ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 8. března 2011
o státní podpoře ve věci C 24/09 (ex N 446/08) - Státní podpora pro energeticky náročné podniky, zákon o zelené elektřině, Rakousko
(oznámeno pod číslem K(2011) 1363)
(Pouze německé znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/528/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie a zejména na první pododstavec čl. 108 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co byly zúčastněné strany vyzvány k předložení připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1) a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dne 27. června 2008 oznámilo Rakousko předběžným oznámením svůj úmysl změnit platný rakouský zákon o zelené elektřině (dále jen „ZZE“), který Komise v roce 2006 schválila v jeho stávajícím znění jako podporu slučitelnou s vnitřním trhem (2). Dne 4. září 2008 Rakousko oznámilo nové znění ZZE, které je předmětem tohoto rozhodnutí Komise.
(2)
Komise si dopisem ze dne 28. října 2008 vyžádala doplňující informace. Poté, co byla zaslána upomínka, poskytlo Rakousko v dopise ze dne 22. prosince 2008 dodatečné informace. V návaznosti na setkání se zástupci Rakouska dne 11. února 2009 Komise dopisem ze dne 19. února 2009 požádala o další informace, které rakouské orgány poskytly v dopise ze dne 17. března 2009. Komise požádala dopisem ze dne 8. května 2009 o doplňující informace, které rakouské orgány poskytly v dopisech s daty 9. a 19. června 2009.
(3)
Dne 9. července 2008 Komise obdržela stížnost rakouské Spolkové komory pracovníků a zaměstnanců k ZZE, která se vztahuje k opatření ZZE ve prospěch energeticky náročných podniků.
(4)
Komise dne 22. července 2009 přijala hybridní rozhodnutí, kterým byla schválena opatření ve prospěch výrobců zelené elektřiny; Komise prohlásila tato opatření za slučitelná s Pokyny Společenství ke státní podpoře na ochranu životního prostředí (dále jen „pokyny ke státní podpoře na ochranu životního prostředí“) (3), rozhodla však zahájit formální vyšetřovací řízení ohledně mechanismu udělování výjimek v rámci ZZE pro energeticky náročné podniky (4).
(5)
Komise dopisem ze dne 23. července 2009 informovala rakouské orgány o tomto rozhodnutí a vyzvala je, aby poskytly všechny informace potřebné k posouzení tohoto opatření.
(6)
Komise zveřejnila své rozhodnutí v Úředním věstníku Evropské unie (5) a vyzvala zúčastněné strany, aby k opatření zaujaly stanovisko.
(7)
Dopisem ze dne 19. srpna 2009 požádaly rakouské orgány o prodloužení lhůty, které Komise dopisem ze dne 9. září 2009 schválila. Rakousko konečně dne 8. října 2009 sdělilo své stanovisko.
(8)
Mezitím rakouská Spolková komora pracovníků a zaměstnanců zaslala dopisem ze dne 7. října 2009 stanovisko k opatření ve prospěch energeticky náročných podniků. Toto stanovisko bylo sděleno rakouským orgánům spolu s výzvou, aby předložily své připomínky. Rakousko předložilo své stanovisko dne 23. prosince 2009 a dne 23. dubna 2010 poskytlo další informace.
(9)
V dopisech ze dne 21. června 2010 a 19. července 2010 si Komise od Rakouska vyžádala dodatečné informace, které Rakousko poskytlo dne 13. září 2010. Na žádost rakouských orgánů se dne 9. července 2010 uskutečnila schůzka Komise se zástupci Rakouska.
(10)
V dopise ze dne 24. listopadu 2010 rakouské orgány zdůraznily význam ZZE pro Rakousko a požádaly o to, aby bylo rozhodnutí v této věci přijato do počátku prosince 2010. Komise odpověděla na tento dopis dne 7. prosince 2010. Dne 9. prosince 2010 se uskutečnilo další setkání se zástupci Rakouska.
(11)
Dopisem ze dne 30. prosince 2010 rakouské orgány vzaly zpět své argumenty ve prospěch opatření předložené v průběhu řízení a požádaly Komisi o schválení mechanismu udělovaní výjimek pro energeticky náročné podniky. Komise na tento dopis odpověděla dne 25. ledna 2011.
2. PODROBNÝ POPIS OPATŘENÍ
(12)
Komise svým rozhodnutím ze dne 22. července 2009 schválila pozměněné znění ZZE; jedinou výjimkou byl § 22c ZZE, který obsahuje ustanovení o mechanismu udělování výjimek pro energeticky náročné podniky. Z tohoto důvodu se popis omezuje na tento mechanismus.
2.1 Popis mechanismu udělování výjimek pro energeticky náročné podniky
(13)
Podle 3. části ZZE uděluje Rakousko jednomu nebo více podnikům koncesi k plnění úkolů střediska pro nákup a prodej zelené elektřiny (Ökostromabwicklungsstelle). Koncesionář je odpovědný zejména za nákup zelené elektřiny od výrobců za pevnou cenu a za prodej této zelené elektřiny za pevnou cenu společnostem dodávajícím elektřinu. Společnosti dodávající elektřinu jsou povinny odebírat určité procento své celkové nabídky od střediska pro nákup a prodej zelené elektřiny; toto procento odpovídá průměrnému podílu zelené elektřiny na celkové skladbě zdrojů energie v Rakousku.
(14)
Rakousko v současné době udělilo koncesi platnou v celé zemi pouze jedinému středisku pro nákup a prodej zelené elektřiny, a to středisku Abwicklungsstelle für Ökostrom AG (dále jen „OeMAG“). OeMAG je soukromoprávní akciová společnost, která je kontrolována autorizovaným účetním. Dodatečný dohled nad OeMAG vykonávají rakouské spolkové ministerstvo hospodářství a práce a rakouský energetický regulační orgán E-Control GmbH. Zásadní prvky pro provádění opatření ve prospěch energeticky náročných podniků (např. způsoby distribuce elektřiny obchodníkům s elektřinou, cena, kterou mají obchodníci zaplatit, a příspěvek konečných spotřebitelů) jsou rakouskými orgány stanoveny předem formou zákona nebo nařízení. Spory mezi zúčastněnými podniky jsou vedeny u řádného soudu a nikoli ve správním řízení.
(15)
OeMAG je akciová společnost ve vlastnictví společností, které působí jako provozovatelé přenosové soustavy, bank a průmyslových podniků. Zatímco společnost Verbund-APG vlastní 24,4 % akcií, společnosti VKW Netz AG, TIWAG Netz AG, CISMO GmbH, Oesterreichische Kontrollbank AG (OeKB), Investkreditbank AG a Smart Technologies vlastní každá 12,6 % podílů OeMAG. Verbund-APG je 100 % dceřiná společnost podniku Verbund-APG (rakouská elektrárenská akciová společnost, sdružený podnik), v níž 51 % podílů vlastní Rakouská republika. VKW Netz AG patří společnosti Illwerke AG, která je z 95,5 % ve vlastnictví spolkové země Vorarlbersko. TIWAG-Netz AG je ve vlastnictví společnosti TIWAG AG, která je 100 % vlastněna spolkovou zemí Tyrolsko; CISMO GmbH je ve vlastnictví společnosti Oesterreichische Kontrollbank AG a provozovatelů přenosové soustavy a elektrárenských a plynárenských společností, Oesterreichische Kontrollbank AG (OeKB) je ve vlastnictví rakouských bank, Investkredit Bank AG je vlastněna především lidovými bankami (Volksbanken) a Smart Technologies je ve vlastnictví společnosti Siemens. Veřejně kontrolovaní podílníci tak drží 49,6 % a soukromě kontrolovaní podílníci 50,4 % akcií OeMAG. Komise nemá žádné důkazy o tom, že veřejně kontrolovaní podílníci mohou vykonávat kontrolu nad OeMAG nebo ji alespoň společně kontrolovat.
(16)
Na základě mechanismu uvedeného v § 22c odst. 1 ZZE mohou energeticky náročné podniky požádat své dodavatele elektřiny, aby jim nedodávaly zelenou elektřinu. Předpokladem je, že energeticky náročné podniky prokáží, že:
a)
mají nárok na proplacení energetické daně ve smyslu zákona o úhradě energetické daně (Energieabgabenvergütungsgesetz) a
b)
náklady na zelenou energii činí minimálně 0,5 % čisté hodnoty výroby.
Osvobození je udělováno na žádost rakouským energetickým regulačním orgánem Energie-Control GmbH.
(17)
Je-li osvobození uděleno, je společnostem dodávajícím elektřinu právně zakázáno vybírat od těchto velkých spotřebitelů elektřiny dodatečné náklady na zelenou elektřinu.
(18)
V § 22c odst. 5 ZZE je v tomto ohledu stanoveno, že „smlouvy mezi obchodníky s elektřinou a [velkými] konečnými spotřebiteli [elektřiny] [musejí] […] obsahovat povinné ustanovení, že těmto konečným spotřebitelům nebude […] dodávána zelená elektřina, která je obchodníkům s elektřinou přidělována střediskem pro nákup a prodej zelené elektřiny […], a že nedojde k přenesení dodatečných nákladů na zelenou elektřinu. Smluvní ustanovení, která jsou s tímto v rozporu, jsou neplatná“ (6).
(19)
Pokud bylo energeticky náročnému podniku schváleno osvobození od povinnosti odběru, musí podle § 22c odst. 2 ZZE odvést středisku OeMAG vyrovnávací částku ve výši 0,5 % čisté hodnoty výroby předchozího kalendářního roku.
2.2 Shrnutí obsahu rozhodnutí o zahájení řízení
(20)
Ve svém oznámení Rakousko uvedlo, že mechanismus udělování výjimek musí být posouzen nezávisle na obecném režimu podpor ve prospěch výrobců zelené elektřiny, neboť se týká pouze „soukromoprávního smluvního vztahu“ mezi energeticky náročnými podniky a obchodníky s elektřinou. Rakouské orgány argumentovaly, že osvobození nepředstavuje státní podporu a že i kdyby tomu tak bylo, byla by podpora analogicky slučitelná s kapitolou 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(21)
Komise již ve svém rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k tomu, že - pokud jde o otázku existence podpory - „osvobození“ od mechanismu financování nemůže být posuzováno nezávisle na samotném mechanismu financování. Komise se domnívala, že „výjimka“ (osvobození) je podle definice neoddělitelně spojena s „pravidlem“ a že mechanismus udělování výjimek je nedílnou součástí obecného režimu, a tudíž musí být posuzován podle pravidel o státních podporách. Kromě toho mohou podle právních předpisů obchodníci s elektřinou, u nichž velký podíl zákazníků tvoří podniky s rozhodnutím o osvobození, požádat o osvobození od placení výkupní ceny, z čehož vyplývá, že by režim mohl způsobovat středisku OeMAG také přímé ztráty, čímž je posílen závěr, že se jedná o státní podporu (7).
(22)
Komise vyjádřila pochybnosti ohledně slučitelnosti mechanismu udělování výjimek s pravidly pro poskytování státní podpory. Z těchto důvodů Komise rozhodla zahájit formální vyšetřovací řízení ohledně mechanismu udělování výjimek.
(23)
Jelikož Komise ještě nevydala závěrečné rozhodnutí, poskytlo Rakousko výhody mechanismu udělování výjimek (8) na základě možnosti poskytování podpor ve výši až do 500 000 EUR v období od 1. ledna 2008 do 31. prosince 2010 předpokládané v dočasném rámci Společenství (9). Komise režim „Omezené částky slučitelných podpor podle dočasného rámce Společenství („rakouský režim malých podpor“)“ (N 47 a/2009) schválila (10). Režim lze použít u podniků, které se ke dni 1. července 2008 nenacházely v obtížích, a platí pro všechna hospodářská odvětví s výjimkou rybolovu a prvovýroby zemědělských produktů. Tohoto opatření využilo více než 2 000 podniků.
3. PŘIPOMÍNKY RAKOUSKA
(24)
Stejně jako před oznámením a během oznamovacího postupu Rakousko i nadále zastává stanovisko, že opaření ve prospěch energeticky náročných podniků nepředstavuje státní podporu, neboť se netýká státních prostředků a není selektivní.
(25)
I kdyby mechanismus udělování výjimek představoval státní podporu, mohl by být analogicky s kapitolou 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí, článkem 25 nařízení Komise (ES) č. 800/2008 ze dne 6. srpna 2008, kterým se v souladu s články 87 a 88 Smlouvy o ES prohlašují určité kategorie podpory za slučitelné se společným trhem (obecné nařízení o blokových výjimkách) (11) (dále jen „obecné nařízení o blokových výjimkách“), a článkem 17 směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (12) (dále jen „směrnice o zdanění energie“) prohlášen za slučitelný s vnitřním trhem.
3.1 Státní prostředky a přičitatelnost státu
(26)
Pokud jde o státní prostředky, Rakousko zastává názor, že ZZE je analogický s německým zákonem o obnovitelných energiích (EEG), který podle rakouských orgánů nezatěžuje státní prostředky. Rakousko v tomto ohledu odkazuje na rozsudek Soudního dvora ve věci PreussenElektra (13).
(27)
Podle názoru Rakouska vykazují mechanismy udělování výjimek v rámci ZZE a EEG tyto společné znaky:
a)
v obou systémech nesou dodatečné náklady vyplývající z garantované výkupní ceny dodavatelé elektřiny, kteří musejí nakupovat určitý podíl energie z obnovitelných zdrojů za pevnou cenu;
b)
v obou systémech nejsou dodavatelé elektřiny povinni nakupovat zelenou elektřinu pro zákazníky, kteří jsou osvobozeni od povinnosti odběru zelené elektřiny;
c)
v obou systémech existuje pro účastníky trhu, kteří nejsou pověřeni veřejnou službou, povinnost nakupovat od výrobců zelenou elektřinu; tito účastníci trhu jsou ze zákona oprávněni přenést dodatečné náklady na dodavatele elektřiny, přičemž povinnost odběru a ceny jsou stanoveny zákonem;
d)
v obou systémech regulační orgán ověřuje, zda v případě podniků, které mají povinnost odebírat od výrobců zelenou elektřinu, nedošlo k nadměrné kompenzaci.
(28)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení v bodech 42 až 48 vysvětlila, proč a v jakém ohledu je posuzované opatření srovnatelné s opatřením, o kterém rozhodl Soudní dvůr ve věci Essent (14). Rakousko tento výsledek napadá z následujících důvodů:
a)
OeMAG nepředstavuje subjekt, který by byl státem pověřen výběrem poplatků. V této souvislosti rakouské orgány opětovně poukazují na Německo, kde podle jejich názoru hrají provozovatelé sítě naprosto stejnou úlohu jako OeMAG;
b)
OeMAG je soukromým podnikem a nikoli veřejnoprávním subjektem jako subjekty, kterých se týkaly rozsudky ve věcech Air France (15) a Salvat Père (16). V této souvislosti Rakousko zdůrazňuje, že stát nemá ani pravomoc jmenovat členy managementu nebo dozorčí rady, ani právo veta ohledně rozhodnutí OeMAG, ani pravomoc dozoru. Stát rovněž nemá pravomoc přebírat úlohu OeMAG;
c)
spory týkající se OeMAG jsou vedeny u řádných soudů;
d)
jediná veřejná kontrola, které OeMAG podléhá, je následná kontrola ze strany rakouského účetního dvora;
e)
žádné případné ztráty OeMAG nejsou hrazeny ze státního rozpočtu; úloha veřejných orgánů se omezuje na stanovování cen pro nákup a prodej zelené elektřiny. Státní rozpočet tudíž není zatížen, jako tomu bylo ve věcech Sloman Neptun (17) a Pearle (18);
f)
společnost Energie-Control GmbH nemá žádný prostor pro volné uvážení ohledně udělování osvobození podle § 22c ZZE;
g)
celková částka, kterou dodavatelé elektřiny zaplatí středisku OeMAG, není mechanismem udělování výjimek dotčena. Mění se pouze rozdělení celkové částky mezi různé kategorie konečných spotřebitelů.
3.2 Selektivita
(29)
Rakousko uvádí, že osvobození energeticky náročných podniků nepředstavuje státní podporu, neboť není selektivní.
(30)
Rakousko připomíná, že energeticky náročné podniky jsou osvobozeny od financování podpory pro výrobce zelené elektřiny jen částečně. Musejí zaplatit vyrovnávací částku ve výši 0,5 % své čisté hodnoty výroby přímo středisku OeMAG a tudíž nadále přispívají k financování podpory pro výrobce zelené elektřiny.
(31)
Rakousko na základě věci Adria-Wien Pipeline (19) tvrdí, že opatření není ani de iure omezené na určitá hospodářská odvětví, ani de facto selektivní. I kdyby se zjevně jednalo o selektivitu, je to v každém případě oprávněné logikou systému.
(32)
Selektivita de iure: Podle ZZE nejsou pro podporu způsobilá jen určitá hospodářská odvětví nebo podniky určité velikosti, ani se nepočítá s jinými kritérii selektivity. Rakousko své tvrzení podporuje argumentem, že z judikatury nevyplývá žádný odkaz, že pouhým stanovením určité čisté hodnoty výroby je splněno kritérium „selektivity“ potřebné pro existenci státní podpory. Kromě toho Rakousko poukazuje na to, že opatření nepředpokládá omezení na určitá hospodářská odvětví, ohledně velikosti podniku nebo jiná selektivní kritéria, a zdůrazňuje, že opatření se na základě časově omezeného režimu týká 19 různých hospodářských odvětví a asi 2 300 podniků. Z tohoto důvodu opatření není selektivní de iure.
(33)
Selektivita de facto: Podle názoru rakouských orgánů dokazuje vysoký počet hospodářských odvětví a podniků, které mechanismus udělovaní výjimek využívají, a skutečnost, že opatření nepočítá s žádným omezením na určitá hospodářská odvětví, ohledně velikosti podniku nebo jinými selektivními kritérii, že opatření je de facto obecným opatřením. Toto stanovisko může být podpořeno věcí Adria-Wien Pipeline. Rakousko udává, že Soudní dvůr v této věci posoudil částečné proplacení energetické daně, které bylo přiznáno podnikům, jejichž energetické daně překročily 0,35 % jejich čisté hodnoty výroby. Soudní dvůr uvedl: „(…) vnitrostátní opatření, která předpokládají částečnou náhradu energetických daní ze zemního plynu a elektrické energie, nepředstavují státní podpory ve smyslu článku 92 Smlouvy o ES (…) [nyní článek 107 SFEU], pokud jsou poskytována všem podnikům v daném státě nezávisle na předmětu jejich činnosti (20).“
(34)
Odůvodnění logikou systému: Pokud jde o strukturu mechanismu refinancování a udělování výjimek, Rakousko se domnívá, že diferenciace financování byla stanovena analogicky s dalšími systémy financovanými daněmi a odvody. Jelikož taková diferenciace zohledňuje kapacitu podniků, odpovídá logice systému, a tudíž nepředstavuje podporu. Rakousko se domnívá, že Komise zastávala toto stanovisko také ve dvou dřívějších rozhodnutích o státních podporách (21).
(35)
Rakousko dále poukazuje na to, že mechanismus udělování výjimek nemá negativní vliv na přínosy pro životní prostředí, které má ZZE, jelikož se objem podpor na výrobu zelené elektřiny nesnížil. Pouze snížením environmentálních nákladů pro určité podniky je možné vytvořit udržitelný mechanismus financování zelené elektřiny, který je nezbytný pro zajištění podpory obnovitelných zdrojů energie.
3.3 Slučitelnost
(36)
Ohledně slučitelnosti Rakousko uvádí, že by ustanovení kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí a mechanismus udělování výjimek mohly být použity analogicky.
(37)
Kapitola 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí (bod odůvodnění 151 až 159) obsahuje předpisy týkající se státních podpor poskytovaných v podobě snížení ekologické daně nebo osvobození od ekologické daně. Předpokládají se dva typy posouzení: podpory v podobě snížení ekologické daně nebo osvobození od ekologické daně v případě ekologických daní upravovaných Společenstvím jsou tak považovány za slučitelné s vnitřním trhem, pokud příjemci podpory platí alespoň minimální úroveň daně stanovené směrnicí o zdanění energie (22). Pokud opatření předpokládá snížení ekologické daně nebo osvobození od ekologické daně v případě ekologických daní upravovaných Společenstvím, které překračují tuto minimální úroveň daně, nebo snížení a osvobození v případě ekologických daní neupravovaných Společenstvím, musejí členské státy předložit podrobné údaje o nezbytnosti a přiměřenosti daného opatření.
(38)
V této souvislosti Rakousko navrhuje analogické použití kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí, která se vztahuje na opatření v podobě snížení ekologické daně nebo osvobození od ekologické daně. Podle tvrzení Rakouska může být opatření posuzováno analogicky zejména s ustanoveními o ekologických daních upravovaných Společenstvím. Na tomto právním základě lze mechanismus udělování výjimek prohlásit za slučitelný s vnitřním trhem, pokud příslušné podniky i nadále platí minimální úroveň daně stanovenou ve směrnici o zdanění energie, tedy 0,5 EUR/MWh, což v tomto případě již platí. Z toho vyplývá, že dodatečné osvobození od systému výkupní ceny v podobě částečného osvobození od poskytování příspěvku na jeho financování je možné považovat za slučitelné s vnitřním trhem, neboť zbývající částka k financování podpory na výrobu zelené elektřiny i nadále představuje doplněk k minimální dani z elektřiny.
(39)
Rakousko se domnívá, že mechanismus udělování výjimek přinejmenším nepřímo přispívá k vyšší úrovni ochrany životního prostředí. V této souvislosti je mechanismus udělování výjimek nutný, aby se umožnilo celkové zvýšení částky, kterou spotřebitelé elektřiny platí za zelenou elektřinu.
(40)
Rakouské orgány toto tvrzení dokládají porovnáním znění bodu odůvodnění 152 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí a článku 25 obecného nařízení o blokových výjimkách (23). Porovnáním formulace z obecného nařízení o blokových výjimkách v několika jazykových verzích dospěly rakouské orgány k závěru, že článek 25 obecného nařízení o blokových výjimkách je pojat šířeji než bod odůvodnění 152 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí: zatímco snížení ekologických daní podle bodu odůvodnění 152 pokynů předpokládají zcela harmonizované daně z energie, lze z článku 25 obecného nařízení o blokových výjimkách odvodit, že úlevy na ekologických daních - jako jsou úlevy na dani z elektřiny podle směrnice o zdanění energie - jsou vyňaty již tehdy, pokud jsou v souladu se směrnicí o zdanění energie (směrnice 2003/96/ES). Z toho by vyplývalo, že předpisy týkající se daňových úlev, které jsou stanoveny ve směrnici o zdanění energie, jsou obsaženy také v mechanismu udělovaní výjimek pro energeticky náročné podniky. Logiku, hodnocení a regulační prvky směrnice o zdanění energie a na ni odkazující předpisy, jako je článek 25 obecného nařízení o blokových výjimkách, lze proto použít na navrhovaný mechanismus udělování výjimek. Jak mechanismus udělování výjimek, tak rakouský systém poplatků za spotřebu elektřiny tak splnily podmínky směrnice o zdanění energie a jsou proto podle článku 25 obecného nařízení o blokových výjimkách oprávněné, příp. analogicky s článkem 25 obecného nařízení o blokových výjimkách slučitelné s vnitřním trhem (24).
(41)
V této souvislosti rakouské orgány připomínají, že se během přípravy kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí objevily ze strany členských států kritické reakce. Rakousko dále odkazuje na „Společný dokument o revizi Pokynů Společenství ke státní podpoře na ochranu životního prostředí a směrnice o zdanění energie“ ze dne 7. prosince 2006 (25). V tomto společném dokumentu bylo zdůrazněno, že členské státy potřebují flexibilitu, aby mohly provádět smysluplné diferenciace. K povaze a logice ekologických daní a odvodů patří také osvobození nebo diferenciované sazby. Členské státy se tímto vyslovily pro široký výklad pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí a obecného nařízení o blokových výjimkách.
(42)
Rakousko nakonec podrobně uvádí, že podobné systémy existují také v dalších členských státech, a zdůrazňuje, že ZZE je ve velké míře srovnatelný s ustanoveními německého zákona o obnovitelných energiích (EEG). Jelikož rakouské energeticky náročné podniky konkurují podnikům v jiných členských státech (např. v Německu) a ve třetích zemích, má mechanismus udělování výjimek zásadní význam pro to, aby se zabránilo znevýhodnění v mezinárodní hospodářské soutěži.
4. STANOVISKA TŘETÍCH STRAN
(43)
Po zahájení formálního vyšetřovacího řízení předložila stanovisko rakouská Spolková komora pracovníků a zaměstnanců. Tato komora, která má 3,2 milionu členů, se domnívá, že systém financování ZZE představuje státní podporu. Kromě toho nesdílí názor Rakouska o slučitelnosti mechanismu udělování výjimek ve prospěch velkých spotřebitelů elektřiny s pravidly pro poskytování státní podpory. Spolková komora pracovníků a zaměstnanců zdůrazňuje, že mechanismus vede k dodatečnému zatížení malých a středních podniků a domácností, které jsou povinny nést dodatečné náklady spojené se zelenou elektřinou, aniž by byly hlavními spotřebiteli. Tato situace vede k narušení hospodářské soutěže na úkor malých a středních podniků.
