohly odůvodnit prodloužení termínu ukončení soudní likvidace.
(178)
Francouzské orgány uvedly, že všichni zaměstnanci CELF byli propuštěni a že kancelář likvidátora byla zavřena dne 31. prosince 2009. Probíhají pouze úkony, které směřují k vymáhání dosud dlužných pohledávek od klientů.
(179)
Francouzské orgány v elektronické korespondenci ze dne 9. března 2010 uvedly, že při likvidačním řízení s CELF byla dodržena obvyklá pravidla likvidačního řízení týkajícího se podniků.
(180)
Podle informací, které francouzské orgány Komisi sdělily, CELF již nevykonává žádnou hospodářskou činnost.
(181)
Francouzské orgány musí tudíž vzhledem k probíhající likvidaci CELF dbát v rámci své povinnosti vymáhat navrácení protiprávní podpory zvláště na dodržení judikatury platné v případě likvidace podniku, který je příjemcem podpory (29). To předpokládá zvláště, že aktiva CELF budou prodána za tržní cenu, že stát zanese své pohledávky týkající se vymáhání neslučitelné protiprávní podpory do pasiv podniku v likvidaci a plně uplatní svá věřitelská práva ve všech fázích řízení až do ukončení likvidace.
(182)
Pokud se týká výpočtu úroků, je třeba poznamenat, že ve francouzském právu článek L 622-28 Obchodního zákoníku stanoví, že „rozsudkem o zahájení [řízení o ochraně před věřiteli] se zastavuje nabíhání zákonných a obvyklých úroků, jakož i všech úroků z prodlení a přirážek.“
(183)
V této věci tudíž z částek vyplacených CELF nabíhají úroky počínaje dnem, kdy jí byly dány k dispozici až do dne 25. února 2009, což je datum rozsudku Obchodního soudu v Paříži o zahájení řízení o ochraně před věřiteli, které bylo poté rozsudkem ze dne 9. září 2009 změněno na soudní likvidaci.
7. ZÁVĚR
(184)
Komise konstatuje, že Francie protiprávně poskytla podporu ve prospěch CELF, čímž porušila ustanovení čl. 108 odst. 3 SFEU.
(185)
Tato podpora je neslučitelná s vnitřním trhem a francouzské orgány ji musí získat zpět, s výjimkou částek vyplacených v letech 1980 a 1981, na něž se vztahuje promlčení.
(186)
Francouzské orgány tudíž musí od CELF získat zpět částku 4 631 401 EUR, k níž je třeba přičíst úroky za každou z podpor vyplacených každoročně počínaje rokem 1982. Z částek, které mají být vráceny, nabíhají úroky počínaje dnem, kdy byly dány k dispozici příjemci, až do dne 25. února 2009, což je datum rozsudku Obchodního soudu v Paříži o zahájení řízení o ochraně před věřiteli.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Protiprávní státní podpora, poskytnutá Francií ve prospěch Družstva pro vývoz francouzských knih (CELF) v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie, je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Francie je povinna získat zpět částku 4 631 401 EUR odpovídající částkám, které CELF přijalo v průběhu let 1982 až 2001 z titulu podpory uvedené v článku 1.
2. Z částek, které mají být vráceny, nabíhají úroky počínaje dnem, kdy byly dány k dispozici příjemci, až do dne 25. února 2009, což je datum rozsudku Obchodního soudu v Paříži o zahájení řízení o ochraně před věřiteli.
3. Úroky jsou vypočteny na složeném základě podle kapitoly V nařízení (ES) č. 794/2004.
Článek 3
1. Navrácení podpory uvedené v článku 2 nabývá okamžité účinnosti.
2. Francie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců od data jeho oznámení.
Článek 4
1. Francie ve lhůtě dvou měsíců od data oznámení tohoto rozhodnutí poskytne následující informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má od příjemce získat zpět;
b)
podrobný popis přijatých a plánovaných opatření za účelem plnění tohoto rozhodnutí;
c)
dokumenty prokazující, že příjemce byl k navrácení podpory úředně vyzván.
2. Francie bude Komisi informovat o průběhu vnitrostátních opatření přijatých k provádění tohoto rozhodnutí až do úplného navrácení podpory uvedené v článku 2. Poskytne okamžitě a na první požádání Komise veškeré informace o přijatých a plánovaných opatřeních za účelem plnění tohoto rozhodnutí. Poskytne rovněž podrobné informace týkající se částky podpory a úroků již získané od příjemce zpět.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 14. prosince 2010.
ROZHODNUTIE KOMISIE
zo 14. decembra 2010
o štátnej pomoci C 39/96 (ex NN 127/92), ktorú Francúzsko poskytlo v prospech Družstva pre vývoz francúzskej knihy (CELF)
[oznámené pod číslom K(2010) 8938]
(Iba francúzske znenie je autentické)
(Text s významom pre EHP)
(2011/179/EÚ)
EURÓPSKA KOMISIA,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 108 ods. 2 prvý pododsek (1),
po vyzvaní zúčastnených strán, aby vyjadrili svoje pripomienky v súlade s uvedeným článkom (2), a so zreteľom na tieto pripomienky,
keďže:
1. POSTUP
(1)
Rozsudkom z 15. apríla 2008 (3) (ďalej „rozsudok súdu“) Všeobecný súd Európskej únie zrušil rozhodnutie Komisie 2005/262/ES z 20. apríla 2004 o pomoci poskytnutej Francúzskom v prospech Družstva pre vývoz francúzskej knihy (CELF) (4) (5).
(2)
V nadväznosti na rozsudok Všeobecného súdu Komisia musí prijať nové rozhodnutie.
(3)
Tento rozsudok je výsledkom postupu, ktorého hlavné etapy sú uvedené ďalej.
A. Prvá fáza
(4)
Listom z 20. marca 1992 Medzinárodná distribučná a vydavateľská spoločnosť (ďalej len „SIDE“) upozornila Komisiu na opatrenia pomoci na podporu, dopravu a predaj, poskytnuté francúzskymi orgánmi CELF-u, pričom táto pomoc nebola predmetom predbežného oznámenia útvarom Komisie.
(5)
Listom z 2. apríla 1992 Komisia požiadala francúzske orgány o poskytnutie informácií o charaktere a predmete opatrení pomoci spomenutých spoločnosťou SIDE, pripomínajúc týmto orgánom, že každý zámer v súvislosti s poskytnutím alebo upravením pomoci mal byť predmetom predbežného oznámenia jej útvarom.
(6)
Francúzske orgány listom z 29. júna 1992 potvrdili Komisii existenciu subvencií v prospech CELF-u. Spresnili, že tieto opatrenia mali za cieľ oboznámiť nefrankofónne krajiny s francúzskou literatúrou a francúzskym jazykom a že CELF-u bolo napokon zverené riadenie troch systémov špecifickej pomoci, ktorých cieľom bolo uľahčiť prístup vzdialených čitateľov k francúzskym knihám.
(7)
Listom zo 7. augusta 1992 Komisia potvrdila spoločnosti SIDE existenciu pomoci v prospech CELF-u, spresnila jej predmet a informovala ju, že dané opatrenia neboli oznámené. Spresnila však, že sporná pomoc nie je takej povahy, aby mohla nepriaznivo ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi. Za týchto podmienok bola SIDE vyzvaná, aby vyjadrila svoje pripomienky.
(8)
Listom zo 7. septembra 1992 SIDE oznámila Komisii, že má v úmysle poukázať na diskriminačný charakter opatrení a na dôsledky, ktoré z toho vyplývajú pre obchod v rámci Spoločenstva, nespochybnila však kultúrny cieľ sledovaný ministerstvom kultúry, ktoré konalo v snahe podporiť šírenie francúzskeho jazyka a francúzskej literatúry.
(9)
V rozhodnutí z 18. mája 1993 (6) Komisia usúdila, že vzhľadom na špecifickú situáciu hospodárskej súťaže v sektore knihy a na kultúrny cieľ daných režimov pomoci sa na ne uplatní výnimka ustanovená v pôvodnom článku 92 ods. 3 písm. c) zmluvy.
(10)
SIDE odvolaním z 2. augusta 1993 podala žiadosť o zrušenie tohto rozhodnutia. Rozsudkom z 18. septembra 1995 (7) Všeobecný súd čiastočne vyhovel žiadosti SIDE zrušením rozhodnutia Komisie z 18. mája 1993, ale iba pokiaľ ide o niektoré opatrenia týkajúce sa malých objednávok.
(11)
Súd dospel k názoru, že Komisia mohla prijať kladné rozhodnutie týkajúce sa týchto troch režimov pomoci, ktoré CELF riadi v mene štátu:
a)
pomoc na nákladnú leteckú prepravu alebo poštovú leteckú prepravu;
b)
program Stránka po stránke (8) (podpora šírenia kníh vo francúzskom jazyku v krajinách strednej a východnej Európy);
c)
Program Plus (vysokoškolské skriptá vo francúzskom jazyku, určené študentom subsaharskej Afriky).
(12)
Súd usúdil, že Komisia získala dostatočné informácie o týchto troch režimoch na to, aby odôvodnila zistenie, že ich dosah na fungovanie pravidiel hospodárskej súťaže je zanedbateľný. Súd tiež uviedol, že „pokiaľ ide o kultúrny cieľ spornej pomoci, účastníci konania sa zhodli na tom, že cieľom sledovaným francúzskou vládou je šírenie francúzskeho jazyka a francúzskej kultúry“. Súd usúdil, že je vhodné dospieť k názoru, že hodnotenie kultúrneho cieľa spornej pomoci nekládlo Komisii špecifické ťažkosti a že nebolo potrebné získať ďalšie informácie na uznanie kultúrneho charakteru tohto cieľa.
(13)
Pokiaľ ide o kompenzáciu na malé objednávky priznanú výlučne CELF-u, súd sa naopak domnieva, že Komisia mala dôkladne prešetriť podmienky hospodárskej súťaže v danom sektore skôr, ako sa vyjadrila k zlučiteľnosti opatrení s vnútorným trhom.
(14)
Súd teda dospel k názoru (v bode 76 rozsudku), že Komisia mala začať konanie podľa pôvodného článku 93 ods. 2 ES (teraz článok 108 ods. 2 ZFEÚ), a teda je potrebné zrušiť rozhodnutie Komisie z 18. mája 1993 v rozsahu, v akom sa týka subvencie priznanej výlučne CELF-u na kompenzáciu zvýšených nákladov na spracovanie malých objednávok kníh vo francúzskom jazyku, zadaných kníhkupcami sídliacimi v zahraničí.
B. Druhá fáza
(15)
Rozhodnutím z 30. júla 1996 Komisia v súlade s rozsudkom súdu z 18. septembra 1995 rozhodla začať konanie vo veci formálneho zisťovania. Zúčastnené strany, vyzvané na predloženie pripomienok Komisii, jej adresovali svoje vyjadrenia najmä v priebehu decembra 1996 a januára 1997.
(16)
Po skončení vyšetrovania Komisia 10. júna 1998 prijala rozhodnutie 1999/133/ES (9). Potvrdila kultúrny cieľ pomoci na malé objednávky a na základe pôvodného článku 87 ods. 3 písm. d) zmluvy dospela k záveru, že táto pomoc nie je takej povahy, aby mohla nepriaznivo ovplyvniť podmienky obchodu a hospodárskej súťaže v Únii v rozpore so spoločným záujmom na trhu vývozu kníh vo francúzskom jazyku.
