ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. prosince 2011
o použití čl. 106 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby udělené určitým podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu
(oznámeno pod číslem K(2011) 9380)
(Text s významem pro EHP)
(2012/21/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 106 odst. 3 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Článek 14 Smlouvy vyžaduje, aby Unie, aniž jsou dotčeny články 93, 106 a 107 Smlouvy, pečovala v rámci svých pravomocí o to, aby zásady a podmínky pro fungování služeb obecného hospodářského zájmu umožňovaly naplnění jejich úkolů.
(2)
Zajištění fungování určitých služeb obecného hospodářského zájmu na základě zásad a za podmínek, které umožňují naplnění jejich úkolů, může vyžadovat finanční podporu státu na pokrytí některých nebo veškerých nákladů vyplývajících ze závazků veřejné služby. V souladu s článkem 345 Smlouvy ve výkladu Soudního dvora Evropské unie není podstatné, zda jsou tyto služby obecného hospodářského zájmu poskytovány veřejnými nebo soukromými podniky.
(3)
Ustanovení čl. 106 odst. 2 Smlouvy v tomto ohledu stanoví, že podniky, které jsou pověřeny poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu, nebo podniky, které mají povahu fiskálního monopolu, podléhají pravidlům obsaženým ve Smlouvě, zejména pravidlům hospodářské soutěže, dokud tato pravidla právně nebo fakticky nebrání plnění svěřených úkolů. Tímto ustanovením by však neměl být dotčen rozvoj obchodu v míře, která by byla v rozporu se zájmy Unie.
(4)
Ve svém rozsudku ve věci Altmark (1) Soudní dvůr uvedl, že vyrovnávací platba za závazek veřejné služby není státní podporou ve smyslu článku 107 Smlouvy, pokud jsou splněna čtyři kumulativní kritéria. Za prvé, podnik, který je příjemcem vyrovnávací platby, musí být skutečně pověřen závazky veřejné služby a tyto závazky musí být jasně vymezeny. Za druhé, parametry na jejichž základě je vyrovnání vypočteno, musí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem. Za třetí, vyrovnání nesmí přesahovat meze toho, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených k plnění závazků veřejné služby se zohledněním příslušných příjmů a přiměřeného zisku. Za čtvrté, pokud v konkrétním případě nebyl podnik, který má plnit závazky veřejné služby, vybrán prostřednictvím řízení pro zadávání veřejných zakázek, které by umožnilo vybrat uchazeče schopného poskytovat předmětné služby s nejnižšími náklady pro společnost, musí být výše nezbytné vyrovnávací platby určena na základě analýzy nákladů, které by na plnění těchto závazků vynaložil běžný, řádně řízený podnik disponující odpovídajícími prostředky.
(5)
Pokud nejsou splněna uvedená kritéria, ale přitom jsou splněny obecné podmínky použitelnosti čl. 107 odst. 1 Smlouvy, představuje vyrovnávací platba za závazek veřejné služby státní podporu a vztahují se na ni články 93, 106, 107 a 108 Smlouvy.
(6)
Mimo toto rozhodnutí mají pro používání pravidel státní podpory na vyrovnávací platbu za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu význam další tři předpisy:
a)
nové sdělení o používání pravidel Evropské unie v oblasti státní podpory na vyrovnávací platbu za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu (2) vyjasňuje používání článku 107 Smlouvy a kritéria uvedená v rozsudku Altmark, kterými se taková platba řídí;
b)
nové nařízení, které Komise zamýšlí přijmout o použití článků 107 a 108 Smlouvy na podporu de minimis na poskytování služeb obecného hospodářského zájmu stanoví určité podmínky, včetně výše vyrovnávací platby, při jejichž splnění se má za to, že vyrovnávací platba za závazek veřejné služby nesplňuje všechna kritéria čl. 107 odst. 1;
c)
revidovaný rámec pro státní podporu v podobě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (3) upřesňuje, jak bude Komise posuzovat případy, na které se nevztahuje toto rozhodnutí, a proto musí být oznámeny Komisi.
(7)
Rozhodnutí Komise 2005/842/ES ze dne 28. listopadu 2005 o použití čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby poskytované určitým podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu (4) upřesňuje význam a rozsah výjimky podle čl. 106 odst. 2 Smlouvy a stanoví pravidla pro účinné sledování plnění kritérií stanovených v uvedeném předpisu. Toto rozhodnutí nahrazuje rozhodnutí 2005/842/ES a stanoví podmínky, za nichž státní podpora v podobě vyrovnávací platby za službu obecného hospodářského zájmu nepodléhá povinnosti oznámení předem stanovené v čl. 108 odst. 3 Smlouvy, protože ji lze považovat za slučitelnou s čl. 106 odst. 2 Smlouvy.
(8)
Taková podpora může být považována za slučitelnou, pouze pokud je poskytnuta za účelem zajištění poskytování služeb obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 Smlouvy. Z judikatury je zřejmé, že pokud daná problematika není upravena odvětvovými pravidly Unie, mají členské státy velký prostor k vlastnímu uvážení při vymezování služeb, které by mohly být považovány za služby obecného hospodářského zájmu. Úkolem Komise je tedy zajistit, aby ve vymezení služeb obecného hospodářského zájmu nebyla žádná zjevná chyba.
(9)
Jsou-li splněny určité podmínky, omezené částky vyrovnávací platby poskytnuté podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu neovlivňují rozvoj obchodu ani hospodářskou soutěž v takové míře, která by byla v rozporu se zájmy Unie. Proto by se u vyrovnávacích plateb, jejichž roční objem je nižší než určitá částka, nemělo požadovat individuální oznámení státní podpory, jsou-li splněny požadavky tohoto rozhodnutí.
(10)
S ohledem na rozvoj obchodu v rámci Unie v poskytování služeb obecného hospodářského zájmu, ukazující se například silným rozvojem nadnárodních poskytovatelů v řadě odvětví, která mají velký význam pro rozvoj vnitřního trhu, je vhodné stanovit nižší limit částky vyrovnávací platby, kterou lze podle tohoto rozhodnutí osvobodit od oznamovací povinnosti, než co bylo stanoveno v rozhodnutí 2005/842/ES, a dovolit, aby tato částka byla vypočtena jako roční průměr za dobu trvání pověření.
(11)
Nemocnice a podniky poskytující sociální služby, které jsou pověřeny úkoly obecného hospodářského zájmu, mají specifickou povahu, kterou je třeba zohlednit. Zejména je třeba brát v úvahu skutečnost, že za současných hospodářských podmínek a za současného stavu rozvoje vnitřního trhu mohou sociální služby potřebovat k pokrytí nákladů na veřejnou službu částku, která je vyšší než strop stanovený v tomto rozhodnutí. Vyšší částka vyrovnávací platby pro sociální služby tudíž s sebou nutně nepřináší větší riziko narušení hospodářské soutěže. Proto by podniky pověřené poskytováním sociálních služeb, včetně poskytování sociálního bydlení pro znevýhodněné občany nebo příslušníky sociálně méně zvýhodněných skupin, kteří nejsou z důvodů omezené solventnosti schopni získat bydlení za tržních podmínek, měly být rovněž osvobozeny od oznamovací povinnosti stanovené tímto rozhodnutím, i když vyrovnávací platba, kterou obdrží, přesahuje obecný limit pro vyrovnávací platby stanovený tímto rozhodnutím. Totéž by mělo platit pro nemocnice poskytující zdravotní péči, v příslušných případech včetně pohotovostních služeb a doplňkových služeb, které přímo souvisejí s jejich hlavními činnostmi, zejména v oblasti výzkumu. Sociálními službami, na které se vztahuje vynětí z oznamovací povinnosti, by měly být jasně vymezené služby, pokrývající sociální potřeby v oblasti zdravotní a dlouhodobé péče, péče o děti, přístupu na trh práce a opětovného začlenění do trhu práce, sociálního bydlení a péče o zranitelné skupiny a jejich sociálního začleňování.
(12)
Míra, v níž konkrétní vyrovnávací platba narušuje obchod a hospodářskou soutěž, nezávisí jen na průměrné roční výši této platby a na dotčeném odvětví, ale rovněž na celkové době trvání pověření. Pokud není delší doba odůvodněna potřebou velké investice, například v oblasti sociálního bydlení, mělo by být použití tohoto rozhodnutí omezeno na období pověření nepřekračující deset let.
(13)
Aby se mohl použít čl. 106 odst. 2 Smlouvy, musí být daný podnik členským státem výslovně pověřen poskytováním určité služby obecného hospodářského zájmu.