(44)
Spolková komora pracovníků a zaměstnanců ve svém stanovisku odkazuje na rozhodnutí Komise ze dne 4. července 2006 (26), v němž Komise výkupní ceny již posoudila jako státní podporu. Jelikož se od té doby právní rámec pro výkupní ceny nezměnil, představuje systém podpor navrhovaný ve znění ZZE z roku 2008 i nadále státní podporu. Spolková komora pracovníků a zaměstnanců se proto ptá, jak může Rakousko nyní zastávat odlišný postoj, než vyjádřilo v oznámení dřívějšího znění ZZE.
(45)
Komora nesdílí postoj Rakouska, že lze osvobození velkých spotřebitelů od povinnosti odběru, kterou upravuje ZZE, postavit na stejnou úroveň se stropem daně z energie. S odkazem na dřívější rozhodnutí Komise o schválení stropu daně z energie by Rakousko nyní neoprávněně požádalo také o schválení mechanismu udělování výjimek pro velké odběratele elektřiny. Spolková komora pracovníků a zaměstnanců se však domnívá, že tato analogie je nepřípustná.
(46)
Strop daně z energie tak představuje daňovou podporu, s jejíž pomocí má být alespoň nepřímo dosaženo zlepšení ochrany životního prostředí, zatímco osvobození od povinnosti odběru pro energeticky náročné podniky nemůže z důvodu chybějících ekologických cílů spadat pod pokyny ke státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(47)
Jelikož ZZE upravuje zejména osvobození velkých spotřebitelů od této povinnosti odběru, nemůže být toto ustanovení považováno za snížení nebo osvobození od ekologické daně ve smyslu kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(48)
I kdyby bylo možné kapitolu 4 použít analogicky, nebyl by mechanismus udělování výjimek slučitelný s příslušnými ustanoveními z těchto důvodů: Opatření neobsahuje žádné omezení na 10 let. Kromě toho by mohlo být případné zvýšení výrobních nákladů v příslušných hospodářských odvětvích (např. v odvětví papíru, oceli) přeneseno na odběratele, neboť cenová elasticita je za stávajících tržních podmínek dostatečně velká. Tímto mechanismus udělování výjimek nesplňuje podmínku uvedenou v bodě odůvodnění 158 písm. c) pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(49)
Osvobození by dále ani nebylo přiměřené, neboť energeticky nároční spotřebitelé nemusejí odebírat zelenou elektřinu, tudíž by došlo ke zpoždění ve vývoji cen alternativní energie směrem k tržním cenám. Malé a střední podniky a domácnosti by kromě toho hradily dodatečné náklady na výrobu zelené elektřiny samy, přestože spotřebovávají jen malé množství energie. Proto není splněna ani podmínka uvedená v bodě odůvodnění 159 písm. a) pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(50)
Neexistují ani žádné dohody ve smyslu bodu odůvodnění 159 písm. c) pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí, které by příslušné velké spotřebitele elektřiny zavazovaly k dosažení cílů stanovených v ZZE. Mechanismus udělování výjimek ve prospěch velkých spotřebitelů tedy neslouží k tomu, aby se zvýšila jejich energetická účinnost nebo ekologické využívání energie, nýbrž je naopak vylučuje z veškeré účasti na dosahování ekologických cílů na úrovni EU.
(51)
Z hlediska Spolkové komory pracovníků a zaměstnanců je proto příslušný § 22 ZZE zvláštní provozní podporou, která nespadá pod pokyny ke státní podpoře na ochranu životního prostředí, neboť nemá žádný přínos pro životní prostředí. Jelikož podpora není časově omezená, ani se postupem času nesnižuje, a časem by mohla vést k narušení hospodářské soutěže především na úkor malých a středních podniků, neměla by být podle Komory schválena.
5. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
(52)
Komise posoudila oznámené opatření na základě článku 107 a násl. SFEU a článku 61 a násl. Dohody o EHP (27).
(53)
Komise nejprve poukazuje na to, že oznámený zákon obsahuje dvě samostatná opatření, která byla obě v rámci rozhodnutí Komise ze dne 22. července 2009 posouzena z hlediska státní podpory (28). Na jedné straně ZZE počítá s podporami ve formě výkupních cen ve prospěch výrobců zelené elektřiny. Na druhé straně obsahuje ZZE doložku, podle které mohou být energeticky náročné podniky - za určitých podmínek - (částečně) osvobozeny od povinnosti platit výkupní cenu. Komise ve svém rozhodnutí ze dne 22. července 2009 schválila výkupní ceny ve prospěch výrobců zelené elektřiny jako podporu slučitelnou s vnitřním trhem, zároveň však vyjádřila pochybnosti o slučitelnosti mechanismu udělování výjimek s pravidly pro poskytování státní podpory. Z tohoto důvodu zahájila pro tuto část ZZE formální vyšetřovací řízení. Komise ve svém rozhodnutí ze dne 22. července 2009 sice schválila podporu výrobcům zelené elektřiny jako státní podporu slučitelnou s vnitřním trhem, nezaujala však konečné stanovisko k otázce, zda osvobození energeticky náročných podniků od povinnosti odběru představuje státní podporu, a pokud ano, zda je mechanismus udělování výjimek slučitelný s pravidly pro poskytování státní podpory. Tyto otázky byly předmětem formálního vyšetřovacího řízení, které předcházelo tomuto rozhodnutí. Jak je vysvětleno níže, je však klasifikace finančních prostředků rozdělovaných prostřednictvím OeMAG mezi výrobce zelené elektřiny jako státních zdrojů v rozhodnutí ze dne 22. července 2009 důležitá pro zjišťování státních zdrojů v mechanismu, který osvobozuje energeticky náročné podniky od přispívání k těmto prostředkům.
5.1 Existence státní podpory
(54)
Opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud 1) zvýhodňuje příjemce podpory, 2) je financované státem nebo ze státních prostředků, 3) zvýhodňuje jednotlivé podniky nebo odvětví výroby a 4) pokud může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž na vnitřním trhu.
5.1.1 Zvýhodnění
(55)
Vyplývá-li údajné zvýhodnění z osvobození nebo částečného osvobození od regulačního poplatku, je třeba výslovně objasnit, zda státní opatření v rámci zákonného systému zvýhodňuje určité podniky nebo odvětví výroby ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU oproti jiným podnikům, které se z hlediska účelu daného opatření nacházejí de jure a de facto ve srovnatelné situaci (29).
(56)
V tomto případě mělo být cílem daného opatření získat od spotřebitelů elektřiny příjmy, kterými by se financovala výroba zelené elektřiny. Energeticky náročné podniky se nacházejí de jure a de facto ve stejné situaci jako všichni ostatní spotřebitelé elektřiny, neboť všichni spotřebovávají elektřinu a odebírají svou elektřinu od dodavatelů, kteří jsou zase povinni nakupovat určité množství zelené elektřiny za zákonem nebo nařízením stanovenou pevnou cenu (zúčtovací cenu). Pokud neexistuje mechanismus udělování výjimek, platí energeticky náročné podniky dodavatelům elektřiny dodatečné náklady na zelenou elektřinu, které jsou zahrnuty do jejich vyúčtování za elektřinu. Tak dodavatelé elektřiny předávají své dodatečné náklady vyplývající z jejich povinnosti nakupovat zelenou elektřinu od střediska pro nákup a prodej zelené elektřiny. Zároveň ostatní spotřebitelé elektřiny, kteří se nacházejí ve stejné skutkové a právní situaci, neboť všichni nakupují elektřinu, tuto možnost nemají. Z tohoto důvodu mechanismus udělování výjimek zvýhodňuje energeticky náročné podniky oproti všem ostatním spotřebitelům elektřiny.
(57)
Na základě osvobození poskytnutého společností E-Control GmbH však mají energeticky náročné podniky nárok na to, aby jim nebyla dodávána zelená elektřina, a dodavatelům elektřiny je zákonem zakázáno přenášet na osvobozené podniky náklady, které jim vznikají v důsledku jejich závazku nakupovat zelenou elektřinu od střediska pro nákup a prodej zelené elektřiny. Namísto toho energeticky náročné podniky odvádějí tomuto středisku 0,5 % své čisté hodnoty výroby.
(58)
Z tohoto důvodu mechanismus udělování výjimek vede k tomu, že je příspěvek energeticky náročných podniků k příjmům střediska pro nákup a prodej zelené elektřiny od určité výše omezen. Jsou tedy ve smyslu právních předpisů osvobozeny od poplatku, který by v obvyklých tržních podmínkách musely uhradit. Z toho plyne, že podniky, které mohou využít mechanismu udělování výjimek, jsou zvýhodněny.
(59)
Podle údajů rakouských orgánů by úleva mohla ročně činit celkem až 44 mil. EUR (30). Opatření tudíž pro tyto energeticky náročné podniky představuje zvýhodnění.
5.1.2 Státní prostředky a přičitatelnost státu
Podle ustálené judikatury může být výhoda definována jako státní podpora ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU pouze tehdy, pokud je přidělena přímo nebo nepřímo ze státních prostředků a použití těchto prostředků lze přičíst státu (31).
(60)
V tomto ohledu předložilo Rakousko dvojí tvrzení. Za prvé, prostředky spadající pod kontrolu střediska OeMAG nelze přičítat státu. Za druhé, i kdyby byly prostředky kontrolované OeMAG přičitatelné státu, snížení příjmů OeMAG v důsledku mechanismu udělování výjimek neznamená snížení státních prostředků, neboť na úrovni nižší než je středisko OeMAG (tedy na úrovni energeticky náročných spotřebitelů a obchodníků s elektřinou) nedochází k účasti státu.
(61)
Komise zjišťuje, že mechanismus udělování výjimek pro energeticky náročné podniky snižuje příjmy střediska pro nákup a prodej zelené elektřiny (OeMAG), neboť dodavatelé elektřiny nemusejí kupovat zelenou elektřinu pro energeticky náročné podniky, kterým bylo poskytnuto osvobození, a přímé platby energeticky náročných podniků středisku OeMAG jsou nižší než částky, jež by OeMAG získalo, kdyby energeticky náročné podniky nebyly osvobozeny.
(62)
Komise proto musí zjistit, zda prostředky kontrolované střediskem pro nákup a prodej zelené elektřiny OeMAG představují na základě ZZE státní prostředky. Pokud by tomu tak bylo, vedlo by posuzované opatření ke snížení státních příjmů, a tudíž by bylo financované ze státních prostředků.
(63)
Ve věci Essent (32) byla společnost SEP, jež je ve vlastnictví různých nizozemských výrobců elektřiny, pověřena státem provozováním služby obecného hospodářského zájmu, tedy výběrem poplatků uložených uživatelům energetické sítě. Podle právních předpisů mohla společnost SEP použít příjmy z odvodů pouze k zákonem stanovenému účelu, tj. k vyrovnání uvízlých nákladů, které vznikly elektrárenským společnostem v souvislosti s liberalizací trhu s elektřinou.
(64)
Podle rozsudku Soudního dvora představují odvody vybírané společností SEP státní prostředky, jelikož jsou splněny následující podmínky:
a)
příplatek k ceně je odvodem, který byl uložen soukromým podnikům aktem orgánu veřejné správy (bod odůvodnění 47 a 66 rozsudku);
b)
společnost SEP byla státem pověřena provozováním služby obecného hospodářského zájmu, tj. výběrem poplatku (bod odůvodnění 68);
c)
společnost SEP nemá žádnou možnost používat výnos z poplatku k jiným než zákonem stanoveným účelům a je v tomto úkolu přísně kontrolována (bod odůvodnění 69).
(65)
Z rozsudku jasně vyplývá, že případ PreussenElektra není srovnatelný, jelikož v německém rámci, který byl Soudním dvorem posuzován, podle rozsudku “…podniky nebyly státem oprávněny, aby spravovaly státní prostředky, ale měly povinnost výkupu prostřednictvím svých vlastních finančních prostředků.“ (33) Komise poté ve svém rozhodnutí ze dne 22. července 2009 poznamenala, že v daném případě bylo středisko OeMAG zřízeno rakouským státem, který mu udělil licenci, a na základě statutu bylo pověřeno úkolem spravovat prostředky určené na podporu zelené elektřiny. Z toho Komise vyvodila, že soukromá povaha střediska OeMAG nepostačuje ke zjištění, že opatření neobsahuje státní podporu. Komise zejména zjistila, že oznámené opatření není srovnatelné se systémem PreussenElektra. Zatímco rámec případu PreussenElektra upravoval pouze obchodní vztah mezi soukromými podniky bez zásahu zprostředkujícího subjektu, rakouský zákon o zelené elektřině pověřil středisko OeMAG vybíráním a rozdělováním prostředků určených na podporu výroby zelené elektřiny.
(66)
Soudní dvůr mimo to případ odlišuje od právních věcí Pearle a PreussenElektra. Ve věci Pearle nebylo použití prostředků vybíraných profesním subjektem úředně předepsáno, nýbrž bylo soukromou reklamní kampaní. Ve věci PreussenElektra použily soukromé společnosti dodávající elektřinu, na které se vztahovala povinnost odběru zelené elektřiny za pevnou cenu, své vlastní prostředky, a nikoli příjmy z poplatku vybíraného pro stát (body 72 až 74).
(67)
Komise proto musí posoudit, zda středisko OeMAG v daném případě bylo podobně jako společnost SEP státem pověřeno výběrem a správou poplatku nebo zda OeMAG používalo své vlastní prostředky stejně, jako tomu bylo ve věci PreussenElektra (34).
(68)
Existence podpory: Komise musí nejprve zjistit, zda prostředky vybírané střediskem OeMAG představují poplatek. Komise k tomu poznamenává, že § 10 a § 19 ZZE zavazují dodavatele elektřiny k tomu, aby odebírali určité množství zelené elektřiny za cenu vyšší, než je tržní cena; tato cena je tzv. zúčtovací cena. Podle § 22b ZZE je výše zúčtovací ceny stanovována každoročně spolkovým ministrem hospodářství a práce; § 22b ZZE stanoví standardní hodnoty. Z tohoto důvodu rozdíl mezi tržní cenou elektřiny a zúčtovací cenou stanovenou aktem veřejného orgánu představuje poplatek za elektřinu. V daném případě a na rozdíl od případu PreussenElektra není tato částka placena jiným účastníkům na trhu, kteří provádějí obvyklé obchodní činnosti, takže Soudní dvůr vycházel z toho, že se tam nejedná o státní prostředky. V tomto případě se naopak platí subjektu, který je zvláště pověřen výběrem a rozdělením těchto prostředků výlučně pro účely veřejného zájmu.
(69)
Jmenování soukromého subjektu pro výběr a správu poplatku: ZZE počítá s tím, že tento poplatek nebude vybírán státem, nýbrž právním subjektem, který vlastní koncesi jako středisko pro nákup a prodej zelené elektřiny. OeMAG je nyní střediskem s koncesí pro nákup a prodej zelené elektřiny pro celé území Rakouska. Prostřednictvím této koncese je OeMAG pověřeno provozováním služby obecného hospodářského zájmu, tedy výběrem poplatků ve formě zúčtovací ceny od všech dodavatelů elektřiny.
(70)
Dodavatelé elektřiny se mohou obecně sami rozhodnout, zda poplatek přenesou na spotřebitele, a z hospodářského hlediska lze předpokládat, že tak zpravidla také činí. ZZE jim však zakazuje přenášet poplatek na energeticky náročné podniky, které jsou podle § 22c ZZE osvobozeny od povinnosti odběru zelené elektřiny.
(71)
Komise z toho vyvozuje, že středisko OeMAG bylo státem pověřeno provozováním služby obecného hospodářského zájmu vybírat a spravovat tento poplatek.
(72)
Použití prostředků k zákonem stanovenému účelu a kontrola prostředků: Komise zjistila, že OeMAG musí podle § 23 ZZE spravovat příjmy ze zúčtovací ceny na zvláštním bankovním účtu. Prostředky převedené na tento účet smí být použity výlučně k odběru zelené elektřiny. OeMAG musí kdykoli umožnit spolkovému ministrovi hospodářství a práce a rakouskému účetnímu dvoru nahlédnout do veškerých podkladů souvisejících s tímto účtem. Nezávisle na struktuře vlastníků OeMAG je rakouský účetní dvůr podle § 15 ZZE povinen provádět u střediska OeMAG následné kontroly.
(73)
Komise z toho vyvozuje, že OeMAG musí prostředky používat k zákonem stanovenému účelu a že stát provádí přísnou kontrolu použití prostředků.
(74)
Z tohoto důvodu Komise dospěla k závěru, že v souladu s věcmi Essent a Steinike představují prostředky vybírané a spravované střediskem OeMAG státní prostředky.
(75)
Rakousko uvedlo celou řadu argumentů, proč je situace OeMAG srovnatelná s věcí PreussenElektra a nikoli s věcí Essent. Jak bude patrné z následujících bodů odůvodnění, tyto argumenty při bližším posouzení neobstojí.
(76)
Úvodem Komise poznamenává, že Rakousko porovnávalo zákon o zelené elektřině s dřívějším a stávajícím německým zákonem o obnovitelných energiích a že uvedlo rozsudek Soudního dvora ve věci PreussenElektra ze dne 13. března 2001 (35). Toto srovnání ovšem není pro danou otázku relevantní. V tomto rozhodnutí Komise posuzuje pouze navrhované opatření a nebude posuzovat německou nebo srovnatelnou legislativu, jelikož každý případ musí být posuzován na základě svých vlastních okolností. S ohledem na předložená tvrzení bylo v každém případě zjištěno, že rakouská legislativa se značně odchyluje od německého zákona, který byl posuzován v případě PreussenElektra. V rozsudku PreussenElektra Soudní dvůr zjistil, že pouze výhody, které byly poskytnuty přímo státem nebo soukromým subjektem jmenovaným nebo zřízeným státem, mohou obsahovat státní prostředky. Poté Soudní dvůr zjistil, že povinnost soukromých podniků dodávajících elektřinu odebírat elektřinu nevede k přímému nebo nepřímému přenosu státních prostředků. Oznamovaný rámec tudíž není totožný s rámcem posuzovaným v rozsudku PreussenElektra. Jak je vysvětleno v rozhodnutí ze dne 22. července 2009, Komise zjistila, že rakouský systém obsahuje prostředky, které lze přičíst státu. Především Komise zjistila, že rakouský systém se od německého systému odlišuje natolik, že počítá se zprostředkujícím subjektem jmenovaným státem (např. OeMAG) a že stát sleduje a kontroluje vybírání a rozdělování prostředků, které jsou tímto subjektem spravovány. Kromě toho Komise zjistila, že by rakouský systém mohl rovněž umožňovat přímé platby státu středisku OeMAG.
(77)
Ohledně německého zákona o obnovitelných energiích je třeba poznamenat, že není předmětem tohoto oznámení, že Komise dosud toto opatření neposuzovala a tudíž nepřistoupí na jednotlivé prvky údajné analogie mezi zákonem o zelené elektřině a stávajícím zákonem o obnovitelných energiích.
(78)
Rakousko kromě toho uvádí, že OeMAG je soukromým podnikem a nikoli veřejnoprávním subjektem jako subjekty, kterých se týkaly rozsudky ve věcech Air France a Salvat Père. Rakouské orgány mohou OeMAG kontrolovat pouze následnou kontrolou účtů a odebráním koncese.
(79)
Komise v tomto ohledu s odkazem na případ Essent poukazuje na to, že není podstatné, zda stát pověří výběrem a správou příjmů z poplatku soukromý nebo veřejný subjekt. Z výkladu Soudního dvora není jasné, zda byla společnost SEP ve veřejném nebo soukromém vlastnictví, proto tato skutečnost není pro posouzení relevantní. To je v souladu s bodem odůvodnění 106 závěrů generálního advokáta Mengozziho ve věci Essent a s rozsudkem Soudního dvora ve věci Steinike (36).
(80)
Okolnost, že OeMAG je soukromě kontrolovaným podnikem, tedy nevylučuje existenci státních prostředků. Rozhodující otázkou spíše je, zda bylo středisko OeMAG státem pověřeno výběrem a správou poplatku.
(81)
Rakousko dále uvádí, že státní rozpočet nekryje žádné případné ztráty střediska OeMAG a úloha veřejných orgánů je omezena na stanovení cen za nákup a prodej zelené elektřiny. Státní rozpočet tudíž není zatížen, jako tomu bylo ve věcech Sloman Neptun a Pearle.
(82)
V tomto ohledu Komise s odkazem na věc Essent zdůrazňuje, že prostředky, které mají k dispozici soukromé subjekty pověřené státem výběrem a správou poplatku, představují státní prostředky. Tudíž je sleva týkající se výše poplatku, který musí zaplatit určité podniky, na něž se tento poplatek vztahuje, dostačující na to, aby představovala zátěž pro stát.
(83)
S ohledem na tvrzení Rakouska, podle kterého společnost Energie-Control GmbH nemá při udělování osvobození od povinnosti odběru pro energeticky náročné podniky žádný prostor pro vlastní uvážení, Komise odkazuje na výklad generálního advokáta Mengozziho, jenž v bodu odůvodnění 109 svých závěrů ve věci Essent vyložil, že pro posouzení otázky, zda určité prostředky představují státní prostředky, není podstatné, zda zprostředkující subjekt pověřený státem výběrem a správou poplatků disponuje prostorem pro vlastní uvážení.
(84)
Ohledně posledního tvrzení Rakouska, totiž že celková částka zaplacená dodavateli elektřiny středisku OeMAG není mechanismem udělování výjimek dotčena a že se mění pouze rozdělení celkové částky na různé kategorie konečných spotřebitelů, Komise upozorňuje na to, že okolnost, že ztráty na státních prostředcích jsou vyrovnávány navýšením státních příjmů z jiných zdrojů, rovněž není z hlediska využití státních prostředků relevantní. Rozhodující spíše je, že je jeden podnik zvýhodňován a tato výhoda vede ke snížení příjmů státu od tohoto podniku. Rozumí se samo sebou, že stát si nakonec musí najít jiné zdroje příjmů, aby ztráty vyrovnal.
(85)
Komise dospěla k závěru, že skutkový stav v daném případě odpovídá skutkovému stavu posuzovanému v případech Essent a Steinike; veškerá kritéria pro existenci státních prostředků stanovená v posledně jmenovaných případech jsou splněna. Posuzované opatření je tudíž financováno ze státních prostředků.
(86)
Využívání prostředků kontrolovaných střediskem OeMAG je upravováno zákonem o zelené elektřině. Proto lze využívání prostředků přičíst státu.
(87)
Z výše uvedeného vyplývá, že v důsledku mechanismu udělování výjimek dochází ke ztrátám státních prostředků, tudíž je přičitatelný státu.
5.1.3 Selektivita opatření
(88)
Komise připomíná možnost, že opatření se sice - teoreticky - jeví jak ve vztahu k podnikům, tak ve vztahu k hospodářským odvětvím neutrální, přesto by však - prakticky - mohlo být selektivní.
(89)
Rakousko uvádí, že mechanismus udělování výjimek není státní podporou, neboť není selektivní, ale představuje spíše všeobecné opatření, které je otevřené všem podnikům a hospodářským odvětvím. Rakousko za prvé uplatňuje, že prahová hodnota 0,5 % v oznamovaném režimu nezahrnuje žádná omezení ve vztahu k určitým hospodářským odvětvím, k velikost podniku nebo jiná selektivní kritéria (37). Za druhé Rakousko zjišťuje, že opatření se de facto týká 2 300 podniků z 19 různých hospodářských odvětví, což ukazuje, že opatření je - ve skutečnosti - otevřené všem podnikům a hospodářským odvětvím.
(90)
Opatření je selektivní, pokud zvýhodňuje jen určité podniky nebo určitá hospodářská odvětví. Naopak není selektivní, platí-li pro všechny podniky v dané zemi nezávisle na předmětu jejich činnosti.
(91)
Pokud jde o první argumentaci, Komise zjistila, že prahová hodnota 0,5 % nepostačuje k tomu, aby byl oznamovaný režim označen jako všeobecné opatření. Komise naopak zjistila, že v důsledku této prahové hodnoty nemohou oznamované opatření využít všechny podniky v zemi.
(92)
Rakousko uvádí, že oznamované opatření je vyhrazeno podnikům, jejichž náklady v důsledku jejich příspěvku na podporu zelené elektřiny vzrostly o více než 0,5 % čisté hodnoty výroby. Komise zjistila, že se tyto předpoklady velmi podobají definici energeticky náročných výrobních odvětví podle čl. 17 odst. 1 písm. a) směrnice o zdanění energie (38). Rakouské orgány však tvrdí, že tato prahová hodnoty 0,5 % nepostačuje k tomu, aby bylo oznamované opatření označeno jako selektivní. Domnívají se, že tento názor lze podpořit rozsudkem Soudního dvora ve věci Adria Wien. V tomto rozsudku posoudil Soudní dvůr (částečnou) náhradu energetické daně, která byla poskytnuta podnikům, jejichž energetická daň překračuje 0,35 % jejich čisté hodnoty výroby. Soudní dvůr zjistil, že: „(…) vnitrostátní opatření, která předpokládají částečnou náhradu energetických daní ze zemního plynu a elektrické energie, nepředstavují státní podpory ve smyslu článku 92 Smlouvy o ES (…) [nyní článek 107 SFEU], pokud jsou poskytována všem podnikům v daném státě nezávisle na předmětu jejich činnosti.“ (39)
(93)
Komise však zastává názor, že tento rozsudek v daném případě nevylučuje zjištění selektivity ve vztahu k prahové hodnotě 0,5 %. Komise zjistila, že u rozsudku se jednalo o předběžné rozhodnutí na žádost rakouského Soudního dvora, v němž byl posuzován stávající režim ohledně vracení energetických daní. Rakouský Soudní dvůr předložil dvě otázky. Za prvé se ptal, zda je třeba vracení daní v rámci stávajícího režimu považovat za selektivní, jelikož je poskytováno výlučně podnikům, které vyrábějí hmotné statky. Za druhé položil (hypotetickou) otázku, jak by Soudní dvůr posoudil vracení daní, které by nebylo omezené na podniky, jejichž těžištěm je výroba hmotného majetku, nýbrž by bylo poskytováno všem podnikům nezávisle na předmětu jejich činnosti.
