ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 25. ledna 2012
o opatření C 36/07 (ex NN 25/07) Německa ve prospěch společnosti Deutsche Post AG
(oznámeno pod číslem C(2012) 184)
(Pouze německé znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/636/EU)
EVROPSKÁ KOMISE
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (1) a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
po výzvě zúčastněným stranám k podání připomínek podle výše uvedených článků (2) a s ohledem na jejich stanoviska,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
I.1 Řízení o státní podpoře
I.1.1 Rozhodnutí o zahájení řízení z roku 1999 a záporné rozhodnutí z roku 2002
(1)
V roce 1994 podala společnost United Parcel Service (dále jen „UPS“) stížnost, v níž tvrdí, že společnosti Deutsche Bundespost POSTDIENST (dále jen „POSTDIENST“) byly poskytnuty protiprávní podpory.
(2)
Poté, co bylo dne 23. října 1999 zahájeno řízení o státní podpoře (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení 1999“), podalo Německo dne 16. září 1999 připomínky. Po zveřejnění rozhodnutí o zahájení řízení 1999 obdržela Komise připomínky 14 zúčastněných stran, které byly dopisem ze dne 15. prosince 1999 sděleny spolkové vládě, aby dostala příležitost zaujmout k těmto připomínkám stanovisko. Německo odpovědělo dopisem ze dne 1. února 2000, který byl zaregistrován při doručení dne 2. února 2000.
(3)
Komise dne 19. června 2002 přijala záporné rozhodnutí (3) (dále jen „záporné rozhodnutí 2002“), v němž uvedla, že společnost POSTDIENST a její nástupce Deutsche Post AG (dále jen „DPAG“, zatímco POSTDIENST a DPAG jsou dále spolu označovány jako „Deutsche Post“) účtovaly ceny balíkových zásilek doručovaných ode dveří ke dveřím pod úrovní přírůstkových nákladů a že tato agresivní cenová politika nespadala do povinnosti veřejné služby společnosti Deutsche Post. Tímto vzniklé ztráty ve výši 572 mil. EUR byly nakonec v rozporu s články 106 a 107 SFEU financovány ze státních prostředků, které byly společnosti Deutsche Post poskytnuty v různých formách (např. státní vyrovnávací platby od sesterské společnosti Deutsche Bundespost TELEKOM (dále jen „TELEKOM“), státní úvěrové záruky a státní podpora na financování penzí poštovních úředníků (dále jen „dotování penzí“)).
(4)
Na žádost Komise si Německo od DPAG vyžádalo vrácení státní podpory neslučitelné s vnitřním trhem ve výši 572 mil. EUR. Deutsche Post podala proti rozhodnutí odvolání k soudům Unie.
(5)
Tribunál ve svém rozsudku z roku 2008 (4) prohlásil záporné rozhodnutí 2002 za neplatné, neboť Komise neprovedla obsáhlou analýzu všech výnosů a nákladů souvisejících s univerzálními službami, aby zjistila, zda Deutsche Post obdržela nedostatečné nebo nadměrné vyrovnání.
(6)
Poté Německo společnosti Deutsche Post opět vyplatilo vymáhanou státní podporu ve výši 572 mil. EUR včetně úroků.
(7)
Dne 2. září 2010 Soudní dvůr zamítl odvolání Komise proti rozhodnutí Tribunálu (5).
I.1.2 Další stížnosti po záporném rozhodnutí 2002
(8)
Dne 13. května 2004 podala UPS další stížnost, podle které byly po záporném rozhodnutí 2002 společnosti Deutsche Post poskytnuty protiprávní podpory. UPS zastávala názor, že v záporném rozhodnutí 2002 nebyla prověřena všechna opatření uvedená v původní stížnosti z roku 1994 a že finanční výhody poskytnuté společnosti Deutsche Post výrazně překračují podporu ve výši 572 mil. EUR neslučitelnou s pravidly pro státní podpory. Dále se domnívá, že Deutsche Post používala státní prostředky na rozšíření svých operací v oblasti balíkových zásilek (např. přebíráním jiných podniků) a prodej služeb svým dceřiným společnostem Postbank AG a Deutsche Post Euro Express GmbH & Co OHG (dále jen „DPEED“), které poskytovaly bankovní služby příp. marketing firemních balíkových zásilek pod značkou DHL, za nepřiměřeně nízké převodní ceny.