(17)
Rozsudkom z 28. februára 2002 (10) Všeobecný súd rozhodol o zrušení poslednej vety článku 1 tohto rozhodnutia. Súd totiž dospel k názoru, že Komisia mala vykonať kontroly potrebné na získanie náležitých údajov s cieľom rozlíšiť trh obstarávania od trhu exportu kníh vo francúzskom jazyku vo všeobecnosti.
(18)
Súd sa domnieva, že tým, že Komisia nevykonala tieto kontroly, dopustila sa zjavne nesprávneho posúdenia tým, že považovala trh exportu kníh vo francúzskom jazyku vo všeobecnosti za referenčný trh, zatiaľ čo bolo stanovené, že sporná pomoc je určená iba vývozným komisionárom.
(19)
Naopak, rozsudkom z 22. júna 2000 (11) Súdny dvor bez skúmania skutkovej podstaty veci zamietol žalobu francúzskych orgánov proti rozhodnutiu Komisie z 10. júna 1998 a potvrdil, že aj v prípade, keď by bolo možné pomoc považovať za zlučiteľnú so spoločným trhom, nemá táto skutočnosť vplyv na oznamovaciu povinnosť a že z povinnosti oznámiť pomoc vopred zahŕňa povinnosť pozastavenia pomoci.
C. Tretia fáza
(20)
V nadväznosti na čiastočné zrušenie rozhodnutia z 10. júna 1998 Komisia požiadala listami zo 14. júna 2002 francúzske orgány a SIDE, aby jej zaslali svoje pripomienky k dôvodom zrušenia rozhodnutia a osobitne k údajom týkajúcim sa daného trhu.
(21)
Francúzske orgány boli vyzvané, aby podrobnejšie vysvetlili špecifiká ponuky CELF-u v porovnaní s ostatnými aktérmi na trhu, konkrétne SIDE. SIDE bola vyzvaná, aby presnejšie vysvetlila pojem malých objednávok a aby uviedla, aká bola prípadná špecifickosť jej ponuky v porovnaní s ponukou CELF-u a ostatných aktérov na trhu.
(22)
SIDE zaslala svoju odpoveď Komisii listom z 12. augusta 2002. Francúzske orgány zaslali svoju odpoveď listom zo 17. septembra 2002.
(23)
Po tom, čo Komisia listom z 19. septembra 2002 požiadala SIDE, aby jej oznámila, či jej odpoveď obsahuje dôverné informácie, a dostala zápornú odpoveď 30. septembra 2002, listom zo 17. októbra 2002 odovzdala odpoveď od SIDE spolu s prílohami francúzskym orgánom so žiadosťou o pripomienky. Zároveň im pri tejto príležitosti položila ďalšie doplňujúce otázky.
(24)
Listom z 30. októbra 2002 Komisia položila ďalšie doplňujúce otázky aj SIDE, na ktoré táto odpovedala listami z 31. októbra 2002 a 9. decembra 2002. SIDE po otázke Komisie zo 16. decembra 2002 oznámila Komisii listom z 23. decembra 2002, že jej odpovede neobsahujú žiadne dôverné informácie a môžu byť odovzdané francúzskym orgánom na pripomienkovanie.
(25)
Keďže francúzske orgány neodpovedali v stanovenej lehote, Komisia bola nútená zaslať im listom z 27. novembra 2002 výzvu. Listom z 19. decembra 2002 francúzske orgány požiadali Komisiu o ďalší odklad termínu.
(26)
Dňa 9. januára 2003 Komisia zaslala francúzskym orgánom odpoveď SIDE z 23. decembra 2002 na pripomienkovanie. Listom zo 17. januára 2003 francúzske orgány odpovedali na otázky Komisie zo 17. októbra 2002.
(27)
Listom zo 4. februára 2003 francúzske orgány požiadali Komisiu o ďalší odklad termínu, pokiaľ ide o žiadosť pripomienkovať druhú odpoveď SIDE z 23. decembra 2002. Komisia čiastočne poskytla žiadaný odklad listom z 11. februára 2003. Listom z 11. marca 2003 francúzske orgány adresovali Komisii svoju odpoveď.
(28)
SIDE bola na vlastnú žiadosť tiež prijatá útvarmi Komisie a počas stretnutia, ktoré sa konalo 4. marca 2003, mohla vysvetliť svoj pohľad na vec od začiatku.
(29)
Po skončení tohto konania Európska komisia prijala rozhodnutie 2005/262/ES, v ktorom po tom, ako dospela k záveru, že pomoc nemohla nadmerne kompenzovať náklady vzniknuté spracúvaním malých objednávok, uznala spornú pomoc za zlučiteľnú podľa pôvodného článku 87 ods. 3 písm. d) zmluvy.
D. Štvrtá fáza
(30)
Rozsudkom z 15. apríla 2008 Všeobecný súd zrušil rozhodnutie Komisie z 20. apríla 2004.
(31)
Súd sa domnieva, že v prípade časti pomoci, ktorá bola CELF-u poskytnutá pred 1. novembrom 1993, teda pred nadobudnutím platnosti Zmluvy o Európskej únii, Komisia vychádzala z nesprávneho právneho posúdenia tým, že spornú pomoc uznala za zlučiteľnú so spoločným trhom podľa pôvodného článku 87 ods. 3 písm. d), hoci bolo treba uplatniť hmotnoprávne pravidlá, ktoré boli účinné pred 1. novembrom 1993. Súd prihliadol najmä na skutočnosť, že Zmluva o EÚ neobsahuje žiadne prechodné ustanovenia týkajúce sa uplatňovania pôvodného článku 87 ods. 3 písm. d) a že zásada právnej istoty okrem výnimiek bráni tomu, aby časová pôsobnosť právneho aktu Spoločenstva bola stanovená k dátumu predchádzajúcemu jeho uverejneniu.
(32)
Súd tiež dospel k záveru, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia pri skúmaní zlučiteľnosti spornej pomoci tým, že nadhodnotila náklady na spracovanie malých objednávok, ktoré CELF skutočne vynaložil. V rozhodnutí z 20. apríla 2004 Komisia totiž nezohľadnila skutočné náklady na spracovanie malých objednávok, ale urobila odhad týchto nákladov na základe celkových nákladov vynaložených CELF-om (započítanie časti celkových nákladov na spracovanie malých objednávok podľa odlišného kľúča pre každú kategóriu nákladov). Na niektoré kategórie nákladov boli použité koeficienty násobenia zohľadňujúce zvýšenú náročnosť spracovania malých objednávok v porovnaní s ostatnými aktivitami CELF-u. Súd však dospel k názoru, že tieto ťažkosti mohli byť vyriešené vďaka diaľkovému prenosu, ktorý mohol byť použitý u dvoch tretín malých objednávok. Súd sa preto domnieva, že Komisia sa dopustila nesprávneho posúdenia tým, že uplatnila koeficienty násobenia na niektoré náklady (a v každom prípade na objednávky spracované diaľkovým prenosom), a dospel k záveru, že bez použitia týchto koeficientov by boli náklady spojené so spracovaním malých objednávok nižšie a hospodársky výsledok činnosti spracovania malých objednávok by bol pozitívny (600 000 FRF, teda 91 469 EUR). Podľa súdu tak Komisia nepreukázala, že nedošlo k nadmernej kompenzácii.
E. Piata fáza
(33)
Na základe rozsudku súdu z 15. apríla 2008 preto zostáva konanie vo veci formálneho zisťovania, ktoré bolo začaté rozhodnutím Komisie z 30. júla 1996, otvorené a Komisia musí prijať nové rozhodnutie.
(34)
So zreteľom na dôvody rozsudku súdu z 15. apríla 2008 a vzhľadom na skutočnosť, že rozhodnutie o začatí konania bolo prijaté 30. júla 1996, Komisia mala záujem opäť vyzvať francúzske orgány a zúčastnené strany, aby vyjadrili svoje pripomienky.
(35)
Komisia teda prijala rozhodnutie o rozšírení konania z 8. apríla 2009 (12) [rozhodnutie K(2009) 2481, „rozhodnutie o rozšírení konania“]. Toto rozhodnutie o rozšírení konania, v ktorom sa stanovuje nový termín na vyjadrenie pripomienok, doplnilo rozhodnutie o otvorení konania z 30. júla 1996. Uvádza sa v ňom, že obe rozhodnutia je nutné považovať za neoddeliteľný celok, ktorý vedie k jedinému a tomu istému konaniu vo veci formálneho zisťovania, a že v rozsahu, v akom by sa opis skutkových okolností a právnych predpisov alebo predbežné hodnotenie Komisie v rozhodnutí o rozšírení konania mohlo líšiť od rozhodnutia o otvorení konania z 30. júla 1996, sa má prihliadať výlučne na rozhodnutie o rozšírení konania.
(36)
Komisia vyzvala zúčastnené strany, aby vyjadrili svoje pripomienky k danej pomoci.
(37)
Komisia dostala pripomienky francúzskych orgánov 9. júna 2009, ako aj pripomienky SIDE 23. júla 2009. Komisia poskytla pripomienky SIDE, francúzskym orgánom dala možnosť sa k nim vyjadriť 24. augusta 2009, a dostala ich vyjadrenia 24. septembra 2009.
(38)
Francúzske orgány však neposkytli všetky podrobné údaje, ktoré Komisia žiadala v rozhodnutí o rozšírení konania, a vo veci primeranosti pomoci opätovne zaslali údaje, ktoré už poskytli 17. septembra 2002, 17. januára 2003 a 11. marca 2003 a ktoré Komisia ako také nemohla využiť vzhľadom na rozsudok súdu z 15. apríla 2008.
(39)
Listom z 8.októbra 2009 preto útvary Komisie zaslali francúzskym orgánom výzvu týkajúcu sa jej žiadosti o poskytnutie informácií k uvedeným konkrétnym bodom, pričom uviedli, že pokiaľ tieto informácie nedostanú do desiatich pracovných dní, Komisia bude nútená prijať konečné rozhodnutie na základe informácií, ktoré má k dispozícii, v súlade s článkom 13 ods. 1 rokovacieho poriadku, čomu prípadne môže predchádzať vydanie príkazu na poskytnutie informácií podľa článku 10 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (13).
(40)
Listom z 21. októbra 2009 francúzske orgány informovali Komisiu, že Tribunal de commerce de Paris (Obchodný súd v Paríži) rozsudkom z 9. septembra 2009 vydal príkaz na súdnu likvidáciu CELF-u a tento ukončil svoju činnosť. Pokiaľ ide o informácie, ktoré Komisia žiadala listom z 8. októbra 2009, francúzske orgány uviedli, že nedisponujú ďalšími informáciami, ktoré by mohli poskytnúť, a odkázali na svoje pripomienky zaslané 9. júna 2009.
(41)
Rozhodnutím z 20. novembra 2009 [rozhodnutie K(2009) 9256, „rozhodnutie o príkaze na poskytnutie informácií“] Komisia rozhodla nariadiť Francúzsku, aby predložilo požadované informácie, pretože napriek opakovaným žiadostiam neboli tieto informácie poskytnuté.
(42)
Listom z 2. decembra 2009 francúzske orgány informovali, že nedisponujú ďalšími informáciami, ktoré by mohli Komisii poskytnúť, a odkázali na svoje pripomienky zaslané 9. júna 2009.
(43)
Je potrebné uviesť, že 2. decembra 2009 francúzske orgány tiež zaslali list vo veci režimu pomoci nazvaného Program vysokoškolských a vedeckých kníh, nazývaného aj Program Plus. Tento režim pomoci nie je predmetom tohto rozhodnutia.