(94)
Pokud jde o první otázku, Soudní dvůr zjistil, že opatření se omezením vracení daní na podniky, které vyrábějí hmotné statky, stalo selektivním. Vzhledem k hypotetické povaze druhé otázky, jak by Soudní dvůr posoudil vracení daní otevřené všem hospodářských odvětvím, odpověděl Soudní dvůr spíše obecně. Zjistil, že opatření je selektivní, pokud zvýhodňuje určité podniky nebo výrobní odvětví, zatímco není selektivní, když je poskytováno všem podnikům v zemi bez rozdílu (40). Následně Soudní dvůr vyvodil závěr, že vnitrostátní opatření nepředstavují státní podporu “… pokud jsou poskytovány všem podnikům v zemi nezávisle na předmětu jejich činnosti.“ (41) Soudní dvůr ovšem neuvádí, zda opatření, které podléhá prahové hodnotě 0,35 %, podle jeho názoru skutečně platí pro všechny podniky. Totéž zjistil také generální advokát Jacobs ve svých závěrech k následujícímu rozsudku Soudního dvora: “… účinek prahové hodnoty 0,35 % [nebyl] v rozsudku Soudního dvora ve věci Adria-Wien zkoumán“ (42). Soudní dvůr nemusel posuzovat, zda byl mechanismus udělování výjimek jako takový (tzn. bez omezení na podniky, které vyrábějí převážně hmotné statky) de facto selektivní. Soudní dvůr tudíž nevyloučil, že by prahová hodnota 0,35 % byla selektivní tehdy, kdyby vedla k tomu, že by opatření de facto neplatilo pro všechny podniky v zemi.
(95)
Komise naopak zastává názor, že Soudní dvůr poskytl určité náznaky, že by taková prahová hodnota mohla být selektivní navzdory tomu, že opatření možná platí pro řadu různých hospodářských odvětví. Soudní dvůr tak ve své odpovědi na druhou otázku především zjišťuje, že státní opatření nelze ani na základě počtu zvýhodněných podniků, ani na základě různorodosti a významu hospodářských odvětví, ke kterým tyto podniky patří, považovat za všeobecné hospodářskopolitické opatření (43). Dále Komise zjišťuje, že velký počet opatření, která se nevztahují k určitému odvětví, lze podle judikatury Soudního dvora považovat za selektivní, pokud - de facto - nejsou poskytována všem podnikům v zemi (44). Z výše uvedeného vyplývá, že také opatření, která jsou určena všem hospodářským odvětvím, mohou být považována za selektivní z toho důvodu, že de facto nejsou poskytována všem podnikům v dané zemi.
(96)
Tento názor je vyjádřen rovněž v rozhodnutí Komise o vracení energetických daní v Rakousku (45). V návaznosti na výše uvedený rozsudek Soudního dvora Rakousko rozšířilo opatření takovým způsobem, že nyní mohly o vracení energetických daní žádat podniky ze všech hospodářských odvětví. Ve svém hodnocení pozměněného režimu však Komise považuje opatření i nadále za selektivní, neboť ačkoli daňová sleva nyní formálně platí pro všechny podniky, ve skutečnosti prospívá jen podnikům, které v poměru k čisté hodnotě výroby vykazují vysokou spotřebu energií (46). Komise dospěla k závěru, že se v případě slevy z energetických daní jednalo o protiprávní (tzn. neoznámenou) státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem (47).
(97)
Účinky rozhodnutí Komise později vedly k tomu, že rakouský správní soud požádal Soudní dvůr o rozhodnutí o předběžné otázce (48). Otázky, které rakouský správní soud předložil, se vztahovaly k působnosti účinků protiprávnosti vracení daní, a Soudní dvůr neposuzoval znovu aspekt selektivity. Tento aspekt byl naopak předmětem připomínek generálního advokáta. Ve svých závěrech generální advokát uvedl:“… jak Komise zdůrazňuje, tím, že by byly daně vráceny jen těm podnikům poskytujícím služby (dodatečně k podnikům výrobního odvětví), které nejsou na základě prahové hodnoty 0,35 % vyloučeny, by byl okruh příjemců podpory pouze rozšířen. Tím by se podpoře ovšem neodebraly její účinky jako takové, neboť kritérium selektivity by přetrvávalo.“ (49) Generální advokát dále zjistil: „Odůvodnění Komise v jejím rozhodnutí z roku 2004 je přesvědčivé, pokud jde o selektivní povahu prahové hodnoty ve výši 0,35 % v pozměněném režimu, (…)“ (50).
(98)
Komise z výše uvedeného vyvozuje, že prahová hodnota 0,5 % je v daném případě kritériem selektivity, kterým se využití oznámeného opatření omezuje na energeticky náročné podniky, zatímco podniky méně náročné na energie jsou vyloučeny. Nezávisle na počtu hospodářských odvětví, která opatření využívají, tak prahová hodnota sama o sobě vede k tomu, že oznámené opatření neprospívá všem podnikům v zemi. Prahová hodnota tudíž činí oznámené opatření selektivním.
(99)
Komise kromě toho zjišťuje, že posuzovaný mechanismus udělování výjimek mohou využívat pouze ty podniky, kterým je podle rakouského zákona o vracení energetických daní, které bylo předmětem rozhodnutí Komise o státní podpoře C-33/2003, přiznáno navrácení daní. Tvrzení Komise v daném rozhodnutí se použije obdobně i v daném případě.
(100)
Pokud jde o druhou argumentaci předloženou Rakouskem, Komise zjistila, že oznámené opatření je selektivní rovněž z toho důvodu, že se de facto přednostně zaměřuje na omezený počet podniků, které vyrábějí určité energeticky náročné zboží. Komise zjistila, že podle judikatury Soudního dvora musí být opatření posuzováno na základě svých účinků a nikoli na základě svých cílů nebo příčin (51). Přestože opatření formálně prospívá všem hospodářským odvětvím a podnikům, může být považováno za selektivní, pokud de facto neprospívá všem podnikům v zemi. Soudní dvůr zjistil, že: „[Režim nelze] považovat za opatření obecné hospodářské politiky ani na základě velkého počtu zvýhodněných podniků, ani na základě různorodosti a významu hospodářských odvětví, ke kterým tyto podniky náleží“ (52).
(101)
Ve svém šetření Komise zjistila, že oznámený režim se soustředí přednostně na velmi malý počet podniků vyrábějících převážně zboží. V této souvislosti Rakousko dne 9. září 2010 předložilo údaje, které vycházely se stávajícího používání režimu s intenzitou podpory nižší než prahové hodnoty oznamovací povinnosti. Podle těchto údajů požádalo o využití režimu pouze asi 2 000 rakouských podniků z celkového počtu 300 000 (tj. méně než 1 % všech rakouských podniků). Kromě toho v rámci stávajícího uplatňování režimu jde asi 66 % prostředků ve prospěch podniků, které „vyrábějí zboží“ (53). Vzhledem k tomu, že Rakousko mělo zvýšit intenzitu podpor nad prahové hodnoty de minimis, pod kterými je režim dosud předběžně uplatňován, Komise dále zjistila, že opatření by se pak zřejmě ještě silněji soustředilo na podniky působící v oblasti výroby zboží. To vyplývá ze skutečnosti, že na základě údajů předložených Rakouskem by využilo jen dvanáct podniků vyšších intenzit podpory, než v rámci nyní uplatnitelného znění režimu, a že jen dva z těchto podniků působí v odvětví dopravy, zatímco deset z nich připadá na výrobu zboží (54).
(102)
Na základě výše uvedeného Komise dospěla k závěru, že oznámený režim nebude většině hospodářských odvětví rakouského hospodářství prospívat vůbec nebo jí bude prospívat jen ve velmi malé míře, zatímco zvýhodněny budou především podniky v jednom z těchto hospodářských odvětví, totiž v odvětví výroby zboží. Nezávisle na počtu hospodářských odvětví, v nichž by podniky mohly opatření využít, se opatření soustředí především na podniky vyrábějící zboží, a je proto třeba je de facto považovat za selektivní.
(103)
Na základě výše uvedeného Komise vyvodila závěr, že oznámený mechanismus udělování výjimek je selektivní, neboť za prvé předpokládá prahovou hodnotu 0,5 %, čímž je opatření vyhrazeno energeticky náročným podnikům, a za druhé tyto podniky působí v prvé řadě v odvětví výroby zboží.
(104)
Komise zjistila, že opatření navzdory své selektivní povaze nesplňuje kritérium selektivity, pokud je povahou nebo vnitřním uspořádáním systému, jehož je součástí, oprávněné (55). Komise poznamenává, že podle ustálené judikatury Soudního dvora musí tuto skutečnost doložit příslušný členský stát (56).
(105)
Podle vyjádření Soudního dvora je přitom nutno rozlišovat na jedné straně mezi cíli určité daňové soustavy, které s ní nesouvisejí, a mechanismy vlastními samotné daňové soustavě, které jsou nezbytné k uskutečnění takových cílů. Pouze posledně jmenované mechanismy připadají v úvahu jako odůvodnění na základě povahy, případně vnitřní uspořádání daňového systému, jehož součástí opatření je (57). Vnější cíle musejí být zohledněny během posouzení slučitelnosti (58).
(106)
Rakouské orgány zastávají názor, že diferenciace částek podle § 22c ZZE má za cíl zohlednit kapacity podniků v souvislosti s výběrem dodatečných odvodů. Domnívají se rovněž, že mechanismus udělování výjimek nebude mít negativní vliv na ekologické výhody předpokládané v ZZE, neboť částky podpory určené k podpoře výroby zelené elektřiny se nesníží. Pouze snížením environmentálních nákladů pro určité podniky je možné vytvořit udržitelný mechanismus financování zelené elektřiny, který je nezbytný pro zajištění podpory obnovitelných zdrojů energie.
(107)
Komise v této souvislosti zjišťuje, že vnitřním cílem systému zavedeného zúčtovací cenou je získání příjmů, které mají být použity především na podporu obnovitelných energií. Mechanismus udělování výjimek má naopak za cíl zvýšit konkurenceschopnost energeticky náročných podniků tím, že tyto podniky musejí platit nižší cenu za elektřinu, a tímto způsobem posílit přijatelnost systému založeného na zúčtovací ceně. Tímto je sledován cíl, který nesouvisí s logikou a vnitřním uspořádáním systému.
(108)
Podle judikatury Soudního dvora nemůže být sledování takového vnějšího cíle použito k odůvodnění opatření na základě povahy či vnitřního uspořádání daňového systému (59). Tuto analýzu lze provést pouze během posouzení slučitelnosti (60).
(109)
Komise zjistila, že v obou rozhodnutích o státní podpoře, které rakouské orgány uvedly a jimiž mělo být podpořeno tvrzení, že mechanismus udělování výjimek je oprávněn logikou a vnitřním uspořádáním systému, byla situace odlišná. Cílem rozhodnutí N 271/06 o dánských daňových předpisech souvisejících s přebytky tepla bylo zajistit u veškerých energetických výrobků neutralitu z hlediska zdanění, nikoli zvýšit konkurenceschopnost. Rozhodnutí N 860/06 o osvobození energetických produktů s dvojím použitím od energetických daní v Německu vycházelo ze zásady zdanit pouze energetické produkty použité jako palivo nebo pohonné hmoty.
(110)
Z výše uvedeného vyplývá, že oznámené osvobození energeticky náročných výrobních odvětví není oprávněné povahou nebo vnitřním uspořádáním systému, jehož je součástí.
(111)
Komise proto dospěla k závěru, že oznámené opatření splňuje podmínku selektivity, neboť je de facto selektivní a není oprávněné povahou nebo vnitřním uspořádáním systému.
5.1.4 Narušení hospodářské soutěže a negativní vliv na obchod
(112)
Podniky zvýhodněné opatřením, které podle názoru Komise představuje provozní podporu, působí převážně v oblasti výroby energeticky náročného zboží, jako jsou výrobky z kovu nebo papíru (61). V těchto hospodářských odvětvích dochází k obchodu mezi členskými státy a podniky konkurují podnikům z jiných členských států. Proto může dané opatření vést k narušení hospodářské soutěže a ovlivnit obchod na vnitřním trhu.
5.1.5 Závěr
(113)
Komise dospěla k závěru, že mechanismus udělování výjimek představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, neboť vede ke ztrátám státních prostředků, které poskytují energeticky náročným podnikům selektivní výhodu. Opatření by tudíž mohlo ovlivnit obchod mezi členskými státy a zkreslit hospodářskou soutěž na vnitřním trhu.
5.2 Oprávněnost podpory
(114)
Rakousko se zavázalo, že opatření neprovede, dokud je Evropská komise neschválí. Rakouské orgány oznámily opatření před jeho provedením, splnily proto svou povinnost podle čl. 108 odst. 3 SFEU (62).
5.3 Posouzení slučitelnosti podpory s vnitřním trhem
(115)
Komise může prohlásit státní podpory na základě čl. 107 odst. 3 SFEU za slučitelné s vnitřním trhem. Podle ustálené judikatury Soudního dvora musí členský stát doložit, že je opatření slučitelné s vnitřním trhem (63).
(116)
Komise má ve věcech podpor, které spadají pod čl. 107 odst. 3 SFEU, velký prostor pro vlastní uvážení (64). Při uplatňování tohoto uvážení zveřejnila pokyny a sdělení, v nichž jsou stanovena kritéria, podle nichž mohou být určité druhy podpor prohlášeny na základě čl. 107 odst. 3 SFEU za slučitelné s vnitřním trhem. Podle ustálené judikatury je Komise vázána svými pokyny a sděleními, které zveřejnila v oblasti kontroly státních podpor, pokud se neodchylují od předpisů SFEU a pokud je členské státy uznaly (65).
(117)
Proto je třeba nejprve prověřit, zda oznámená podpora spadá do působnosti jedněch nebo vícera pokynů nebo sdělení a zda ji lze prohlásit za slučitelnou s vnitřním trhem, protože splňuje v nich stanovená kritéria slučitelnosti.
(118)
Rakousko prohlásilo, že oznámené opatření spadá do působnosti pokynů Společenství ke státní podpoře na ochranu životního prostředí (66), případně se tyto pokyny použijí odpovídajícím způsobem. Kromě toho Rakousko zastává názor, že podpora spadá do působnosti obecného nařízení o blokových výjimkách (67).
(119)
Jsou však jasně stanoveny situace, v nichž lze poskytovat provozní podpory. Především je možné poskytnout provozní podporu ve formě snížení daní za určitých předpokladů na základě kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí (68) nebo na základě článku 25 obecného nařízení o blokových výjimkách (69). Za určitých předpokladů mohou být opatření posuzována také přímo na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
5.3.1 Pokyny ke státní podpoře na ochranu životního prostředí
(120)
Působnost pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí je definována takto (70):
„(58)
Tyto pokyny se vztahují na státní podporu na ochranu životního prostředí. Budou se uplatňovat podle dalších politik Společenství o státní podpoře, dalších ustanovení Smlouvy o založení Evropského společenství a Smlouvy o Evropské unii a právních předpisů, které byly podle těchto smluv přijaty.
(59)
Tyto pokyny se vztahují na podporu [24] prosazující ochranu životního prostředí ve všech odvětvích upravených Smlouvou o ES. Rovněž se vztahují na ta odvětví, na něž se vztahují zvláštní pravidla Společenství o státní podpoře (zpracování oceli, stavba lodí, motorová vozidla, syntetická vlákna, doprava, uhlí, zemědělství a rybolov), pokud z těchto zvláštních pravidel nevyplývá opak.“
(121)
Podle bodu odůvodnění 70 odst. 1 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí se ochranou životního prostředí rozumí jakákoli činnost, kterou příjemce podpory sám provádí, určená k ozdravění okolí nebo přírodních zdrojů, zamezení nebo snížení rizika jejich poškození nebo k podpoře účinnějšího využívání těchto zdrojů, včetně opatření na úsporu energie a využívání obnovitelných zdrojů energie. Z bodu odůvodnění 151 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí vyplývá, že opatření, která přispívají alespoň nepřímo ke zlepšení ochrany životního prostředí, spadají do působnosti těchto pokynů.
(122)
Rakouské orgány se domnívají, že mechanismus udělování výjimek nepřímo přispívá k ochraně životního prostředí ze dvou důvodů: za prvé je mechanismus důležitým předpokladem pro zajištění politické podpory pro zvýšení zúčtovací ceny na vyšší úrovni, což je zároveň nutné pro financování dalšího rozvoje výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů, a za druhé zvyšuje ceny za spotřebu elektřiny, čímž vytváří pobídku k energeticky účinnějšímu jednání.
(123)
Ohledně prvního tvrzení Komise zjistila, že zúčtovací cena a zvyšování výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů spolu nemusí nutně souviset. Rakousko má podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/28/ES ze dne 23. dubna 2009 o podpoře využívání energie z obnovitelných zdrojů a o změně a následném zrušení směrnic 2001/77/ES a 2003/30/ES (dále jen „směrnice o obnovitelných zdrojích energie“) (71) povinnost zvyšovat výrobu elektřiny z obnovitelných zdrojů. Může se však samo rozhodnout, jak bude toto zvýšení financovat. Rakousko by mohlo např. také použít příjmy z daní. Mechanismus udělování výjimek tudíž není nutný pro zvyšování výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů.
(124)
Ohledně druhého tvrzení Komise zjistila, že mechanismus udělování výjimek funguje jako strop. Průměrná cena za elektřinu, jež platí energeticky náročné podniky, klesá s každou spotřebovanou kWh, kterou překračují prahovou hodnotu. Mechanismus udělování výjimek tak přispívá spíše ke snížení energetické účinnosti, namísto aby byl pobídkou k jejímu zvyšování.
(125)
Komise proto dospěla k závěru, že mechanismus udělování výjimek nespadá do působnosti pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(126)
I kdyby opatření spadalo do působnosti těchto pokynů, což není tento případ, Komise zjistila, že by nebylo možné prohlásit je za slučitelné s vnitřním trhem, neboť nejsou splněny předpoklady uvedené v kapitole 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(127)
V kapitole 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí se v souvislosti s posouzením slučitelnosti rozlišuje mezi harmonizovanými a neharmonizovanými ekologickými daněmi. Parafiskální odvod ve formě zúčtovací ceny nepředstavuje ekologickou daň harmonizovanou na úrovni Unie. Na základě těchto skutečností Komise zjistila, že směrnice o obnovitelných zdrojích energie stanoví v souvislosti s obnovitelnými energiemi závazné cíle, ponechává však členským státům možnost rozhodnout, jak těchto cílů dosáhnou.
(128)
Mechanismus udělování výjimek by tudíž musel být posuzován podle pravidel pro neharmonizované ekologické daně, která jsou uvedena v kapitole 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí (72).
(129)
Podle těchto ustanovení musí členský stát sdělit informace o hospodářských odvětvích nebo kategoriích příjemců podpory, na které se vztahuje osvobození od daně/snížení daní, a situaci hlavních příjemců podpory v každém dotčeném odvětví a vysvětlit, jak může zdanění přispět k ochraně životního prostředí. Zvýhodněná hospodářská odvětví by měla být řádně popsána a měla by poskytnout seznam největších příjemců v každém odvětví (měřeno zejména podle obratu, podílů na trhu a velikosti daňového základu) (73). Na základě těchto informací musí Komise posoudit, zda je osvobození od ekologické daně nebo její snížení nezbytné a přiměřené. Pokud jde o kritérium nezbytnosti, výběr příjemce podpory musí být založen na objektivních a transparentních kritériích; ekologická daň bez snížení musí vést ke značnému nárůstu výrobních nákladů, které nelze přenést na spotřebitele, aniž by to vedlo k významnému snížení prodeje (74). Pokud jde o přiměřenost podpory, musí daný členský stát prokázat, že každý příjemce platí poměrnou částku úrovně vnitrostátní daně, která ve velké míře odpovídá vlivu jeho činnosti na životní prostředí, že platí alespoň 20 % vnitrostátní daně, pokud není oprávněná nižší úroveň, a že snížení daní nebo osvobození od daní jsou podmíněna uzavřením dohod k dosažení cílů ochrany životního prostředí (75).
(130)
Komise však zjistila, že Rakousko výše uvedené informace navzdory opakovaným výzvám Komise neposkytlo (76). Komise tudíž nemohla posoudit, zda je podpora nezbytná a přiměřená nebo jakým způsobem přispívá k ochraně životního prostředí.
5.3.2 Analogické použití kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí
(131)
Vzhledem ke skutečnosti, že oznámený mechanismus udělování výjimek nepřispívá k ochraně životního prostředí ani nepřímo, Komise dále posuzovala, zda by mohla tento mechanismus schválit analogicky s kapitolou 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(132)
Podle rakouských orgánů by mohl být mechanismus udělování výjimek posuzován analogicky s předpisy o snížení harmonizovaných daní z energie v bodech odůvodnění 152 a 153 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí. V této souvislosti Komise připomíná, že v kapitole 4 těchto pokynů se počítá se dvěma způsoby posouzení snížení ekologických daní, které by mohly vést k odlišným závěrům. Za prvé kapitola 4 obsahuje předpisy týkající se snížení daní z energie harmonizovaných směrnicí o zdanění energie, které mohou být bez dalšího posuzování prohlášeny za slučitelné s vnitřním trhem, pokud je dodržena minimální úroveň zdanění stanovená směrnicí o zdanění energie. Za druhé kapitola 4 obsahuje určitá pravidla pro posuzování snížení neharmonizovaných ekologických daní a snížení harmonizovaných daní z energie, které nedosahují minimální úrovně daně stanovené ve směrnici o zdanění energie. Podle těchto pravidel musí členský stát mimo jiné uvést podrobné údaje o nezbytnosti a přiměřenosti daného opatření. Rakouské orgány tvrdí, že by Komise mohla schválit mechanismus udělování výjimek pro parafiskální odvody na základě toho, že zvýhodněné podniky zaplatí alespoň minimální úroveň rakouské daně z energie.
(133)
Komise zjistila, že v její rozhodovací praxi či v judikatuře Evropských soudů neexistují precedentní případy, v nichž by byla pravidla pro posuzování harmonizovaných daní z energie podle kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí použita analogicky s parafiskálními odvody.
(134)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora lze normu práva EU použít analogicky, pokud jsou splněny tyto dva předpoklady: za prvé musejí pravidla použitelná v daném případě ve velkém rozsahu odpovídat pravidlům, která mají být použita analogicky. Za druhé musejí pravidla použitelná v daném případě obsahovat mezeru, která není slučitelná s některou obecnou zásadou práva EU a která může být analogickým použitím uzavřena (77). Vzhledem k těmto předpokladům Komise zjistila, že analogie jsou v právu EU používány jen ve výjimečných případech.
(135)
Za prvé musejí pravidla použitelná v daném případě ve velkém rozsahu odpovídat pravidlům, která mají být použita analogicky. Jelikož kapitola 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí počítá se snížením daně nebo s osvobozením od daně, musejí pravidla týkající se oznámených odvodů v rámci ZZE do velké míry odpovídat pravidlům použitelným na ekologické daně.
Komise však zjistila, že právní situace s ohledem na ekologické daně podle práva EU není srovnatelná s právní situací s ohledem na parafiskální odvody podle práva EU. Zatímco v právu EU neexistují specifická pravidla pro parafiskální odvody, existují však specifická pravidla pro výběr ekologických daní. Jedná se především o minimální úroveň zdanění stanovenou směrnicí o zdanění energie a o osvobození od této minimální úrovně, které je poskytováno za předpokladů uvedených v kapitole 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí a v článku 25 obecného nařízení o blokových výjimkách. Ohledně parafiskálních odvodů Komise zjistila, že neexistují ani pravidla osvobození od daní či snížení daní, ani pravidla k minimální úrovni zdanění.
(136)
Komise proto dospěla k závěru, že parafiskální odvody existující v rámci rakouského režimu nepodléhají žádným pravidlům, která by odpovídala pravidlům platným pro ekologické daně podle práva EU.
(137)
Za druhé musejí pravidla použitelná v daném případě obsahovat mezeru, která není slučitelná s některou obecnou zásadou práva EU a která může být analogickým použitím uzavřena.
(138)
Opatření, která nespadají do oblasti působnosti pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí, však mohou být posuzována podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Komise tudíž nenašla v pokynech ke státní podpoře na ochranu životního prostředí žádnou takovou mezeru, která by opravňovala posouzení oznámeného opatření použitím analogického posouzení. Tento závěr platí pro oba případy - pro analogie s harmonizovanými i neharmonizovanými daněmi.