(14)
Aby se zajistilo dodržování kritérií stanovených v čl. 106 odst. 2 Smlouvy, je třeba upřesnit podmínky, které je nutno splnit ohledně pověření prováděním služeb obecného hospodářského zájmu. Výši vyrovnávací platby lze totiž správně vypočítat a kontrolovat pouze tehdy, pokud byly závazky veřejné služby, kterými byly dané podniky pověřeny, a jakékoli závazky státu jasně stanoveny jedním nebo několika akty příslušných veřejných orgánů daného členského státu. Tento akt může mít v různých členských státech různou formu, ale měl by uvádět alespoň, o jaké podniky se jedná, jaký je přesný obsah svěřených závazků veřejné služby, jejich trvání, případně území, na které se vztahují, zda byla udělena výhradní nebo zvláštní práva, jakou podobu má kompenzační mechanismus, podle jakých ukazatelů se stanovuje výše vyrovnávací platby, jak se předchází nadměrnému vyrovnání a jak se takové případně nadměrně vyplacené částky získávají zpět. Aby se zajistilo transparentní používání tohoto rozhodnutí, měl by pověřovací akt obsahovat rovněž odkaz na toto rozhodnutí.
(15)
Aby se předešlo neodůvodněnému narušení hospodářské soutěže, neměla by vyrovnávací platba přesáhnout rozsah nezbytný k pokrytí čistých nákladů, které podnik vynaložil při poskytování služby, včetně přiměřeného zisku.
(16)
Vyrovnávací platba, která přesahuje výši skutečně vzniklých čistých nákladů podniku na poskytování služeb, není nutná pro poskytování služeb obecného hospodářského zájmu, a tudíž představuje neslučitelnou státní podporu, která by měla být vrácena státu. Vyrovnávací platba, která byla poskytnuta na poskytování služby obecného hospodářského zájmu, avšak ve skutečnosti ji dotyčný podnik použil k činnosti na jiném trhu pro účely, které nejsou uvedeny v pověřovacím aktu, není nutná pro poskytování služby obecného hospodářského zájmu, a proto může rovněž představovat neslučitelnou státní podporu, která by měla být vrácena státu.
(17)
Čisté náklady, které se mají vzít v úvahu, by měly být vypočítávány jako rozdíl mezi náklady vynaloženými při poskytování služby obecného hospodářského zájmu a příjmem ze služby obecného hospodářského zájmu, nebo alternativně jako rozdíl mezi čistými náklady vyplývajícími z poskytování se závazkem veřejné služby a čistými náklady nebo ziskem vyplývajícím z poskytování bez závazku veřejné služby. Zejména v případě, kdy závazek veřejné služby snižuje příjmy, například kvůli regulovaným cenám, ale nemá vliv na náklady, by mělo být možné čisté náklady vynaložené při plnění závazku veřejné služby vypočítat na základě ušlého příjmu. Aby se předešlo neodůvodněnému narušení hospodářské soutěže, měly by se při výpočtu vyrovnávací platby vzít v úvahu veškeré příjmy z poskytování služby obecného hospodářského zájmu, tedy veškeré příjmy, které by poskytovatel nezískal, kdyby nebyl pověřen závazkem. Pokud je dotyčný podnik držitelem zvláštních či výhradních práv vázaných na činnosti jiné než služba obecného hospodářského zájmu pro kterou je poskytnuta podpora, které dávají vzniknout zisku, který převyšuje přiměřený zisk, nebo využívá jiných výhod přiznaných státem, tento zisk či výhody by měly být zahrnuty do jeho příjmu bez ohledu na jejich klasifikaci pro účely článku 107 Smlouvy.
(18)
Přiměřený zisk by měl být určen jako míra návratnosti kapitálu s přihlédnutím ke stupni, případně neexistenci rizika. Míra návratnosti kapitálu by měla být vymezena jako interní míra návratnosti kapitálu, který daný podnik investoval během doby trvání pověření.
(19)
Zisk, který nepřekračuje příslušnou swapovou sazbu navýšenou o 100 bazických bodů, by se neměl považovat za nepřiměřený. V této souvislosti se za příslušnou swapovou sazbu považuje příslušná míra návratnosti bezrizikové investice. Účelem přirážky 100 bazických bodů je mimo jiné vyvážit riziko likvidity související s poskytováním kapitálu, který je vázán na poskytování služby po celou dobu trvání pověření.
(20)
Jestliže podnik pověřený poskytováním služby obecného hospodářského zájmu nenese podstatnou míru obchodního rizika, například proto, že jsou mu plně hrazeny náklady na poskytování služby, neměly by se zisky, které překračují limit příslušné swapové sazby navýšené o 100 bazických bodů, považovat za přiměřené.
(21)
Pokud není z důvodů zvlášních okolností vhodné využít míru návratnosti kapitálu, měly by členské státy mít možnost spoléhat při určování přiměřeného zisku na jiné ukazatele úrovně zisku, například na průměrnou míru návratnosti vlastního kapitálu, návratnost vloženého kapitálu, návratnost aktiv nebo rentabilitu tržeb.
(22)
Při určení toho, co představuje přiměřený zisk, by členské státy měly mít možnost zavést pobídková kriteria, která se týkají zejména kvality poskytované služby a nárůstu produktivity. Nárůst produktivity by neměl snížit kvalitu poskytované služby. Členské státy by měly mít například možnost vymezit v pověřovacím aktu cíle efektivity produkce, takže úroveň vyrovnávací platby pak závisí na rozsahu, v němž byly tyto cíle splněny. V pověřovacím aktu může být stanoveno, že pokud podnik tyto cíle nesplní, vyrovnávací platba se sníží na základě metody výpočtu uvedené v pověřovacím aktu, naopak pokud podnik tyto cíle překročí, může být vyrovnávací platba zvýšena na základě metody výpočtu uvedené v pověřovacím aktu. Jakékoli odměny související s nárůstem produktivity by měly být stanoveny na takové úrovni, aby umožnily vyrovnané sdílení tohoto nárůstu mezi podnikem a členským státem a/nebo uživateli.
(23)
Článek 93 Smlouvy představuje lex specialis ve vztahu k čl. 106 odst. 2 Smlouvy. Jsou v něm stanovena pravidla použitelná na vyrovnávací platbu za závazek veřejné služby v odvětví pozemní dopravy. Článek 93 byl vyložen nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 ze dne 23. října 2007 o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 a 1107/70 (5), které stanoví pravidla pro vyrovnávací platby za závazky veřejné služby v odvětví veřejné přepravy cestujících. Jeho použití na odvětví dopravy cestujících po vnitrozemských vodních cestách je v kompetenci členských států. Nařízení (ES) č. 1370/2007 osvobozuje od oznamovací povinnosti podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy veškeré vyrovnávací platby v odvětví pozemní dopravy, které splňují v něm stanovené podmínky. Podle rozsudku ve věci Altmark nelze vyrovnávací platbu v odvětví pozemní dopravy, která nesplňuje ustanovení článku 93 Smlouvy, prohlásit za slučitelnou se Smlouvou na základě čl. 106 odst. 2 Smlouvy ani na základě žádného jiného ustanovení Smlouvy. Toto rozhodnutí se proto nepoužije na odvětví pozemní dopravy.
(24)
Na námořní a leteckou dopravu se na rozdíl od pozemní dopravy vztahuje čl. 106 odst. 2 Smlouvy. Určitá pravidla pro vyrovnávací platby za závazky veřejné služby v odvětví letecké a námořní dopravy jsou stanovena v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1008/2008 ze dne 24. září 2008 o společných pravidlech pro provozování leteckých služeb ve Společenství (6) a v nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) (7). Tato nařízení však na rozdíl od nařízení (ES) č. 1370/2007 neupravují otázku slučitelnosti možných prvků státní podpory ani neobsahují výjimku z oznamovací povinnosti podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy. Toto rozhodnutí by proto mělo být použitelné na vyrovnávací platby za závazky veřejné služby v odvětví letecké a námořní dopravy za předpokladu, že kromě splnění podmínek stanovených v tomto rozhodnutí tyto vyrovnávací platby splňují i odvětvová pravidla obsažená v nařízení (ES) č. 1008/2008, případně v nařízení (EHS) č. 3577/92.
(25)
V konkrétních případech vyrovnávacích plateb za závazky veřejné služby provozování leteckých nebo námořních spojů na ostrovy i provozování letišť a přístavů, které představují služby obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 Smlouvy, je vhodné stanovit limity založené na průměrném ročním počtu cestujících, neboť takový postup přesněji odráží hospodářskou realitu takových činností a jejich charakter služeb obecného hospodářského zájmu.
(26)
Výjimka z povinnosti oznámení předem platná pro určité služby obecného hospodářského zájmu nevylučuje možnost členských států oznámit konkrétní projekt podpory. Jestliže Komise posuzuje slučitelnost konkrétní podpory na základě takového oznámení nebo na základě stížnosti nebo ex officio, posoudí, zda jsou splněny podmínky tohoto rozhodnutí. Nebude-li tomu tak, bude opatření posouzeno podle zásad stanovených ve sdělení Komise o rámci pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby.
(27)
Toto rozhodnutí by se mělo použít, aniž by byla dotčena směrnice Komise 2006/111/ES ze dne 16. listopadu 2006 o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky a o finanční průhlednosti uvnitř určitých podniků (8).
(28)
Toto rozhodnutí by se mělo použít, aniž by byla dotčena ustanovení Unie v oblasti hospodářské soutěže, zejména články 101 a 102 Smlouvy.
(29)
Toto rozhodnutí by se mělo použít, aniž by byla dotčena ustanovení Unie v oblasti zadávání veřejných zakázek.