(44)
Listom z 22. decembra 2009 Komisia požiadala francúzske orgány o informácie o situácii CELF-u a o prebiehajúcom likvidačnom konaní CELF-u. Francúzske orgány odpovedali 27. januára 2010. Ďalšie upresnenia poskytli tiež 9. marca 2010 a 26. novembra 2010.
F. Konanie na vnútroštátnych súdoch a prejudiciálne otázky
(45)
Je potrebné tiež uviesť, že na vnútroštátnych súdoch vo Francúzsku prebiehajú konania, ktoré boli postúpené Súdnemu dvoru podľa článku 267 ZFEÚ (predtým článok 234 Zmluvy o ES). Hlavné etapy týchto konaní sú stručne uvedené nižšie.
(46)
SIDE sa obrátila na francúzske súdy na základe priameho účinku pôvodného článku 88 ods. 3 Zmluvy o ES. Cour administrative d’appel de Paris (Odvolací správny súd v Paríži) rozhodnutím z 5. októbra 2004, potvrdzujúcim rozsudok Tribunal administratif de Paris (Správny súd v Paríži) z 26. apríla 2001, nariadil francúzskemu štátu vymáhať pomoc poskytnutú CELF-u.
(47)
Conseil d’État (Štátna rada), na ktorú bol podaný kasačný opravný prostriedok, potvrdil rozsudkom z 29. marca 2006 niektoré aspekty rozhodnutia Cour administrative d’appel, najmä skutočnosť, že daná pomoc nebola výlučne kompenzáciou záväzku služby vo verejnom záujme (14), nemohla byť vnútroštátnym súdom považovaná za existujúcu pomoc a že sa CELF nemôže odvolávať na legitímnu dôveru.
(48)
V rozsudku z 29. marca 2006 však Conseil d’État rozhodol o prerušení konania do doby, kým sa Súdny dvor nevyjadrí k prejudiciálnym otázkam, ktoré mu položila v súvislosti s povinnosťami vnútroštátneho súdu vzhľadom na neoznámenú štátnu pomoc, ktorá však bola rozhodnutím Komisie spätne uznaná za zlučiteľnú so spoločným trhom.
(49)
V rozsudku z 12. februára 2008 (15) Súdny dvor rozhodol takto:
„Článok 88 ods. 3 posledná veta Zmluvy o ES sa má vykladať v tom zmysle, že vnútroštátny súd nie je povinný nariadiť vymáhanie vrátenia pomoci poskytnutej v rozpore s týmto ustanovením, pokiaľ Komisia Európskych spoločenstiev prijala konečné rozhodnutie, ktorým konštatovala zlučiteľnosť uvedenej pomoci so spoločným trhom v zmysle článku 87 ES. Podľa práva Spoločenstva je tento súd povinný nariadiť, aby príjemca pomoci platil z tejto pomoci úroky za obdobie nezákonnosti. V rámci vnútroštátneho práva môže uvedený súd prípadne nariadiť okrem toho vymáhanie vrátenia nezákonnej pomoci a to bez toho, aby bolo dotknuté právo členského štátu na opätovné poskytnutie tejto pomoci neskôr. Takisto môže vyhovieť návrhom na náhradu škôd spôsobených nezákonnou povahou štátnej pomoci.
V procesnej situácii, akou je tá vo veci samej, sa na účely výpočtu sumy, ktorú je príjemca povinný zaplatiť, s výnimkou mimoriadnych okolností, vzťahuje povinnosť napraviť účinky nezákonnosti pomoci, vyplývajúca z článku 88 ods. 3 poslednej vety ES, aj na obdobie medzi prijatím rozhodnutia Komisie Európskych spoločenstiev o zlučiteľnosti tejto pomoci so spoločným trhom a zrušením uvedeného rozhodnutia súdom Spoločenstva.“
(50)
V nadväznosti na rozsudok Súdneho dvora z 12. februára 2008, ako aj na uvedený rozsudok súdu z 15. apríla 2008, Conseil d’État v rozsudku z 19. decembra 2008 zrušil články 2, 3 a 4 uvedeného rozsudku Cour administrative d’appel de Paris z 5. októbra 2004 a rozhodol takto.
(51)
Predovšetkým sa Ministre de la Culture et de la Communication (ministerstvo kultúry a komunikácie) ukladá povinnosť vymáhať úroky zo štátnej pomoci poskytnutej CELF-u od roku 1980 do dňa vynesenia rozsudku Conseil d’État, vypočítané podľa nariadenia Komisie (ES) č. 794/2004 (16). Rovnako sa ukladá povinnosť spätne vymáhať úroky splatné odo dňa rozsudku Conseil d’État do dňa, kedy buď bude právoplatne rozhodnuté o zlučiteľnosti tejto pomoci so spoločným trhom alebo sa právoplatne pristúpi k vráteniu pomoci.
(52)
Conseil d’État navyše rozhodol o prerušení konania, kým sa Súdny dvor nevyjadrí k týmto prejudiciálnym otázkam:
„1.
Môže vnútroštátny súd prerušiť konanie o otázke povinnosti vrátenia štátnej pomoci až do právoplatného rozhodnutia Komisie o zlučiteľnosti pomoci s pravidlami spoločného trhu, keď prvé rozhodnutie Komisie vyhlasujúce túto pomoc za zlučiteľnú bolo zrušené súdom Spoločenstva?
2.
Keď Komisia trikrát vyhlásila pomoc za zlučiteľnú so spoločným trhom predtým, ako boli tieto rozhodnutia zrušené Súdom prvého stupňa Európskych spoločenstiev, môže takáto situácia predstavovať výnimočnú okolnosť, ktorá by mohla viesť vnútroštátny súd k obmedzeniu povinnosti vymáhať túto pomoc?“
(53)
Dňa 11. marca 2010 (17) Súdny dvor rozhodol o prejudiciálnych otázkach takto:
„1.
Vnútroštátny súd, na ktorý bol na základe článku 88 ods. 3 ES podaný návrh na vrátenie nezákonnej štátnej pomoci, nemôže prerušiť konanie o tomto návrhu, a to až dovtedy, kým Komisia Európskych spoločenstiev nerozhodne o zlučiteľnosti pomoci so spoločným trhom po zrušení predchádzajúceho kladného rozhodnutia.
2.
Skutočnosť, že Komisia Európskych spoločenstiev prijala po sebe tri rozhodnutia, ktorými vyhlásila pomoc za zlučiteľnú so spoločným trhom a ktoré následne zrušil súd Spoločenstva, nemôže byť sama osebe výnimočnou okolnosťou, ktorá môže odôvodniť obmedzenie povinnosti príjemcu vrátiť túto pomoc, keď bola poskytnutá v rozpore s článkom 88 ods. 3 ES.“
2. OPIS DANÉHO OPATRENIA
(54)
Francúzske orgány Komisii oznámili, že v súlade s orientáciami všeobecnej politiky francúzskej vlády týkajúcej sa podpory knihy a literatúry vo francúzskom jazyku ministerstvo kultúry v roku 1980 rozhodlo priznať pomoc vývozným komisionárom, ktorí by prijali akúkoľvek objednávku bez ohľadu na jej výšku a rentabilitu. Tieto opatrenia boli prijaté s cieľom zmierniť nedostatky trhu a podporiť zachovanie činnosti spojenej s malými nerentabilnými objednávkami na obstarávacom exportnom trhu.
(55)
Podľa francúzskych orgánov malé kníhkupectvá, sídliace prevažne v nefrankofónnych oblastiach, niekedy ťažko prístupných a/alebo vzdialených, narážali na vážne ťažkosti pri zásobovaní, keďže ich objednávky nemohli byť vybavené prostredníctvom tradičných distribučných sietí, keď množstvá objednaných diel boli nedostatočné alebo keď jednotková cena objednaných kníh nebola dosť vysoká na to, aby služba bola rentabilná.
(56)
Podľa francúzskych orgánov bolo teda cieľom danej pomoci umožniť vývozným komisionárom vybaviť všetky objednávky kníhkupcov sídliacich v zahraničí prevažne v nefrankofónnych oblastiach bez ohľadu na ich výšku, rentabilitu a miesto určenia. Cieľom bolo, aby v rámci francúzskej politiky podpory kultúrnej rozmanitosti mohla byť zabezpečená optimálna distribúcia kníh vo francúzskom jazyku a aby bolo takto podporené šírenie frankofónnej literatúry po celom svete.
(57)
Mechanizmus pomoci prijatý francúzskymi orgánmi, nazvaný Program malých objednávok, spočíval v subvencii na účely kompenzácie zvýšených nákladov na spracovanie malých objednávok, ktorých výšku francúzske orgány stanovili ako nižšiu alebo rovnú 500 francúzskym frankom (FRF), teda približne 76 EUR.
(58)
Podľa francúzskych orgánov sa spoločnosť, ktorej boli priznané subvencie, musela zaviazať predložiť riaditeľstvu pre knihy a čítanie ministerstva kultúry všetky údaje týkajúce sa všeobecnej činnosti spoločnosti (celkový obrat, finančné účty, predbežné rozpočty, kópie uznesení potvrdzujúcich tieto údaje, prípadne správu účtovného komisára a súhrnnú tabuľku miezd), ako aj všetky doklady súvisiace s činnosťou, ktorá má byť dotovaná, predovšetkým vyúčtovanie použitia subvencií, dokazujúce vykonanie služieb, na ktoré bola v predchádzajúcom roku priznaná subvencia.
(59)
V praxi získala podporu v rámci Programu malých objednávok iba jedna spoločnosť, CELF. Podľa francúzskych orgánov mala spoločnosť každý rok preukázať zvýšené náklady vzniknuté službou týkajúcou sa malých objednávok a tak podporiť žiadosť o subvenciu na ďalší rok. Konkrétne, štvrtina subvencie priznanej v predchádzajúcom roku bola vyplatená na začiatku roka a zvyšok na nasledujúcu jeseň po štátnymi orgánmi vykonanom preskúmaní predbežného rozpočtu danej spoločnosti a výkyvov zaznamenaných počas prvej časti účtovného obdobia. Pokiaľ sa pomoc nepoužila v plnej výške, na základe dohody sa zvyšná suma odpočítala zo subvencií na ďalší rok. Okrem toho sa ministerstvo kultúry zúčastňovalo ako pozvaný pozorovateľ na správnych výboroch a na valných zhromaždeniach CELF-u.
(60)
Je potrebné spresniť, že od roku 1997 výška pomoci stále klesala a v roku 2002 bola daná pomoc zrušená. CELF teda každý rok od roku 1980 až do konca roka 2001 získal pomoc určenú podľa francúzskych orgánov na zníženie nákladov na spracovanie malých objednávok kníh vo francúzskom jazyku, prichádzajúcich zo zahraničia. V rámci predmetnej pomoci bolo od roku 1980 do konca roku 2001 CELF-u vyplatených celkovo okolo 4,8 milióna EUR.
Tabuľka
Výška pomoci poskytnutej CELF-u od roku 1980 na spracovanie „malých objednávok“
Údaje poskytnuté francúzskymi orgánmi
(sumy boli zaokrúhlené v eurách)
Rok
Výška pomoci
1980
91 469,41
1981
91 469,41
1982
205 806,17
1983
164 644,94
1984
137 204,12
1985
141 777,59
1986
248 491,90
1987
214 953,11
1988
213 428,62
1989
259 163,33
1990
304 898,03
1991
373 500,09
1992
422 283,78
1993
382 647,03
1994
304 898,03
1995
304 898,03
1996
304 898,03
1997
243 918,43
1998
182 938,82
1999
121 959,21
2000
60 979,61
2001
38 112,25
2002
0
3. PRIPOMIENKY FRANCÚZSKA A PRIPOMIENKY SIDE V NADVÄZNOSTI NA ROZŠÍRENIE KONANIA
(61)
V odpovedi z 9. júna 2009 na rozhodnutie o rozšírení konania francúzske orgány vyjadrili najmä tieto pripomienky.