(139)
Kromě toho by neexistence pravidel pro osvobození od parafiskálních odvodů nemohla být odstraněna analogickým použitím pravidel týkajících se snížení energetických daní podle práva EU. Komise k tomu zjistila, že analogické použití pravidel pro snížení harmonizovaných daní z energie na neharmonizované parafiskální odvody by rovněž znamenalo, že by podniky mohly splnit minimální úroveň zdanění podle směrnice o zdanění energie zaplacením těchto parafiskálních odvodů. Tento přístup proto není v souladu se smyslem směrnice o zdanění energie. Komise se proto domnívá, že minimální sazby podle směrnice o zdanění energie byly stanoveny pouze pro použití v rámci harmonizovaného systému daní z energie. Jejich použití jako reference mimo harmonizovanou oblast by znamenalo použití, které se nepředpokládalo. Minimální sazby jednoznačně nebyly stanoveny s cílem určit celkovou zátěž, kterou by měly energeticky náročné podniky nést na základě environmentálních regulačních opatření vyplývajících především z mechanismů financování pro výkupní ceny. S takovým přístupem by se rovněž opominulo, že politika v oblasti státních podpor akceptuje shovívavý postup v případě osvobození od daně nad minimální harmonizovanou sazbou z toho důvodu, že je alespoň do určité míry zajištěn rovný přístup dodržením minimálních sazeb platných ve všech členských státech. Toto tvrzení ovšem neplatí pro zátěž vyplývající z neharmonizovaných systémů výkupních cen, u nichž může odchýlením od standardních příspěvků dojít k narušení hospodářské soutěže.
(140)
Z toho plyne, že neexistence pravidel týkajících se snížení parafiskálních odvodů nepředstavuje žádnou mezeru, která by nebyla slučitelná s některou obecnou zásadou práva EU a která by mohla být odstraněna analogickým použitím existujících pravidel týkajících se snížení harmonizovaných energetických daní.
(141)
I kdyby analogické použití bylo možné, mechanismus udělování výjimek by nemohl být považován v žádném případě za slučitelný z důvodů uvedených v 129. až 133. bodě odůvodnění.
(142)
Komise z výše uvedeného usuzuje, že nemůže vytvořit analogii mezi oznámeným mechanismem udělování výjimek a pravidly pro posuzování snížení harmonizovaných daní z energie podle kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí, a tudíž nemůže schválit mechanismus udělování výjimek na základě takové analogie.
5.3.3 Analogie s článkem 25 obecného nařízení o blokových výjimkách
(143)
Komise dále prověřila, zda by mohla mechanismus udělování výjimek schválit analogicky s článkem 25 obecného nařízení o blokových výjimkách.
(144)
Podle názoru rakouských orgánů ponechává rozdílné znění kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí a článku 25 obecného nařízení o blokových výjimkách určitý prostor pro schválení opatření v analogii s článkem 25 obecného nařízení o blokových výjimkách. Rakousko uvádí, že v bodě odůvodnění 152 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí se říká:
„Aby snížení harmonizovaných daní či osvobození od harmonizovaných daní, zejména v případech harmonizovaných směrnicí 2003/96/ES, bylo slučitelné s článkem 87 Smlouvy o ES, musí být přípustná podle příslušných platných předpisů Společenství a být v souladu s limity a podmínkami zde stanovenými.“
(145)
Článek 25 obecného nařízení o blokových výjimkách však zní:
„Režimy podpor na ochranu životního prostředí v podobě úlev na ekologických daních splňující podmínky směrnice 2003/96/ES jsou slučitelné se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 Smlouvy a jsou vyňaty z oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy, pokud jsou splněny podmínky stanovené v odstavcích 2 a 3 tohoto článku.“ (78)
(146)
Z tohoto znění Rakousko vyvodilo, že článek 25 obecného nařízení o blokových výjimkách je možná pojat šířeji než bod odůvodnění 152 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí. Rakousko tvrdilo, že bod odůvodnění 152 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí možná platí pouze pro daně harmonizované směrnicí o zdanění energie, přičemž článek 25 obecného nařízení o blokových výjimkách pouze požaduje, aby mechanismus udělování výjimek dodržel minimální daň stanovenou ve směrnici o zdanění energie, i když se nejedná o harmonizovanou daň z energie. Podle názoru Rakouska by proto bylo možné použít článek 25 obecného nařízení o blokových výjimkách na úlevy na neharmonizovaných ekologických daních, které by mohly být prohlášeny za slučitelné s vnitřním trhem, pokud obecný daňový systém dodrží minimální daň z energie. Rakousko sice uznalo, že příspěvky placené v rámci ZZE nejsou daněmi (79), tvrdilo však, že by oznámený mechanismus udělování výjimek mohl být posouzen a schválen analogicky s ustanovením o ekologických daních v článku 25 obecného nařízení o blokových výjimkách.
(147)
Podle názoru Komise však neexistuje žádný prostor pro analogické použití článku 25 obecného nařízení o blokových výjimkách. Za prvé pravidla použitelná v daném případě ve velkém rozsahu neodpovídají pravidlům, která mají být použita analogicky. Ze znění článku 25 obecného nařízení o blokových výjimkách jednoznačně vyplývá, že tento předpis platí pouze pro ekologické daně harmonizované směrnicí o zdanění energie. V tomto smyslu je označení jako daň z energie „předpokladem“ pro použití článku 25 obecného nařízení o blokových výjimkách. Tento výklad je podpořen také tím, že z logiky systému obecného nařízení o blokových výjimkách vyplývá, že jeho oblast působnosti nemůže být širší než působnost pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí, na které se vztahuje. Článek 25 obecného nařízení o blokových výjimkách tudíž jednoznačně platí jen pro daně z energie harmonizované směrnicí o zdanění energie. Jak již bylo řečeno, nejsou však příspěvky placené v rámci zákona o zelené elektřině ekologickými daněmi a předpisy směrnice o zdanění energie se na ně nevztahují. Z toho vyplývá, že pravidla pro daně z energie a pravidla pro rakouské výkupní ceny nejsou v širší míře srovnatelná. Za druhé pravidla použitelná v daném případě neobsahují mezeru, která není slučitelná s některou obecnou zásadou práva EU a která může být analogickým použitím uzavřena. Snížení daní nebo srovnatelná opatření, na která se nevztahuje obecné nařízení o blokových výjimkách, nejsou sama o sobě neslučitelná s právem EU, musí však splnit obecnou oznamovací povinnost podle článku 108 SFEU. Mohou pak být posouzena a prohlášena za slučitelná s vnitřním trhem podle pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí nebo - pokud tyto nejsou použitelné - přímo podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Z toho vyplývá, že pravidla použitelná pro posouzení rakouského režimu podpory neobsahují žádnou mezeru neslučitelnou s právem EU.
(148)
Na základě výše uvedených skutečností Komise dospěla k závěru, že nemůže vytvořit analogii mezi příspěvky v rámci zákona o zelené elektřině a harmonizovanými daněmi z energie podle článku 25 obecného nařízení o blokových výjimkách, a tudíž nemůže schválit mechanismus udělování výjimek na základě takové analogie.
5.3.4 Slučitelnost podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
(149)
Komise zjistila, že Rakousko neuplatnilo, že by mechanismus udělování výjimek mohl být prohlášen slučitelným přímo na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Jelikož členský stát musí uvést důvody, na jejichž základě může být zjištěna slučitelnost podpory (80), a doložit, že jsou splněny příslušné předpoklady, Rakousko již z tohoto důvodu nesmí použít tento důvod slučitelnosti.
(150)
Komise nicméně prověřila, zda by mechanismus udělování výjimek mohl být považován na tomto právním základě za slučitelný.
(151)
Ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU stanoví, že „podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, mohou být považovány za slučitelné s vnitřním trhem, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem“. Podle judikatury Soudního dvora může Komise prohlásit podporu za slučitelnou s vnitřním trhem, pokud podpora přispívá k uskutečnění cílů společného zájmu (81), je nezbytná k dosažení tohoto cíle (82) a nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
(152)
V souladu s tím je běžnou praxí Komise (83), že opatření mohou být prohlášena za slučitelná přímo podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, pokud jsou nezbytná a přiměřená a pokud pozitivní dopad na cíl společného zájmu vyváží negativní účinky na hospodářskou soutěž a obchod. V tomto ohledu Komise považuje za přiměřené posoudit tyto otázky:
1.
Je stanovený cíl opatření podpory jasně definován a představuje společný zájem?
2.
Je podpora dobře navržena tak, aby zajistila splnění cíle společného zájmu? Zejména:
a)
je opatření podpory vhodným a nezbytným nástrojem, nebo existují jiné, vhodnější nástroje?
b)
má podpora motivační efekt, tj. ovlivňuje podpora chování podniků?
c)
je podpora přiměřená, tj. mohlo by být stejné změny chování dosaženo také nižší podporou?
3.
Je narušení hospodářské soutěže a účinek na obchod omezený, takže celkově převažují pozitivní účinky?
(153)
Podle údajů Rakouska je cílem opatření především ochrana životního prostředí. Jak je však vysvětleno v bodech 126 až 129, mechanismus udělování výjimek k ochraně životního prostředí nijak nepřispívá.
(154)
Kromě toho je kladného účinku opatření na životní prostředí dosaženo všeobecným zvýšením výkupních cen, což by podle Rakouska nebylo možné, aniž by byla zajištěna konkurenceschopnost energeticky náročných podniků prostřednictvím oznámeného mechanismu udělování výjimek. Rakouské orgány kromě toho ve svých tvrzeních uznávají, že cílem mechanismu udělování výjimek je zvýšit konkurenceschopnost energeticky náročných podniků v Rakousku vůči konkurentům v jiných členských zemích. Komise ve své rozhodovací praxi nikdy neakceptovala, že by takové podpory přispívaly k cíli společného zájmu.
(155)
Jedinou výjimku představuje kapitola 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí. Avšak i když Komise akceptuje snížení ekologické daně, požaduje, aby se zaplatila minimální daň. Celková částka, kterou podniky využívající snížení daně přispívají k celkovým daňovým příjmům, tudíž narůstá s každou způsobenou jednotkou znečištění. V daném případě se však situace liší. Příspěvek je od výše 0,5 % čisté hodnoty výroby omezen. Další způsobené jednotky znečištění už nepodléhají parafiskálním odvodům. To znamená, že se příspěvek na způsobenou jednotku znečištění s každou další jednotkou snižuje. Systém tudíž pobízí k tomu, aby se spotřebovávaly další zdroje, namísto aby se šetřily.
(156)
Komise se proto domnívá, že podpora nepřispívá k cíli společného zájmu.
(157)
Komise zjistila, že podle judikatury Soudního dvora „(…) provozní podpory, tedy podpory, jimiž má být podnik osvobozen od nákladů, které by normálně musel v rámci svého běžného provozu nebo své obvyklé činnosti nést, v zásadě nespadají do rozsahu působnosti čl. 92 odst. 3 [nyní čl. 107 odst. 3 SFEU] (…)“ (84). Soudní dvůr dále zjistil, že: „V souladu s judikaturou totiž tyto podpory v zásadě narušují podmínky hospodářské soutěže v odvětvích, ve kterých jsou poskytovány, aniž by vzhledem ke své povaze umožnily dosáhnout cílů stanovaných výše uvedenými ustanoveními o odchylkách“ (85). Ve vztahu k danému případu Komise zastává názor, že mechanismus udělování výjimek představuje provozní podporu, neboť osvobozuje zvýhodněné podniky od části nákladů na elektřinu, které by normálně musely v rámci svých obvyklých činností nést.
(158)
Komise se proto domnívá, že provozní podpory v žádném případě nejsou přiměřeným politickým nástrojem k dosažení tohoto cíle, i kdyby cílem společného zájmu byla konkurenceschopnost.
(159)
Pokud jde o ekologické daně, Komise akceptovala omezenou výjimku z této zásady, přičemž však sledovala určitý cíl. Snížení ekologické daně či osvobození od ní týkající se některých odvětví nebo kategorií podniků je podle kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí přípustné, pokud mohou zajistit možnost přijetí vyšších daní pro jiné podniky, což povede k celkovému zlepšení internalizace nákladů a vytvoření dalších pobídek na zlepšení ochrany životního prostředí. Komise proto zastávala názor, že tento druh podpory může být nezbytný pro nepřímou reakci na záporné externí faktory tím, že se usnadní zavedení nebo zachování relativně vysokého vnitrostátního ekologického zdanění.
(160)
Komise však zjistila, že příspěvky na podporu zelené elektřiny, od nichž mají být zvýhodněné podniky v rámci oznámeného opatření osvobozeny, nepředstavují ekologické daně ve smyslu bodu 70 odst. 14 a bodu 151 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí. Daně jsou odvody, které plynou do souhrnného rozpočtu státu. Příspěvky, od nichž mají být zvýhodněné podniky v rámci oznámeného opatření osvobozeny, však do souhrnného rozpočtu státu neplynou. Naopak, využívají se výlučně k financování příspěvků středisku OeMAG, které podporuje výrobce zelené elektřiny výkupními cenami. Proto tyto příspěvky nejsou ekologickými daněmi.
(161)
Komise proto zastává názor, že by možnost výjimky z obecného pravidla neslučitelnosti provozní podpory obsaženého v pokynech ke státní podpoře na ochranu životního prostředí měla být vykládána restriktivně. Jako výjimka by proto kapitola 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí měla být omezena na ekologické daně.
(162)
Jak bylo již uvedeno, Komise dále zjistila, že použití kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí na parafiskální odvody by s ohledem na harmonizované energetické daně odporovalo cílům těchto pravidel a směrnici o zdanění energie. Kromě toho by mohl takový přístup vést rovněž k obecnějšímu použití těchto ustanovení na parafiskální odvody v oblasti ochrany životního prostředí (např. parafiskální odvody v oblasti odpadu atd.). Tak široké použití překračuje oblast působnosti a cíle kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(163)
Komise se proto domnívá, že provozní podpory poskytované ve formě snížení parafiskálních odvodů nejsou vhodným nástrojem ke zlepšení ochrany životního prostředí. Komise zjistila, že podmínky v kapitole 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí dosud neuplatnila na jiné druhy poplatků nebo parafiskálních odvodů.
(164)
Kromě toho Komise zjistila, že objem ekologické daně, i když je použita pouze snížená sazba daně, je přímo poměrný k objemu znečištění životního prostředí způsobenému daným podnikem. I při použití snížené sazby představuje ekologická daň pro podniky i nadále pobídku k šetření zdrojů. V daném případě je však částka od určité výše omezena. Jednotky znečištění, které překračují tuto úroveň, se již nedaní. S mechanismem udělování výjimek tak parafiskální odvody ztrácejí jakoukoli pobídku k efektivnímu využívání zdrojů.
(165)
Pro případ, že by provozní podpory ve formě snížení parafiskálních odvodů byly uznány vhodným politickým nástrojem, Komise dále zjistila, že by pro posouzení nezbytnosti a přiměřenosti takových provozních podpor bylo potřebné šetření, které je srovnatelné s posouzením snížení neharmonizovaných ekologických daní podle kapitoly 4 pokynů ke státní podpoře na ochranu životního prostředí (86), neboť posouzení neharmonizovaných daní podle kapitoly 4 odráží obecné zásady podrobné hospodářské analýzy podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(166)
Podle těchto ustanovení musí členský stát sdělit informace o hospodářských odvětvích nebo kategoriích příjemců podpory, na které se vztahuje osvobození od daně/snížení daní, a situaci hlavních příjemců podpory v každém dotčeném odvětví a vysvětlit, jak může zdanění přispět k ochraně životního prostředí. Zvýhodněná hospodářská odvětví by měla být řádně popsána a měla by poskytnout seznam největších příjemců v každém odvětví (měřeno zejména podle obratu, podílů na trhu a velikosti daňového základu) (87). Na základě těchto informací musí Komise posoudit, zda je osvobození od ekologické daně nebo její snížení nezbytné a přiměřené. Pokud jde o kritérium nezbytnosti, výběr příjemce podpory musí být založen na objektivních a transparentních kritériích; ekologická daň bez snížení musí vést ke značnému nárůstu výrobních nákladů, které nelze přenést na spotřebitele, aniž by to vedlo k významnému snížení prodeje (88). Pokud jde o přiměřenost podpory, musí daný členský stát prokázat, že každý příjemce platí poměrnou částku úrovně vnitrostátní daně, která ve velké míře odpovídá vlivu jeho činnosti na životní prostředí, že platí alespoň 20 % vnitrostátní daně, pokud není oprávněná nižší úroveň, a že snížení daní nebo osvobození od daní jsou podmíněna uzavřením dohod k dosažení cílů ochrany životního prostředí (89).
(167)
Komise však zjistila, že Rakousko výše uvedené informace navzdory opakovaným výzvám Komise neposkytlo (90). Komise tudíž nemohla posoudit, zda byla podpora nezbytná a přiměřená nebo jakým způsobem by přispěla k ochraně životního prostředí.
(168)
Nakonec rakouské orgány ani nemohly doložit, že má mechanismus udělování výjimek pobídkový účinek.
(169)
Komise upozorňuje na to, že podle judikatury Soudního dvora mohou provozní podpory tohoto druhu narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit podmínky obchodu (91). V daném případě je účinek narušení hospodářské soutěže zesilován, neboť podniky, které mohou využít mechanismu udělování výjimek, již získávají provozní podpory ve formě snížení daní při zdanění energie. Poskytnutí druhé provozní podpory, která navíc není časově omezená, by narušilo hospodářskou soutěž a ovlivnilo obchod takovým způsobem, jenž odporuje společnému zájmu.
(170)
Komise proto dospěla k závěru, že mechanismus udělování výjimek nelze na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU považovat za slučitelný s vnitřním trhem.
5.4 Závěr
(171)
Vzhledem k výše uvedeným informacím Komise posoudila jak podporu výrobců zelené elektřiny, tak mechanismus udělování výjimek pro energeticky náročné podniky. Pokud jde o podporu výrobců zelené elektřiny, Komise zjistila, že toto opatření ve svém rozhodnutí ze dne 22. července 2009 prohlásila za státní podporu slučitelnou s vnitřním trhem. Pokud jde o mechanismus udělování výjimek, který byl předmětem formálního vyšetřovacího řízení, Komise zjistila, že také toto opatření je státní podporou ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Komise však zastává názor, že pro mechanismus udělování výjimek, jenž je čistě provozní podporou, nepřipadá v úvahu žádná výjimka z obecné zásady zákazu státních podpor uvedená v SFEU.
Komise při zohlednění všech skutečností, jež jí byly předloženy, dospěla k závěru, že státní podporu, kterou Rakousko hodlá poskytnout energeticky náročným podnikům, nelze považovat za slučitelnou s vnitřním trhem.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora ve formě částečného osvobození od povinnosti odběru zelené elektřiny, kterou Rakousko hodlá poskytnout energeticky náročným podnikům, není slučitelná s vnitřním trhem.
Podpora tudíž nesmí být udělena.
Článek 2
Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí Rakousko informuje Komisi o opatřeních přijatých k dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno Rakousku.
V Bruselu dne 8. března 2011.
ROZHODNUTIE KOMISIE
z 8. marca 2011
o štátnej pomoci vo veci C 24/09 (ex N 446/08) - Štátna pomoc pre energeticky náročné podniky, zákon o ekoenergii, Rakúsko
[oznámené pod číslom K(2011) 1363]
(Iba nemecké znenie je autentické)
(Text s významom pre EHP)
(2011/528/EÚ)
EURÓPSKA KOMISIA,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, predovšetkým na článok 108 ods. 2 prvý pododsek,
so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore, a najmä na článok 62 ods. 1 písm. a),
po vyzvaní zúčastnených strán, aby predložili pripomienky v súlade s uvedenými článkami (1) so zreteľom na tieto pripomienky,
keďže:
1. POSTUP
(1)
Rakúsko 27. júna 2008 prostredníctvom predbežného oznámenia oznámilo svoj zámer zmeniť platný rakúsky zákon o ekoenergii, ktorý Komisia schválila v súčasnom znení v roku 2006 ako pomoc zlučiteľnú s jednotným trhom (2). Rakúsko 4. septembra 2008 oznámilo nové znenie zákona o ekoenergii, ktorý je predmetom tohto rozhodnutia Komisie.
(2)
Komisia listom z 28. októbra 2008 požiadala o doplňujúce informácie. Po zaslaní upomienky poslalo Rakúsko listom z 22. decembra 2008 dodatočné informácie. V nadväznosti na stretnutie so zástupcami Rakúska dňa 11. februára 2009 požiadala Komisia listom z 19. februára 2009 o ďalšie informácie, ktoré Rakúsko zaslalo v liste zo 17. marca 2009. Komisia požiadala v liste z 8. mája 2009 o doplňujúce informácie, ktoré Rakúsko zaslalo listami z 9. a 19. júna 2009.
(3)
Dňa 9. júla 2008 bola Komisii doručená sťažnosť Spolkovej komory práce Rakúska v súvislosti so zákonom o ekoenergii, ktorá sa týkala opatrenia zákona o ekoenergii v prospech energeticky náročných podnikov.
(4)
Dňa 22. júla 2009 prijala Komisia tzv. hybridné rozhodnutie, na základe ktorého boli schválené opatrenia v prospech výrobcov ekologickej elektrickej energie. Komisia vyhlásila tieto opatrenia za zlučiteľné s usmerneniami Spoločenstva o štátnej pomoci na ochranu životného prostredia (ďalej len „usmernenia o pomoci na ochranu životného prostredia“) (3), ale rozhodla o začatí formálneho konania s cieľom preskúmať mechanizmus oslobodenia od povinnosti nákupu v rámci zákona o ekoenergii pre energeticky náročné podniky (4).
(5)
Komisia listom z 23. júla 2009 informovala Rakúsko o tomto rozhodnutí a vyzvala ho, aby zaslalo všetky informácie potrebné na posúdenie tohto opatrenia.
(6)
Komisia uverejnila svoje rozhodnutie v Úradnom vestníku Európskej únie (5) a vyzvala zúčastnené strany, aby predložili svoje pripomienky k tomuto opatreniu.
(7)
Rakúsko listom z 19. augusta 2009 požiadalo o predĺženie lehoty, ktoré Komisia povolila listom z 9. septembra 2009. Rakúsko nakoniec zaslalo svoje pripomienky 8. októbra 2009.
(8)
Spolková komora práce Rakúska zaslala listom zo 7. októbra 2009 pripomienky k opatreniu v prospech energeticky náročných podnikov, ktoré boli Rakúsku predložené s výzvou na zaslanie pripomienok. Rakúsko predložilo svoje pripomienky 23. decembra 2009 a 23. apríla 2010 poskytlo ďalšie informácie.
(9)
Komisia listom z 21. júna 2010 a 19. júla 2010 požiadala Rakúsko o ďalšie informácie, ktoré boli zaslané 13. septembra 2010. Na žiadosť Rakúska sa 9. júla 2010 medzi Komisiou a zástupcami Rakúska uskutočnilo stretnutie.
(10)
Rakúsko listom z 24. novembra 2010 zdôraznilo význam zákona o ekoenergii pre Rakúsko a požiadalo o rozhodnutie v tejto veci do začiatku decembra 2010. Komisia na tento list odpovedala 7. decembra 2010. Dňa 9. decembra 2010 sa so zástupcami Rakúska uskutočnilo ďalšie stretnutie.
(11)
Listom z 30. decembra 2010 odstúpilo Rakúsko od svojich argumentov v prospech opatrenia predložených počas konania a požiadalo Komisiu o schválenie mechanizmu oslobodenia energeticky náročných podnikov od povinnosti nákupu. Komisia odpovedala na tento list 25. januára 2011.
2. PODROBNÝ OPIS OPATRENIA
(12)
Komisia svojím rozhodnutím z 22. júla 2009 schválila zmenené a doplnené znenie zákona o ekoenergii. Výnimku tvorí len § 22c tohto zákona, ktorý sa týka mechanizmu oslobodenia energeticky náročných podnikov od povinnosti nákupu. Z tohto dôvodu je tento opis obmedzený na tento mechanizmus.
2.1. Opis mechanizmu oslobodenia energeticky náročných podnikov od povinnosti nákupu
(13)
Podľa 3. časti zákona o ekoenergii vydáva Rakúsko jednému alebo viacerým podnikom licenciu na výkon povinnosti zúčtovacieho strediska pre ekoenergiu. Držiteľ licencie je zodpovedný najmä za nákup ekoenergie od výrobcov za pevnú cenu a jej predaj za pevnú cenu distribútorom elektrickej energie. Distribútori elektrickej energie sú povinní odoberať určité percento svojich celkových dodávok od zúčtovacieho strediska pre ekoenergiu; toto percento zodpovedá priemernému podielu ekoenergie z celkových zdrojov na výrobu elektrickej energie v Rakúsku.