(30)
Tímto rozhodnutím by neměla být dotčena přísnější ustanovení vztahující se na závazky veřejné služby obsažená v odvětvových předpisech Unie.
(31)
Měla by být stanovena přechodná opatření pro jednotlivé podpory, které byly uděleny před vstupem tohoto rozhodnutí v platnost. Režimy podpory, které byly uvedeny v účinnost v souladu s rozhodnutím 2005/842/ES před vstupem tohoto rozhodnutí v platnost, by měly být nadále slučitelné s vnitřním trhem a vyňaty z oznamovací povinnosti na období dalších dvou let. Podpora uvedená v účinnost před vstupem tohoto rozhodnutí v platnost, která nebyla udělena v souladu s rozhodnutím 2005/842/ES, ale splňuje podmínky stanovené v tomto rozhodnutí, by měla být slučitelná s vnitřním trhem a měla by být vyňata z oznamovací povinnosti.
(32)
Komise hodlá provést přezkum tohoto rozhodntí pět let po jeho vstupu v platnost,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Předmět
Toto rozhodnutí stanoví podmínky, za nichž je státní podpora ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby udělená určitým podnikům pověřeným poskytováním služby obecného hospodářského zájmu slučitelná s vnitřním trhem a vyňatá z oznamovací povinnosti stanovené v čl. 108 odst. 3 Smlouvy.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Toto rozhodnutí se použije na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby udělenou podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu podle čl. 106 odst. 2 Smlouvy, která spadá do některé z následujících kategorií:
a)
vyrovnávací platba za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu v jiných oblastech než doprava a dopravní infrastruktura, která nepřesahuje roční částku 15 milionů EUR;
pokud se výše vyrovnávací platby mění během trvání pověření, vypočítá se roční částka jako průměr ročních vyrovnávacích plateb očekávaných za dobu trvání pověření;
b)
vyrovnávací platba za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu nemocnicemi poskytujícími zdravotní péči, v příslušných případech včetně pohotovostních služeb; výkonu doplňkových činností, které přímo souvisejí s hlavními činnostmi, zejména v oblasti výzkumu však použití tohoto odstavce nebrání;
c)
vyrovnávací platba za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu, jimiž se uspokojují sociální potřeby, například zdravotní a dlouhodobá péče, péče o děti, přístup na trh práce a opětovné začlenění do trhu práce, sociální bydlení a péče a sociální začleňování zranitelných skupin;
d)
vyrovnávací platba za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu v případě leteckých nebo lodních spojů na ostrovy, na nichž v průběhu dvou rozpočtových období bezprostředně předcházejících období, v němž bylo vydáno pověření službou obecného hospodářského zájmu, nepřevýšil roční počet cestujících 300 000 osob;
e)
vyrovnávací platba za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu v případě letišť a přístavů, kde v průběhu dvou rozpočtových let předcházejících roku, v němž bylo vydáno pověření službou obecného hospodářského zájmu, nepřevýšil průměrný roční počet cestujících 200 000 osob na letištích a 300 000 osob v přístavech.
2. Toto rozhodnutí se použije pouze v případě, že doba, na kterou je podnik pověřen poskytováním služby obecného hospodářského zájmu, nepřesahuje deset let. Jestliže doba pověření přesahuje deset let, použije se toto rozhodnutí, pouze pokud se od poskytovatele služby vyžaduje velká investice, kterou je nutno umořit během delšího období v souladu s obecně přijímanými účetními zásadami.
3. Jestliže během trvání pověření přestanou platit podmínky pro použití tohoto rozhodnutí, podpora se oznámí podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy.
4. V oblasti letecké a námořní dopravy se toto rozhodnutí použije pouze na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby poskytnuté podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 Smlouvy, která splňuje podmínky nařízení (ES) č. 1008/2008, případně nařízení (ES) č. 3577/92.
5. Toto rozhodnutí se nepoužije na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby poskytované podnikům v odvětví pozemní dopravy.
Článek 3
Slučitelnost a výjimka z oznamovací povinnosti
Státní podpora ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby, která splňuje podmínky stanovené v tomto rozhodnutí, je slučitelná s vnitřním trhem a platí pro ni výjimka z povinnosti oznámení předem stanovená v čl. 108 odst. 3 Smlouvy, pokud také splňuje požadavky plynoucí ze Smlouvy nebo odvětvových právních předpisů Unie.
Článek 4
Pověření
Poskytováním služby obecného hospodářského zájmu je dotčený podnik pověřen jedním nebo několika akty, jejichž formu si mohou upravit jednotlivé členské státy. V tomto aktu nebo aktech musí být uvedeny zejména tyto údaje:
a)
náplň a trvání závazků veřejné služby;
b)
o který podnik, případně o které území, se jedná;
c)
povaha jakýchkoli výhradních nebo zvláštních práv udělených podniku orgánem poskytujícím podporu;
d)
popis kompenzačního mechanismu a parametrů pro výpočet, kontrolu a přezkoumání vyrovnávací platby;
e)
opatření k zamezení a vrácení jakékoli nadměrné vyrovnávací platby a
f)
odkaz na toto rozhodnutí.
Článek 5
Vyrovnávací platba
1. Výše vyrovnávací platby nepřesáhne rozsah nezbytný k pokrytí čistých nákladů vynaložených při plnění závazků veřejné služby, včetně přiměřeného zisku.
2. Čisté náklady lze vypočítat jako rozdíl mezi náklady vymezenými v odstavci 3 a příjmy vymezenými v odstavci 4. Lze je rovněž vypočítat jako rozdíl mezi čistými náklady podniku, který svou činnost provozuje se závazkem veřejné služby, a čistými náklady nebo ziskem téhož podniku, který provozuje svou činnost bez závazku veřejné služby.
3. Náklady, k nimž se přihlíží, zahrnují veškeré náklady vzniklé při poskytování služby obecného hospodářského zájmu. Vypočítají se na základě obecně přijatých zásad analytického účetnictví takto:
a)
vykonává-li dotčený podnik pouze činnosti v rozsahu služby obecného hospodářského zájmu, lze zohlednit jeho veškeré náklady;
b)
vykonává-li dotčený podnik rovněž činnosti mimo rozsah služby obecného hospodářského zájmu, lze zohlednit pouze náklady vztahující se na poskytování služby obecného hospodářského zájmu;
c)
náklady připisované službě obecného hospodářského zájmu mohou zahrnovat veškeré přímé náklady vynaložené při poskytování služby obecného hospodářského zájmu a odpovídající podíl nákladů společných službě obecného hospodářského zájmu a jiným činnostem;
d)
náklady spojené s investicemi, zejména do infrastruktury, mohou být zohledněny, pokud jsou nezbytné pro poskytování služby obecného hospodářského zájmu.
4. Příjmy, k nimž se přihlíží, zahrnují alespoň veškeré příjmy ze služby obecného hospodářského zájmu bez ohledu na to, zda tyto příjmy představují státní podporu ve smyslu článku 107 Smlouvy. Pokud je dotyčný podnik držitelem zvláštních či výlučných práv vázaných na činnosti jiné než je služba obecného hospodářského zájmu pro kterou je poskytnuta podpora, které dávají vzniknout zisku, který převyšuje přiměřený zisk, nebo využívá jiných výhod přiznaných státem, tento zisk či výhody se zahrnou do jeho příjmu bez ohledu na jejich klasifikaci pro účely článku 107 Smlouvy. Dotyčný členský stát může též rozhodnout, že zisky plynoucí z jiných činností mimo rozsah dané služby obecného hospodářského zájmu musí být zčásti nebo zcela připsány na financování služby obecného hospodářského zájmu.
5. Pro účely tohoto rozhodnutí se „přiměřeným ziskem“ rozumí míra návratnosti kapitálu, kterou by požadoval průměrný podnik při úvahách o tom, zda bude poskytovat službu obecného hospodářského zájmu po celou dobu pověření, s přihlédnutím k úrovni rizika. „Mírou návratnosti kapitálu“ se rozumí interní míra návratnosti kapitálu, který podnik investoval během doby trvání pověření. Úroveň rizika závisí na dotčeném odvětví, typu služby a charakteru vyrovnávací platby.
6. Při určení toho, co představuje přiměřený zisk, mohou členské státy zavést pobídková kriteria, která se týkají zejména kvality poskytované služby a nárůstu produktivity. Nárůst produktivity nesníží kvalitu poskytované služby. Jakékoli odměny související s nárůstem produktivity se stanoví na takové úrovni, aby umožnily rovnoměrné sdílení tohoto nárůstu mezi podnikem a členským státem a/nebo uživateli.
7. Pro účely tohoto rozhodnutí je míra návratnosti kapitálu, která nepřesáhne příslušnou swapovou sazbu navýšenou o 100 bazických bodů, v každém případě považována za přiměřenou. Příslušnou swapovou sazbou je ta swapová sazba, jejíž doba splatnosti a měna odpovídají době trvání a měně pověřovacího aktu. Jestliže poskytování služby obecného hospodářského zájmu není spojeno s výrazným komerčním nebo smluvním rizikem, zejména pokud jsou čisté náklady na poskytování služby obecného hospodářského zájmu v podstatě plně vyrovnány ex post, nesmí přiměřený zisk překročit příslušnou swapovou sazbu navýšenou o 100 bazických bodů.