(62)
Francúzske orgány predovšetkým uviedli, že súhlasia so závermi Komisie, podľa ktorých pomoc v prospech CELF-u predstavuje štátnu pomoc a výnimky ustanovené v článku 107 ods. 2 a ods. 3 písm. a) a b) ZFEÚ sa neuplatňujú.
(63)
V rámci posúdenia pomoci v zmysle článku 107 ods. 3 písm. c) a d) ZFEÚ francúzske orgány neuviedli nové skutočnosti vo veci primeranosti pomoci.
(64)
Francúzske orgány tiež uviedli, že dospeli k názoru, že úloha zverená CELF-u predstavuje službu vo verejnom záujme podľa článku 106 ods. 2 ZFEÚ.
(65)
Francúzske orgány sa napokon a najmä odvolali na výnimočné okolnosti, na základe ktorých by Komisia nemala nariadiť vymáhanie pomoci.
(66)
Ako už bolo uvedené, francúzske orgány teda neposkytli podrobné údaje požadované Komisiou v rozhodnutí o rozšírení konania a vo veci primeranosti pomoci opätovne zaslali údaje, ktoré už poskytli v roku 2002 a 2003 a ktoré Komisia ako také nemohla využiť vzhľadom na rozsudok súdu z 15. apríla 2008. Po výzve z 8. októbra 2009 Komisia 20. novembra 2009 rozhodla nariadiť francúzskym orgánom, aby poskytli požadované informácie podľa článku 10 ods. 3 nariadenia (ES) č. 659/1999. Listom z 2. decembra 2009 francúzske orgány odpovedali, že nemajú ďalšie informácie, ktoré by mohli Komisii poskytnúť.
(67)
V pripomienkach z 23. júla 2009 SIDE vyjadrila najmä nasledujúce pripomienky.
(68)
SIDE pripomenula, že pomoc získal iba CELF napriek tomu, že podľa SIDE činnosť CELF-u nie je osobitnosťou CELF-u, pretože práve spracovanie akokoľvek veľkých, aj minimálnych objednávok z geograficky rozptýlených kníhkupectiev a ich zlúčenie za účelom zadania väčších objednávok u vydavateľov je podľa SIDE samotnou definíciou činnosti vývozného obstarávania. SIDE tiež uviedla, že jej samotnej vraj bolo poskytnutie pomoci zamietnuté nie z dôvodu údajného nedostatku transparentnosti, ale preto, že je súkromnou spoločnosťou, a nie družstvom vydavateľov.
(69)
SIDE tiež vzniesla podrobné námietky voči tvrdeniu, že pomoc bola nevyhnutná. V rámci toho sa najmä domnieva, že výklad pojmu „malé objednávky“ je svojvoľný, a vyvracia číselné údaje, ktoré predložili francúzske orgány.
(70)
Okrem toho SIDE dospela k záveru, že pomoc nie je odôvodnená na základe článku 106 ods. 2 ZFEÚ a že bola založená najmä na rozsudkoch vnútroštátnych súdov, týkajúcich sa činnosti CELF-u.
(71)
SIDE napokon uviedla, že podľa jej názoru v danom prípade neexistuje žiadna výnimočná okolnosť, ktorá by mohla obmedziť povinnosť vymáhania pomoci.
4. POSÚDENIE POMOCI
(72)
Je potrebné určiť, či predmetné opatrenie predstavuje štátnu pomoc a či ho prípadne možno považovať za zlučiteľné s vnútorným trhom. V rámci posudzovania tohto opatrenia Komisia musí prihliadať na rozsudok Všeobecného súdu z 15. apríla 2008.
A. Posúdenie opatrenia so zreteľom na článok 107 ods. 1 ZFEÚ
(73)
V článku 107 ods. 1 ZFEÚ sa ustanovuje, že „ak nie je touto zmluvou ustanovené inak, pomoc poskytovaná členským štátom alebo akoukoľvek formou zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná s vnútorným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi“.
(74)
Na úvod, ako sa už uviedlo v rozhodnutí o rozšírení konania, Komisia pripomína, že záver Komisie, podľa ktorého predmetné opatrenie predstavuje štátnu pomoc podľa zmluvy, nebol spochybnený ani v jednej z etáp konania pred Komisiou, ani pred súdmi Európskej únie (18), a dokonca ani pred vnútroštátnymi súdmi (19). Preto francúzske orgány v odpovedi z 9. júna 2009 na rozhodnutie o rozšírení konania uviedli, že súhlasia so závermi Komisie, podľa ktorých pomoc v prospech CELF-u predstavuje štátnu pomoc.
(75)
Komisia sa domnieva, že predmetné opatrenie predstavuje štátnu pomoc podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ (predtým článok 87 ods. 1 ES) z týchto dôvodov:
(76)
Predovšetkým, opatrenie poskytuje CELF-u výhodu, pretože mu umožňuje znížiť náklady na malé objednávky. Je selektívne, pretože v praxi bolo uplatnené len v prospech CELF-u.
(77)
Opatrenie je zároveň financované z rozpočtových prostriedkov francúzskeho štátu, teda zo štátnych zdrojov. O jeho uplatnení rozhodlo ministerstvo kultúry a opatrenie tak možno prisúdiť francúzskym orgánom.
(78)
Opatrenie by navyše mohlo nepriaznivo ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a narušiť hospodársku súťaž. Pomoc sa totiž poskytuje francúzskym komisionárom (v praxi CELF-u), ktorí exportujú knihy vo francúzskom jazyku najmä do nefrankofónnych krajín. Títo francúzski komisionári sú teda vo vzájomne konkurenčnom postavení, aspoň potenciálne, s inými komisionármi pre vývoz frankofónnych kníh sídliacimi v iných frankofónnych krajinách Európskej únie (v Belgicku a Luxembursku). Skutočnosť, že vplyv na obchod a narušenie hospodárskej súťaže spôsobené opatrením sa zdajú byť zanedbateľné, nemení nič na tomto závere. V súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora totiž Komisia nie je povinná preukázať skutočný dosah pomoci na obchod medzi členskými štátmi a skutočné narušenie hospodárskej súťaže; stačí, že pomoc by mohla nepriaznivo ovplyvniť obchod a narušiť hospodársku súťaž.
(79)
Komisia sa napokon domnieva, že podmienky uplatnenia judikatúry Altmark nie sú splnené. V rozsudku z 24. júla 2003 (20) Súdny dvor spresnil podmienky, za akých subvencia v prospech spoločnosti poverenej riadením služby všeobecného hospodárskeho záujmu nepredstavuje štátnu pomoc: „po prvé, prijímajúci podnik je skutočne poverený plnením záväzkov súvisiacich so službou vo verejnom záujme a tieto záväzky boli jasne vymedzené; po druhé, parametre, na základe ktorých sa náhrada počíta, sú vopred stanovené objektívnym a transparentným spôsobom; po tretie, náhrada nepresahuje sumu nevyhnutnú na pokrytie všetkých alebo časti nákladov vzniknutých plnením záväzkov služby vo verejnom záujme, pri zohľadnení súvisiacich príjmov a primeraného zisku z plnenia týchto záväzkov; po štvrté, ak podnik, ktorý má byť poverený plnením záväzkov súvisiacich so službou vo verejnom záujme, nebol vybraný podľa postupu verejného obstarávania, výška potrebnej náhrady sa stanoví na základe analýzy nákladov, ktoré by pri plnení týchto záväzkov vznikli priemernému podniku, dobre spravovanému a primerane vybavenému dopravnými prostriedkami tak, aby bol schopný plniť príslušné požiadavky na službu vo verejnom záujme, pri zohľadnení súvisiacich príjmov a primeraného zisku z plnenia týchto záväzkov.“
(80)
V tomto prípade, a bez toho, aby bolo potrebné rozvíjať každú podmienku zvlášť, pretože sú to podmienky kumulatívne, Komisia konštatuje, že výber CELF-u neprebehol v rámci postupu verejného obstarávania a že výška náhrady nebola stanovená na základe analýzy nákladov, ktoré by vznikli priemernému, dobre riadenému a výrobnými prostriedkami primerane vybavenému podniku.
(81)
Za týchto podmienok pomoc poskytnutá CELF-u predstavuje štátnu pomoc podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ, pretože sú prítomné všetky základné prvky definície pojmu štátnej pomoci.
(82)
Francúzske orgány však predmetné opatrenie neoznámili Komisii. Pomoc bola teda poskytnutá v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ, v ktorom sa stanovuje, že Komisia musí byť v dostatočnom čase upovedomená o zámeroch v súvislosti s poskytnutím alebo upravením pomoci, aby mohla vyjadriť svoje pripomienky. Pomoc bola teda poskytnutá neoprávnene.
(83)
Keďže predmetné opatrenie predstavuje štátnu pomoc, je potrebné posúdiť jeho zlučiteľnosť s vnútorným trhom.
B. Posúdenie opatrenia so zreteľom na článok 107 ods. 2 a 3 ZFEÚ
(84)
Komisia je toho názoru, že výnimky z článku 107 ods. 2 ZFEÚ sa v tomto prípade neuplatňujú, pretože účelom predmetných opatrení zjavne nebolo dosiahnutie cieľov, ktoré sú v ňom vymedzené.
(85)
Pomoc nespĺňa ani podmienky stanovené vo výnimke podľa článku 107 ods. 3 písm. a) ZFEÚ, keďže nebola určená na podporu rozvoja regiónov, na ktorú by bolo možné uplatniť spomínané ustanovenie. V tomto prípade nemožno uplatniť ani výnimku podľa článku 107 ods. 3 písm. b), týkajúcu sa podpory na realizáciu dôležitého projektu európskeho spoločného záujmu, pretože cieľom predmetného opatrenia nebola podpora takého typu projektu. Keďže pomoc nemala za cieľ ani nápravu závažnej poruchy fungovania francúzskeho hospodárstva, neuplatňuje sa v tomto prípade ani výnimka stanovená v druhej časti článku 107 ods. 3 písm. b).
(86)
Komisia teda musí preskúmať uplatňovanie článku 107 ods. 3 písm. c) a d) ZFEÚ [predtým článok 87 ods. 3 písm. c) a d) Zmluvy o ES].
(87)
Vzhľadom na rozsudok Všeobecného súdu z 15. apríla 2008 je potrebné rozlišovať pomoc, ktorá bola poskytnutá pred nadobudnutím platnosti Zmluvy o Európskej únii (1. november 1993), a pomoc, ktorá bola vyplatená po nadobudnutí jej platnosti, na ktoré je potrebné uplatňovať hmotnoprávne pravidlá, ktoré boli účinné v danom období.