(9)
Ve dnech 9. listopadu 2004 a 1. dubna 2005 zaslala Komise Německu žádosti o informace. Německo zaslalo své odpovědi ve dnech 2. prosince 2004 a 3. června 2005.
(10)
Dne 16. července 2004 podala společnost TNT Post AG & Co KG (dále jen „TNT“) stížnost, v níž i ona uváděla, že Deutsche Post prodávala společnosti Postbank AG služby za nepřiměřeně nízké převodní ceny. TNT tvrdila, že Postbank AG platila za poskytnuté služby pouze variabilní náklady, zatímco Deutsche Post k financování společných fixních nákladů na distribuční síť využívala v plném rozsahu výnosy ze svého monopolu v oblasti listovních zásilek.
(11)
Ve dnech 11. listopadu 2004 a 25. dubna 2005 zaslala Komise Německu žádosti o informace. Německo zaslalo své odpovědi ve dnech 17. prosince 2004 a 23. června 2005.
I.1.3 Rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2007
(12)
Poté, co Komise obdržela další stížnosti, informovala Německo dopisem ze dne 12. září 2007 (6) (dále jen „rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2007“) o rozšíření řízení zahájeného v roce 1999. Cílem rozhodnutí o rozšíření řízení 2007 bylo zahrnout do řízení všechny nově doručené informace a podrobně přezkoumat veškerá případná narušení hospodářské soutěže vyplývající ze státních opatření ve prospěch Deutsche Post (bližší informace ke státním vyrovnávacím platbám, státním zárukám, dotování penzí a exkluzivní licenci na poskytování listovních služeb viz oddíl I.1.14).
(13)
Podle názoru Komise bylo třeba přesně rekonstruovat účetnictví Deutsche Post v období 1990 až 2007, aby se vyjasnily dopady státních opatření na výnosy a náklady různých služeb poskytovaných společností Deutsche Post.
I.1.4 Připomínky Německa k rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2007
(14)
Německo předložilo připomínky dne 14. prosince 2007 a Deutsche Post podala proti rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2007 odvolání (viz též oddíl I.3.1).
I.1.5 Připomínky zúčastněných stran k rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2007 a stanovisko Německa k těmto připomínkám
(15)
Dne 16. listopadu 2007 předložily své připomínky UPS a TNT.
(16)
Poté, co Německo dne 20. prosince 2007 požádalo o prodloužení lhůty, předložila spolková vláda dne 12. března 2008 své stanovisko k připomínkám TNT a UPS.
I.1.6 Výběr externího znalce
(17)
Komise dne 23. ledna 2008 zveřejnila nabídkové řízení na vypracování posudku, který by Komisi pomohl zjistit, zda Deutsche Post v období 1990-2007 neobdržela nadměrné vyrovnání za svou povinnost poskytovat univerzální služby (7).
(18)
Dne 18. června 2008 uzavřela Komise smlouvu se společností WIK Consult GmbH, která se specializuje na nákladové účetnictví v poštovním odvětví.
I.1.7 Připomínky Německa k přiměřené délce období šetření
(19)
V dopisech ze dne 10. června 2008 a 18. června 2008 vyjádřilo Německo svůj nesouhlas s délkou období šetření (1990-2007), které Komise zvolila, a zastávalo názor, že stačí omezit šetření na roky 1990 až 1994, kdy byly státní vyrovnávací platby poskytnuty; v tomto období byly ztráty vyšší než státní vyrovnávací platby, takže Deutsche Post neobdržela žádné nadměrné vyrovnání. Podle rámce Společenství pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (8) (dále jen „rámec Společenství z roku 2005“) je poskytnutí účetních údajů za období po roce 1994 nepoměrné, neboť období pro výpočet nadměrného vyrovnání je omezen na čtyři roky.
(20)
Německo dne 27. června 2008 předložilo právní posudek o povinnosti Komise prošetřit jednotlivě všechny státní vyrovnávací platby, státní záruky a dotování penzí (9). Dále Německo tvrdilo, že kontrola účetních údajů není pro posouzení státních záruk a dotování penzí nutná.
(21)
Stejný postoj zastávalo Německo i vůči útvarům Komise na schůzkách ve dnech 29. května 2008 a 15. července 2008.
I.1.8 Žádost o informace ze dne 17. července 2008
(22)
Komise dne 17. července 2008 zaslala Německu žádost o informace týkající se všech státních opatření, která jsou předmětem šetření, včetně dotazníku ohledně výnosů a nákladů společnosti Deutsche Post za období 1990-2007. Žádost o informace byla vypracována ve spolupráci s WIK Consult. Německo dne 5. srpna 2008 požádalo o neurčité prodloužení lhůty, neboť se nejprve musí ověřit dostupnost určitých údajů.