8. Pokud není z důvodů zvláštních okolností vhodné použít míru návratnosti kapitálu, mohou členské státy vycházet při určování přiměřeného zisku z jiných ukazatelů úrovně zisku než z míry návratnosti kapitálu, např. z průměrné míry návratnosti vlastního kapitálu, míry návratnosti vloženého kapitálu, návratnosti aktiv nebo rentability tržeb. „Návratností“ se rozumí zisky bez úroků a před zdaněním v daném roce. Průměrná návratnost se vypočítá uplatněním diskontního faktoru na celou dobu trvání smlouvy podle sdělení Komise o revizi metody stanovování referenčních a diskontních sazeb (9). Ať už je zvolen jakýkoli ukazatel, je členský stát schopen Komisi na požádání poskytnout důkazy o tom, že daný zisk nepřevyšuje zisk, který by vyžadoval typický podnik při rozhodování, zda bude poskytovat danou službu, například referenční údaje o mírách návratnosti podobných zakázek udělených za soutěžních podmínek.
9. Pokud podnik vykonává hospodářské činnosti v rámci i mimo rámec služby obecného hospodářského zájmu, musí být ve vnitropodnikovém účetnictví příjmy a výdaje spojené s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu vykazovány odděleně od příjmů a výdajů spojených s jinými službami; kromě toho musí být vymezeny parametry přidělování příjmů a výdajů. Náklady spojené s jinými činnostmi, než je poskytování služby obecného hospodářského zájmu, musí pokrýt veškeré přímé náklady, příslušný podíl společných nákladů a přiměřenou návratnost kapitálu. Na tyto náklady se neposkytne vyrovnávací platba.
10. Členské státy si od dotčených podniků vyžádají vrácení veškerých nadměrných vyrovnávacích plateb.
Článek 6
Kontrola nadměrného vyrovnání
1. Členské státy zajistí, že vyrovnávací platba udělená za poskytování služby obecného hospodářského zájmu splňuje požadavky tohoto rozhodnutí, zejména to, že podnik neobdrží vyrovnávací platbu, která převyšuje částku stanovenou podle článku 5. Na žádost Komise tuto skutečnost prokáží. Provádí nebo zajistí pravidelné kontroly alespoň každé tři roky během trvání doby pověření a na konci této doby.
2. Jestliže podnik obdržel vyrovnávací platbu, která převyšuje částku stanovenou podle článku 5, členský stát vyžaduje, aby daný podnik nadměrně vyplacenou částku vrátil. Upraví parametry pro výpočet vyrovnávací platby v budoucnu. Pokud nadměrně vyplacená částka nepřesahuje 10 % průměrné roční vyrovnávací platby, lze tuto nadměrnou částku převést do dalšího období a odečíst ji od vyrovnávací platby splatné v daném období.
Článek 7
Transparentnost
V případě vyrovnávací platby nad 15 milionů EUR udělené podniku, který vykonává i činnosti mimo rozsah služby obecného hospodářského zájmu, zveřejní daný členský stát na internetu nebo jiným vhodným způsobem tyto informace:
a)
pověřovací akt nebo shrnutí, které zahrnuje prvky stanovené v článku 4;
b)
částky podpory udělované podniku na ročním základě.
Článek 8
Dostupnost informací
Členské státy mají po dobu trvání pověření a alespoň deseti let od konce doby pověření k dispozici veškeré údaje nezbytné k určení toho, zda je poskytnutá vyrovnávací platba slučitelná s tímto rozhodnutím.
Členské státy předloží Komisi na její písemnou žádost veškeré informace, které Komise považuje za nezbytné k určení toho, zda jsou platná kompenzační opatření slučitelná s tímto rozhodnutím.
Článek 9
Zprávy
Každý členský stát předloží Komisi každé dva roky zprávu o provádění tohoto rozhodnutí. Zprávy obsahují podrobný přehled použití tohoto rozhodnutí na různé kategorie služeb uvedených v čl. 2 odst. 1 a zahrnují:
a)
popis použití tohoto rozhodnutí na služby, které spadají do jeho oblasti působnosti, včetně interních činností;
b)
celkový objem podpor poskytnutých v souladu s tímto rozhodnutím a rozpis podle hospodářských odvětví, v nichž působí příjemci podpory;
c)
informace o tom, zda použití tohoto rozhodnutí na konkrétní typ služby přineslo problémy nebo vyvolalo stížnosti třetích stran,
a
d)
další informace o používání tohoto rozhodnutí, které vyžaduje Komise a které upřesní včas před předložením zprávy.
První zpráva bude předložena do 30. června 2014.
Článek 10
Přechodná ustanovení
Toto rozhodnutí se použije na jednotlivé podpory a na režimy podpory následovně:
a)
režim podpory, který byl uveden v účinnost před vstupem tohoto rozhodnutí v platnost a který byl slučitelný s vnitřním trhem a vyňat z oznamovací povinnosti v souladu s rozhodnutím 2005/842/ES, je nadále slučitelný s vnitřním trhem a je vyňat z oznamovací povinnosti na období dalších dvou let;
b)
podpora uvedená v účinnost před vstupem tohoto rozhodnutí v platnost, která nebyla slučitelná s vnitřním trhem a vyňata z oznamovací povinnosti v souladu s rozhodnutím 2005/842/ES, ale splňuje podmínky stanovené v tomto rozhodnutí, je slučitelná s vnitřním trhem a je vyňata z povinnosti oznámení předem.
Článek 11
Zrušení
Rozhodnutí 2005/842/ES se zrušuje.
Článek 12
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 31. ledna 2012.
Článek 13
Určení
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 20. prosince 2011.
ROZHODNUTIE KOMISIE
z 20. decembra 2011
o uplatňovaní článku 106 ods. 2 Zmluvy o fungovaní Európskej únie na štátnu pomoc vo forme náhrady za službu vo verejnom záujme udeľovanej niektorým podnikom povereným poskytovaním služieb všeobecného hospodárskeho záujmu
[oznámené pod číslom K(2011) 9380]
(Text s významom pre EHP)
(2012/21/EÚ)
EURÓPSKA KOMISIA,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 106 ods. 3,
keďže:
(1)
Článok 14 zmluvy vyžaduje od Únie bez toho, aby boli dotknuté články 93, 106 a 107 zmluvy, aby využila svoje právomoci s cieľom zabezpečiť prevádzkovanie služieb všeobecného hospodárskeho záujmu na základe princípov a za podmienok, ktoré umožňujú plniť ich poslania.
(2)
Na pokrytie niektorých alebo všetkých osobitných nákladov vyplývajúcich zo záväzkov služby vo verejnom záujme môže byť pre niektoré služby všeobecného hospodárskeho záujmu potrebná finančná podpora štátu, aby sa mohli poskytovať na základe zásad a podmienok, ktoré im umožňujú plniť ich poslanie. V súlade s článkom 345 zmluvy je podľa výkladu Súdneho dvora Európskej únie nepodstatné, či tieto služby všeobecného hospodárskeho záujmu poskytujú verejné alebo súkromné podniky.
(3)
V článku 106 ods. 2 zmluvy sa v tejto súvislosti stanovuje, že podniky poverené poskytovaním služieb všeobecného hospodárskeho záujmu alebo podniky, ktoré majú povahu monopolu vytvárajúceho výnosy, podliehajú pravidlám zmluvy, najmä pravidlám hospodárskej súťaže za predpokladu, že uplatňovanie týchto pravidiel neznemožňuje právne alebo v skutočnosti plniť určité úlohy, ktoré im boli zverené. Nemalo by to však ovplyvňovať rozvoj obchodu v takom rozsahu, ktorý by bol v rozpore so záujmami Únie.
(4)
Súdny dvor vo svojom rozsudku vo veci Altmark (1) trval na tom, že kompenzácia služby vo verejnom záujme nepredstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 zmluvy za predpokladu splnenia štyroch súhrnných kritérií. Po prvé, príjemca musí skutočne plniť záväzky služby vo verejnom záujme a záväzky musia byť jasne definované. Po druhé, parametre, na základe ktorých sa náhrada vypočítava, musia byť vopred stanovené objektívnym a transparentným spôsobom. Po tretie, náhrada nesmie presiahnuť sumu potrebnú na pokrytie všetkých alebo časti nákladov vzniknutých pri plnení záväzkov služby vo verejnom záujme pri zohľadnení relevantných príjmov a primeraného zisku. Na záver, ak podnik, ktorý má plniť záväzky služby vo verejnom záujme, nebol v konkrétnom prípade vybraný v súlade s postupom verejného obstarávania, ktorý by umožnil výber uchádzača schopného poskytovať tieto služby verejnosti za najnižšiu cenu, výška potrebnej náhrady sa musí stanoviť na základe analýzy nákladov, ktoré by vznikli bežnému podniku, dobre riadenému a primerane vybavenému príslušnými prostriedkami.