(88)
Na tento účel Komisia berie na vedomie skutočnosť, že štvrtina subvencie udelenej v predchádzajúcom roku bola CELF-u vyplatená na začiatku roka a zostatok na nasledujúcu jeseň po štátnymi orgánmi vykonanom preskúmaní predbežného rozpočtu danej spoločnosti a výkyvov zaznamenaných počas prvej časti účtovného obdobia. Pokiaľ sa pomoc nepoužila v plnej výške, zvyšná suma sa odpočítala zo subvencií na ďalší rok. Subvencia za rok 1993 bola sčasti vyplatená na začiatku roka 1993 a zostatok na jeseň 1993. Rozhodnutie o poskytnutí pomoci za rok 1993 francúzske orgány prijali na konci roka 1992 alebo na začiatku roka 1993, v každom prípade však pred nadobudnutím platnosti Zmluvy o Európskej únii. Komisia je preto toho názoru, že pomoc vyplatenú za rok 1993 je potrebné posudzovať na základe právnych predpisov uplatniteľných pred nadobudnutím platnosti Zmluvy o Európskej únii.
a) Posúdenie pomoci so zreteľom na článok 107 ods. 3 písm. d) ZFEÚ
(89)
V článku 107 ods. 3 písm. d) ZFEÚ [predtým článok 87 ods. 3 písm. d) Zmluvy o ES] sa spresňuje, že „môže byť považovaná za kompatibilnú s vnútorným trhom […] pomoc určená na podporu kultúry a zachovanie dedičstva, ak neovplyvňuje podmienky obchodu a hospodársku súťaž v Únii spôsobom, ktorý je v rozpore so spoločným záujmom“.
(90)
Je teda potrebné overiť, či pomoc vyplatená CELF-u od roku 1994 až do konca roka 2001 sledovala kultúrny cieľ a či nepriaznivo ovplyvňovala podmienky obchodu a hospodárskej súťaže v Európskej únii v rozpore so spoločným záujmom.
i) Kultúrny cieľ
(91)
Na úvod Komisia pripomína, že súd uznal kultúrny cieľ pomoci vyplatenej CELF-u v už citovanom rozsudku z 18. septembra 1995. Súd tak v bode 62 rozsudku dospel k názoru, že „pokiaľ ide o kultúrny cieľ spornej pomoci, účastníci konania sa zhodli na tom, že cieľom sledovaným francúzskou vládou je šírenie francúzskeho jazyka a francúzskej literatúry. V tejto veci tiež súd konštatuje, že fakty, ktoré mala Komisia k dispozícii v čase prijatia rozhodnutia, vrátane tých, ktoré obsahoval list správnej rady žalobkyne zo 7. septembra 1992, boli takého charakteru, že mohli podporiť hodnotenie, ktoré vyslovila o realite a legitimite tohto cieľa. Za týchto okolností je potrebné dospieť k záveru, že pri posudzovaní cieľa spornej pomoci sa Komisia nestretla s osobitnými ťažkosťami a že nebolo potrebné získať ďalšie informácie na uznanie kultúrneho charakteru tohto cieľa“.
(92)
Francúzske orgány skutočne uviedli, že predmetná pomoc sledovala kultúrny cieľ spočívajúci v podpore šírenia diel vo francúzskom jazyku v nefrankofónnych krajinách. Išlo teda o aktívnu politiku, smerujúcu k ochrane a podpore kultúrnej rozmanitosti na medzinárodnej úrovni.
(93)
Ochrana a podpora kultúrnej rozmanitosti patria medzi základné zásady európskeho modelu. Sú uvedené v článku 167 ods. 1 ZFEÚ (predtým článok 151 ods. 1 Zmluvy o ES): „Únia prispieva k rozkvetu kultúr členských štátov, pričom rešpektuje ich národnú a regionálnu rozmanitosť a zároveň zdôrazňuje spoločné kultúrne dedičstvo“, a tiež v článku 167 ods. 4, ktorý ustanovuje, že „Únia zohľadní kultúrne aspekty vo svojej činnosti podľa iných ustanovení zmlúv, a to predovšetkým tak, aby sa rešpektovala a podporovala rozmanitosť jej kultúr“.
(94)
Komisia preto dospela k názoru, že pomoc, ktorú francúzske orgány poskytli CELF-u s cieľom zabezpečiť šírenie diel vo francúzskom jazyku, sledovala kultúrny cieľ.
ii) Kritérium ovplyvňovania podmienok obchodu a hospodárskej súťaže v Únii v rozpore so spoločným záujmom
(95)
Komisia musí overiť, či predmetné opatrenia boli nevyhnutné a primerané vzhľadom na cieľ kultúrnej politiky sledovaný francúzskymi orgánmi.
(96)
Na úvod je potrebné pripomenúť, že v súlade s už citovaným rozsudkom súdu z 28. februára 2002 je potrebné posudzovať predmetné opatrenia v kontexte obstarávacieho exportného trhu kníh vo francúzskom jazyku.
(97)
Po prvé je potrebné preskúmať nevyhnutnosť pomoci.
(98)
Podľa francúzskych orgánov navrhlo dané opatrenia ministerstvo kultúry v roku 1980, v čase, keď niektoré subjekty pôsobiace v tejto oblasti (skupina Hachette a Messageries du livre) uvažovali o stiahnutí sa z obstarávacieho exportného trhu. Podľa francúzskych orgánov bol spochybnený mechanizmus vytvorený tak, aby podnietil operátorov k pôsobeniu na trhu, aby mohli byť uspokojené všetky objednávky kníh vo francúzskom jazyku, pochádzajúce od kníhkupectiev situovaných v nefrankofónnych oblastiach. Zaručoval, že sa francúzske knihy mohli dostať do všetkých, aj tých najmenších kníhkupectiev vo vzdialených krajinách, a to aj za predpokladu, že potrebovali len niekoľko kníh, navyše často od rôznych vydavateľov.
(99)
SIDE uviedla, konkrétne v rámci pripomienok, ktoré zaslala v nadväznosti na rozhodnutie o rozšírení konania, že predmetná pomoc nebola nevyhnutná. Je pravdou, že sa niektoré subjekty vzdali v roku 1980 činnosti vývozného komisionára, SIDE však pripomína, že práve v tomto období bola založená ona samotná za účelom vstupu na trh. SIDE tiež spochybňuje fakt, že by CELF vykonával špecifickú činnosť spočívajúcu v spracovávaní malých objednávok. SIDE spochybňuje najmä číselné údaje, ktoré poskytli francúzske orgány, a domnieva sa, že v skutočnosti sú údaje týkajúce sa CELF-u a SIDE pomerne k obratu každej zo spoločností, počtu faktúr a počtu riadkov dosť podobné. V širšom kontexte SIDE spochybňuje pojem „malé objednávky“ v zmysle vymedzenom francúzskymi orgánmi. Podľa SIDE je výklad tohto pojmu svojvoľný, pretože náklady na spracovanie objednávky nezávisia podľa nej od výšky objednávky, ale od počtu riadkov.
(100)
Komisia sa domnieva, že nie je potrebné definitívne uzavrieť otázku nevyhnutnosti pomoci, pretože podmienky nevyhnutnosti a proporcionality sú kumulatívne a že v odôvodnení 121 sa dospeje k záveru, že nebolo dokázané splnenie podmienky proporcionality.
(101)
Po druhé, Komisia sa domnieva, že vplyv na obchod v rámci Európskej únie a narušenie hospodárskej súťaže spôsobené opatrením sú zanedbateľné, najmä vzhľadom na výšku opatrenia, veľmi nízku nahraditeľnosť medzi knihami vo francúzskom jazyku a v inom jazyku, ako aj na existujúci značný rozdiel v množstve frankofónnych kníh exportovaných do nefrankofónnych krajín z Francúzska na jednej strane a z Belgicka a Luxemburska na druhej strane.
(102)
Presnejšie, pokiaľ ide o obstarávací exportný trh kníh vo francúzskom jazyku, Komisia uvádza, že CELF a SIDE v rámci činnosti vývozného komisionára distribuujú knihy do nefrankofónnych krajín a území. Vo frankofónnych krajinách je miestny trh pokrytý veľkými vydavateľmi vďaka ich pobočkám alebo reprezentantom. Vývozné obstarávanie teda zohráva iba veľmi okrajovú úlohu na frankofónnych trhoch, ktoré však predstavujú hlavné odbytiská pre knihy vo francúzskom jazyku.
(103)
Na vnútroštátnom trhu obstarávacom exportnom trhu kníh vo francúzskom jazyku pôsobia všeobecní komisionári ako SIDE a CELF, a v menšej miere špecializovaní komisionári, ktorí okrajovým spôsobom tiež predávajú priamo konečným užívateľom a okrajovým spôsobom konkurujú obom všeobecným komisionárom, ako aj istý počet kníhkupcov, ktorí príležitostne uspokojujú objednávky zahraničných kníhkupcov a online kníhkupectvá, ktorých činnosť však bola v období predmetných opatrení pomerne obmedzená.
(104)
Na predmetnom trhu bola teda žalujúca strana hlavným operátorom, ktorého sa dotkli sporné opatrenia. Na jednej strane francúzske orgány tvrdia, že program týkajúci sa malých objednávok bol v zásade prístupný každej spoločnosti, ktorá by o to požiadala a súhlasila by s podmienkami poskytnutia pomoci. Uvádzajú, že zamietnutie žiadosti SIDE ministerstvom kultúry v roku 1991 malo byť odôvodnené odmietnutím SIDE podriadiť sa povinnosti transparentnosti, vyžadovanej pre priznanie tejto pomoci. Na druhej strane SIDE uviedla, že zamietnutie francúzskych orgánov súviselo so skutočnosťou, že je súkromnou spoločnosťou a nie družstvom vydavateľov. V roku 1996 po zrušení rozhodnutia Komisie z 18. mája 1993 však ministerstvo kultúry v snahe ukončiť konanie pripomenulo SIDE, že režim pomoci pre malé objednávky nie je svojou podstatou vyhradený CELF-u. Listom z 3. septembra 1996 jej navrhlo stretnutie s cieľom zistiť, či by bola za rovnakých podmienok transparentnosti spôsobilá vykonávať rovnaké služby ako CELF. Na stretnutí, ktoré sa konalo 26. septembra 1996, vedenie SIDE oznámilo ministerstvu kultúry, že odmieta využívať výhody programu, ktorého zlučiteľnosť s právom Spoločenstva by mohla Komisia spochybniť.
(105)
V každom prípade sa na základe skutočností už uvedených v odôvodnení 101 a nasledujúcich zdá, že nepriaznivý vplyv predmetných opatrení na podmienky obchodu a hospodárskej súťaže v Európskej únii bol relatívne obmedzený.
(106)
Po tretie, s cieľom určiť, či je opatrenie primerané, Komisia musí tiež porovnať výšku poskytnutej pomoci s nákladmi vynaloženými CELF-om na dosiahnutie cieľa sledovaného francúzskymi orgánmi.
(107)
Na tento účel je potrebné pripomenúť jednotlivé kroky procesu spracovania objednávok, na ktorých sa jednotlivé strany zhodli:
a)
príjem objednávky kníhkupectva;
b)
kódovanie objednávky;
c)
registrácia objednávky;
d)
odoslanie objednávky vydavateľovi;
e)
prijatie diel;
f)
pridelenie fyzického umiestnenia každému zákazníkovi, „priehradky“, v ktorej sú objednané knihy uložené;
g)
balenie.