I.1.9 Upomínky ze dne 12. a 22. srpna 2008
(23)
Komise dne 12. srpna 2008 vysvětlila, proč musela proběhnout kontrola výnosů a nákladů společnosti Deutsche Post za období 1990-2007, a trvala na předložení požadovaných informací.
(24)
Ve svém sdělení ze dne 14. srpna 2008 Německo opět tvrdilo, že není důvod prošetřovat výnosy a ztráty Deutsche Post za období po roce 1994. Dne 22. srpna 2008 si Komise pro případ, že Německo nepředloží požadované informace, vyhradila právo vydat příkaz k poskytnutí informací podle čl. 10 odst. 3 nařízení Rady (ES) 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (10).
(25)
Ve sdělení ze dne 29. září 2008 Německo předložilo výsledky dalšího právního posudku (doručeného dne 2. října 2008), aby podložilo svůj postoj, že analýza účetnictví po roce 1994 není nutná a že přiměřeným obdobím šetření je období 1990-1994 (11).
(26)
Německo dne 28. října 2008 předložilo informace o státních zárukách a dotování penzí.
I.1.10 Příkaz k poskytnutí informací ze dne 30. října 2008
(27)
Komise neakceptovala argumenty Německa a trvala na tom, že bylo nutné provést analýzu do roku 2007, aby byly v plném rozsahu posouzeny dopady poskytnutých státních opatření na hospodářskou soutěž. V návaznosti na obě upomínky z 12. srpna 2008 a 22. srpna 2008 Komise vydala dne 30. října 2008 příkaz k poskytnutí informací, kterým Německo formálně vyzvala k předložení všech potřebných účetních údajů za celé období 1990-2007.
(28)
Německo a Deutsche Post zpochybnily platnost příkazu k poskytnutí informací (viz Oddíl I.3.2).
(29)
Německo dne 27. listopadu 2008 předložilo požadované účetní údaje za období 1990-1994. Ve dnech 5. a 16. prosince 2008 Německo účetní údaje předložené dne 27. listopadu 2008 aktualizovalo.
I.1.11 Předložení účetních údajů za období 1990-2007
(30)
Po schůzce státního tajemníka pana Pfaffenbacha, předsedy představenstva DPAG pana Appela a člena Komise odpovědného za politiku hospodářské soutěže, která proběhla dne 6. února 2009, Německo a Deutsche Post souhlasily s poskytnutím účetních údajů za období po roce 1994.
(31)
Dne 3. března 2009 Německo předložilo první soubor účetních údajů za celé období šetření 1990-2007.
(32)
Setkání zástupců Deutsche Post a útvarů Komise proběhla dne 3. března 2009 v Bruselu, jakož i ve dnech 12. března 2009, 2. dubna 2009, 28. května 2009, 23. června 2009 a 18. září 2009 v Bonnu. Německo předložilo odpovídající vysvětlení od Deutsche Post ve dnech 26. března 2009, 7. května 2009 a 22. června 2009.
(33)
V návaznosti na tato setkání a celou řadu otázek, které útvary Komise položily společnosti Deutsche Post ve dnech 4. června 2009 a 30. července 2009, Německo ve dnech 9. července 2009, 31. července 2009, 17. srpna 2009, 8. září 2009, 10. září 2009 a 15. října 2009 poskytlo aktualizované účetní údaje a další objasňující informace.
(34)
Ve dnech 16. a 24. září 2009 předložily útvary Komise další otázky, na které Německo odpovědělo dne 14. října 2009.
I.1.12 Předložení posudku od společnosti WIK
(35)
Z důvodu zpoždění při předkládání účetních údajů musela být smlouva s WIK Consult několikrát prodloužena. Dne 9. listopadu 2009 WIK Consult nakonec předložila svůj posudek (dále jen „posudek WIK“).
(36)
Ve dnech 14. a 21. ledna 2010 Německo předložilo k posudku WIK připomínky. Dne 11. února 2010 předložilo Německo posudek vypracovaný společností KPMG (dále jen „posudek KPMG“) o právní povaze odvodů (12), které musela Deutsche Post zaplatit spolkovému státu do roku 1995, a posudek vypracovaný firmou Deloitte (13) (dále jen „posudek Deloitte-I“) o referenční hodnotě „přiměřeného“ zisku použité za základ v posudku WIK.