(14)
Rakúsko v súčasnosti udelilo určenému zúčtovaciemu stredisku - Abwicklungsstelle für Ökostrom AG (OeMAG) - ako jedinému zúčtovaciemu stredisku licenciu platnú v celej krajine. OeMAG je akciová spoločnosť založená podľa súkromného práva, ktorú preveruje vymenovaný audítor. Spolkové ministerstvo Rakúska pre hospodárstvo a zamestnanosť a rakúsky úrad pre regulovanie energie E-Control GmbH vykonávajú nad OeMAG kontrolný dohľad. Podstatné prvky potrebné na vykonávanie opatrenia v prospech energeticky náročných podnikov (ako sú spôsoby distribúcie energie distribútorom, cena, ktorú platia obchodníci, a príspevok konečných spotrebiteľov) stanovia rakúske úrady vopred prostredníctvom zákona alebo vyhlášky. Spory medzi zúčastnenými podnikmi sa riešia súdnou cestou, nie správnym konaním.
(15)
OeMAG je akciová spoločnosť vo vlastníctve spoločností, medzi ktoré patria prevádzkovatelia prenosových sústav, banky a priemyselné podniky. Kým spoločnosť Verbund-APG vlastní 24,4 % akcií, spoločnosti VKW Netz AG, TIWAG Netz AG, CISMO GmbH, Oesterreichische Kontrollbank AG (OeKB), Investkreditbank AG a Smart Technologies vlastnia každá 12,6 % akcií OeMAG. Spoločnosť Verbund-APG je 100 % dcérska spoločnosť spoločnosti Verbund AG (Österreichische Elektrizitätswirtschafts-Aktiengesellschaft, Verbundgesellschaft), ktorej 51 % akcií vlastní Rakúska republika. VKW Netz AG patrí spoločnosti Illwerke AG, ktorej 95,5 % vlastní spolková krajina Vorarlbersko. Spoločnosť TIWAG-Netz AG je vo vlastníctve spoločnosti TIWAG AG, ktorá je zase v 100 % vlastníctve spolkovej krajiny Tirolsko; spoločnosť CISMO GmbH vlastní spoločnosť Oesterreichische Kontrollbank AG, ako aj prevádzkovatelia prenosových sústav a elektrárenské a plynárenské spoločnosti, Oesterreichische Kontrollbank AG (OeKB) je vo vlastníctve rakúskych bánk, Investkredit Bank AG je prevažne vo vlastníctve národných bánk a Smart Technologies je vo vlastníctve spoločnosti Siemens. Verejne kontrolovaní akcionári tak vlastnia 49,6 % a súkromne kontrolovaní akcionári 50,4 % akcií OeMAG. Komisia nemá nijaké dôkazy o tom, že verejne kontrolovaní akcionári môžu vykonávať kontrolu alebo minimálne spoločnú kontrolu OeMAG.
(16)
Na základe mechanizmu uvedeného v § 22c ods. 1 zákona o ekoenergii môžu energeticky náročné podniky svojich dodávateľov požiadať, aby im nedodávali ekoenergiu. Podmienkou je, aby energeticky náročné podniky predložili dôkaz, že:
a)
majú nárok na náhradu podľa zákona o vrátení spotrebných daní z energií a
b)
výdavky na ekoenergiu predstavujú minimálne 0,5 % čistej hodnoty ich výroby.
Túto výnimku udeľuje na základe žiadosti rakúsky úrad pre regulovanie energie Energie-Control GmbH.
(17)
Ak sa táto výnimka udelí, distribútor má zo zákona zákaz vyberať od týchto energeticky náročných spotrebiteľov dodatočné náklady za ekoenergiu.
(18)
V § 22c ods. 5 zákona o ekoenergii sa v tejto súvislosti uvádza, že „zmluvy medzi distribútormi elektrickej energie a (veľkými) odberateľmi (elektrickej energie) musia obsahovať povinné ustanovenie, že... distribútori nedodávajú ekoenergiu týmto konečným spotrebiteľom... a neprenášajú na nich dodatočné náklady na ekoenergiu. Akékoľvek zmluvné ustanovenia s opačným účinkom sú neplatné“ (6).
(19)
Ak bola energeticky náročnému podniku povolená výnimka pre povinnosť nákupu, musí podľa § 22c ods. 2 zákona o ekoenergii uhradiť OeMAG kompenzačnú sumu vo výške 0,5 % čistej hodnoty výroby za predchádzajúci kalendárny rok.
2.2. Zhrnutie obsahu rozhodnutia o začatí konania
(20)
Rakúsko vo svojom oznámení uviedlo, že je potrebné preskúmať mechanizmus oslobodenia bez ohľadu na všeobecnú schému štátnej pomoci v prospech výrobcov ekoenergie, pretože sa vzťahuje len na „súkromnoprávne zmluvné vzťahy“ medzi energeticky náročnými podnikmi a distribútormi elektrickej energie. Rakúsko tvrdilo, že toto oslobodenie nepredstavuje nijakú štátnu pomoc a že aj keby to tak bolo, táto pomoc by bola zlučiteľná podľa kapitoly 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia.
(21)
Komisia však už vo svojom rozhodnutí o začatí konania dospela k záveru, že - pokiaľ ide o otázku existencie pomoci - „výnimku“ pre mechanizmus financovania nemožno posudzovať nezávisle od samotného mechanizmu financovania. Komisia usúdila, že „výnimka“ (oslobodenie) je podľa definície neoddeliteľne spätá s „pravidlom“ a mechanizmus výnimky je neoddeliteľnou súčasťou všeobecnej schémy, preto sa musí posudzovať podľa pravidiel o štátnej pomoci. Podľa právnych predpisov môžu navyše distribútori elektrickej energie, u ktorých tvoria vysoký podiel zákazníkov podniky s udelenou výnimkou, požiadať o oslobodenie od platby zásobovacích taríf, z čoho vyplýva, že táto schéma by pre OeMAG mohla viesť aj k priamym stratám, čo podporuje záver, že ide o štátnu pomoc (7).
(22)
Komisia vyjadrila pochybnosti o zlučiteľnosti mechanizmu oslobodenia s pravidlami štátnej pomoci. Z týchto dôvodov sa Komisia rozhodla začať v súvislosti s mechanizmom oslobodenia konanie vo veci formálneho zisťovania.
(23)
Keďže konečné rozhodnutie Komisie ešte nie je k dispozícii, poskytlo Rakúsko výhody mechanizmu výnimky (8) na základe plánovanej možnosti v dočasnom rámci Spoločenstva pre poskytovanie pomoci až do výšky 500 000 EUR na obdobie od 1. januára 2008 do 31. decembra 2010 (9). Komisia schválila schému: Obmedzená pomoc zlučiteľná so spoločným trhom podľa dočasného rámca Spoločenstva (Schéma Rakúska pre malé podpory) (N 47a/09) (10). Táto schéma sa môže uplatniť na podniky, ktoré sa k 1. júlu 2008 nenachádzali v ťažkostiach, a platí pre všetky hospodárske odvetvia s výnimkou odvetvia rybného hospodárstva a primárnej výroby poľnohospodárskych výrobkov. Na základe tohto opatrenie bola poskytnutá výhoda viac ako 2 000 podnikom.
3. STANOVISKO RAKÚSKA
(24)
Tak ako v predbežnom postupe notifikácie a počas notifikácie zastáva Rakúsko aj naďalej názor, že opatrenie v prospech energeticky náročných podnikov nepredstavuje štátnu pomoc, pretože sa netýka nijakých štátnych prostriedkov a nie je selektívne.
(25)
Aj keby mechanizmus oslobodenia predstavoval štátnu pomoc, mohol by sa vyhlásiť za zlučiteľný s jednotným trhom podľa kapitoly 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia, článku 25 nariadenia Komisie (ES) č. 800/2008 zo 6. augusta 2008 o vyhlásení určitých kategórií pomoci za zlučiteľné s jednotným trhom podľa článkov 87 a 88 Zmluvy o ES (Všeobecné nariadenie o skupinových výnimkách) (11) a článku 17 smernice Rady 2003/96/ES z 27. októbra 2003 o reštrukturalizácii právneho rámca Spoločenstva pre zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny (12) (ďalej len „smernica o dani z energie“).
3.1. Štátne prostriedky a zodpovednosť
(26)
Pokiaľ ide o štátne prostriedky, Rakúsko sa domnieva, že zákon o ekoenergii je podobný nemeckému zákonu o obnoviteľných zdrojoch energie, ktorý podľa Rakúska nezaťažuje štátne prostriedky. Rakúsko v tejto súvislosti poukazuje na rozsudok Súdneho dvora vo veci PreussenElektra (13).
(27)
V prípade Rakúska existujú pri mechanizmoch oslobodenia v rámci zákona o ekoenergii a zákona o obnoviteľných zdrojoch energie tieto spoločné znaky:
a)
V oboch systémoch hradia dodatočné náklady vyplývajúce z garantovanej zásobovacej tarify dodávatelia elektriny, ktorí musia určitý podiel obnoviteľných energií nakupovať za pevnú cenu.
b)
V oboch systémoch nie sú dodávatelia povinní nakupovať ekoenergiu pre zákazníkov, ktorí sú oslobodení od povinnosti odberu ekoenergie.
c)
V oboch systémoch je stanovená požiadavka na nákup ekoenergie od výrobcov pre účastníkov trhu, ktorí nekonajú vo verejnom záujme; títo účastníci trhu sú zo zákona oprávnení previesť dodatočné náklady na dodávateľa elektriny, pričom sú príslušné záväzky týkajúce sa nákupu a cien stanovené zákonom.
d)
V oboch systémoch regulačný orgán zisťuje, či nedošlo k nadmernej kompenzácii podnikov, ktoré sú povinné nakupovať ekoenergiu od výrobcov.
(28)
Komisia vo svojom rozhodnutí o začatí konania v bodoch 42 až 48 uviedla, prečo a z akého hľadiska je posudzované opatrenie zlučiteľné s opatrením, o ktorom Súdny dvor rozhodol vo veci Essent (14). Rakúsko tento výsledok napadlo z týchto dôvodov:
a)
OeMAG nie je subjektom určeným štátom na vyberanie poplatkov. Rakúsko v tejto súvislosti znovu poukazuje na Nemecko, kde majú podľa jeho názoru prevádzkovatelia sietí rovnakú úlohu ako OeMAG.
b)
OeMAG je súkromný podnik a nepredstavuje verejnoprávnu spoločnosť, ako sú spoločnosti, na ktoré sa vzťahovali rozsudky vo veciach Air France (15) a Salvat Père (16). Rakúsko v tejto súvislosti zdôrazňuje, že štát nemá oprávnenie na vymenovanie členov správnej rady alebo dozornej rady ani právo veta v súvislosti s rozhodnutiami OeMAG alebo právomoci v oblasti dohľadu. Štát takisto nemá oprávnenie prevziať úlohu OeMAG.
c)
Pri právnych sporoch OeMAG sú príslušné všeobecné súdy.
d)
Jediná verejná kontrola, ktorej OeMAG podlieha, je dodatočná kontrola rakúskym dvorom audítorov.
e)
Zo štátneho rozpočtu sa nehradia prípadné straty OeMAG; úloha štátnych orgánov je obmedzená na stanovenie cien pre nákup a predaj ekoenergie. Štátny rozpočet tak nie je nijako zaťažený, ako to bolo vo veciach Sloman Neptun (17) a Pearle (18).
f)
Spoločnosť Energie-Control GmbH nemá v súvislosti s udelením výnimky podľa § 22c zákona o ekoenergii nijaký priestor na voľnú úvahu.
g)
Na celkovú sumu, ktorú zaplatili dodávatelia stredisku OeMAG, sa mechanizmus oslobodenia nevzťahuje. Mení sa len prerozdelenie tejto celkovej sumy medzi rôzne kategórie konečných spotrebiteľov.
3.2. Selektivita
(29)
Rakúsko uvádza, že výnimka pre energeticky náročné podniky nepredstavuje štátnu pomoc, pretože nie je selektívna.
(30)
Rakúsko pripomína, že energeticky náročné podniky môžu byť od financovania podpory výrobcov ekoenergie oslobodené len čiastočne. Museli by zaplatiť kompenzačnú sumu vo výške 0,5 % čistej hodnoty svojej výroby priamo stredisku OeMAG, čím by naďalej prispievali k financovaniu podpory výroby ekoenergie.
(31)
Rakúsko tvrdí so zreteľom na vec Adria-Wien Pipeline (19), že toto opatrenie nie je de jure vymedzené na konkrétne hospodárske odvetvia ani de facto selektívne. Aj keby nastal prípad selektivity prima facie, je v každom prípade oprávnený vzhľadom na logiku systému.
(32)
Selektivita de jure: Podľa zákona o ekoenergii sa poskytovanie pomoci nevzťahuje výlučne na niektoré hospodárske odvetvia alebo podniky určitej veľkosti ani nie sú stanovené iné selektívne kritériá. Rakúsko podporuje svoj výklad tvrdením, že z judikatúry nevyplýva nijaký náznak, že len stanovením konkrétnej čistej hodnoty ich výroby bude splnený atribút selektivity nevyhnutný pre existenciu štátnej pomoci. Rakúsko ďalej uvádza, že toto opatrenie nepredstavuje nijaké obmedzenia na konkrétne hospodárske odvetvia, ani pokiaľ ide o veľkosť podnikov alebo iné selektívne kritériá, a zdôrazňuje, že toto opatrenie sa na základe časovo vymedzenej schémy vzťahuje na 19 rôznych hospodárskych odvetví a približne 2 300 podnikov. Z tohto dôvodu nie je opatrenie de jure selektívne.
(33)
Selektivita de facto: Podľa Rakúska vysoký počet hospodárskych odvetví a podnikov, ktoré využívajú mechanizmus oslobodenia, a skutočnosť, že toto opatrenie nestanovuje nijaké obmedzenia pre konkrétne hospodárske odvetvia, veľkosť podnikov alebo iné selektívne kritériá, dokazujú, že toto opatrenie je de facto všeobecným opatrením. Toto stanovisko sa môže opierať aj o vec Adria-Wien Pipeline. Rakúsko uvádza, že Súdny dvor v tejto veci preskúmal čiastočné vrátenie prostriedkov za dane z energie podnikom, ktorých dane z energie predstavovali viac ako 0,35 % čistej hodnoty ich výroby. Súdny dvor uviedol: „[…] vnútroštátne opatrenia, ktoré stanovujú čiastočnú úhradu daní z energie na zemný plyn a elektrickú energiu, nepredstavujú štátnu pomoc v zmysle článkov 92 Zmluvy o ES […] [súčasný článok 107 ZFEÚ], ak sa poskytne všetkým podnikom v krajine bez ohľadu na predmet ich činnosti“ (20).
(34)
Odôvodnenie na základe logiky systému: Pokiaľ ide o štruktúru mechanizmu refinancovania a výnimky, Rakúsko konštatuje, že rozlišovanie strany financovania bolo stanovené paralelne k ostatným systémom financovania z daní a odvodov. Keďže toto rozlišovanie zohľadňuje udržateľnosť podnikov, zodpovedá logike systému, a nepredstavuje teda pomoc. Podľa Rakúska zastávala Komisia toto stanovisko aj v dvoch predchádzajúcich rozhodnutiach o štátnej pomoci (21).
(35)
Rakúsko ďalej poukazuje na to, že prínos pre životné prostredie na základe zákona o ekoenergii nebol ovplyvnený mechanizmom oslobodenia, keďže objem podpory pre výrobu ekoenergie sa neznížil. Len prostredníctvom zníženia nákladov na životné prostredie pre konkrétne podniky možno vytvoriť udržateľný mechanizmus financovania pre ekoenergiu, ktorý je nevyhnutný na zabezpečenie podpory výroby energie z obnoviteľných zdrojov.
3.3. Zlučiteľnosť
(36)
Pokiaľ ide o zlučiteľnosť, Rakúsko uvádza, že možno vytvoriť súvislosť medzi mechanizmom oslobodenia a kapitolou 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia.
(37)
Kapitola 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia (body 151 až 159) obsahuje pravidlá pre štátnu pomoc poskytovanú vo forme zníženia environmentálnych daní alebo oslobodenia od nich. Existujú dva druhy hodnotenia: štátna pomoc vo forme zníženia daní alebo oslobodenia od nich v prípade environmentálnych daní, ktoré patria do pôsobnosti práva Spoločenstva, sa považuje za zlučiteľnú s jednotným trhom, keď príjemcovia pomoci odvádzajú Spoločenstvu aspoň minimálnu daňovú sadzbu stanovenú v smernici o dani z energie (22). Ak sa stanoví opatrenie zníženia daní a oslobodenia od dane v prípade environmentálnych daní patriacich do pôsobnosti práva Spoločenstva, ktoré presahujú rámec tejto minimálnej daňovej sadzby, alebo zníženia a oslobodenia v prípade environmentálnych daní, ktoré nepatria do pôsobnosti práva Spoločenstva, musia členské štáty predložiť podrobné údaje týkajúce sa nevyhnutnosti a primeranosti konkrétneho opatrenia.
(38)
V tejto súvislosti navrhuje Rakúsko paralelné uplatnenie kapitoly 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia, ktorá sa vzťahuje na opatrenia vo forme zníženia environmentálnych daní alebo oslobodenia od nich. Podľa tvrdenia Rakúska možno toto opatrenia posudzovať najmä so zreteľom na ustanovenia týkajúce sa environmentálnych daní patriacich do pôsobnosti práva Spoločenstva. Na tomto právnom základe možno mechanizmus oslobodenia vyhlásiť za zlučiteľný s jednotným trhom za predpokladu, že dané podniky naďalej platili minimálnu daňovú sadzbu stanovenú smernicou o dani z energie, t. j. 0,5 EUR/MWh, čo sa uskutočnilo aj v tomto prípade. Z toho vyplýva, že ďalšiu výnimku zo systému zásobovacích taríf vo forme čiastočného oslobodenia od platenia sumy na jeho financovanie možno považovať za zlučiteľnú s jednotným trhom, pretože zostávajúci podiel na financovanie podpory výroby ekoenergie predstavuje aj naďalej doplnenie k minimálnej dani z energie.
(39)
Podľa Rakúska vedie mechanizmus oslobodenia aspoň nepriamo k vyššej úrovni ochrany životného prostredia. V tejto súvislosti je mechanizmus oslobodenia potrebný na to, aby bolo možné celkovo zvýšiť túto sumu, ktorú platia spotrebitelia za ekoenergiu.
(40)
Rakúsko podporuje toto tvrdenie tým, že porovnáva znenie bodu 152 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia a článok 25 všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách (23). Porovnaním znenia všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách vo viacerých jazykových verziách dospelo Rakúsko k záveru, že článok 25 všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách je širší ako bod 152 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia: Kým zníženie environmentálnych daní podľa bodu 152 usmernení sa plne riadilo daňou z energií patriacich do pôsobnosti práva Spoločenstva, z článku 25 všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách možno odvodiť, že zníženie environmentálnych daní - ako je zníženie dane z elektriny podľa smernice o dani z energie - je oslobodené vtedy, keď spĺňa rozsah smernice o dani z energie (smernica 2003/96/ES). Z toho vyplýva, že predpisy stanovené v smernici o dani z energie týkajúce sa zníženia daní sú obsiahnuté v rámci mechanizmu oslobodenia pre energeticky náročné podniky. Logika, hodnotenie a regulačné prvky smernice o dani z energie a predpisy vzťahujúce sa na smernicu o dani z energie, ako je článok 25 všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách, sa preto uplatňujú na navrhovaný mechanizmus oslobodenia. Mechanizmus oslobodenia, ako aj rakúsky systém vyúčtovania spotreby energie tak spĺňajú podmienky smernice o dani z energie a sú preto oprávnené podľa článku 25 všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách, resp. zlučiteľné s jednotným trhom podľa článku 25 všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách (24).
(41)
Rakúsko v tejto súvislosti pripomína, že členské štáty počas prípravy kapitoly 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia reagovali kriticky. Ďalej sa Rakúsko odvoláva na Spoločný dokument o revízií usmernení Spoločenstva o štátnej pomoci na ochranu životného prostredia a smernice o dani z energie zo 7. decembra 2006. (25) V tomto spoločnom dokumente bolo jasne stanovené, že členské štáty potrebujú flexibilitu, aby mohli zavádzať zmysluplné rozlišovanie. K povahe a logike environmentálnych daní a odvodov patrili aj výnimky alebo odlišné sadzby. Členské štáty sa tak vyslovili za širší výklad usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia a všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách.
(42)
Rakúsko nakoniec podrobne uviedlo, že v ostatných členských štátoch platia podobné systémy, a zdôraznilo, že zákon o ekoenergii je z veľkej časti porovnateľný s ustanoveniami nemeckého zákona o obnoviteľných zdrojoch energie. Keďže sa rakúske energeticky náročné podniky nachádzajú v hospodárskej súťaži s podnikmi v iných členských štátoch (napr. Nemecko) a v tretích krajinách, je mechanizmus oslobodenia nevyhnutný, aby sa zabránilo znevýhodneniu v rámci medzinárodnej hospodárskej súťaže.
4. PRIPOMIENKY TRETÍCH STRÁN
(43)
Po začatí formálneho zisťovania predložila rakúska Spolková komora práce svoje pripomienky. Spolková komora práce, ktorá má 3,2 milióna členov, zastáva názor, že systém financovania zákona o ekoenergii zahŕňa štátnu pomoc. Takisto nesúhlasí so stanoviskom Rakúska o zlučiteľnosti mechanizmu oslobodenia pre veľkoodberateľov elektrickej energie s pravidlami štátnej pomoci. Spolková komora práce zdôrazňuje, že tento mechanizmus vedie k ďalšej záťaži pre malé a stredné podniky (MSP) a domácnosti, ktoré sú povinné znášať dodatočné náklady na ekoenergiu bez toho, aby boli hlavnými spotrebiteľmi. Táto situácia by viedla k narušeniu hospodárskej súťaže na úkor MSP.
(44)
Spolková komora práce poukazuje vo svojich pripomienkach na rozhodnutie Komisie zo 4. júla 2006 (26), v ktorom Komisia zásobovacie tarify označila za štátnu pomoc. Keďže sa právny rámec pre zásobovacie tarify odvtedy nezmenil, predstavuje systém podpory stanovený v zákone o ekoenergii v znení z roku 2008 aj naďalej štátnu pomoc. Z tohto dôvodu kladie Spolková komora práce otázku, ako môže Rakúsko zastávať iné stanovisko ako stanovisko uvedené v oznámení staršieho znenia zákona o ekoenergii.
(45)
Komora nesúhlasí s názorom Rakúska, že oslobodenie veľkoodberateľov od záväzkov týkajúcich sa nákupu, ako je uvedené v zákone o ekoenergii, možno stavať na rovnakú úroveň s prerozdeľovaním daní z energie. So zreteľom na predchádzajúce rozhodnutie Komisie o schválení prerozdelenia daní z energie by sa Rakúsko neoprávnene snažilo o schválenie mechanizmu oslobodenia pre veľkoodberateľov elektrickej energie. Spolková komora práce však zastáva názor, že tento paralelný postup je neprijateľný.
(46)
Prerozdelenie daní z energie predstavuje daňovú pomoc, ktorou sa má aspoň nepriamo dosiahnuť zlepšenie ochrany životného prostredia, kým oslobodenie energeticky náročných podnikov od povinnosti nákupu nemožno z dôvodu chýbajúcich politických cieľov pre oblasť životného prostredia zaradiť do usmernení na ochranu životného prostredia.
(47)
Keďže zákon o ekoenergii upravuje najmä oslobodenie veľkoodberateľov od takejto povinnosti nákupu, toto ustanovenie nemožno považovať za oslobodenie od dane alebo zníženie environmentálnej dane v zmysle kapitoly 4 usmernení pre pomoc v oblasti environmentálnej dane.
(48)
Aj keby sa kapitola 4 mohla uplatňovať analogicky, mechanizmus oslobodenia by nebol zlučiteľný s príslušnými ustanoveniami z týchto dôvodov: nepredpokladá sa obmedzenie tohto opatrenia na 10 rokov. Prípadný nárast výrobných nákladov v príslušných hospodárskych odvetviach (napr. v papierenskom, oceliarskom) možno presunúť na odberateľov, pretože cenová flexibilita je v súčasnej trhovej situácii dosť veľká. Mechanizmus oslobodenia tak nespĺňa podmienky stanovené v bode 158 písm. c) usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia.
(49)
Takéto oslobodenie tiež nie je primerané, pretože energeticky nároční spotrebitelia nemusia odoberať ekoenergiu, takže zavedenie alternatívnej energie za trhové ceny by sa oddiali. MSP a domácnosti by okrem toho museli samy niesť dodatočné náklady na produkciu ekoenergie, hoci spotrebúvajú len málo energie. Nie je tak splnená ani podmienka podľa bodu 159 písm. a) usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia.
(50)
Neexistovali by nijaké dohody v zmysle bodu 159 písm. c) usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia, ktorými by sa príslušní veľkoodberatelia energie zaviazali dosiahnuť ciele stanovené zákonom o ekoenergii. Mechanizmus oslobodenia napokon neslúži na to, aby veľkoodberateľov viedol k energetickej účinnosti alebo ekologickejšiemu využívaniu energie, ale práve naopak, odrádza ich od akejkoľvek účasti na dosiahnutí environmentálnych cieľov na úrovni EÚ.