(108)
Podľa francúzskych orgánov CELF znášal niektoré náklady spojené so spracovávaním „malých objednávok“. Francúzske orgány sa domnievajú, že na obstarávacom exportnom trhu sú s niektorými objednávkami spojené také dodatočné náklady, že poskytnutie služby nemôže byť rentabilné. Francúzske orgány uviedli, že na účely definície „malej objednávky“ stanovili prah 500 FRF (76,22 EUR) a že tento prah bol určený na základe skúseností. Francúzske orgány spresnili, že niektoré objednávky v hodnote nižšej ako 500 FRF môžu byť rentabilné, zatiaľ čo iné, vo vyššej hodnote, rentabilné nemusia byť. Cieľom bolo nájsť ekonomicky prijateľnú metódu, aby bol CELF ochotný prijímať malé objednávky napriek ich nerentabilnosti.
(109)
Ako Komisia uviedla v rozhodnutí o rozšírení konania, v rámci skúmania zlučiteľnosti pomoci prináleží francúzskym orgánom stanoviť výšku nákladov a skutočné náklady CELF-u.
(110)
V tejto veci Komisia v rozhodnutí o rozšírení konania požiadala francúzske orgány o poskytnutie niektorých informácií s cieľom vyvodiť dôsledky z rozsudku súdu a rozhodnúť o primeranosti pomoci. Konkrétne Komisia požiadala o poskytnutie týchto informácií:
-
dostatočné opodstatnenie dôvodov, pre ktoré nie sú k dispozícii údaje o nákladoch spojených s malými objednávkami za jednotlivé skúmané roky a dostatočné preukázanie dôvodov, pre ktoré by malo byť prijateľné zovšeobecnenie údajov len na základe jediného roka 1994,
-
údaje umožňujúce zohľadnenie skutočných nákladov (a nie len odhadovaných nákladov) na spracovanie malých objednávok v roku 1994 (aspoň pre niektoré kategórie nákladov) a prípadné dostatočné opodstatnenie dôvodov, pre ktoré by mal byť prijateľný odhad týchto nákladov na základe celkových nákladov CELF-u,
-
presvedčivý rozdeľovací kľúč nákladov umožňujúci priradiť časť celkových nákladov k nákladom na spracovanie, ktorý môže byť uplatnený na všetky kategórie nákladov počas celého dotknutého obdobia,
-
informácie o vývoji podielu objednávok vybavených diaľkovým prenosom za dané roky,
-
náklady spojené s malými objednávkami bez uplatnenia neopodstatnených násobiacich koeficientov,
-
výpočet nákladov, ktoré vznikli CELF-u na spracovanie malých objednávok bez uplatnenia násobiacich koeficientov, ako aj za predpokladu použitiach násobiacich koeficientov v prípade objednávok vybavených diaľkovým prenosom,
-
stanovisko francúzskych orgánov k výpočtu súdu, podľa ktorého by bez použitia násobiacich koeficientov boli náklady na malé objednávky nižšie o 635 000 FRF (96 805,13 EUR), dokonca aj prípade, že by sa brali do úvahy len tie kategórie nákladov, na ktoré sa použil koeficient „tri“. Je potrebné pripomenúť, že podľa výpočtu súdu by tak bol hospodársky výsledok činnosti spracovania malých objednávok pozitívny vo výške 600 000 FRF (91 469,41 EUR),
-
stanovisko francúzskych orgánov k možnosti CELF-u disponovať primeraným ziskom.
(111)
Ako už Komisia uviedla v rozhodnutí o rozšírení konania, bez doplňujúcich vysvetlení a aktualizácie údajov francúzskymi orgánmi nie je schopná preskúmať účtovné uzávierky využitia programu na spracovanie malých objednávok, ktoré francúzske orgány poskytli za roky 1994 až 2001 v liste zo 17. januára 2003, ani vysvetlenia súvisiace s postupmi analýzy analytického účtovníctva, poskytnutými v liste z 5. marca 1998.
(112)
Francúzske orgány však neposkytli podrobné údaje, ktoré si Komisia vyžiadala v rozhodnutí o rozšírení konania, a vo veci primeranosti pomoci iba opätovne zaslali údaje, ktoré už poskytli 17. septembra 2002, 17. januára 2003 a 11. marca 2003 a ktoré Komisia ako také nemohla využiť vzhľadom na rozhodnutie súdu z 15. apríla 2008.
(113)
Listom z 8. októbra 2009 útvary Komisie preto pripomenuli francúzskym orgánom svoju žiadosť o zaslanie údajov ku konkrétnym uvedeným bodom, pričom uviedli, že pokiaľ tieto informácie nedostanú do desiatich pracovných dní, Komisia bude nútená prijať konečné rozhodnutie na základe informácií, ktoré má k dispozícii, v súlade s článkom 13 ods. 1 rokovacieho poriadku, čomu prípadne môže predchádzať vydanie príkazu na poskytnutie informácií podľa článku 10 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999.
(114)
Listom z 21. októbra 2009 francúzske orgány informovali, že nedisponujú ďalšími informáciami, ktoré by mohli poskytnúť a odkázali na svoje pripomienky zaslané 9. júna 2009.
(115)
Rozhodnutím z 20. novembra 2009 („rozhodnutie o príkaze na poskytnutie informácií“) preto Komisia rozhodla nariadiť Francúzsku, aby predložilo požadované informácie, pretože napriek opakovaným žiadostiam neboli tieto informácie poskytnuté.
(116)
Listom z 2. decembra 2009 francúzske orgány informovali, že nedisponujú ďalšími informáciami, ktoré by mohli Komisii poskytnúť a odkázali na svoje pripomienky zaslané 9. júna 2009.
(117)
V článku 13 rokovacieho poriadku sa ustanovuje, že „výsledkom preskúmania možnej protiprávnej pomoci bude rozhodnutie […]. Ak členský štát nepostupuje v súlade s príkazom na poskytnutie informácie, toto rozhodnutie sa vykoná na základe dostupných informácií.“
(118)
Ako sa už uviedlo, francúzske orgány neposkytli Komisii údaje, ktoré Komisia od nich opakovane žiadala, naposledy v rozhodnutí o príkaze na poskytnutie informácií z 20. novembra 2009.
(119)
V súlade s článkom 13 rokovacieho poriadku preto Komisia prijala rozhodnutie na základe informácií, ktoré mala k dispozícii, a pripomenula, že francúzskym orgánom v každom prípade prináleží dokázať zlučiteľnosť skúmanej pomoci s vnútorným trhom, a teda primeranosť tejto pomoci.
(120)
Vzhľadom na rozsudok súdu z 15. apríla 2008 a údaje, ktoré mala Komisia k dispozícii, nemožno vychádzať zo zovšeobecnenia odhadovaných nákladov na spracovanie malých objednávok za rok 1994. Tiež sa nezdá byť možné použiť nepodložený rozdeľovací kľúč na náklady a vychádzať z údajov, na ktoré boli použité neopodstatnené násobiace koeficienty, najmä na objednávky spracované diaľkovým prenosom. Vzhľadom na výpočet nákladov spojených so spracovaním malých objednávok uvedený v rozsudku súdu, a vzhľadom na to, že francúzske orgány neposkytli Komisii údaje, ktoré by umožnili odpovedať na pochybnosti vo veci primeranosti pomoci, ktoré Komisia vzniesla v rozhodnutí o rozšírení konania, nebola dokázaná deficitná povaha činnosti spracovania malých objednávok.
(121)
Komisia preto dospela k záveru, že nie je preukázané, že pomoc poskytnutá v rokoch 1994 až 2001 je v súlade s kritériom proporcionality.
(122)
Táto pomoc preto nie je zlučiteľná podľa článku 107 ods. 3 písm. d) ZFEÚ.
b) Posúdenie pomoci so zreteľom na článok 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ
(123)
V článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ (predtým článok 87 ods. 3 písm. c ES) sa uvádza, že „za zlučiteľnú s vnútorným trhom možno považovať […] pomoc na rozvoj určitých hospodárskych činností alebo určitých hospodárskych oblastí, ak táto pomoc nepriaznivo neovplyvní podmienky obchodu tak, že by to bolo v rozpore so spoločným záujmom“.
(124)
V súlade s rozsudkom súdu z 15. apríla 2008 sa výnimka podľa článku 107 ods. 3 písm. d) ZFEÚ [predtým článok 87 ods. 3 písm. d) Zmluvy o ES] nemôže uplatňovať na pomoc, ktorá bola CELF-u poskytnutá v rokoch 1980 až 1993. Je teda potrebné určiť, či by sa na túto pomoc mohla uplatňovať výnimka podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ [predtým článok 87 ods. 3 písm. c) Zmluvy o ES].
(125)
Rovnako je potrebné postupovať v prípade pomoci poskytnutej od roku 1994 do konca roka 2001, kde Komisia v odôvodnení 122 dospela k záveru, že výnimka podľa článku 107 ods. 3 písm. d) ZFEÚ [predtým článok 87 ods. 3 písm. d) Zmluvy o ES] sa neuplatňuje.
(126)
S cieľom určiť, či by sa na základe článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ dalo rozhodnúť o zlučiteľnosti pomoci, Komisia musí overiť, či predmetná pomoc sledovala cieľ spoločného záujmu a či nepriaznivo neovplyvňovala obchod v rozpore so spoločným záujmom.
(127)
Komisia sa domnieva, že pomoc skutočne sleduje spoločný záujem tak, ako bol stanovený. V tejto veci je potrebné pripomenúť, že uvedenie výnimky podľa pôvodného článku 87 ods. 3 písm. d) ES [teraz článok 107 ods. 3 písm. d) ZFEÚ] do Zmluvy o Európskej únii potvrdilo politiku Komisie podľa pôvodného článku 92 ods. 3 písm. c) pred nadobudnutím platnosti Zmluvy o Európskej únii. Komisia totiž v minulosti na základe tohto článku schválila pomoc sledujúcu kultúrne ciele. Tento postup potvrdili súdy Európskej únie, napríklad v už citovanom rozsudku súdu z 18. septembra 1995, v ktorom súd dospel k záveru, že Komisia bola na základe pôvodného článku 92 ods. 3 písm. c) ES oprávnená prijať priaznivé rozhodnutie vo veci troch režimov pomoci riadených CELF-om (pomoc na nákladnú leteckú dopravu, program Stránka po stránke a Program Plus).
(128)
Komisia sa naopak domnieva, že primeranosť pomoci sledovanému cieľu nebola preukázaná.
(129)
V rozhodnutí o rozšírení konania, ako aj následne v rozhodnutí o príkaze na poskytnutie informácií Komisia požiadala francúzske orgány o vyjadrenie pripomienok vo veci primeranosti pomoci podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ.
(130)
Ako už bolo uvedené, francúzske orgány neposkytli Komisii údaje, na základe ktorých by bolo možné preukázať primeranosť pomoci poskytovanej od roku 1980 a ktoré si Komisia naposledy vyžiadala v rozhodnutí o príkaze na poskytnutie informácií z 20. novembra 2009.
(131)
Podľa článku 13 rokovacieho poriadku Komisia preto prijala rozhodnutie na základe informácií, ktoré mala k dispozícii, a pripomenula, že francúzskym orgánom v každom prípade prináleží dokázať zlučiteľnosť skúmanej pomoci s vnútorným trhom, a teda primeranosť tejto pomoci.
(132)
Mutadis mutandis tu možno uplatniť zdôvodnenie už podané o primeranosti pomoci podľa článku 107 ods. 3 písm. d) ZFEÚ.
(133)
Komisia preto dospela k názoru, že nie je preukázané, že poskytnutá pomoc spĺňa kritérium proporcionality.
(134)
Záverom Komisia dospela k názoru, že predmetné opatrenie nie je zlučiteľné s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ.