(37)
Dne 23. dubna 2010 předložilo Německo další studii Deloitte (dále jen „posudek Deloitte-II“) o výši přiměřeného zisku, ze kterého se má vycházet v případě univerzálních služeb poskytovaných společností Deutsche Post.
(38)
Dne 9. srpna 2010 Německo předložilo další připomínky k výpočtu nadměrného vyrovnání a k použití zásady investora v tržním hospodářství při posuzování státních vyrovnávacích plateb.
I.1.13 Připomínky následující po prohlášení záporného rozhodnutí 2002 za neplatné
(39)
Dne 5. listopadu 2010 předložilo Německo další právní posudek, který se zabývá významem rozsudku ve věci Komise v. Deutsche Post, C-399/08, (viz oddíl I.3.5) pro probíhající šetření ve věci státní podpory (14).
I.1.14 Rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2011
(40)
Dopisem ze dne 10. května 2011 oznámila Komise Německu své rozhodnutí rozšířit řízení zahájené v roce 1999 a rozšířené v roce 2007 podle čl. 108 odst. 2 SFEU, aby byly důkladně prošetřeny dotace na penze, které Deutsche Post čerpala od roku 1995 (dále jen „rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2011“).
(41)
Poté, co Německo nejprve dne 23. května 2011 požádalo o prodloužení lhůty, předložilo dne 29. července 2011 své stanovisko, jakož i další posudky o nutnosti výpočtu nadměrného vyrovnání na důkaz údajného vzájemného dotování (15), o srovnání nákladů na sociální zabezpečení placených společností Deutsche Post s náklady na sociální zabezpečení obvyklými na trhu (16) a o výši nákladů na sociální zabezpečení placených společností Deutsche Post, která překračuje tržní úroveň (17).
(42)
Dne 4. října 2011 předložila své připomínky UPS. Iniciativa Free and Fair Postal Initiative (dále jen „FFPI“) předložila stanovisko dne 5. října 2011, spolkový svaz Bundesverband Internationaler Express und Kurierdienste (dále jen „BIEK“) dne 7. října 2011. Komise dne 13. října 2011 postoupila stanoviska zúčastněných stran Německu.
(43)
Německo předložilo připomínky ke stanoviskům zúčastněných stran dne 14. listopadu 2011.
(44)
Komise dne 18. listopadu 2011 zaslala další žádost o informace týkající se podrobností financování nároků na důchod po roce 2007. Německo odpovědělo dopisy ze dne 2. a 19. ledna 2012. Komise dne 16. prosince 2011 předložila Německu posudek na téma referenční hodnota pro zisk (18) od společnosti Charles River Associates (dále jen „posudek CRA“), k němuž Německo zaujalo stanovisko dne 16. ledna 2012.
I.2 Řízení podle článku 102 SFEU
(45)
Na základě stížnosti UPS z roku 1994 Komise zjistila, že Deutsche Post v období 1990-1995 porušila článek 102 SFEU svou dravou cenovou politikou u přepravy balíkových zásilek mezi podnikem a spotřebitelem. Společnosti Deutsche Post byla uložena pokuta ve výši 24 mil. EUR (19).
(46)
Dne 22. dubna 2004 podala UPS na základě článku 102 SFEU další stížnost ohledně zneužití dominantního postavení ze strany Deutsche Post. Podle UPS Deutsche Post účtovala za své regulované listovní služby přemrštěné ceny.
(47)
Během svého šetření obdržela Komise dne 5. listopadu 2004 podklady k rozhodnutí německého poštovního regulačního orgánu (dále jen „poštovní regulační orgán“) o cenovém limitu pro regulované listovní služby společnosti Deutsche Post za období od 1. ledna 2003 (dále jen „rozhodnutí o cenových limitech 2002“). Dopisem ze dne 13. června 2007 Německo vyjádřilo souhlas s použitím těchto podkladů v řízení o státní podpoře.
(48)
Komise dne 25. března 2008 rozhodla ukončit kartelové řízení, neboť podle jejího názoru nebylo pravděpodobné, že by bylo možné prokázat takové porušení článku 102 SFEU (20).
I.3 Soudní řízení
I.3.1 Věc T-421/07 Deutsche Post AG v. Komise
(49)
Deutsche Post podala proti rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2007 odvolání a přitom uvedla, že záporné rozhodnutí z roku 2002 navodilo oprávněnou důvěru, že Komise své šetření již neobnoví.