(5)
Ak tieto kritériá nie sú splnené a všeobecné podmienky uplatňovania článku 107 ods. 1 zmluvy splnené sú, náhrada za službu vo verejnom záujme predstavuje štátnu pomoc a vzťahujú sa na ňu články 93, 106, 107 a 108 zmluvy.
(6)
Popri tomto rozhodnutí sú pri uplatňovaní pravidiel štátnej pomoci na náhrady udeľované za poskytovanie služieb všeobecného hospodárskeho záujmu relevantné tieto tri nástroje:
a)
nové oznámenie o uplatňovaní pravidiel Európskej únie v oblasti štátnej pomoci na náhrady udeľované za poskytovanie služieb všeobecného hospodárskeho záujmu (2) objasňuje uplatňovanie článku 107 zmluvy a kritériá stanovené rozsudkom vo veci Altmark vzťahujúce sa na takéto náhrady;
b)
nové nariadenie o uplatňovaní článku 107 a článku 108 zmluvy na pomoc de minimis na poskytovanie služieb všeobecného hospodárskeho záujmu, ktoré plánuje Komisia prijať, stanovuje niektoré podmienky - vrátane výšky náhrady - na základe ktorých sa náhrady za poskytovanie služieb vo verejnom záujme považujú za náhrady, ktoré nespĺňajú všetky kritériá uvedené v článku 107 ods. 1;
c)
revidovaný rámec pre štátnu pomoc vo forme náhrady za služby vo verejnom záujme (3) stanovuje, ako bude Komisia analyzovať prípady, na ktoré sa toto nariadenie nevzťahuje a ktoré sa preto budú musieť Komisii notifikovať.
(7)
Rozhodnutie Komisie 2005/842/ES z 28. novembra 2005 o uplatňovaní článku 86 ods. 2 Zmluvy o ES na štátnu pomoc vo forme náhrady za služby vo verejnom záujme udeľovanej niektorým podnikom povereným poskytovaním služieb všeobecného hospodárskeho záujmu (4) presne stanovuje význam a rozsah výnimky podľa článku 106 ods. 2 zmluvy a stanovuje pravidlá s úmyslom umožniť účinné monitorovanie plnenia kritérií uvedených v tomto ustanovení. Toto rozhodnutie nahrádza rozhodnutie 2005/842/ES a stanovuje podmienky, podľa ktorých štátna pomoc vo forme náhrady za službu všeobecného verejného záujmu nepodlieha požiadavke predchádzajúcej notifikácie podľa článku 108 ods. 3 zmluvy, keďže ju možno považovať za zlučiteľnú s článkom 106 ods. 2 zmluvy.
(8)
Túto pomoc možno považovať za zlučiteľnú iba vtedy, ak je poskytnutá na zabezpečenie poskytovania služieb všeobecného hospodárskeho záujmu, ako sa uvádza v článku 106 ods. 2 zmluvy. Z judikatúry je zrejmé, že pri chýbajúcich sektorových pravidlách Únie, ktoré túto problematiku upravujú, majú členské štáty široký priestor na voľné rozhodovanie, pokiaľ ide o vymedzenie služieb, ktoré by sa mohli klasifikovať ako služby všeobecného hospodárskeho záujmu. Úlohou Komisie je preto zabezpečiť, aby neexistovala žiadna zjavná chyba v súvislosti s vymedzením služieb všeobecného hospodárskeho záujmu.
(9)
Za predpokladu, že sa splnia niektoré podmienky, obmedzené náhrady udelené podnikom povereným poskytovaním služieb všeobecného hospodárskeho záujmu neovplyvňujú rozvoj obchodu a hospodársku súťaž v takej miere, aby to bolo v rozpore so záujmami Únie. Notifikácia individuálnej štátnej pomoci by sa preto nemala vyžadovať v prípade náhrady, ktorej výška je nižšia ako stanovená ročná suma náhrady za predpokladu, že sú splnené požiadavky tohto rozhodnutia.
(10)
Vzhľadom na vývoj trhu v rámci Spoločenstva v rámci poskytovania služieb všeobecného hospodárskeho záujmu, preukázané napríklad silným rozvojom multinárodných poskytovateľov vo veľkom počte odvetví, ktoré majú pre rozvoj vnútorného trhu veľkú dôležitosť, je primerané stanoviť nižšiu hranicu sumy určenej na náhradu, ktorú možno oslobodiť od notifikačnej povinnosti v súlade s týmto rozhodnutím, ako bola stanovená rozhodnutím 2005/842/ES, pričom sa umožní, aby sa táto suma vypočítala ako ročný priemer za obdobie trvania poverenia.
(11)
Nemocnice a podniky v sektore sociálnych služieb poverené úlohami všeobecného hospodárskeho záujmu majú osobitné znaky, ktoré treba brať do úvahy. Predovšetkým by sa malo zohľadniť, že v súčasných hospodárskych podmienkach a v súčasnom štádiu rozvoja vnútorného trhu môžu sociálne služby vyžadovať pomoc vo výške, ktorá prekračuje v tomto rozhodnutí uvedený prah na náhradu nákladov za služby vo verejnom záujme. Väčšia náhrada pre sociálne služby preto nevyhnutne nevedie k výraznejšiemu riziku narušenia hospodárskej súťaže. Podniky zodpovedné za určité sociálne služby vrátane poskytovania sociálneho bývania pre znevýhodnených občanov alebo sociálne slabšie skupiny, ktoré vzhľadom na obmedzenú platobnú schopnosť nie sú schopné získať bývanie za trhových podmienok, by teda mali byť vyňaté z notifikačnej povinnosti ustanovenej v tomto rozhodnutí, aj vtedy, ak výška náhrady, ktorú získajú, presiahne všeobecný prah náhrady ustanovený v tomto rozhodnutí. To isté by sa malo uplatňovať na nemocnice poskytujúce zdravotnú starostlivosť, v príslušných prípadoch vrátane záchranných služieb a doplnkových služieb priamo súvisiacich s ich hlavnými činnosťami najmä v oblasti výskumu. Na to, aby sa prospech z oslobodenia od notifikácií, by mali byť sociálne služby jasne označené za služby, ktoré uspokojujú sociálne potreby, pokiaľ ide o zdravotnú a dlhodobú starostlivosť, starostlivosť o dieťa, prístup a reintegrácia na trh práce, sociálne bývanie a starostlivosť o zraniteľné skupiny obyvateľstva a sociálne začlenenie týchto skupín.
(12)
Rozsah, v akom určité opatrenie vo forme náhrady ovplyvňuje obchod a hospodársku súťaž, závisí nielen od priemernej výšky ročnej náhrady a príslušného sektora, ale aj od celkovej dĺžky trvania obdobia poverenia. Pokiaľ nie je dlhšie obdobie odôvodnené potrebou významnej investície, napríklad v oblasti sociálneho bývania, uplatňovanie tohto rozhodnutia by sa preto malo obmedziť na obdobie poverenia, ktoré nepresahuje 10 rokov.
(13)
Aby sa článok 106 ods. 2 zmluvy mohol uplatňovať, členský štát musí výslovne poveriť príslušný podnik poskytovaním konkrétnej služby všeobecného hospodárskeho záujmu.
(14)
S cieľom zabezpečiť splnenie kritérií stanovených v článku 106 ods. 2 zmluvy je nevyhnutné stanoviť jasnejšie podmienky, ktorým je potrebné vyhovieť vo vzťahu k povereniu poskytovať služby všeobecného hospodárskeho záujmu. Výšku náhrady možno riadne vypočítať a skontrolovať iba vtedy, ak sú záväzky služby vo verejnom záujme uložené podnikom a akékoľvek záväzky štátu jasne stanovené v jednom alebo viacerých aktoch príslušných orgánov verejnej moci v príslušnom členskom štáte. Tento nástroj môže mať v jednotlivých členských štátoch rôznu formu, ale malo by sa v ňom uvádzať aspoň to, o aké podniky ide, aký je presný obsah a trvanie záväzkov služby vo verejnom záujme, prípadne príslušné územie, na ktoré sa tieto záväzky vzťahujú, či boli udelené výlučné alebo osobitné práva, a opis mechanizmu náhrad a parametrov na určenie náhrady a ako sa predchádza možnej nadmernej náhrade a ako sa možná nadmerná náhrada vracia späť. S cieľom zabezpečiť transparentnosť pri uplatňovaní tohto rozhodnutia by mal poverovací akt zahŕňať odkaz aj na toto rozhodnutie.
(15)
V snahe vyhnúť sa neoprávnenému narušeniu hospodárskej súťaže, náhrada by nemala prekročiť sumu nevyhnutnú na pokrytie čistých nákladov vzniknutých podniku pri poskytovaní služby, pričom treba zohľadniť primeraný zisk.