C. Posúdenie opatrenia so zreteľom na článok 106 ods. 2 ZFEÚ
(135)
Francúzske orgány opakovane vyhlásili, že CELF bol poverený výkonom verejnej služby a že sporné opatrenia majú byť posúdené podľa ustanovení článku 106 ods. 2 ZFEÚ (predtým článok 86 ods. 2 Zmluvy o ES).
(136)
V tomto článku sa ustanovuje, že „podniky poverené poskytovaním služieb všeobecného hospodárskeho záujmu alebo podniky, ktoré majú povahu fiškálneho monopolu, podliehajú pravidlám zmlúv, najmä pravidlám hospodárskej súťaže, za predpokladu, že uplatňovanie týchto pravidiel neznemožňuje právne alebo v skutočnosti plniť určité úlohy, ktoré im boli zverené. Rozvoj obchodu nesmie byť ovplyvnený v takom rozsahu, aby to bolo v rozpore so záujmami Únie.“
(137)
Predovšetkým je v tomto prípade potrebné preskúmať, či ide o službu všeobecného hospodárskeho záujmu. Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že s výnimkou sektorov, kde už táto otázka bola predmetom právnej úpravy Európskej únie, členské štáty disponujú širokou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o povahu služieb, ktoré možno označiť za služby všeobecného hospodárskeho záujmu. Úlohou Komisie je preto dohliadať na to, aby pri tejto miere voľnej úvahy nedochádzalo k zjavne nesprávnemu posúdeniu, pokiaľ ide o vymedzenie služieb všeobecného hospodárskeho záujmu.
(138)
V tomto prípade francúzske orgány opakovane uviedli, že CELF bol poverený osobitnou úlohou výkonu verejnej služby kultúrneho charakteru, spočívajúcej v spracovaní všetkých objednávok frankofónnych diel pochádzajúcich z kníhkupectiev v zahraničí, bez ohľadu na veľkosť objednávok a ich povahu. Komisia sa domnieva, že táto osobitná úloha by skutočne mohla predstavovať službu všeobecného hospodárskeho záujmu.
(139)
Po druhé je potrebné overiť, či bol CELF naozaj poverený službou všeobecného hospodárskeho záujmu. Podľa judikatúry Európskej únie musia byť dané spoločnosti poverené štátom, ktorý predmetnú službu riadi, prostredníctvom jedného alebo viacerých úradných aktov, ktorých formu si určia členské štáty.
(140)
V tomto prípade francúzske orgány predložili viacero dohôd uzavretých medzi CELF-om a ministerstvom kultúry, ktoré podľa nich dokazovali, že CELF bol riadne poverený poskytovaním danej služby všeobecného hospodárskeho záujmu. Podľa francúzskych orgánov riaditeľstvo pre knihy a čítanie každý rok až do roku 2001 uzavrelo s CELF-om dohodu.
(141)
Francúzske orgány však napriek žiadostiam Komisie, vrátane rozhodnutia o príkaze na poskytnutie informácií, nepredložili kópie dohôd o verejnej službe za všetky príslušné roky.
(142)
Okrem toho v dohodách, ktoré má Komisia k dispozícii, nie je presne stanovená povaha záväzkov verejnej služby (napr. v dohode nie je uvedená suma, od ktorej sa objednávky považujú za „malé objednávky“). Z toho vyplýva, že dokonca ani pre tieto roky neexistuje akt, ktorý by presne vymedzoval záväzky verejnej služby prislúchajúce CELF-u.
(143)
V dôsledku toho Komisia dospela k názoru, že nebolo dokázané, že CELF bol riadne, prostredníctvom právneho aktu v každom z predmetných rokov, poverený výkonom danej verejnej služby.
(144)
Napokon, a bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť vo veci podmienky nevyhnutnosti pomoci, pretože podmienky sú kumulatívne, Komisia napokon dospela k záveru, že ani podmienka proporcionality nie je splnená.
(145)
V skutočnosti nie je v zmluvách, ktoré má Komisia k dispozícii, žiadne vysvetlenie spôsobu, ktorým sa vypočítala výška pomoci. Povinnosť uložená CELF-u predkladať vyúčtovania použitia subvencie nie je navyše doplnená žiadnou presnou definíciou parametrov výpočtu a kontroly nákladov na výkon verejnej služby, ktorá by umožnila overiť, či nedochádza k nadmernej kompenzácii. Okrem toho aj keď je v dohodách ustanovený prenos pomoci z jedného roka na druhý v prípade nespotrebovania časti subvencie, neobsahujú žiadne podrobnosti o fungovaní tohto mechanizmu, ktorý, ako sa napokon zdá, nebol uplatňovaný. Francúzske orgány napokon v širšom kontexte, a ako je uvedené v rámci analýzy kritéria proporcionality podľa článku 107 ods. 3 ZFEÚ, neposkytli údaje dokazujúce primeranosť pomoci so zreteľom na jednotlivé body rozsudku súdu.
(146)
Francúzske orgány tak Komisii neposkytli údaje, ktoré by umožnili dokázať primeranosti pomoci podľa článku 106 ods. 2 ZFEÚ a ktoré od nich Komisia žiadala naposledy v rozhodnutí o príkaze na poskytnutie informácií z 20. novembra 2009.
(147)
V súlade s článkom 13 rokovacieho poriadku Komisia preto prijala rozhodnutie na základe informácií, ktoré mala k dispozícii, a pripomenula, že francúzskym orgánom v každom prípade prináleží dokázať zlučiteľnosť skúmanej pomoci s vnútorným trhom, a teda primeranosť tejto pomoci.
(148)
Komisia tak z rovnakých dôvodov, ako sú uvedené v rámci analýzy primeranosti pomoci podľa článku 107 ods. 3 písm. d) ZFEÚ, dospela k záveru, že nie je dokázané, že poskytnutá pomoc spĺňa kritérium proporcionality.
(149)
Komisia tak dospela k záveru, že podmienky uplatňovania článku 106 ods. 2 ZFEÚ nie sú splnené.
(150)
Záverom Komisia dospela k názoru, že mechanizmus pomoci, nazvaný Program „malé objednávky“ a uplatňovaný Francúzskom v prospech CELF-u od roku 1980 do konca roka 2001, predstavuje pomoc nezlučiteľnú s vnútorným trhom.
5. PREMLČACIA LEHOTA, VÝNIMOČNÁ OKOLNOSŤ, LEGITÍMNA DÔVERA, ZÁSADA PRÁVNEJ ISTOTY, ZÁSADA PROPORCIONALITY
(151)
Za predpokladu, že poskytnutá štátna pomoc je protiprávna a nezlučiteľná, Komisia musí za normálnych okolností nariadiť danému členskému štátu, aby prijal všetky potrebné opatrenia s cieľom vymôcť pomoc od jej príjemcu. V článku 14 nariadenia (ES) č. 659/99 sa ustanovuje, že „kde sa prijímajú záporné rozhodnutia v prípadoch protiprávnej pomoci, Komisia rozhodne, že daný členský štát podnikne všetky potrebné opatrenia, aby vymohol pomoc od príjemcu“.
(152)
Komisia však musí brať ohľad na tieto skutočnosti.
(153)
Po prvé v článku 15 nariadenia (ES) č. 659/1999 sa ustanovuje, že právomoci Komisie vymáhať pomoc podliehajú premlčacej lehote desať rokov. Premlčacia lehota začína dňom, kedy sa protiprávna pomoc udelila príjemcovi a akékoľvek opatrenie vykonané Komisiou alebo členským štátom, konajúcim na žiadosť Komisie v súvislosti s protiprávnou pomocou, preruší premlčaciu lehotu.
(154)
Ako už Komisia uviedla v rozhodnutí o rozšírení konania, bez osobitných pripomienok k tomuto bodu od zúčastnených strán bude toho názoru, že pravidlo premlčacej lehoty uvedené v predchádzajúcom odôvodnení sa v tomto prípade môže použiť. Súdny dvor v rozsudku z 5. októbra 2006 vo veci Transalpine (21) dospel k záveru, že v prípade, keď nariadenie (ES) č. 659/1999 obsahuje pravidlá procesnej povahy, uplatňujú sa tieto pravidlá na všetky správne konania v oblasti štátnej pomoci prebiehajúce pred Komisiou v čase, keď nariadenie ES č. 659/1999 nadobudlo účinnosť, konkrétne 16. apríla 1999. Tento prípad je súčasťou konania vo veci formálneho zisťovania otvoreného od 30. júna 1996.
(155)
Keďže v tomto prípade bola pomoc poskytnutá každý rok od roku 1980 a Komisia zaslala žiadosť o informácie francúzskym orgánom v apríli 1992, zdá sa, že pomoc vyplatenú CELF-u v rokoch 1980 a 1981 už nemožno vymáhať vzhľadom na uplynutie premlčacej lehoty.
(156)
Po druhé, Komisia nepožaduje vymáhanie pomoci, ak by to bolo v rozpore so všeobecnou zásadou práva Európskej únie. Podľa judikatúry Európskej únie je totiž Komisia povinná zohľadniť výnimočné okolnosti, na základe ktorých nenariadi vymáhanie neoprávnene poskytnutej pomoci, pokiaľ je toto vymáhanie v rozpore so všeobecnou zásadou práva Európskej únie.
(157)
V tomto kontexte Komisia v rozhodnutí o rozšírení konania vyzvala francúzske orgány, príjemcu pomoci a všetky zúčastnené strany, aby predložili svoje pripomienky vo veci uplatňovania zásady legitímnej dôvery, zásady právnej istoty alebo akejkoľvek inej zásady v tomto prípade, ktorá by mohla viesť Komisiu k rozhodnutiu nepožadovať vymáhanie pomoci.
(158)
Komisia uvádza, že francúzske orgány sa vo svojich pripomienkach vyjadrili, že existujú výnimočné okolnosti, ktoré môže odôvodniť obmedzenie povinnosti vrátiť túto pomoc. Naopak SIDE sa domnieva, že sa takéto výnimočné okolnosti nevyskytli.
(159)
V tejto veci Komisia pripomína, že v rámci prejudiciálnych otázok položených Súdnemu dvoru v uvedenej veci CELF sa vnútroštátny súd v podstate opýtal, či prijatie troch po sebe nasledujúcich rozhodnutí, ktorými Komisia vyhlasuje pomoc za zlučiteľnú s vnútorným trhom, ktoré následne zrušil súd Spoločenstva, môže samo osebe byť výnimočnou okolnosťou, ktorá môže odôvodniť obmedzenie povinnosti príjemcu vrátiť túto pomoc.
(160)
Súdny dvor v rozsudku z 11. marca 2010 najprv odkázal na rozsudok z 12. februára 2008, v ktorom v bode 65 a nasledujúcich uviedol, že po tom, ako bolo zrušené kladné rozhodnutie Komisie, nemožno vylúčiť možnosť prijímateľa neoprávnene poskytnutej pomoci odvolávať sa na výnimočné okolnosti, o ktoré by mohol oprávnene oprieť svoju dôveru v súlad tejto pomoci s právom, a z toho dôvodu vzniesť námietky proti jej vráteniu (22).
(161)
Súdny dvor však v tomto rozhodnutí tiež uviedol, že legitímna dôvera príjemcu pomoci sa nemôže zakladať na kladnom rozhodnutí Komisie, na jednej strane keď proti tomuto rozhodnutiu bolo v lehote podané odvolanie a následne bolo toto rozhodnutie zrušené súdom Európskej únie, na druhej strane ani pokiaľ neuplynie lehota na podanie odvolania, alebo, v prípade podania takéhoto odvolania, pokiaľ súd Európskej únie neprijme rozhodnutie s konečnou platnosťou (23).