(51)
Podľa Spolkovej komory práce je preto predmetný § 22 zákona o ekoenergii osobitnou prevádzkovou pomocou, ktorá nespadá do usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia, pretože pre životné prostredie nepredstavuje nijaký prospech. Vzhľadom na to, že táto pomoc nie je časovo obmedzená ani nemá zostupný charakter, postupne by viedla k narušeniu hospodárskej súťaže, a to najmä na úkor MSP, nemala by byť podľa Spolkovej komory práce schválená.
5. POSÚDENIE OPATRENIA O ŠTÁTNEJ POMOCI Z PRÁVNEHO HĽADISKA
(52)
Komisia preskúmala notifikované opatrenie na základe článku 107 a nasl. ZFEÚ a článku 61 a nasl. Dohody o EHP (27).
(53)
Komisia predovšetkým poukazuje, že uvedený zákon obsahuje dve samostatné opatrenia, ktoré podľa rozhodnutia Komisie z 22. júla 2009 podliehajú skúmaniu z právneho hľadiska o možnom poskytnutí pomoci (28). Zákon o ekoenergii predpokladá na jednej strane pomoc vo forme zásobovacích taríf v prospech výrobcov ekoenergie. Na druhej strane obsahuje zákon o ekoenergii doložku, podľa ktorej môžu byť energeticky náročné podniky - za určitých podmienok - (čiastočne) oslobodené od povinnosti platenia zásobovacích taríf. Komisia vo svojom rozhodnutí z 22. júla 2009 povolila zásobovacie tarify v prospech výrobcov ekoenergie ako pomoc zlučiteľnú s jednotným trhom, ale zároveň vyjadrila pochybnosti o zlučiteľnosti mechanizmu oslobodenia s pravidlami štátnej pomoci, a preto v súvislosti s touto časťou zákona o ekoenergii začala formálne zisťovanie. Komisia vo svojom rozhodnutí z 22. júla 2009 síce schválila podporu výrobcov ekoenergie ako štátnu pomoc zlučiteľnú s jednotným trhom, ale nezaujala konečné stanovisko k otázke, či oslobodenie energeticky náročných podnikov od povinnosti nákupu predstavuje štátnu pomoc a či je v takomto prípade mechanizmus oslobodenia v súlade s pravidlami štátnej pomoci. Tieto otázky boli predmetom formálneho zisťovania, ktoré predchádzalo tomuto záveru. Ako sa vysvetľuje ďalej, je klasifikácia prostriedkov prerozdelených prostredníctvom OeMAG výrobcom ekoenergie ako štátnych prostriedkov v rozhodnutí z 22. júla 2009 dôležitá pre vyčlenenie štátnych prostriedkov v rámci mechanizmu, ktorý oslobodzuje energeticky náročné podniky od povinnosti prispievania.
5.1. Existencia štátnej pomoci
(54)
Opatrenie predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, ak 1. je príjemca pomoci prostredníctvom tohto opatrenia zvýhodnený; 2. je toto opatrenie financované štátom alebo ak je poskytované zo štátnych prostriedkov; 3. toto opatrenie zvýhodňuje určité podniky alebo hospodárske odvetvia a 4. toto opatrenie môže ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a narúša hospodársku súťaž na jednotnom trhu alebo hrozí jej narušením.
5.1.1. Výhoda
(55)
Ak údajná výhoda vyplýva z oslobodenia alebo čiastočného oslobodenia od regulačných poplatkov, je potrebné objasniť, či štátne opatrenie v rámci právneho systému zvýhodňuje určité podniky alebo výrobné odvetvia v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ v porovnaní s ostatnými podnikmi, ktoré sa vzhľadom na účel predmetného opatrenia de jure a de facto nachádzajú v porovnateľnej situácii. (29)
(56)
V tomto prípade by sa daným opatrením získali od spotrebiteľov elektrickej energie príjmy na financovanie výroby ekoenergie. Energeticky náročné podniky sú de facto a de jure rovnocenné všetkým ostatným spotrebiteľom elektrickej energie, pretože všetky používajú elektrinu, ktorú získavajú od dodávateľov elektrickej energie, ktorí sú povinní nakupovať ekoenergiu v určitom objeme za zákonne alebo nariadením stanovenú pevnú sadzbu (zúčtovacia cena). V prípade neexistencie mechanizmu oslobodenia platia energeticky náročné podniky dodávateľom energie dodatočné náklady za ekoenergiu, čo sa odrazí na ich výdavkoch za elektrinu. Dodávatelia elektrickej energie takto presúvajú dodatočné náklady vyplývajúce z ich povinnosti nakupovať ekoenergiu od zúčtovacieho strediska. Ostatní spotrebitelia, ktorí sa nachádzajú v rovnakej skutkovej a právnej situácii, pretože všetci nakupujú elektrickú energiu, však túto možnosť nemajú. Z tohto dôvodu poskytuje mechanizmus oslobodenia energeticky náročným podnikom voči všetkým ostatným spotrebiteľom výhodu.
(57)
Na základe oslobodenia schváleného úradom E-Control GmbH však majú energeticky náročné podniky právo na nezásobovanie ekoenergiou a dodávatelia elektrickej energie majú v dôsledku svojej povinnosti nakupovať ekoenergiu od zúčtovacieho strediska zo zákona zakázané presúvať vznikajúce náklady na oslobodené podniky. Namiesto toho odvádzajú energeticky náročné podniky 0,5 % čistej hodnoty svojej výroby zúčtovaciemu stredisku.
(58)
Z tohto dôvodu vedie mechanizmus oslobodenia k tomu, že príspevok energeticky náročných podnikov k príjmom zúčtovacieho strediska pre ekoenergiu sa obmedzuje od určitej výšky. Podľa právnych predpisov sú preto oslobodené od poplatkov, ktoré by museli hradiť za bežných trhových podmienok. Z toho vyplýva, že podniky, ktoré môžu využívať mechanizmus oslobodenia, sú zvýhodnené.
(59)
Podľa informácií, ktoré predložilo Rakúsko, by táto úľava mohla ročne predstavovať až 44 miliónov EUR (30). Toto opatrenie preto pre tieto energeticky náročné podniky predstavuje výhodu.
5.1.2. Štátne prostriedky a zodpovednosť
Podľa ustálenej judikatúry možno zvýhodnenie považovať za štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ len vtedy, ak sa priamo alebo nepriamo poskytuje zo štátnych prostriedkov a ak využitie týchto prostriedkov možno priradiť štátu (31).
(60)
Rakúsko v tejto súvislosti predložilo dvojakú argumentáciu. Po prvé, prostriedky, ktoré kontroluje OeMAG, nemožno priradiť štátu. Po druhé - v prípade, že prostriedky kontrolované strediskom OeMAG predsa len možno priradiť štátu - straty príjmov OeMAG podmienené mechanizmom oslobodenia nepredstavujú nijaké straty štátnych prostriedkov, pretože pod referenčnou hodnotou OeMAG (t. j. na úrovni energeticky náročných spotrebiteľov a distribútorov elektrickej energie) nie je stanovená účasť štátu.
(61)
Komisia konštatuje, že mechanizmus oslobodenia pre energeticky náročné podniky znižuje príjmy zúčtovacieho strediska pre ekoenergiu - OeMAG -, pretože dodávatelia elektrickej energie nemusia nakupovať ekoenergiu pre energeticky náročné podniky, ktorým bola výnimka poskytnutá, a priame platby energeticky náročných podnikov stredisku OeMAG sú nižšie ako sumy, ktoré by stredisko OeMAG získalo, keby energeticky náročným podnikom nebola poskytnutá táto výnimka.
(62)
Komisia musí preto určiť, či prostriedky kontrolované zúčtovacím strediskom pre ekoenergiu - OeMAG - predstavujú na základe zákona o ekoenergii štátne prostriedky. Ak by to tak bolo, hodnotené opatrenie by viedlo k strate štátnych príjmov a muselo by sa financovať zo štátnych prostriedkov.
(63)
V prípade Essent (32) bola spoločnosť SEP, ktorej vlastníkmi boli rôzni holandskí výrobcovia elektrickej energie, poverená štátom v rámci hospodárskych služieb všeobecného záujmu vyberať poplatky uložené používateľom elektrickej siete. Podľa právnych predpisov mohla spoločnosť SEP využívať príjmy z týchto poplatkov len na zákonom stanovený účel, t. j. na zaplatenie neuhradených nákladov, ktoré elektrárenským spoločnostiam vznikli v rámci liberalizácie trhu s elektrickou energiou.
(64)
Na základe rozsudku Súdneho dvora predstavujú poplatky vyberané spoločnosťou SEP štátne prostriedky, pretože boli splnené tieto podmienky:
a)
Tarifný príplatok je poplatok, ktorý sa vyberá od súkromných podnikov na základe aktu orgánu verejnej moci (body 47 a 66 rozsudku).
b)
Spoločnosť SEP bola štátom v rámci vykonávania hospodárskych služieb vo verejnom záujme poverená vyberaním tohto poplatku (bod 68).
c)
Spoločnosť SEP nemá možnosť využívať príjmy z vyberania týchto poplatkov na iný účel, než je stanovený zákonom, a pri plnení tejto úlohy podlieha prísnej kontrole (bod 69).
(65)
Z tohto rozsudku zreteľne vyplýva, že prípad PreussenElektra nie je porovnateľný, pretože v nemeckom kontexte, ktorý posudzoval Súdny dvor, podľa rozsudku „… podniky neboli poverené štátom spravovať štátne prostriedky, ale mali povinnosť výkupu z vlastných finančných prostriedkov“ (33). Komisia na základe toho vo svojom rozhodnutí z 22. júla 2009 poznamenala, že v danom prípade bolo stredisko OeMAG zriadené a licencované rakúskym štátom a na základe štatútu bolo poverené úlohou spravovať prostriedky určené na podporu ekoenergie. Komisia na základe toho dospela k záveru, že súkromný charakter OeMAG nepostačuje na určenie toho, že toto opatrenie nepredstavuje pomoc. Komisia predovšetkým konštatovala, že oznámené opatrenie nie je porovnateľné so systémom PreussenElektra. Kým v rámci PreussenElektra bol obchodný vzťah medzi súkromnými spoločnosťami regulovaný bez zásahu sprostredkovateľského subjektu, stredisko OeMAG bolo na základe rakúskeho zákona o ekoenergii poverené vyberaním a prerozdelením prostriedkov určených na podporu produkcie ekoenergie.
(66)
Súdny dvor odlišuje tento prípad aj od vecí Pearle a PreussenElektra. V prípade Pearle nebolo použitie prostriedkov vyberaných profesijnou organizáciou zákonne stanovené, ale bolo súkromnou reklamnou kampaňou. V prípade PreussenElektra použili súkromní distribútori elektrickej energie, ktorí boli povinní nakupovať ekoenergiu za pevnú cenu, svoje vlastné prostriedky a nie príjmy pochádzajúce z poplatkov vyberaných pre štát (body 72 až 74).
(67)
Komisia musí preto preskúmať, či bolo stredisko OeMAG v tomto prípade podobne ako spoločnosť SEP poverené výberom a spravovaním týchto poplatkov zo strany štátu, alebo či OeMAG podobne ako v prípade PreussenElektra použilo vlastné prostriedky (34).
(68)
Existencia poplatkov: Komisia musí v prvom rade stanoviť, či prostriedky vyberané strediskom OeMAG predstavujú poplatky. Komisia v tejto súvislosti konštatuje, že § 10 a § 19 zákona o ekoenergii zaväzujú dodávateľov elektrickej energie k nákupu určitého množstva ekoenergie za cenu presahujúcu trhové ceny; táto cena je tzv. paušálna suma. Podľa § 22b zákona o ekoenergii stanovuje výšku paušálnej sumy každoročne Spolkové ministerstvo pre hospodárstvo a zamestnanosť; § 22b zákona o ekoenergii stanovuje štandardné hodnoty. Z tohto dôvodu predstavuje rozdiel medzi trhovou cenou za elektrickú energiu a paušálnou sumou stanovenou na základe aktu orgánu verejnej moci poplatok za elektrickú energiu. V danom prípade a na rozdiel od prípadu PreussenElektra sa táto suma nevypláca ostatným účastníkom trhu, ktorí sa zaoberajú bežnou obchodnou činnosťou, takže Súdny dvor vychádzal z toho, že v tomto prípade nejde o štátne prostriedky. V uvedenom prípade sa skôr vypláca subjektu, ktorý bol osobitne poverený vyberaním a prerozdeľovaním týchto prostriedkov, a to výhradne na účely verejného záujmu.
(69)
Poverenie súkromného subjektu vyberaním a správou poplatkov: Zákon o ekoenergii stanovuje, že tieto poplatky nesmie vyberať štát, ale právny subjekt, ktorý vlastní licenciu ako zúčtovacie stredisko pre ekoenergiu. OeMAG je v súčasnosti licencované zúčtovacie stredisko pre ekoenergiu v rámci celého územia Rakúska. Táto licencia poveruje OeMAG vykonávaním hospodárskej služby vo všeobecnom záujme, a to vyberať od všetkých dodávateľov elektrickej energie poplatky vo forme paušálnych súm.
(70)
Dodávatelia elektrickej energie môžu tieto poplatky vo všeobecnosti presunúť na spotrebiteľov a z hospodárskeho hľadiska možno vychádzať z toho, že to spravidla aj robia. Zákon o ekoenergii im však zakazuje presunúť tieto poplatky na energeticky náročné podniky, ktoré sú podľa § 22c zákona o ekoenergii oslobodené od povinnosti nakupovať ekoenergiu.
(71)
Komisia dospela k záveru, že stredisko OeMAG bolo štátom v rámci poskytovania hospodárskych služieb všeobecného záujmu poverené vyberaním a správou poplatkov.
(72)
Použitie prostriedkov na účel stanovený zákonom a kontrola prostriedkov: Komisia konštatuje, že OeMAG musí podľa § 23 zákona o ekoenergii spravovať príjmy pochádzajúce z paušálnej sumy na osobitnom bankovom účte. Finančné prostriedky, ktoré obsahuje tento účet, sa môžu používať výlučne na nákup ekoenergie. Stredisko OeMAG musí spolkovému ministrovi pre hospodárstvo a zamestnanosť a rakúskemu dvoru audítorov kedykoľvek poskytnúť prístup k všetkým záznamom týkajúcim sa tohto účtu. Bez ohľadu na vlastnícku štruktúru OeMAG je rakúsky dvor audítorov okrem toho podľa § 15 zákona o ekoenergii povinný vykonávať v OeMAG následné kontroly.
(73)
Komisia z toho vyvodzuje, že OeMAG musí tieto prostriedky používať na účel stanovený zákonom a štát vykonáva dôkladnú kontrolu v súvislosti s používaním týchto prostriedkov.
(74)
Z tohto dôvodu dospela Komisia k záveru, že - v súlade s prípadmi Essent a Steinike - prostriedky vyberané a spravované strediskom OeMAG predstavujú štátne prostriedky.
(75)
Rakúsko uviedlo množstvo argumentov, prečo je situácia OeMAG porovnateľná so situáciou v prípade PreussenElektra a nie so situáciou v prípade Essent. Z nasledujúcich odôvodnení je zrejmé, že tieto argumenty pri dôkladnejšom skúmaní neobstoja.
(76)
Komisia predbežne konštatuje, že Rakúsko porovnávalo zákon o ekoenergii s predchádzajúcim a súčasným nemeckým zákonom o obnoviteľných zdrojoch energie a že citovalo rozsudok Súdneho dvora vo veci PreussenElektra z 13. marca 2001 (35). Toto porovnanie však nie je pre predmetnú otázku relevantné. Komisia v tomto rozhodnutí hodnotí iba navrhované opatrenie a nebude vyhodnocovať nemeckú alebo inú porovnateľnú legislatívu, pretože každý prípad sa musí posudzovať individuálne podľa vlastných okolností. V každom prípade je so zreteľom na predložené argumenty potrebné skonštatovať, že rakúska legislatíva sa výrazne líši od nemeckého zákona, ktorý sa posudzoval v prípade PreussenElektra. V rozsudku PreussenElektra Súdny dvor rozhodol, že len výhody, ktoré poskytuje priamo štát alebo súkromná inštitúcia, ktorú vymenoval alebo zriadil štát, môžu zahŕňať štátne prostriedky. Súdny dvor ďalej rozhodol, že povinnosť súkromných spoločností dodávajúcich elektrickú energiu nakupovať elektrinu nevedie k priamemu alebo nepriamemu prenosu štátnych prostriedkov. Notifikovaný rámec preto nie je totožný s rámcom, ktorý sa posudzoval v rozsudku vo veci PreussenElektra. Komisia v rozhodnutí z 22. júla 2009 konštatovala, že rakúsky systém zahŕňa finančné prostriedky, ktoré možno pripísať štátu. Komisia predovšetkým konštatovala, že rakúsky systém sa od nemeckého systému líši v tom zmysle, že stanovuje sprostredkovateľskú organizáciu vymenovanú štátom (napr. OeMAG) a že štát sleduje a kontroluje vyberanie a prerozdelenie prostriedkov, ktoré spravuje táto organizácia. Komisia okrem toho konštatovala, že rakúsky systém by mohol umožniť aj priame platby stredisku OeMAG zo strany štátu.
(77)
V súvislosti s nemeckým zákonom o obnoviteľných zdrojoch energie je potrebné poznamenať, že skutočnosť, že Komisia toto opatrenie doteraz nepreskúmala a preto sa nebude zaoberať detailmi údajnej podobnosti medzi zákonom o ekoenergii a zákonom o obnoviteľných zdrojoch energie, nie je predmetom tohto oznámenia.
(78)
Rakúsko ďalej uvádza, že OeMAG je súkromný podnik a nie verejný orgán, ako spoločnosti, na ktoré sa vzťahovali rozsudky vo veciach Air France a Salvat Père. Rakúske orgány môžu vykonávať kontrolu OeMAG len prostredníctvom dodatočného preskúmania účtov a odňatia licencie.
(79)
Komisia v tejto súvislosti s odkazom na prípad Essent poznamenáva, že je irelevantné, či štát poverí vyberaním a správou týchto príjmov z nákupu súkromný alebo verejný subjekt. Z výkladu Súdneho dvora nie je jasné, či je spoločnosť SEP vo verejnom alebo súkromnom vlastníctve, takže to pre posúdenie nie je relevantné. Táto skutočnosť je v súlade s bodom 106 záverov generálneho advokáta Mengozziho vo veci Essent a s rozsudkom Súdneho dvora vo veci Steinike (36).
(80)
Skutočnosť, že OeMAG je súkromne riadený podnik, nevylučuje teda existenciu štátnych prostriedkov. Rozhodujúcou otázkou je skôr to, či bolo stredisko OeMAG poverené štátom, aby vyberalo a spravovalo poplatky.
(81)
Rakúsko ďalej uvádza, že zo štátneho rozpočtu sa nehradia nijaké prípadné straty strediska OeMAG a že úloha štátnych orgánov je obmedzená na stanovenie cien pre nákup a predaj ekoenergie. Štátny rozpočet tak nie je nijako zaťažený, ako to bolo vo veciach Sloman Neptun a Pearle.
(82)
Komisia v tejto súvislosti so zreteľom na prípad Essent poukazuje na skutočnosť, že prostriedky, ktoré majú k dispozícii súkromné inštitúcie poverené štátom na vyberanie a správu poplatkov, predstavujú štátne prostriedky. V súvislosti s tým je zníženie výšky poplatku vyberaného od konkrétnych podnikov, ktoré sú tento poplatok povinné hradiť, dostatočné na to, aby pre štát predstavovalo záťaž.
(83)
Pokiaľ ide o argument Rakúska, podľa ktorého spoločnosť Energie-Control GmbH nemá právomoc voľnej úvahy pri udeľovaní výnimky z povinnosti nákupu pre energeticky náročné podniky, Komisia poukazuje na vyjadrenia generálneho advokáta Mengozziho, ktorý v bode 109 svojich záverov vo veci Essent objasnil, že na posúdenie otázky, či konkrétne prostriedky predstavujú štátne prostriedky, je nepodstatné, či subjekt poverený štátom na vyberanie a správu poplatkov disponuje priestorom na voľné uváženie.
(84)
Pokiaľ ide o posledný argument Rakúska, že na celkovú sumu, ktorú dodávatelia elektrickej energie hradia stredisku OeMAG, sa nevzťahuje mechanizmus oslobodenia a že sa mení len prerozdelenie tejto celkovej sumy medzi jednotlivé kategórie spotrebiteľov, poukazuje Komisia na to, že skutočnosť, ktorú predstavuje vyrovnanie štátnych príjmov zvýšením štátnych príjmov z iných zdrojov, je z hľadiska využitia štátnych prostriedkov nepodstatná. Rozhodujúcim faktorom je skôr to, že podnik bol zvýhodnený a že toto zvýhodnenie vedie k stratám v štátnych príjmoch v súvislosti s týmto podnikom. Je samozrejmé, že štát musí na vyrovnanie týchto strát nájsť iné zdroje príjmov.
(85)
Komisia dospela k záveru, že skutková podstata v tomto prípade zodpovedá skutkovej podstate posudzovanej v prípadoch Essent a Steinike; všetky kritériá stanovené v uvedených prípadoch, ktoré sa týkajú existencie štátnych prostriedkov, boli splnené. V dôsledku toho je opatrenie, ktoré sa má posúdiť, financované zo štátnych zdrojov.
(86)
Použitie prostriedkov kontrolovaných strediskom OeMAG reguluje zákon o ekoenergii. Z tohto dôvodu možno použitie prostriedkov prisúdiť štátu.
(87)
Z uvedeného vyplýva, že v dôsledku mechanizmu oslobodenia dochádza k strate štátnych prostriedkov, čo možno pripísať štátu.
5.1.3. Selektivita opatrenia
(88)
Komisia poukazuje na možnosť, že toto opatrenie sa síce teoreticky javí z hľadiska podniku, ako aj z hľadiska hospodárskych odvetví ako neutrálne, ale v praxi môže byť selektívne.
(89)
Rakúsko tvrdí, že mechanizmus oslobodenia nepredstavuje štátnu pomoc, pretože nie je selektívny, ale predstavuje skôr všeobecné opatrenie, ktoré je dostupné všetkým podnikom a hospodárskym odvetviam. Rakúsko po prvé tvrdí, že hranica 0,5 % uvedená v notifikovanej schéme nezahŕňa nijaké obmedzenia pre konkrétne výrobné odvetvia, veľkosť podniku alebo iné selektívne kritériá (37). Po druhé Rakúsko konštatuje, že toto opatrenie sa de facto vzťahuje na 2 300 podnikov z 19 rôznych hospodárskych odvetví, čo poukazuje na to, že toto opatrenie je v skutočnosti k dispozícii všetkým podnikom a hospodárskym odvetviam.
(90)
Opatrenie je selektívne vtedy, keď zvýhodňuje len konkrétne podniky alebo výrobné odvetvia. Naproti tomu nie je selektívne, keď platí pre všetky podniky v krajine bez ohľadu na predmet ich činnosti.
(91)
Pokiaľ ide o prvé tvrdenie, Komisia konštatuje, že hranica 0,5 % nie je postačujúca na označenie notifikovanej schémy ako všeobecného opatrenia. Komisia naproti tomu konštatuje, že v dôsledku tejto hranice nemôžu z notifikovaného opatrenia profitovať všetky podniky v krajine.
(92)
Rakúsko tvrdí, že notifikované opatrenie je vyhradené podnikom, ktorých náklady sa v dôsledku ich príspevku na podporu ekoenergie zvýšili o viac ako 0,5 % čistej hodnoty ich výroby. Komisia konštatuje, že tieto podmienky definície energeticky náročných výrobných odvetví podľa článku 17 ods. 1 písm. a) smernice o dani z energie sa takmer zhodujú (38). Rakúsko však tvrdí, že táto hranica 0,5 % nepostačuje na to, aby sa mohlo notifikované opatrenie označiť za selektívne. Toto stanovisko podľa tvrdenia Rakúska podporuje rozsudok Súdneho dvora vo veci Adria-Wien. V tomto rozsudku posúdil Súdny dvor (čiastočné) vrátenie dane z energie poskytnuté podnikom, ktorých daň z energie presahovala 0,35 % ich čistej hodnoty výroby. Súdny dvor dospel k týmto záverom: „[…] vnútroštátne opatrenia, ktoré stanovujú čiastočnú úhradu daní z energie na zemný plyn a elektrickú energiu, nepredstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 92 Zmluvy o ES [súčasný článok 107 ZFEÚ], ak sa poskytnú všetkým podnikom v krajine bez ohľadu na predmet ich činnosti“ (39).
(93)
Komisia sa však domnieva, že tento rozsudok nevylučuje stanovenie selektívnosti so zreteľom na hranicu 0,5 % v tomto prípade. Komisia konštatuje, že v prípade tohto rozsudku ide o prejudiciálne rozhodnutie vydané na žiadosť rakúskeho súdneho dvora, v ktorom sa posudzoval súčasný režim vrátenia daní z energie. Rakúsky súdny dvor predložil dve otázky. Po prvé zisťoval, či vrátenie daní v rámci existujúcej schémy možno považovať za selektívne, keďže sa poskytuje výlučne podnikom vyrábajúcim hmotný majetok. Po druhé predložil (hypotetickú) otázku, ako by Súdny dvor posúdil vrátenie daní, ktoré sa neobmedzuje na podniky zamerané na výrobu hmotného majetku, ale poskytuje sa všetkým podnikom bez ohľadu na predmet ich činnosti.