(16)
Nadmerná náhrada toho, čo je nevyhnutné na pokrytie čistých nákladov vzniknutých príslušnému podniku pri poskytovaní služby, nie je nevyhnutná na poskytovanie služby všeobecného hospodárskeho záujmu, a teda predstavuje nezlučiteľnú štátnu pomoc, ktorá by sa mala vrátiť štátu. Náhrada udelená na poskytovanie služby všeobecného hospodárskeho záujmu, ktorú však príslušný podnik v skutočnosti použije na činnosti na inom trhu na účely, ktoré nie sú uvedené v poverovacom akte, nie je nevyhnutná na poskytovanie služby všeobecného hospodárskeho záujmu, a môže teda takisto predstavovať nezlučiteľnú štátnu pomoc, ktorá by sa mala vrátiť štátu.
(17)
Čisté náklady, ktoré je potrebné vziať do úvahy, by sa mali vypočítať ako rozdiel medzi nákladmi na poskytovanie služieb všeobecného hospodárskeho záujmu a príjmami z poskytovania služieb všeobecného hospodárskeho záujmu alebo alternatívne ako rozdiel medzi čistými nákladmi na prevádzku so záväzkom služby vo verejnom záujme a čistými nákladmi alebo ziskom pri prevádzke bez záväzku služby vo verejnom záujme. Najmä v prípade, že záväzok služby vo verejnom záujme vedie k zníženiu príjmov, napríklad v dôsledku regulovaných sadzieb, ale nemá vplyv na náklady, malo by byť možné určiť čisté náklady vzniknuté v súvislosti s plnením záväzkov služby vo verejnom záujme verejnej služby na základe ušlého príjmu. S cieľom vyhnúť sa neoprávnenému narušeniu hospodárskej súťaže by sa na účely vypočítania výšky náhrady mali zohľadniť všetky príjmy zo služby všeobecného hospodárskeho záujmu, to znamená všetky príjmy, ktoré by poskytovateľ nezískal, ak by nebol poverený týmto záväzkom služby všeobecného hospodárskeho záujmu. Ak je príslušný podnik držiteľom osobitných alebo výhradných práv spojených s činnosťami inými ako je služba všeobecného hospodárskeho záujmu, pre ktorú je pomoc poskytovaná, ktoré generujú zisk nad rámec primeraného zisku, alebo požíva iné výhody udelených štátom, mali by byť zahrnuté do jeho príjmov, bez ohľadu na ich klasifikáciu na účely článku 107 zmluvy.
(18)
Primeraný zisk by sa mal určiť ako miera rentability kapitálu, ktorá zohľadňuje mieru vzniknutého rizika alebo jeho neprítomnosť. Miera rentability kapitálu by mala byť vymedzená ako vnútorná miera návratnosti, ktorú podnik dosiahne zo svojho investovaného kapitálu počas doby trvania poverenia.
(19)
Zisk, ktorý nepresahuje príslušnú swapovú úrokovú mieru zvýšenú o 100 bázických bodov, by sa nemal považovať za neprimeraný. V tejto súvislosti sa príslušná swapová úroková miera vníma ako vhodná miera rentability v prípade bezrizikovej investície. Prémia vo výške 100 bázických bodov slúži okrem iného ako náhrada za riziko likvidity súvisiace s poskytovaním kapitálu, ktorý sa investuje do prevádzkovania služieb počas obdobia poverenia.
(20)
V prípadoch, kedy podnik poverený službou všeobecného hospodárskeho záujmu nenesie podstatnú mieru obchodného rizika, napríklad preto, že náklady, ktoré mu vznikajú pri poskytovaní tejto služby sú v plnej miere hradené, zisk prekračujúci referenčnú hodnotu príslušnej swapovej úrokovej miery zvýšenej o 100 bázických bodov by sa nemal považovať za primeraný.
(21)
V prípade, že z dôvodu osobitných okolností nie je vhodné použiť mieru rentability kapitálu, by členské štáty mali v záujme určenia primeraného zisku mať možnosť spoliehať sa na iné ukazovatele úrovne zisku, a to napr. na priemernú rentabilitu vlastného imania, rentabilitu investovaného kapitálu, rentabilitu aktív alebo rentabilitu tržieb.
(22)
Pri určovaní toho, čo predstavuje primeraný zisk, by členské štáty mali mať možnosť zaviesť stimulujúce kritériá týkajúce sa najmä kvality poskytovanej služby a ziskov z efektívnosti produkcie. Zvýšenie efektívnosti by nemalo znižovať kvalitu poskytovanej služby. Členské štáty by mali mať napríklad možnosť definovať v poverovacom akte ciele efektívnosti produkcie, takže miera náhrady potom závisí od rozsahu, v ktorom boli tieto ciele splnené. V poverovacom akte sa môže stanoviť, že pokiaľ podnik tieto ciele nesplní, náhrada sa zníži na základe metódy výpočtu uvedenej v poverovacom akte, a naopak, ak podnik tieto ciele prekročí, môže byť náhrada zvýšená na základe metódy výpočtu uvedenej v poverovacom akte. Výška všetkých odmien spojených so ziskom z efektívnosti produkcie by sa mala stanoviť na takú úroveň, aby tento zisk mohol vyvážene zdieľať príslušný podnik s členským štátom a/alebo s inými používateľmi.
(23)
Článok 93 zmluvy predstavuje so zreteľom na článok 106 ods. 2 zmluvy lex specialis. Stanovuje pravidlá uplatňované na náhradu za služby vo verejnom záujme v sektore pozemnej dopravy. Článok 93 bol vyložený nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 z 23. októbra 2007 o službách vo verejnom záujme v železničnej a cestnej osobnej doprave, ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (EHS) č. 1191/69 a (EHS) č. 1107/70 (5), ktorým sa stanovujú pravidlá uplatniteľné na náhradu záväzkov služby vo verejnom záujme v oblasti osobnej dopravy. Jeho uplatňovanie na vnútrozemskú vodnú osobnú dopravu je na uvážení členských štátov. Nariadenie (ES) č. 1370/2007 vyníma z notifikačnej povinnosti podľa článku 108 ods. 3 zmluvy všetky náhrady v sektore pozemnej dopravy, ktoré spĺňajú podmienky tohto nariadenia. Podľa rozsudku vo veci Altmark, náhrada v sektore pozemnej dopravy, ktorá nedodržiava ustanovenia článku 93 zmluvy, sa nemôže považovať za zlučiteľnú so zmluvou na základe článku 106 ods. 2 zmluvy, ani na základe akéhokoľvek iného ustanovenia zmluvy. V dôsledku toho sa toto rozhodnutie neuplatňuje na sektor pozemnej dopravy.
(24)
Na sektory námornej a leteckej dopravy sa na rozdiel od pozemnej dopravy vzťahuje článok 106 ods. 2 zmluvy. Určité pravidlá uplatniteľné na náhradu za služby vo verejnom záujme v sektoroch námornej a leteckej dopravy sa nachádzajú v nariadení Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1008/2008 z 24. septembra 2008 o spoločných pravidlách prevádzky leteckých dopravných služieb v Spoločenstve (6) a v nariadení Rady (EHS) č. 3577/92 zo 7. decembra 1992, ktorým sa uplatňuje zásada slobody poskytovania služieb na námornú dopravu v rámci členských štátov (námorná kabotáž) (7). Avšak na rozdiel od nariadenia (ES) č. 1370/2007 sa v týchto nariadeniach neodkazuje na zlučiteľnosť možných prvkov štátnej pomoci, ani sa v nich neustanovuje výnimka z notifikačnej povinnosti podľa článku 108 ods. 3 zmluvy. Preto by sa toto rozhodnutie malo uplatňovať na náhradu za služby vo verejnom záujme v sektoroch leteckej a námornej dopravy za predpokladu, že tieto náhrady by mali okrem splnenia podmienok stanovených v tomto rozhodnutí byť v príslušných prípadoch zároveň v súlade so sektorovými pravidlami, ktoré sú obsiahnuté v nariadení (ES) č. 1008/2008, prípadne v nariadení (EHS) č. 3577/92.
(25)
Avšak v osobitných prípadoch náhrady za služby vo verejnom záujme v prípade spojení leteckej alebo námornej dopravy na ostrovy a v prípade letísk a prístavov, ktoré predstavujú služby všeobecného hospodárskeho záujmu, ako sa uvádza v článku 106 ods. 2 zmluvy, je vhodné poskytnúť prahy založené na priemernom ročnom počte cestujúcich, keďže to výraznejšie odzrkadľuje hospodársku podstatu týchto činností a ich charakter ako služieb všeobecného hospodárskeho záujmu.
(26)
Výnimka z požiadavky predchádzajúcej notifikácie pre určité služby všeobecného hospodárskeho záujmu nevylučuje možnosť členských štátov notifikovať konkrétny projekt pomoci. V prípade takejto notifikácie alebo ak Komisia posúdi zlučiteľnosť konkrétneho opatrenia pomoci na základe sťažnosti alebo ex officio, Komisia posúdi, či boli splnené podmienky tohto rozhodnutia. Ak nie sú podmienky splnené, posúdi sa opatrenie v súlade so zásadami obsiahnutými v oznámení Komisie o rámci pre štátnu pomoc vo forme náhrady za službu vo verejnom záujme.
(27)
Toto rozhodnutie by sa malo uplatňovať bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia smernice Komisie 2006/111/ES zo 16. novembra 2006 o transparentnosti finančných vzťahov medzi členskými štátmi a verejnoprávnymi podnikmi, ako aj o finančnej transparentnosti určitých podnikov (8).