(162)
V tomto prípade Súdny dvor v rozsudku z 11. marca 2010 uviedol, že zrušenie tretieho pozitívneho rozhodnutia Komisie rozsudkom súdu z 15. apríla 2008 nemôže samo osebe vyvolať legitímnu dôveru, ani nepredstavuje výnimočnú okolnosť (24).
(163)
Súdny dvor dodal, že neobvyklý sled troch zrušení a priori poukazuje na zložitosť právnej veci a zďaleka nie je dôvodom pre legitímnu dôveru, skôr sa ukazuje, že môže zvýšiť pochybnosti príjemcu o zlučiteľnosti spornej pomoci. Pripúšťa, že tri po sebe idúce odvolania, ktoré vedú k trom zrušeniam sú veľmi neobvyklou situáciou, ale domnieva sa, že takéto okolnosti sú súčasťou zvyčajného fungovania súdneho systému, ktorý ponúka subjektom práva, ktoré sa domnievajú, že znášajú dôsledky nezákonnosti pomoci, možnosť konať s úmyslom dosiahnuť zrušenie po sebe nasledujúcich rozhodnutí, ktoré považujú za pôvod tejto situácie.
(164)
V tomto prípade sa Súdny dvor okrem toho domnieva, že existenciu výnimočnej okolnosti nemožno navyše akceptovať ani so zreteľom na zásadu právnej istoty (25). Kým totiž Komisia neprijme rozhodnutie, ktorým pomoc schváli, a dovtedy, kým neuplynie lehota na podanie žaloby proti takémuto rozhodnutiu, nemá príjemca žiadnu istotu o zákonnosti pomoci, a tak sa uvedený príjemca nemôže dovolávať ani zásady ochrany legitímnej dôvery ani zásady právnej istoty.
(165)
Navyše, ako to Súdny dvor uviedol v rozsudku z 11. marca 2010 (26), existenciu výnimočnej okolnosti v tomto prípade nemožno prijať so zreteľom na zásadu proporcionality. Zrušenie protiprávnej pomoci prostredníctvom jej vymáhania je totiž logickým dôsledkom konštatovania jej nezákonnosti tak, že vymáhanie tejto pomoci s cieľom obnoviť pôvodný stav nemôže byť v zásade považované za neprimerané opatrenie vzhľadom na ciele ustanovení zmluvy v oblasti štátnej pomoci.
(166)
Súdny dvor preto dospel k záveru, že skutočnosť, že Komisia prijala tri po sebe nasledujúce rozhodnutia, ktorými vyhlásila pomoc za zlučiteľnú a ktoré následne zrušil súd Spoločenstva, nemôže byť sama osebe výnimočnou okolnosťou, ktorá by mohla odôvodniť obmedzenie povinnosti príjemcu vrátiť túto protiprávnu a nezlučiteľnú pomoc.
(167)
So zreteľom na predchádzajúce a vzhľadom na to, že neexistujú iné skutočnosti, ktoré by mohli predstavovať výnimočnú okolnosť, Komisia dospela k záveru, že v tomto prípade sa nevyskytla žiadna výnimočná okolnosť, ktorá by mohla obmedziť povinnosť CELF-u vrátiť predmetnú pomoc (s výnimkou pomoci vyplatenej v rokoch 1980 a 1981, ako už bolo vysvetlené).
6. VYMÁHANIE
(168)
Podľa článku 14 nariadenia (ES) č. 659/99 francúzske orgány teda musia od CELF-u vymáhať sumu, ktorú mu poskytli ako pomoc v rámci programu „malé objednávky“ v rokoch 1982 až 2001.
(169)
Z tabuľky (27) vyplýva, že celková suma pomoci, ktorú CELF získal v rokoch 1982 až 2001 a ktorú treba vymáhať, je vo výške 4 631 401 EUR, ku ktorej treba pripočítať úroky.
(170)
Podľa článku 14 ods. 2 nariadenia (ES) č. 659/99 pomoc, ktorú treba vymáhať, má tiež zahŕňať zložené úroky, ktoré plynú odo dňa poskytnutia protiprávnej pomoci príjemcovi až do dňa jej skutočného vrátenia.
(171)
Ako však vyplýva z rozsudku Súdneho dvora z 12. októbra 2000 vo veci Magefesa (28), ak je spoločnosť v konkurze a vnútroštátne právne predpisy to stanovujú, úroky splatné po vyhlásení konkurzu spoločnosti z pomoci neoprávnene získanej pred týmto vyhlásením sa neuhrádzajú.
(172)
V tejto veci je treba uviesť, že v oznámení zaslanom 27. januára 2010 francúzske orgány informovali Komisiu o situácii, v akej sa CELF v súčasnosti nachádza.
(173)
So zreteľom na finančnú situáciu CELF-u bolo voči nemu začaté konanie o ochrane pred veriteľmi 25. februára 2009. Menovaný bol správca konkurznej podstaty.
(174)
Z dôvodu sporu vo veci štátnej pomoci francúzsky štát oznámil tieto pohľadávky: 11 885 785,02 EUR (z titulu splatenia úrokov v súlade s už citovaným rozsudkom Conseil d’État z 19. decembra 2008) a 4 814 339,90 EUR (z titulu prípadného vrátenia istiny pomoci získanej v rokoch 1980 - 2001).
(175)
Francúzske orgány uviedli, že zo súpisu pohľadávok vyplýva, že sporné pohľadávky predstavujú 17 045 039,50 EUR z celkovej sumy oznámených záväzkov vo výške 21 254 232,29 EUR.
(176)
Keďže ozdravenie bolo zjavne nemožné, správca konkurznej podstaty požiadal o zmenu z konania o ochrane pred veriteľmi na súdnu likvidáciu predovšetkým z dôvodu štátom oznámených pohľadávok.
(177)
Rozsudkom z 9. septembra 2009 Tribunal de Commerce de Paris konštatoval existenciu záväzkov, ktoré vylučujú perspektívu pokračovania činnosti, vyhlásil súdnu likvidáciu CELF-u a určil likvidátora. Súd stanovil lehotu v trvaní dvoch rokov, po uplynutí ktorej má byť ukončenie likvidácie preskúmané. Francúzske orgány uviedli, že prebiehajúce a/alebo ďalšie súdne spory by však mohli odôvodnene spôsobiť neskoršie ukončenie súdnej likvidácie.
(178)
Francúzske orgány uviedli, že všetci zamestnanci CELF-u boli prepustení a likvidačná skupina bola rozpustená 31. decembra 2009. Cieľom posledných prebiehajúcich operácií je vymáhanie nesplatených pohľadávok od zákazníkov.
(179)
Francúzske orgány v elektronickej správe z 9. marca 2010 uviedli, že likvidačné konanie týkajúce sa CELF-u prebiehalo podľa obvyklých pravidiel likvidačného konania podnikov.
(180)
Podľa informácií, ktoré francúzske orgány poskytli Komisii, CELF už v súčasnosti nevykonáva žiadnu hospodársku činnosť.
(181)
Vzhľadom na prebiehajúce likvidačné konanie CELF-u francúzske orgány teda musia v rámci svojej povinnosti vymáhať nezlučiteľnú pomoc obzvlášť dohliadať na dodržiavanie judikatúry uplatniteľnej v prípade likvidácie prijímajúceho podniku (29). To zahŕňa najmä predaj aktív CELF-u za trhové ceny, zapísanie pohľadávok štátu súvisiacich s vymáhaním protizákonnej a nezlučiteľnej pomoci do pohľadávok podniku v likvidácii, a účinné uplatňovanie svojich práv veriteľa vo všetkých etapách konania až do ukončenia likvidácie.
(182)
Pokiaľ ide o výpočet úrokov, je potrebné uviesť, že vo francúzskom práve sa v článku L 622-28 Obchodného zákonníka sa ustanovuje, že „rozhodnutím o začatí [konania o ochrane pred veriteľmi] sa pozastavuje plynutie zákonných a zmluvných úrokov, ako aj úrokov z omeškania a prirážok“.
(183)
V tejto veci sa preto čiastky poskytnuté CELF-u zvyšujú o úroky odo dňa, kedy boli vyplatené až do 25. februára 2009, dátumu rozhodnutia Tribunal de Commerce de Paris o začatí konania o ochrane pred veriteľmi, ktoré bolo následne zmenené na súdnu likvidáciu rozhodnutím z 9. septembra 2009.
7. ZÁVER
(184)
Komisia konštatuje, že Francúzsko neoprávnene poskytlo pomoc v prospech CELF-u v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ.
(185)
Táto pomoc je nezlučiteľná s vnútorným trhom a musí byť vymáhaná francúzskymi orgánmi, s výnimkou súm vyplatených v rokoch 1980 a 1981, pre ktoré uplynula premlčacia lehota.
(186)
Francúzske orgány musia teda vymáhať od CELF-u sumu vo výške 4 631 401 EUR, ktorú treba zvýšiť o úroky z každej každoročne poskytovanej pomoci od roku 1982. Sumy, ktoré treba vymáhať, sa zvyšujú o úroky odo dňa, kedy boli príjemcovi vyplatené, až do 25. februára 2009, dátumu rozhodnutia Tribunal de Commerce de Paris o začatí konania o ochrane pred veriteľmi,
PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
Článok 1
Štátna pomoc neoprávnene poskytnutá Francúzskom v rozpore s článkom 108 ods. 3 Zmluvy o fungovaní Európskej únie v prospech Družstva pre vývoz francúzskej knihy (CELF) je nezlučiteľná s vnútorným trhom.
Článok 2
1. Francúzsko je povinné vymáhať sumu vo výške 4 631 401 EUR zodpovedajúcu sumám poskytnutým CELF-u v rokoch 1982 až 2001 z titulu pomoci uvedenej v článku 1.
2. Sumy, ktoré sa majú vymáhať, sa zvyšujú o úroky odo dňa ich vyplatenia príjemcovi až do 25. februára 2009, dátumu rozhodnutia Tribunal de Commerce de Paris o začatí konania o ochrane pred veriteľmi.
3. Úroky sa vypočítajú na základe zloženej úrokovej sadzby v súlade s kapitolou V nariadenia (ES) č. 794/2004.
Článok 3
1. Vrátenie pomoci uvedenej v článku 2 sa musí uskutočniť bezodkladne a účinne.
2. Francúzsko zabezpečí, aby sa toto rozhodnutie vykonalo do štyroch mesiacov od dátumu jeho oznámenia.
Článok 4
1. Do dvoch mesiacov od oznámenia tohto rozhodnutia Francúzsko poskytne tieto informácie:
a)
celkovú výšku sumy (istina a úroky), ktorú má príjemca vrátiť;
b)
podrobný opis prijatých a plánovaných opatrení s cieľom dodržať ustanovenia tohto rozhodnutia;
c)
dokumenty, ktoré preukazujú, že príjemcovi bolo nariadené pomoc vrátiť.
2. Francúzsko bude Komisiu informovať o pokroku vnútroštátnych opatrení prijatých s cieľom vykonať toto rozhodnutie až do úplného vrátenia pomoci uvedenej v článku 2. Na žiadosť Komisie bezodkladne predloží informácie týkajúce sa prijatých a plánovaných opatrení s cieľom dodržať ustanovenia tohto rozhodnutia. Okrem toho poskytne podrobné informácie o sume pomoci a úrokoch, ktoré už príjemca vrátil.
Článok 5
Toto rozhodnutie je určené Francúzskej republike.
V Bruseli 14. decembra 2010