(94)
Pokiaľ ide o prvú otázku, Súdny dvor konštatoval, že opatrenie je selektívne z dôvodu obmedzenia vrátenia daní podnikom vyrábajúcim hmotný majetok. Vzhľadom na hypotetický charakter druhej otázky, ako by Súdny posúdil vrátenie daní platné pre všetky hospodárske odvetvia, Súdny dvor odpovedal veľmi všeobecne. Konštatoval, že opatrenie je selektívne, keď zvýhodňuje konkrétne podniky alebo výrobné odvetvia, a neselektívne, keď sa poskytuje všetkým podnikom v krajine bez rozdielu (40). Súdny dvor nakoniec dospel k záveru, že vnútroštátne opatrenia nepredstavujú štátnu pomoc „… ak sa poskytujú všetkým spoločnostiam v tuzemsku nezávisle od predmetu ich činnosti“ (41). Súdny dvor však neuviedol, či sa opatrenie, ktoré podlieha hranici 0,35 %, podľa jeho názoru skutočne vzťahuje na všetky podniky. Túto skutočnosť konštatoval aj generálny advokát Jacobs vo svojich návrhoch k nadväzujúcemu rozsudku Súdneho dvora: „… Súdny dvor v rozsudku vo veci Adria-Wien nepreskúmal vplyv hranice 0,35 %“ (42). Súdny dvor nemusel posúdiť, či bol samotný mechanizmus oslobodenia (t. j. bez obmedzenia na podniky, ktoré vyrábajú prevažne hmotný majetok) de facto selektívny. Súdny dvor preto nevylúčil, že hranica 0,35 % by bola selektívna, keby viedla k tomu, že by toto opatrenie de facto neplatilo pre všetky podniky v krajine.
(95)
Komisia naproti tomu zastáva názor, že Súdny dvor poskytol isté dôvody domnievať sa, že podobná hranica by mohla byť selektívna, aj keby toto opatrenie prípadne platilo pre rad rôznych hospodárskych odvetví. Súdny dvor vo svojej odpovedi na druhú otázku predovšetkým konštatoval, že štátne opatrenie nemožno považovať za všeobecné hospodársko-politické opatrenie ani z dôvodu počtu zvýhodnených podnikov, ani z dôvodu rozmanitosti a významu hospodárskych odvetví, do ktorých tieto podniky patria (43). Komisia ďalej konštatuje, že veľké množstvo opatrení, ktoré sa netýkajú osobitného sektora, možno podľa judikatúry Súdneho dvora považovať za selektívne, keď sa - de facto - neposkytujú všetkým podnikom v krajine (44). Z uvedeného vyplýva, že aj opatrenia, ktoré sa poskytujú všetkým hospodárskym odvetviam, možno považovať za selektívne z toho dôvodu, že sa de facto neposkytujú všetkým podnikom v danej krajine.
(96)
Toto stanovisko bolo vyjadrené aj v rozhodnutí Komisie o náhrade dane z energie v Rakúsku (45). Rakúsko v nadväznosti na uvedený rozsudok Súdneho dvora rozšírilo toto opatrenie tak, že náhradu dane z energie mohli využívať podniky zo všetkých hospodárskych odvetví. Komisia však vo svojom hodnotení zmenenej a doplnenej schémy považovala toto opatrenie tak ako predtým za selektívne, pretože aj keď vrátenie daní platí formálne pre všetky podniky, de facto ho môžu využívať len podniky, ktoré v porovnaní so svojou čistou hodnotou výroby vykazujú vysokú spotrebu energie (46). Komisia dospela k záveru, že pri náhrade dane ide o protiprávnu (t. j. neohlásenú) štátnu pomoc, ktorá nie je zlučiteľná s jednotným trhom. (47)
(97)
Dôsledky rozhodnutia Komisie viedli neskôr k tomu, že rakúsky správny súd požiadal Súdny dvor o vydanie prejudiciálneho rozhodnutia (48). Otázky, ktoré predložil rakúsky správny súd sa týkali rozsahu platnosti protiprávnosti náhrady dane, a Súdny dvor nepodrobil aspekt selektívnosti opätovnému hodnoteniu. Tento aspekt bol naproti tomu predmetom pripomienok generálneho advokáta. Generálny advokát vo svojich návrhoch konštatoval: „… ako uvádza Komisia, priznanie práva na vrátenie len podnikom poskytujúcim služby (popri výrobných podnikoch) nevylúčených z okruhu oprávnených subjektov na základe uplatnenia hranice 0,35 % by len jednoducho rozšírilo tento okruh príjemcov pomoci. Nezbavovalo by však túto pomoc jej charakteru ako takého, keďže kritérium selektívnosti by aj naďalej zostalo zachované“ (49). Generálny advokát ďalej konštatoval: „Argumentácia Komisie uvedená v jej rozhodnutí z roku 2004, pokiaľ ide o selektívny charakter hranice 0,35 % obsiahnutej v novelizovanej schéme, je dostatočne presvedčivá…“ (50).
(98)
Komisia preto dospela k záveru, že hranica 0,5 % je v danom prípade selektívnym kritériom, ktorým sa uplatnenie notifikovaného opatrenia vymedzuje na energeticky náročné podniky, kým na energeticky nenáročné podniky sa toto opatrenie nevzťahuje. Bez ohľadu na počet hospodárskych odvetví, ktorým opatrenie poskytuje výhody, vedie samotná táto hranica k tomu, že notifikované opatrenie nie je prínosom pre všetky podniky v krajine. V dôsledku existencie tejto hranice je notifikované opatrenie selektívne.
(99)
Komisia tiež konštatuje, že mechanizmus oslobodenia podliehajúci skúmaniu môžu využiť iba tie podniky, ktorým sa vracajú dane podľa rakúskeho zákona o náhrade dane z energií, ktorý bol predmetom rozhodnutia Komisie o štátnej pomoci vo veci C-33/2003. Tvrdenie Komisie v tomto rozhodnutí platí aj v danom prípade.
(100)
Pokiaľ ide o druhý argument, ktorý predložilo Rakúsko, Komisia konštatuje, že notifikované opatrenie je selektívne aj z toho dôvodu, že sa de facto vzťahuje prednostne na obmedzený počet podnikov, ktoré vyrábajú konkrétny energeticky náročný tovar. Komisia konštatuje, že podľa judikatúry Súdneho dvora sa musí opatrenie preskúmať nie z hľadiska jeho cieľov alebo dôvodov, ale z hľadiska jeho vplyvu (51). Hoci toto opatrenie môžu formálne využívať všetky hospodárske odvetvia a podniky, možno ho považovať za selektívne, keď de facto nie je prospešné pre všetky podniky v krajine. Súdny dvor v tejto súvislosti konštatoval: „Ani z dôvodu veľkého počtu príjemcov, ani z dôvodu rôznorodosti a významu hospodárskych odvetví, do ktorých tieto podniky patria, [nemožno túto schému] považovať za všeobecné hospodársko-politické opatrenie.“ (52)
(101)
Komisia pri svojom skúmaní dospela k záveru, že notifikovaná schéma sa zameriava prednostne na veľmi málo podnikov vyrábajúcich predovšetkým tovar. Rakúsko v tejto súvislosti predložilo 9. septembra 2010 údaje, ktoré vychádzali z aktuálneho uplatňovania schémy s intenzitou pomoci pod hranicou vymedzujúcou notifikačnú povinnosť. Podľa týchto údajov požiadalo o uplatnenie tejto schémy z približne 300 000 rakúskych podnikov len asi 2 000 (t. j. menej ako 1 % všetkých rakúskych podnikov). V rámci súčasného uplatňovania tejto schémy využívajú približne 66 % prostriedkov podniky, ktoré pôsobia v oblasti „výroby tovaru“ (53). V súvislosti s tým, že Rakúsko by malo zvýšiť intenzitu pomoci nad hranice de minimis, ktoré v súčasnosti predbežné uplatňovanie schémy neprekračuje, Komisia ďalej konštatovala, že toto opatrenie sa pravdepodobne bude ešte viac zameriavať na podniky zaoberajúce sa výrobou tovaru. Dokazuje to aj skutočnosť, že na základe údajov, ktoré predložilo Rakúsko, by z vyššej intenzity pomoci malo prospech iba 12 podnikov, ako je to v rámci súčasne platného znenia úpravy, a že len dva z týchto podnikov pôsobia v odvetví dopravy, kým 10 z nich sa zameriava na výrobu tovaru (54).
(102)
Komisia na základe uvedených skutočností dospela k záveru, že notifikovaná schéma nebude nijakým prínosom pre väčšinu hospodárskych odvetví rakúskeho hospodárstva, alebo len v malej miere, kým zvýhodnené budú prevažne podniky pôsobiace v niektorom z týchto hospodárskych odvetví, konkrétne v oblasti výroby tovaru. Bez ohľadu na počet hospodárskych odvetví, v ktorých by podniky mohli z tohto opatrenia ťažiť, sa opatrenie zameriava predovšetkým na podniky vyrábajúce tovar a z tohto dôvodu ho možno považovať de facto za selektívne.
(103)
Na základe uvedeného dospela Komisia k záveru, že notifikovaný mechanizmus oslobodenia je selektívny, pretože na jednej strane predpokladá hranicu 0,5 %, prostredníctvom ktorej je toto opatrenie vyhradené pre energeticky náročné podniky, a tieto podniky sa na druhej strane zaoberajú predovšetkým výrobou tovaru.
(104)
Komisia konštatuje, že opatrenie napriek svojej selektívnej povahe nespĺňa podmienku selektivity, ak je z dôvodu svojej povahy alebo štruktúry systému, do ktorého patrí, oprávnené (55). Komisia konštatuje, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora musí príslušný členský štát predložiť dôkazy (56).
(105)
Podľa výkladu Súdneho dvora je potrebné rozlišovať medzi cieľmi, ktoré sú stanovené pre osobitný daňový režim a nie sú vlastné tomuto režimu, a na druhej strane mechanizmami vlastnými samotnému daňovému systému, ktoré sú nevyhnutné na realizáciu týchto cieľov. Do úvahy prichádzajú len uvedené mechanizmy, ktoré vyplývajú priamo zo základných alebo hlavných zásad daňového systému, do ktorého toto opatrenie patrí (57). Externé ciele sa musia posudzovať v rámci kontroly zlučiteľnosti (58).
(106)
Rakúsko zastáva názor, že cieľom rozlišovania súm podľa § 22c zákona o ekoenergii je zohľadniť kapacity podnikov v súvislosti s platbou dodatočných poplatkov. Na výhody pre životné prostredie uvedené v zákone o ekoenergii by mechanizmus oslobodenia nemal vplyv, keďže výška pomoci na podporu výroby ekoenergie by sa neznížila. Udržateľný mechanizmus financovania pre ekoenergiu, ktorý je nevyhnutný na zabezpečenie podpory výroby energie z obnoviteľných zdrojov, možno vytvoriť len prostredníctvom zníženia nákladov na životné prostredie pre konkrétne podniky.
(107)
Komisia v tejto súvislosti konštatuje, že vnútorným cieľom systému zriadeného na základe paušálnej sumy je získanie príjmov, ktoré by sa mali použiť najmä na podporu obnoviteľných zdrojov energie. Naproti tomu je cieľom mechanizmu oslobodenia zvýšiť konkurencieschopnosť energeticky náročných podnikov tým, že musia platiť nižšiu cenu za elektrickú energiu, a týmto spôsobom posilniť prijatie systému založeného na paušálnych sumách. Snaží sa tak dosiahnuť cieľ, ktorý nie je vlastný logike a vnútornej štruktúre systému.
(108)
Podľa judikatúry Súdneho dvora nemožno takýto externý cieľ použiť na odôvodnenie opatrenia z dôvodu jeho charakteru, resp. vnútornej štruktúry daňového systému. (59) Možno ho analyzovať len v kontexte posudzovania zlučiteľnosti (60).
(109)
Komisia konštatuje, že obom rozhodnutiam o štátnej pomoci, ktoré Rakúsko citovalo a o ktoré sa má opierať jeho argument o oprávnenosti mechanizmu oslobodenia na základe logiky a štruktúry systému, predchádzala iná situácia. Rozhodnutie N 271/06 o daňových predpisoch Dánska v súvislosti s prebytkom tepla bolo zamerané na zabezpečenie neutrality zdaňovania pri všetkých energetických výrobkoch, a nie na zlepšenie konkurencieschopnosti. Rozhodnutie N 860/06 o oslobodení od dane z energie v Nemecku pre energetické výrobky s dvojitým účelom použitia vychádzalo zo zásady zdaňovať energetické výrobky používané len na kúrenie alebo ako palivo.
(110)
Z uvedeného vyplýva, že notifikované oslobodenie energeticky náročných výrobných odvetví nie je odôvodnené charakterom alebo štruktúrou systému, do ktorého patrí.
(111)
V dôsledku toho Komisia dospela k záveru, že notifikované opatrenie spĺňa podmienku selektivity, pretože je de facto selektívne a nie je odôvodnené charakterom a štruktúrou systému.
5.1.4. Narušenie hospodárskej súťaže a vplyv na obchod
(112)
Príjemcovia opatrenia, ktoré podľa Komisie predstavuje prevádzkovú pomoc, pôsobia prevažne v oblasti výroby energeticky náročného tovaru, ako sú výrobky z kovu alebo papiera (61). V týchto hospodárskych odvetviach prebieha obchod medzi členskými štátmi a podniky sú v konkurenčnom vzťahu s podnikmi z ostatných členských štátov. Z tohto dôvodu môže uvedené opatrenie narušiť hospodársku súťaž a ovplyvniť obchod na jednotnom trhu.
5.1.5. Záver
(113)
Komisia dospela k záveru, že mechanizmus oslobodenia predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, pretože má za následok pokles štátnych príjmov, čo energeticky náročným podnikom prináša selektívnu výhodu. Toto opatrenie by následne mohlo mať vplyv na obchod medzi členskými štátmi a narušiť hospodársku súťaž na jednotnom trhu.
5.2. Oprávnenosť pomoci
(114)
Rakúsko sa zaviazalo, že táto pomoc sa nebude realizovať pred schválením zo strany Európskej komisie. Rakúsko notifikovalo opatrenie pred jeho realizáciou, čím splnilo svoju povinnosť podľa článku 108 ods. 3 ZFEÚ (62).
5.3. Preskúmanie zlučiteľnosti pomoci s jednotným trhom
(115)
Komisia môže štátnu pomoc vyhlásiť za zlučiteľnú s jednotným trhom na základe článku 107 ods. 3 ZFEÚ. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora musí členský štát predložiť dôkaz, že je toto opatrenie zlučiteľné s jednotným trhom (63).
(116)
Komisia má vo veciach, ktoré sa týkajú pomoci podľa článku 107 ods. 3 ZFEÚ, veľký priestor na voľnú úvahu (64). Pri vykonávaní svojich právomocí vydala usmernenia a oznámenia, v ktorých sú stanovené kritériá, podľa ktorých možno určité typy pomoci vyhlásiť na základe článku 107 ods. 3 ZFEÚ za zlučiteľné s jednotným trhom. Komisia je podľa ustálenej judikatúry viazaná usmerneniami a oznámeniami, ktoré vydala v oblasti kontroly štátnej pomoci, pokiaľ sa neodchyľujú od ustanovení ZFEÚ a pokiaľ ich uznali členské štáty (65).
(117)
V prvom rade je preto potrebné preskúmať, či notifikovaná pomoc patrí do pôsobnosti jedného alebo viacerých usmernení alebo oznámení a či ju možno považovať za zlučiteľnú s jednotným trhom, pretože spĺňa stanovené kritériá zlučiteľnosti.
(118)
Rakúsko tvrdí, že notifikované opatrenie patrí do pôsobnosti usmernení Spoločenstva o štátnej pomoci na ochranu životného prostredia (66), resp. že sa tieto usmernenia majú náležite uplatniť. Rakúsko okrem toho zastáva názor, že táto pomoc patrí do pôsobnosti všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách (67).
(119)
Existujú však jasne definované situácie, v ktorých možno poskytnúť prevádzkovú pomoc. Prevádzkovú pomoc je možné poskytnúť najmä v podobe zníženia daní za určitých podmienok na základe kapitoly 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia (68) alebo článku 25 všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách (69). Opatrenia možno ďalej preskúmať za určitých podmienok bezprostredne na základe článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ.
5.3.1. Usmernenia o pomoci na ochranu životného prostredia
(120)
Pôsobnosť usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia je definovaná takto (70):
„(58)
Tieto usmernenia sa uplatňujú na štátnu pomoc na ochranu životného prostredia. Uplatňujú sa v súlade s ostatnými politikami Spoločenstva o štátnej pomoci, inými ustanoveniami Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva a Zmluvy o Európskej únii a právnymi predpismi prijatými podľa týchto zmlúv.
(59)
Tieto usmernenia sa vzťahujú na pomoc (24) na podporu ochrany životného prostredia vo všetkých odvetviach, ktoré sa riadia Zmluvou o ES. Vzťahujú sa aj na odvetvia, ktoré podliehajú osobitným pravidlám Spoločenstva o štátnej pomoci (oceliarstvo, lodiarstvo, motorové vozidlá, syntetické vlákna, doprava, uhlie, poľnohospodárstvo a rybné hospodárstvo), pokiaľ nie je v týchto osobitných pravidlách uvedené inak.“
(121)
Podľa bodu 70 číslo 1 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia ochrana životného prostredia znamená každú činnosť určenú na nápravu škôd alebo predchádzanie škodám fyzického okolia alebo prírodných zdrojov vlastnými činnosťami príjemcu, na zníženie rizika takejto škody alebo na podporu efektívnejšieho využívania prírodných zdrojov vrátane opatrení na úsporu energie a využívania obnoviteľných zdrojov energie. Z bodu 151 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia vyplýva, že opatrenia, ktoré aspoň nepriamo prispievajú k zlepšeniu úrovne ochrany životného prostredia, patria do pôsobnosti usmernení na ochranu životného prostredia.
(122)
Rakúsko zastáva názor, že mechanizmus oslobodenia nepriamo prispieva k ochrane životného prostredia z dvoch dôvodov: Tento mechanizmus je na jednej strane základnou podmienkou na zabezpečenie politickej podpory na vyššej úrovni pre zvýšenie paušálnej sumy, ktoré je potrebné na financovanie ďalšej expanzie výroby elektriny z obnoviteľných zdrojov energie, a na druhej strane podnecuje vyššie ceny za spotrebu energie, čo poskytuje stimul pre energeticky účinnejšie konanie.
(123)
Komisia v súvislosti s prvým tvrdením konštatuje, že medzi paušálnou sumou a zvýšením výroby elektriny z obnoviteľných zdrojov energie neexistuje nevyhnutná súvislosť. Rakúsko je na základe smernice Európskeho parlamentu a Rady 2009/28/ES z 23. apríla 2009 o podpore využívania energie z obnoviteľných zdrojov energie a o zmene a doplnení a následnom zrušení smerníc 2001/77/ES a 2003/30/ES (ďalej len „smernica o obnoviteľných zdrojoch energie“) (71) povinné zvýšiť svoju výrobu elektrickej energie z obnoviteľných zdrojov. Rakúsko sa však môže samostatne rozhodnúť o jej financovaní. Mohlo by použiť napr. aj daňové príjmy. Mechanizmus oslobodenia preto nie je potrebný na zvýšenie výroby elektriny z obnoviteľných zdrojov energie.
(124)
V súvislosti s druhým tvrdením Komisia konštatuje, že mechanizmus oslobodenia funguje ako spôsob prerozdeľovania. Priemerná cena za elektrinu, ktorú platia energeticky náročné podniky, sa znižuje s každou ďalšou spotrebovanou kWh, ktorá presahuje stanovenú hranicu. Namiesto toho, aby sa vytvoril stimul na podporu energetickej účinnosti, vedie mechanizmus oslobodenia skôr k jej zníženiu.
(125)
Komisia preto dospela k záveru, že mechanizmus oslobodenia nepatrí do pôsobnosti usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia.
(126)
Aj keby toto opatrenie patrilo do pôsobnosti usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia, čo v tomto prípade neplatí, Komisia konštatuje, že ho nemožno vyhlásiť za zlučiteľné s jednotným trhom, pretože neboli splnené podmienky uvedené v kapitole 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia.
(127)
V kapitole 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia sa v súvislosti s posudzovaním zlučiteľnosti rozlišuje medzi environmentálnymi daňami, ktoré patria, resp. nepatria do pôsobnosti práva Spoločenstva. Parafiškálna daň v podobe paušálnej sumy predstavuje environmentálnu daň, ktorá nie je regulovaná na úrovni Únie. Komisia v tejto súvislosti poznamenáva, že v smernici o obnoviteľných zdrojoch energie sú pre obnoviteľné zdroje energie stanovené záväzné ciele, avšak členské štáty sa môžu samostatne rozhodnúť, akým spôsobom tieto ciele dosiahnu.
(128)
Mechanizmus oslobodenia by sa mal preto preskúmať podľa pravidiel pre environmentálne dane, ktoré nepatria do pôsobnosti práva Spoločenstva podľa kapitoly 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia (72).
(129)
Podľa týchto ustanovení musí členský štát predložiť informácie o hospodárskych odvetviach alebo kategóriách príjemcov pomoci, na ktorých sa vzťahuje oslobodenie/zníženie, o situácii hlavných príjemcov pomoci v každom príslušnom hospodárskom odvetví, ako aj o spôsobe, akým toto zdanenie prispieva k ochrane životného prostredia. Zvýhodnené hospodárske odvetvia by mali byť riadne opísané a mal by byť poskytnutý zoznam najväčších príjemcov v každom hospodárskom odvetví (posudzovať najmä obrat, trhový podiel a výšku daňového základu) (73). Komisia musí na základe týchto informácií preskúmať, či je zníženie environmentálnych daní alebo oslobodenie od nich nevyhnutné a primerané. Pokiaľ ide o kritérium nevyhnutnosti, výber príjemcov pomoci musí byť založený na objektívnych a transparentných kritériách; neznížená environmentálna daň musí viesť k podstatnému zvýšeniu výrobných nákladov, ktoré nemôže byť prenesené na spotrebiteľov bez toho, aby viedlo k významnému zníženiu predaja (74). Pokiaľ ide o primeranosť pomoci, každý členský štát musí preukázať, že každý príjemca zaplatil časť vnútroštátnej dane, ktorá je všeobecne ekvivalentná environmentálnej výkonnosti každého jednotlivého príjemcu, že odvádza minimálne 20 % vnútroštátnej dane, pokiaľ sa nemôže odvodiť nižšia sadzba, a že úľavy alebo oslobodenia sú podmienené uzavretím dohôd zameraných na dosiahnutie cieľov v oblasti ochrany životného prostredia (75).
(130)
Komisia však konštatuje, že Rakúsko ani napriek viacerým výzvam Komisie nepredložilo uvedené informácie (76). Následne nemohla Komisia preskúmať, či je táto pomoc nevyhnutná a primeraná, alebo akým spôsobom prispieva k ochrane životného prostredia.
5.3.2. Analógia s kapitolou 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia
(131)
Vzhľadom na skutočnosť, že notifikovaný mechanizmus oslobodenia ani nepriamo neprispieva k ochrane životného prostredia, Komisia ďalej skúmala, či by mohla schváliť mechanizmus oslobodenia podľa kapitoly 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia.
(132)
Rakúsko zastáva názor, že mechanizmus oslobodenia by sa mohol preskúmať podľa predpisov o znížení daní z energie patriacich do pôsobnosti práva Spoločenstva v bodoch 152 a 153 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia. Komisia v tejto súvislosti pripomína, že v kapitole 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia sú uvedené dva typy skúmania zníženia environmentálnych daní, ktoré by mohli viesť k rôznym záverom. Kapitola 4 v prvom rade obsahuje ustanovenia o znížení daní z energie patriacich do pôsobnosti práva Spoločenstva v rámci smernice o dani z energie, ktoré je možné bez ďalšieho skúmania vyhlásiť za zlučiteľné s jednotným trhom za predpokladu, že boli dodržané minimálne daňové sadzby stanovené v smernici o dani z energie. Kapitola 4 ďalej obsahuje osobitné pravidlá na overovanie zníženia environmentálnych daní, ktoré nepatria do pôsobnosti práva Spoločenstva, ako aj zníženia daní z energie patriacich do pôsobnosti práva Spoločenstva, ktoré sú nižšie ako minimálne daňové sadzby stanovené v smernici o dani z energie. Podľa týchto pravidiel musí členský štát okrem iného poskytnúť podrobné informácie o nevyhnutnosti a primeranosti konkrétneho opatrenia. Rakúsko tvrdí, že Komisia by mohla schváliť mechanizmus oslobodenia pre parafiškálne poplatky na základe toho, že zvýhodnené podniky platia prinajmenšom minimálne sumy v rámci rakúskej dane z energie.
(133)
Komisia konštatuje, že v jej predchádzajúcich rozhodnutiach, resp. v judikatúre európskych súdov neexistujú nijaké precedensy, pri ktorých by sa uplatnili pravidlá na skúmanie daní z energie patriacich do pôsobnosti práva Spoločenstva podľa kapitoly 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia analogicky ako v prípade parafiškálnych poplatkov.