(28)
Toto rozhodnutie by sa malo uplatňovať bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia Únie v oblasti hospodárskej súťaže, a to predovšetkým články 101 a 102 zmluvy.
(29)
Toto rozhodnutie by sa malo uplatňovať bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia Únie v oblasti verejného obstarávania.
(30)
Toto rozhodnutie by sa malo uplatňovať bez toho, aby boli dotknuté prísnejšie ustanovenia týkajúce sa záväzkov služby vo verejnom záujme obsiahnuté v sektorových právnych predpisoch Únie.
(31)
V prípade individuálnej pomoci poskytnutej pred nadobudnutím účinnosti tohto rozhodnutia by sa mali stanoviť prechodné ustanovenia. Schémy pomoci, ktoré nadobudli účinnosť v súlade s rozhodnutím 2005/842/ES pred nadobudnutím účinnosti tohto rozhodnutia, by mali byť naďalej zlučiteľné s vnútorným trhom a vyňaté z notifikačnej povinnosti pre ďalšie obdobie dvoch rokov. Pomoc, ktorá nebola poskytnutá v súlade s rozhodnutím 2005/842/ES pred nadobudnutím účinnosti tohto rozhodnutia, avšak spĺňa podmienky stanovené v tomto rozhodnutí, by mala byť zlučiteľná s vnútorným trhom a vyňatá z notifikačnej povinnosti.
(32)
Komisia má v úmysle vykonať preskúmanie tohto rozhodnutia päť rokov po tom, ako vstúpi do platnosti,
PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
Článok 1
Predmet úpravy
Týmto rozhodnutím sa stanovujú podmienky, podľa ktorých je štátna pomoc vo forme náhrady za služby vo verejnom záujme poskytnutá určitým podnikom povereným poskytovaním služieb všeobecného hospodárskeho záujmu zlučiteľná s vnútorným trhom a vyňatá z notifikačnej povinnosti podľa článku 108 ods. 3 zmluvy.
Článok 2
Rozsah pôsobnosti
1. Toto rozhodnutie sa uplatňuje na štátnu pomoc vo forme náhrady za služby vo verejnom záujme udelenej podnikom v súvislosti so službami všeobecného hospodárskeho záujmu v zmysle článku 106 ods. 2 zmluvy, ktorá patri do jednej z týchto kategórií:
a)
náhrada za poskytovanie služieb všeobecného hospodárskeho záujmu v oblastiach iných ako doprava a dopravná infraštruktúra vo výške menej ako 15 mil. EUR ročne;
ak sa výška náhrady mení počas trvania poverenia, ročná suma sa vypočíta ako priemer ročných výšok náhrad, ktoré sa očakávajú uhradiť počas obdobia poverenia;
b)
náhrada za poskytovanie služieb všeobecného hospodárskeho záujmu nemocnicami poskytujúcimi zdravotnú starostlivosť, v príslušných prípadoch vrátane záchranných služieb; prevádzkovanie doplnkových činností priamo súvisiacich s hlavnými činnosťami predovšetkým v oblasti výskumu však nebráni uplatňovaniu tohto odseku;
c)
náhrada za poskytovanie služieb všeobecného hospodárskeho záujmu, ktoré spĺňajú základné sociálne potreby, pokiaľ ide o zdravotnú a dlhodobú starostlivosť, starostlivosť o dieťa, prístup a reintegráciu na trh práce, sociálne bývanie a starostlivosť o zraniteľné skupiny a sociálne začlenenie týchto skupín;
d)
náhrada za služby všeobecného hospodárskeho záujmu, pokiaľ ide o spojenia leteckej alebo námornej dopravy na ostrovy, pri ktorých priemerná ročná preprava v priebehu dvoch rozpočtových rokov, ktoré predchádzajú roku, v ktorom bolo vydané poverenie na poskytovanie služby všeobecného hospodárskeho záujmu, nepresahuje 300 000 cestujúcich;
e)
náhrada za služby všeobecného hospodárskeho záujmu, pokiaľ ide o letiská a prístavy, v prípade ktorých priemerná ročná preprava v priebehu dvoch rozpočtových rokov, ktoré predchádzajú roku, v ktorom bolo vydané poverenie na poskytovanie služby všeobecného hospodárskeho záujmu, nepresahuje 200 000 cestujúcich v prípade letísk a 300 000 cestujúcich v prípade prístavov.
2. Toto rozhodnutie sa uplatňuje len vtedy, ak obdobie, počas ktorého je podnik poverený poskytovaním služby všeobecného hospodárskeho záujmu, nepresiahne 10 rokov. Ak obdobie trvania poverenia presiahne 10 rokov, toto rozhodnutie sa uplatňuje len v takom rozsahu, ak sa od poskytovateľa služby vyžaduje významná investícia, ktorú treba počas dlhšieho obdobia amortizovať v súlade so všeobecne uznávanými účtovými zásadami.
3. Ak sa počas trvania poverenia prestanú plniť podmienky na uplatňovanie tohto rozhodnutia, opatrenie sa notifikuje v súlade s článkom 108 ods. 3 zmluvy.
4. V sektore leteckej a námornej dopravy sa toto rozhodnutie uplatňuje iba na štátnu pomoc vo forme náhrady za služby vo verejnom záujme udelenej podnikom poverenými službami všeobecného hospodárskeho záujmu podľa článku 106 ods. 2 zmluvy, ktorá je v súlade s nariadením (ES) č. 1008/2008 a nariadením (EHS) č. 3577/92.
5. Toto rozhodnutie sa nevzťahuje na štátnu pomoc vo forme náhrady za služby vo verejnom záujme udelenej podnikom v sektore pozemnej dopravy.
Článok 3
Zlučiteľnosť a výnimka z notifikačnej povinnosti
Štátna pomoc vo forme náhrady za služby vo verejnom záujme, ktorá spĺňa podmienky stanovené týmto rozhodnutím, je zlučiteľná s vnútorným trhom a vyňatá z povinnosti predchádzajúcej notifikácie podľa článku 108 ods. 3 zmluvy za podmienky, že spĺňa požiadavky vyplývajúce zo zmluvy alebo zo sektorových právnych predpisov Únie.
Článok 4
Poverenie
Poskytovanie služby všeobecného hospodárskeho záujmu sa zverí príslušnému podniku prostredníctvom jedného alebo viacerých aktov, ktorých formu si môžu určiť jednotlivé členské štáty. Akt alebo akty zahŕňajú najmä:
a)
obsah a trvanie záväzkov služby vo verejnom záujme;
b)
príslušný podnik a prípadne príslušné územie;
c)
povahu akýchkoľvek výhradných alebo osobitných práv priznaných podniku príslušným orgánom;
d)
opis mechanizmu náhrad a parametre na výpočet, kontrolu a prehodnocovanie náhrady;
e)
opatrenia na predchádzanie vzniku nadmernej náhrady a na vrátenie takejto nadmernej náhrady a
f)
odkaz na toto rozhodnutie.
Článok 5
Náhrada
1. Výška náhrady nepresiahne sumu potrebnú na pokrytie čistých nákladov, ktoré vznikli pri plnení záväzkov služieb vo verejnom záujme a primeraný zisk.
2. Čisté náklady možno vypočítať ako rozdiel medzi nákladmi, ako ich vymedzuje odsek 3, a príjmami, ako ich vymedzuje odsek 4. Prípadne ich možno vypočítať ako rozdiel medzi čistými nákladmi podniku plniaceho záväzok služby vo verejnom záujme a čistými nákladmi alebo čistým ziskom rovnakého podniku vyvíjajúceho činnosť bez záväzku poskytovať službu vo verejnom záujme.
3. Náklady, ktoré je potrebné zohľadniť, zahŕňajú všetky náklady, ktoré vznikli počas poskytovania služby všeobecného hospodárskeho záujmu. Vypočítajú sa všeobecne uznávanými účtovnými zásadami takto:
a)
ak sú činnosti príslušného podniku obmedzené na službu všeobecného hospodárskeho záujmu, možno zohľadniť všetky jeho náklady;
b)
ak podnik vykonáva aj činnosti, ktoré nespadajú do rozsahu služby všeobecného hospodárskeho záujmu, možno zohľadniť len náklady súvisiace so službou všeobecného hospodárskeho záujmu;
c)
náklady pridelené na službu všeobecného hospodárskeho záujmu môžu pokrývať všetky priame náklady vzniknuté pri poskytovaní služby všeobecného hospodárskeho záujmu a primeraný príspevok na náklady spoločné pre služby všeobecného hospodárskeho záujmu a iné činnosti;
d)
náklady spojené s investíciami týkajúcimi sa najmä infraštruktúry možno brať do úvahy vtedy, ak sú potrebné na poskytovanie služby všeobecného hospodárskeho záujmu.