(134)
Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora možno normu práva EÚ uplatňovať analogicky v prípade, ak boli splnené obe tieto podmienky: po prvé, pravidlá uplatniteľné na jednotlivé skutkové podstaty musia podstatne zodpovedať pravidlám, ktorých analogické uplatnenie sa požaduje. Po druhé, pravidlá uplatniteľné na skutkové podstaty musia obsahovať právne vákuum nezlučiteľné so všeobecnou zásadou práva EÚ, ktoré je možné odstrániť prostredníctvom analogického uplatňovania (77). Za týchto podmienok sa Komisia domnieva, že analógiu možno v práve EÚ uplatňovať len vo výnimočných prípadoch.
(135)
Po prvé, pravidlá uplatniteľné na jednotlivé skutkové podstaty musia podstatne zodpovedať pravidlám, ktorých analogické uplatnenie sa požaduje. Keďže kapitola 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia stanovuje oslobodenie, resp. zníženie environmentálnej dane, musia pravidlá týkajúce sa notifikovaných daní v rámci zákona o ekoenergii podstatne zodpovedať pravidlám uplatniteľným na environmentálnu daň.
Komisia však konštatuje, že právna situácia existujúca podľa práva EÚ v súvislosti s environmentálnymi daňami nie je porovnateľná so situáciou v oblasti parafiškálnych poplatkov podľa práva EÚ. Právo EÚ nestanovuje osobitné pravidlá pre parafiškálne poplatky, stanovuje však osobitné pravidlá pre výber environmentálnych daní. Ide najmä o minimálne sumy stanovené smernicou o dani z energie, ako aj o oslobodenia od platby týchto minimálnych daňových sadzieb vyplácaných na základe podmienok stanovených v kapitole 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia a článku 25 všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách. Pokiaľ ide o parafiškálne poplatky, Komisia konštatuje, že neexistujú pravidlá na oslobodenie alebo zníženie týchto poplatkov ani pravidlá, ktoré by sa vzťahovali na minimálne sadzby.
(136)
Komisia preto dospela k záveru, že parafiškálne poplatky stanovené v rámci rakúskej úpravy nepodliehajú nijakým pravidlám, ktoré by zodpovedali pravidlám pre environmentálne dane platným podľa práva EÚ.
(137)
Po druhé, pravidlá uplatniteľné na skutkovú podstatu musia obsahovať právne vákuum, ktoré je nezlučiteľné so všeobecnou zásadou práva EÚ a ktoré možno odstrániť prostredníctvom analogického uplatňovania.
(138)
Opatrenia, ktoré nepatria do pôsobnosti usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia, však môžu byť preskúmané podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ. Komisii sa teda nepodarilo v usmerneniach o pomoci na ochranu životného prostredia určiť takéto právne vákuum, ktoré by odôvodnilo posúdenie notifikovaného opatrenia na základe uplatňovania analogického posudzovania. Tento záver platí pre oba scenáre, pre analógie, ktoré sa týkajú daní patriacich a nepatriacich do pôsobnosti práva Spoločenstva.
(139)
Nedostatok pravidiel pre oslobodenie od parafiškálnych poplatkov nemohla odstrániť analógia s existujúcimi pravidlami podľa práva EÚ pre zníženie daní z energie. Komisia v tejto súvislosti konštatuje, že analogické uplatňovanie pravidiel pre zníženie daní z energie patriacich do pôsobnosti práva Spoločenstva aj na parafiškálne poplatky, ktoré nepatria do pôsobnosti práva Spoločenstva by znamenalo, že podniky by mohli pozastaviť vyplácanie minimálnej daňovej sadzby v rámci smernice o dani z energie prostredníctvom platby takýchto parafiškálnych poplatkov. Takýto prístup preto nie je v súlade s účelom smernice o dani z energie. Komisia sa domnieva, že minimálne sadzby smernice o dani z energie boli stanovené len na účely uplatnenia v rámci systému daní z energie patriaceho do pôsobnosti práva Spoločenstva. Ich uplatnenie vo funkcii kritéria mimo oblasti patriacej do pôsobnosti práva Spoločenstva by viedlo k uplatňovaniu, ktoré sa nepredpokladalo. Minimálne sadzby zjavne neboli určené s cieľom stanoviť celkové zaťaženie, ktoré by mali znášať energeticky náročné podniky na základe environmentálnych regulačných opatrení, ako to vyplýva najmä z mechanizmov financovania pre zásobovacie tarify. Pri takomto prístupe by sa takisto nezohľadnila skutočnosť, že politika v oblasti štátnej pomoci akceptuje zhovievavý prístup v súvislosti s oslobodením od dane nad rámec minimálnej sadzby patriacej do pôsobnosti práva Spoločenstva z dôvodu, že prostredníctvom dodržiavania minimálnych sadzieb platných vo všetkých členských štátoch sa aspoň do určitej miery zabezpečí rovnaké zaobchádzanie. Tento argument však neplatí na zaťaženie vyplývajúce zo systémov zásobovacích taríf nepatriacich do pôsobnosti práva Spoločenstva, v prípade ktorého môže prostredníctvom odchýlky od štandardných príspevkov dôjsť k narušeniu hospodárskej súťaže.
(140)
Z uvedeného vyplýva, že nedostatok pravidiel týkajúcich sa zníženia parafiškálnych poplatkov nepredstavuje právne vákuum, ktoré nie je zlučiteľné so zásadou práva EÚ a ktoré možno odstrániť prostredníctvom vyvodenia analógie k existujúcim pravidlám o znížení dane z energie patriacej do pôsobnosti práva Spoločenstva.
(141)
Aj keby bolo analogické uplatnenie možné, mechanizmus oslobodenia z dôvodov uvedených v odôvodneniach 129 až 133 v nijakom prípade nemožno považovať za zlučiteľný.
(142)
Komisia z uvedeného vyvodzuje, že medzi notifikovaným mechanizmom oslobodenia a pravidlami na overenie zníženia dane z energie patriacej do pôsobnosti práva Spoločenstva neexistuje podľa kapitoly 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia nijaká analógia a mechanizmus oslobodenia preto na základe takejto podobnosti nie je možné schváliť.
5.3.3. Analógia s článkom 25 všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách
(143)
Komisia ďalej skúmala, či by mohla schváliť mechanizmus oslobodenia podľa článku 25 všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách.
(144)
Podľa Rakúska ponecháva rozdielne znenie kapitoly 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia a článku 25 všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách istý priestor na schválenie opatrenia podľa analógie k článku 25 všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách. Rakúsko uviedlo, že v bode 152 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia sa uvádza:
„Aby boli zníženia harmonizovaných daní alebo oslobodenia od nich, a to najmä tých, ktoré harmonizuje smernica 2003/96/ES, zlučiteľné s článkom 87 Zmluvy o ES, musia byť zlučiteľné s príslušnými platnými právnymi predpismi Spoločenstva a byť v súlade s limitmi a podmienkami stanovenými v týchto predpisoch.“
(145)
Článok 25 všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách znie naproti tomu takto:
„Schémy environmentálnej pomoci vo forme úľavy z environmentálnych daní, ktorá spĺňa podmienky smernice 2003/96/ES, sú zlučiteľné so spoločným trhom v zmysle článku 87 ods. 3 zmluvy a sú oslobodené od notifikačnej povinnosti podľa článku 88 ods. 3 zmluvy za predpokladu, že sú splnené podmienky stanovené v odsekoch 2 a 3 tohto článku.“ (78)
(146)
Rakúsko na základe uvedeného znenia dospelo k záveru, že článok 25 všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách možno pravdepodobne vykladať v širšom zmysle ako bod 152 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia. Rakúsko uviedlo, že bod 152 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia možno prípadne uplatiť len na dane regulované smernicou o dani z energie v rámci pôsobnosti práva Spoločenstva, kým článok 25 všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách vyžaduje iba to, aby mechanizmus oslobodenia obsahoval len minimálnu výšku dane stanovenú smernicou o dani z energie, aj keby nešlo o daň z energie patriacu do pôsobnosti práva Spoločenstva. Podľa Rakúska by sa článok 25 všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách preto mohol uplatňovať na zníženie environmentálnych daní nepatriacich do pôsobnosti práva Spoločenstva, ktoré by sa mohli označiť za zlučiteľné s jednotným trhom v prípade, ak by sa v rámci všeobecného daňového systému zachovali minimálne sumy splatné za daň z energie. Rakúsko síce namietalo, že príspevky platené v rámci zákona o ekoenergii nepredstavujú dane (79), ale uviedlo, že notifikovaný mechanizmus oslobodenie by sa mohol preskúmať a schváliť v súlade s ustanovením o environmentálnych daniach podľa článku 25 všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách.
(147)
Podľa Komisie však nie je možné vyvodiť analógiu s článkom 25 všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách. Po prvé, pravidlá uplatniteľné na uvedenú skutkovú podstatu nezodpovedajú pravidlám, ktorých analogické uplatnenie sa požaduje. Zo znenia článku 25 všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách jednoznačne vyplýva, že tento predpis platí len pre environmentálne dane regulované smernicou o dani z energie. V tomto zmysle je zaradenie ako daň z energie „predpokladom“ pre uplatňovanie článku 25 všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách. Tento výklad podporuje aj skutočnosť, ktorá vyplýva z logiky systému všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách, že jeho pôsobnosť nemôže presahovať rámec usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia, na ktoré sa odvoláva. Článok 25 všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách preto jednoznačne platí len pre dane z energie regulované smernicou o dani z energie. Ako už bolo uvedené, príspevky hradené v rámci zákona o ekoenergii nepredstavujú environmentálne dane a preto sa na ne neuplatňujú predpisy smernice o dani z energie. Z toho vyplýva, že pravidlá pre dane z energie a pravidlá pre rakúske zásobovacie tarify nie sú porovnateľné. Po druhé, pravidlá uplatniteľné na skutkovú podstatu neobsahujú právne vákuum, ktoré je nezlučiteľné so všeobecnou zásadou práva EÚ a ktoré možno odstrániť prostredníctvom analogického uplatňovania. Zníženie daní alebo samotné porovnateľné opatrenia, na ktoré sa nevzťahuje všeobecné nariadenie o skupinových výnimkách, nie sú nezlučiteľné s právom EÚ, ale vyžadujú len zachovanie všeobecnej notifikačnej povinnosti podľa článku 108 ZFEÚ. Podľa usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia alebo v prípade, ak ich nemožno uplatniť, sa môžu priamo preskúmať podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ a možno ich považovať za zlučiteľné s jednotným trhom. Z toho vyplýva, že pravidlá uplatniteľné na preskúmanie rakúskej schémy o štátnej pomoci neobsahujú právne vákuum nezlučiteľné s právom EÚ.
(148)
Komisia na základe uvedeného dospela k záveru, že medzi príspevkami v rámci dane z ekoenergie a daňami z energie patriacimi do pôsobnosti práva Spoločenstva nenachádza podľa článku 25 všeobecného nariadenia o skupinových výnimkách nijakú podobnosť a že na základe takejto analógie mechanizmus oslobodenia preto nemôže schváliť.
5.3.4. Zlučiteľnosť na základe článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ
(149)
Komisia konštatuje, že Rakúsko neuviedlo možnosť považovať mechanizmus oslobodenia za zlučiteľný priamo na základe článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ. Keďže členský štát musí uviesť dôvody, na základe ktorých možno stanoviť zlučiteľnosť pomoci (80), a musí preukázať, že boli splnené príslušné podmienky, Rakúsko už z tohto dôvodu nemôže vyvodiť základ pre zlučiteľnosť.
(150)
Komisia napriek tomu preskúmala, či by bolo možné považovať mechanizmus oslobodenia na tomto právnom základe za zlučiteľný.
(151)
Podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ možno „pomoc na rozvoj určitých hospodárskych činností alebo určitých hospodárskych oblastí, za predpokladu, že táto podpora nepriaznivo neovplyvní podmienky obchodu tak, že by to bolo v rozpore so spoločným záujmom“, považovať za zlučiteľnú s jednotným trhom. Podľa judikatúry Súdneho dvora môže Komisia vyhlásiť pomoc za zlučiteľnú s jednotným trhom v prípade, že táto pomoc prispieva k realizácii cieľa spoločného záujmu (81), je potrebná na dosiahnutie tohto cieľa (82) a nemení obchodné podmienky spôsobom, ktorý by bol v rozpore so spoločným záujmom.
(152)
Bežnou praxou Komisie preto je (83), že opatrenia možno vyhlásiť za zlučiteľné priamo podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ, ak sú nevyhnutné a primerané a ak pozitívny vplyv na cieľ spoločného záujmu prevažuje nad negatívnymi vplyvmi na hospodársku súťaž a obchod. Komisia v tejto súvislosti považuje za primerané preskúmať tieto otázky:
1.
Sú ciele opatrenia pomoci jasne definované a predstavujú spoločný záujem?
2.
Navrhla sa pomoc tak, aby splnila cieľ spoločného záujmu? Predovšetkým:
a)
Je opatrenie pomoci vhodným a nevyhnutným nástrojom alebo existujú iné, vhodnejšie nástroje?
b)
Má pomoc motivačný účinok, t. j. ovplyvní táto pomoc správanie podnikov?
c)
Je táto pomoc primeraná, t. j. mohla by sa rovnaká zmena v správaní dosiahnuť aj pri menšej pomoci?
3.
Sú narušenia hospodárskej súťaže a vplyv na obchod obmedzené natoľko, že celková bilancia je pozitívna?
(153)
Podľa informácií Rakúska je toto opatrenie v prvom rade zamerané na ochranu životného prostredia. Ako je uvedené v bodoch 126 až 129, mechanizmus oslobodenia nie je pre však ochranu životného prostredia nijakým prínosom.
(154)
Environmentálny účinok opatrenia sa okrem toho dosiahne prostredníctvom všeobecného zvýšenia zásobovacích taríf, čo by podľa Rakúska nebolo možné bez zaistenia konkurencieschopnosti energeticky náročných podnikov prostredníctvom notifikovaného mechanizmu oslobodenia. Rakúske orgány vo svojich pripomienkach okrem toho uviedli, že cieľom mechanizmu oslobodenia je zvýšiť konkurencieschopnosť energeticky náročných podnikov v Rakúsku voči konkurentom z ostatných členských štátov. Komisia vo svojich rozhodnutiach nikdy neakceptovala, že takáto pomoc by prispievala k cieľu spoločného záujmu.
(155)
Jedinú výnimku predstavuje kapitola 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia. Hoci Komisia akceptuje zníženie environmentálnej dane, požaduje platbu minimálnej daňovej sadzby. Celková suma, ktorú podnik profitujúci zo zníženia dane platí do daňových príjmov, sa tak ďalej zvyšuje s každým spôsobeným znečistením. V danom prípade je však situácia iná. Príspevok sa vypláca od výšky 0,5 % čistej hodnoty produkcie. Ďalšie znečistenia už nepodliehajú nijakým parafiškálnym daniam. Znamená to, že príspevok na spôsobené znečistenie sa znižuje s každou ďalšou jednotkou. Systém tak poskytuje stimul na spotrebu dodatočných zdrojov namiesto ich úspory.
(156)
Komisia preto zastáva názor, že táto pomoc neprispieva k cieľu spoločného záujmu.
(157)
Komisia konštatuje, že podľa judikatúry Súdneho dvora „[…] prevádzková pomoc, teda pomoc, prostredníctvom ktorej má byť podnik zbavený nákladov, ktoré by v rámci svojej správy alebo bežných činností zvyčajne musel znášať, v zásade nepatrí do pôsobnosti článku 92 ods. 3 [súčasný článok 107 ods. 3 ZFEÚ] […]“. (84) Súdny dvor ďalej konštatuje: „Podľa judikatúry táto pomoc zásadne narušila hospodárske podmienky v odvetviach, v ktorých sa poskytuje, bez toho, aby bola vhodná na dosiahnutie účelov stanovených v ustanoveniach o výnimkách“. (85) V súvislosti s daným prípadom sa Komisia domnieva, že mechanizmus oslobodenia predstavuje prevádzkovú pomoc, keďže oslobodzuje zvýhodnené podniky od platenia časti ich nákladov na nákup elektriny, ktoré by za bežných okolností museli znášať v rámci svojej obchodnej činnosti.
(158)
Komisia sa preto domnieva, že prevádzková pomoc v nijakom prípade nie je vhodným politickým nástrojom na dosiahnutie tohto cieľa, aj keby konkurencieschopnosť bola cieľom v spoločnom záujme.
(159)
Pokiaľ ide o environmentálne dane, Komisia akceptovala obmedzenú výnimku z tejto zásady, pričom však mala na zreteli konkrétny cieľ. Zníženie environmentálnych daní a oslobodenie od nich v prospech konkrétnych hospodárskych odvetví alebo kategórií podnikov je podľa kapitoly 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia prípustné, ak umožňujú vyššie zdanenie iných podnikov, takže dochádza k celkovo lepšej internalizácii nákladov a k lepšej ochrane životného prostredia. Komisia sa preto domnieva, že takáto pomoc sa môže preukázať ako potrebná s cieľom nepriamo pozastaviť negatívne externé vplyvy, pretože umožňuje zavedenie, resp. zachovanie relatívne vysokých vnútroštátnych environmentálnych daní.
(160)
Komisia však konštatuje, že príspevky na podporu ekoenergie, od ktorých by zvýhodnené podniky mali byť v rámci notifikovanej schémy oslobodené, nie sú environmentálnymi daňami v zmysle bodu 70 ods. 14 a bodu 151 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia. Dane sú poplatky, ktoré sa odvádzajú do všeobecného štátneho rozpočtu. Príspevky, od ktorých by mali byť zvýhodnené podniky v rámci notifikovanej schémy oslobodené, sa však neodvádzajú do všeobecného štátneho rozpočtu. Naopak, používajú sa výlučne na financovanie príspevkov stredisku OeMAG, ktoré výrobca ekoenergie podporuje prostredníctvom zásobovacích taríf. Tieto príspevky preto nie sú environmentálnymi daňami.
(161)
Komisia sa domnieva, že možnosť výnimky zo všeobecného pravidla o prevádzkovej pomoci stanoveného v usmerneniach o pomoci na ochranu životného prostredia by sa mala vykladať reštriktívne. Ako výnimka by sa preto kapitola 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia mala obmedzovať na environmentálne dane.
(162)
Ako už bolo uvedené, Komisia konštatuje, že uplatňovanie kapitoly 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia na parafiškálne poplatky by bolo v rozpore s cieľmi týchto pravidiel a cieľmi smernice o dani z energie so zreteľom na dane z energie patriace do pôsobnosti práva Spoločenstva. Takýto prístup by okrem toho mohol viesť k všeobecnému uplatňovaniu týchto ustanovení na parafiškálne poplatky v oblasti životného prostredia (napr. parafiškálne poplatky za odpad atď.). Takéto rozsiahle uplatňovanie presahuje pôsobnosť a ciele kapitoly 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia.
(163)
V dôsledku toho sa Komisia domnieva, že prevádzková pomoc, ktorá sa môže poskytovať vo forme zníženia parafiškálnych poplatkov, nie je vhodným nástrojom na zlepšenie ochrany životného prostredia. Komisia konštatuje, že podmienky uvedené v kapitole 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia doteraz neuplatňovala na ostatné typy daní a parafiškálnych poplatkov.
(164)
Komisia okrem toho konštatuje, že rozsah environmentálnej dane, aj keď sa uplatňuje znížená daňová sadzba, je priamo úmerný rozsahu znečistenia životného prostredia spôsobeného daným podnikom. Aj pri uplatňovaní zníženej sadzby dane je environmentálna daň pre podniky aj naďalej stimulom na ochranu zdrojov. V danom prípade sa však tento príspevok obmedzuje od určitej výšky. Znečistenie nad tento rámec sa už nezdaňuje. Prostredníctvom mechanizmu oslobodenia stráca parafiškálny poplatok akúkoľvek motiváciu ekologického prístupu.
(165)
V prípade, že by sa prevádzková pomoc vo forme zníženia parafiškálnych poplatkov uznala za vhodný politický nástroj, Komisia ďalej konštatuje, že na preskúmanie nevyhnutnosti a primeranosti takejto prevádzkovej pomoci by bolo potrebné posúdenie, ktoré by bolo porovnateľné so skúmaním zníženia environmentálnych daní nepatriacich do pôsobnosti práva Spoločenstva podľa kapitoly 4 usmernení o pomoci na ochranu životného prostredia (86), keďže posudzovanie daní nepatriacich do pôsobnosti práva Spoločenstva podľa kapitoly 4 odráža všeobecné zásady podrobného hospodárskeho hodnotenia uplatniteľného podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ.
(166)
Podľa týchto ustanovení musí členský štát predložiť informácie o hospodárskych odvetviach alebo kategóriách príjemcov pomoci, na ktorých sa vzťahuje oslobodenie/zníženie, o situácii hlavných príjemcov pomoci v každom dotknutom hospodárskom odvetví, ako aj o tom, ako môže zdaňovanie ovplyvniť ochranu životného prostredia. Oslobodené odvetvia by mali byť riadne opísané a mal by byť poskytnutý zoznam najväčších príjemcov v každom odvetví (posudzovať najmä obrat, trhový podiel a výšku daňového základu) (87). Komisia musí na základe týchto informácií preskúmať, či je zníženie environmentálnych daní alebo oslobodenie od nich nevyhnutné a primerané. Pokiaľ ide o kritérium nevyhnutnosti, výber príjemcov pomoci musí byť založený na objektívnych a transparentných kritériách; neznížená environmentálna daň musí viesť k podstatnému zvýšeniu výrobných nákladov, ktoré nemožno preniesť na spotrebiteľov bez toho, aby viedlo k významnému zníženiu predaja (88). Pokiaľ ide o primeranosť pomoci, každý členský štát musí preukázať, že každý jednotlivý príjemca zaplatí časť vnútroštátnej úrovne zdaňovania, ktorá je všeobecne ekvivalentná environmentálnej výkonnosti každého jednotlivého príjemcu, že odvádza minimálne 20 % vnútroštátnej dane, keď nie je možné odvodiť nižšiu sadzbu, a že zníženia alebo oslobodenia sú podmienené uzavretím dohôd zameraných na dosiahnutie cieľov v oblasti ochrany životného prostredia (89).
(167)
Komisia však konštatuje, že Rakúsko ani napriek viacerým výzvam Komisie nepredložilo uvedené informácie (90). Komisia následne nemohla preskúmať, či bola táto pomoc nevyhnutná a primeraná, alebo akým spôsobom by prispela k ochrane životného prostredia.
(168)
Rakúsko okrem toho nemohlo preukázať ani to, že mechanizmus oslobodenia má stimulujúci účinok.
(169)
Komisia poukazuje na skutočnosť, že podľa judikatúry Súdneho dvora hrozí pri prevádzkovej pomoci takéhoto typu narušenie hospodárskej súťaže a môže mať negatívny vplyv na obchodné podmienky (91). V danom prípade sa narušenie hospodárskej súťaže zintenzívni, pretože podniky, ktoré môžu uplatniť mechanizmus oslobodenia, už dostávajú prevádzkovú pomoc vo forme zníženia daní v rámci zdaňovania energie. Poskytnutie druhej prevádzkovej pomoci, ktorá je navyše časovo neobmedzená, by mohlo narušiť hospodársku súťaž a obchod spôsobom, ktorý by bol v rozpore so spoločným záujmom.
(170)
Komisia preto dospela k záveru, že mechanizmus oslobodenia nemožno na základe článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ považovať za zlučiteľný s jednotným trhom.
5.4. Záver
(171)
Komisia so zreteľom na uvedené skutočnosti preskúmala podporu výrobcov ekoenergie, ako aj mechanizmus oslobodenia pre energeticky náročné podniky. Pokiaľ ide o podporu výrobcov ekoenergie, Komisia konštatuje, že toto opatrenie klasifikovala vo svojom rozhodnutí z 22. júla 2009 ako štátnu pomoc zlučiteľnú s jednotným trhom. Pokiaľ ide o mechanizmus oslobodenia, ktorý bol predmetom formálneho zisťovania, Komisia konštatovala, že aj toto opatrenie predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ. Podľa Komisie však v prípade mechanizmu oslobodenia, ktorý predstavuje čistú prevádzkovú pomoc, neprichádza do úvahy nijaká výnimka zo všeobecnej zásady zákazu štátnej pomoci stanovená v ZFEÚ.
Komisia po zohľadnení všetkých informácií, ktoré mala k dispozícii, dospela k záveru, že štátnu pomoc, ktorú Rakúsko plánuje poskytnúť energeticky náročným podnikom, nemožno klasifikovať ako zlučiteľnú s jednotným trhom
PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
Článok 1
Štátna pomoc vo forme čiastočného oslobodenia od povinnosti nakupovať ekoenergiu, ktorú Rakúsko plánuje poskytnúť energeticky náročný podnikom, nie je zlučiteľná s jednotným trhom.
Pomoc sa preto nemôže poskytnúť.
Článok 2
Do dvoch mesiacov od uverejnenia tohto rozhodnutia oznámi Rakúsko Komisii, aké opatrenia boli prijaté s cieľom splniť uvedené rozhodnutie.
Článok 3
Toto rozhodnutie je určené Rakúsku.
V Bruseli 8. marca 2011