4. Príjem, ktorý treba zohľadniť, zahŕňa minimálne celý príjem získaný zo služby všeobecného hospodárskeho záujmu bez ohľadu na to, či sa príjem pokladá za štátnu pomoc v zmysle článku 107 zmluvy. Ak je príslušný podnik držiteľom osobitných alebo výhradných práv spojených s činnosťami inými ako je služba všeobecného hospodárskeho záujmu, pre ktorú je pomoc poskytovaná, ktoré generujú zisk nad rámec primeraného zisku, alebo požíva iné výhody udelených štátom, mali by byť zahrnuté do jeho príjmov bez ohľadu na ich klasifikáciu na účely článku 107 zmluvy. Príslušný členský štát sa môže rozhodnúť, že aj zisky z činností, ktoré nespadajú do rozsahu príslušnej služby všeobecného hospodárskeho záujmu, musia byť úplne alebo čiastočne pripísané na financovanie služby všeobecného hospodárskeho záujmu.
5. Na účely tohto rozhodnutia „primeraný zisk“ znamená mieru rentability kapitálu, ktorú by vyžadoval bežný podnik zvažujúci poskytovanie služieb všeobecného hospodárskeho záujmu pri zohľadnení miery rizika, a to na dĺžku trvania poverenia. „Miera rentability kapitálu“ je vymedzená ako vnútorná miera návratnosti, ktorú podnik dosiahne zo svojho investovaného kapitálu počas doby trvania poverenia. Miera rizika závisí od príslušného sektora, typu služby a povahy náhrady.
6. Pri určovaní toho, čo predstavuje primeraný zisk, môžu členské štáty zaviesť stimulujúce kritériá týkajúce sa najmä kvality poskytovanej služby a ziskov z efektívnosti produkcie. Zvyšovanie efektívnosti nesmie znížiť kvalitu poskytovanej služby. Výška všetkých odmien spojených so ziskom z efektívnosti produkcie sa stanoví na takú úroveň, aby tento zisk mohol vyvážene zdieľať príslušný podnik s členským štátom a/alebo s inými používateľmi.
7. Na účely tohto rozhodnutia sa miera rentability kapitálu, ktorá nepresahuje príslušnú swapovú mieru zvýšenú o prémiu vo výške 100 bázických bodov, v každom prípade považuje za primeranú. Relevantná swapová úroková miera je swapová úroková miera, ktorej splatnosť a mena zodpovedajú trvaniu a mene poverovacieho aktu. Ak poskytovanie služby všeobecného hospodárskeho záujmu nie je spojené s podstatným obchodným alebo zmluvným rizikom, najmä ak sú čisté náklady vzniknuté pri poskytovaní služby všeobecného hospodárskeho záujmu v podstate v plnej miere hradené ex post, primeraný zisk nemôže prekročiť relevantnú swapovú mieru zvýšenú o prémiu vo výške 100 bázických bodov.
8. Ak z dôvodu osobitných okolností nie je vhodné použiť mieru rentability kapitálu, členské štáty sa môžu v záujme určenia primeraného zisku spoliehať na iné ukazovatele úrovne zisku než len na mieru rentability vlastného imania, akými sú napríklad priemerná rentabilita vlastného imania, rentabilita investovaného kapitálu, rentabilita aktív alebo rentabilita tržieb. „Rentabilita“ je vymedzená ako príjmy pred zaplatením úrokov a daní (earnings before interests and taxes - EBIT) v danom roku. Priemerná rentabilita sa vypočíta pomocou diskontného faktoru počas dĺžky trvania zmluvy, ako sa uvádza v oznámení Oznámenie Komisie o revízii spôsobu stanovenia referenčných a diskontných sadzieb (9). V prípade voľby ktoréhokoľvek ukazovateľa musia byť členské štáty schopné na žiadosť Komisie poskytnúť dôkaz o tom, že zisk nepresahuje sumu, ktorú by vyžadoval bežný podnik zvažujúci poskytovanie služieb všeobecného hospodárskeho záujmu napríklad poskytnutím odkazov na výnosy získané pri podobných typoch zmlúv udelených za konkurenčných podmienok.
9. Ak podnik vykonáva činnosti patriace do rozsahu i mimo rozsahu služby všeobecného hospodárskeho záujmu, v interných účtoch sa samostatne vykazujú náklady a príjmy spojené so službou všeobecného hospodárskeho záujmu a tie náklady a zisky, ktoré súvisia s ostatnými službami, ako aj parametre na prideľovanie nákladov a výnosov. Náklady spojené s akýmikoľvek inými činnosťami mimo rozsahu služby všeobecného hospodárskeho záujmu zahŕňajú všetky priame náklady, primeraný príspevok na spoločné náklady a primeranú rentabilitu vlastného imania. Pokiaľ ide o tieto náklady, neudelí sa žiadna náhrada.
10. Členské štáty od príslušného podniku vyžadujú, aby vrátil všetku nadmernú náhradu.
Článok 6
Kontrola nadmernej náhrady
1. Členské štáty zabezpečia, aby náhrada poskytnutá za poskytovanie služieb všeobecného verejného záujmu spĺňala požiadavky stanovené v tomto rozhodnutí a najmä aby príslušnému podniku nebola poskytnutá vyššia náhrada, ako je jej výška stanovená podľa článku 5. Na požiadanie Komisii v tejto súvislosti poskytnú dôkazy. Vykonávajú pravidelné kontroly alebo zabezpečia vykonávanie takýchto kontrol počas obdobia trvania poverenia aspoň každé tri roky a na konci tohto obdobia.
2. Ak bola podniku poskytnutá náhrada vyššia, ako je suma stanovená podľa článku 5, príslušný členský štát požiada dotknutý podnik o vrátenie všetkej nadmerne poskytnutej náhrady. Parametre na výpočet náhrady sa pre budúcnosť aktualizujú. Pokiaľ nadmerná náhrada nepresahuje 10 % výšky priemernej ročnej náhrady, možno túto nadmernú sumu preniesť do ďalšieho obdobia a odčítať ju z vyrovnávacej platby splatnej v danom období.
Článok 7
Transparentnosť
V prípade náhrady prevyšujúcej 15 mil. EUR v prospech podniku, ktorý vyvíja aj činnosť mimo rozsahu služby všeobecného hospodárskeho záujmu, dotknutý členský štát uverejní na internete alebo iným vhodným spôsobom tieto informácie:
a)
poverovací akt alebo zhrnutie, ktoré obsahuje prvky uvedené v článku 4;
b)
ročné sumy pomoci poskytovanej podniku.
Článok 8
Dostupnosť informácií
Členské štáty si ponechávajú na obdobie poverenia a minimálne 10 rokov od skončenia obdobia poverenia k dispozícii všetky informácie potrebné na zistenie, či je udelená náhrada zlučiteľná s týmto rozhodnutím.
Členské štáty poskytujú Komisii na jej písomnú žiadosť všetky informácie, ktoré Komisia pokladá za nevyhnutné na zistenie, či sú platné opatrenia vo forme náhrady zlučiteľné s týmto rozhodnutím.
Článok 9
Správy
Každý členský štát predkladá Komisii správu o vykonávaní tohto rozhodnutia každé dva roky. Správy poskytujú podrobný prehľad uplatňovania tohto rozhodnutia, pokiaľ ide o rôzne kategórie služieb uvedených v článku 2 ods. 1, vrátane:
a)
opis uplatňovania tohto rozhodnutia na služby patriace do rozsahu uplatňovania, a to vrátane interných činností;
b)
celkovú výšku pomoci poskytnutej v súlade s týmto rozhodnutím s rozpisom príjemcov podľa odvetvia hospodárstva;
c)
informáciu, či uplatňovanie tohto rozhodnutia na konkrétny typ služby viedlo k ťažkostiam alebo sťažnostiam tretích strán
a
d)
akékoľvek iné informácie týkajúce sa uplatňovania tohto rozhodnutia, ktoré vyžaduje Komisia a ktoré je potrebné spresniť včas pred predložením správy.
Prvá správa sa predloží najneskôr do 30. júna 2014.
Článok 10
Prechodné ustanovenia
Toto rozhodnutie sa uplatňuje na individuálnu pomoc a schémy pomoci takto:
a)
akákoľvek schéma pomoci, ktorá nadobudla účinnosť pred nadobudnutím účinnosti tohto rozhodnutia a bola zlučiteľná so spoločným trhom a vyňatá z notifikačnej povinnosti v súlade s rozhodnutím 2005/842/ES, je naďalej zlučiteľná s vnútorným trhom a vyňatá z notifikačnej povinnosti počas ďalšieho obdobia dvoch rokov;
b)
akákoľvek pomoc, ktorá nadobudla účinnosť pred nadobudnutím účinnosti tohto rozhodnutia a nebola zlučiteľná so spoločným trhom ani vyňatá z notifikačnej povinnosti v súlade s rozhodnutím 2005/842/ES, avšak spĺňa podmienky stanovené v tomto rozhodnutí, je zlučiteľná s vnútorným trhom a vyňatá z notifikačnej povinnosti.
Článok 11
Zrušenie
Rozhodnutie 2005/842/ES sa týmto zrušuje.
Článok 12
Nadobudnutie účinnosti
Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť 31. januára 2012.
Článok 13
Adresáti
Toto rozhodnutie je určené členským štátom.
V Bruseli 20. decembra 2011