(50)
Soud dne 8. prosince 2011 toto odvolání zamítl jako nepřípustné (21).
I.3.2 Věc T-570/08 Deutsche Post AG v. Komise a věc T-571/08 Německo v. Komise
(51)
Německo a Deutsche Post napadly příkaz Komise k poskytnutí informací ze dne 30. října 2008, neboť podle jejich názoru jsou v rámci tohoto příkazu požadovány irelevantní informace a pro Deutsche Post je splnění tohoto příkazu spojeno s nepřiměřenou zátěží.
(52)
Dne 16. července 2010 prohlásil Tribunál obě žaloby za nepřípustné, neboť vydáním příkazu k poskytnutí informací nebyla porušena ani procesní práva Deutsche Post, ani procesní práva Německa.
I.3.3 Věc C-463/10 P Deutsche Post AG v. Komise a věc C-475/10 P Německo v. Komise
(53)
Dne 27. září 2010 se Deutsche Post a Německo proti tomuto rozsudku Tribunálu odvolaly a nadále zastávaly názor, že příkaz k poskytnutí informací porušil jejich práva. Dne 13. října 2011 Soudní dvůr rozsudek Tribunálu ze dne 16. července 2010 zrušil (22). Věc byla proto vrácena Tribunálu a řízení dosud nebylo uzavřeno.
I.3.4 Věc T-344/10 UPS v. Komise
(54)
UPS podala dne 20. srpna 2010 žalobu k Tribunálu a tvrdila, že se Komise vzhledem k šetření státní podpory z roku 2007 dopustila protiprávní nečinnosti. Jelikož od vydání rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2007 uplynuly již téměř tři roky, měla Komise dostatek příležitostí příslušná opatření prověřit a posoudit skutkovou a právní situaci, aby mohla přijmout konečné rozhodnutí a vyšetřovací řízení uzavřít. Toto řízení dosud nebylo uzavřeno.
I.3.5 Věc T-388/11 Deutsche Post AG v. Komise
(55)
Deutsche Post dne 22. července 2011 napadla rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2011 s odůvodněním, že se Komise zjevně zmýlila, když ve svém předběžném posouzení prohlásila dotování penzí za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU a za novou podporu ve smyslu čl. 108 odst. 1 SFEU. Toto řízení dosud nebylo uzavřeno.
II. PODROBNÝ POPIS STÁTNÍCH OPATŘENÍ
(56)
Deutsche Post od roku 1989 obdržela státní podporu v podobě různých opatření:
-
státní financování nároků na důchod na základě:
-
zákona o osobním právu (Personalrechtsgesetz) z roku 1994 (23) (dále jen „PostPersRG 1994“)
-
státní vyrovnávací platby a záruky na základě:
-
zákona o organizaci pošty (Postverfassungsgesetz) z roku 1989 (24) (dále jen „PostVerfG 1989“)
-
zákona o reorganizaci pošty (Postumwandlungsgesetz) z roku 1994 (25) (dále jen „PostUmwG 1994“)
-
exkluzivní licence a regulace cen na základě:
-
zákona o poštovním systému (Gesetz über das Postwesen) z roku 1989 (26) (dále jen „PostG 1989“)
-
zákona o poštách z roku 1997 (Postgesetz) (dále jen „PostG 1997“)
II.1 Dotování penzí v souvislosti se sociálními dávkami a systémy příspěvků na sociální zabezpečení pro úředníky a soukromé zaměstnance
(57)
Dotování penzí pokrývá od roku 1995 velkou část plateb penzí pro úředníky Deutsche Post v důchodu. Aby bylo možné v posouzení v plném rozsahu zachytit dopady dotování penzí, jsou v následujících oddílech podrobněji popsány sociální dávky a sociální příspěvky úředníků a porovnány se zákonným pojištěním na sociální zabezpečení pro zaměstnance soukromého sektoru (dále jen „soukromí zaměstnanci“).
II.1.1 Sociální dávky pro úředníky
(58)
Úředníci mají nárok na penzijní pojištění a podporu v případě onemocnění a potřeby péče. Dávky pro úředníky Deutsche Post odpovídají dávkám, které jsou poskytovány všem ostatním úředníkům.
-
Výše penzí je podle § 14 BeamtVG (27) stanovena předem jako určité procento z posledních platů úředníka. Tak např. úředníci, kteří odešli do důchodu v roce 2010 a odpracovali požadovaný počet let, obdrží penzi, která odpovídá 71,75 % jejich posledních platů.
-
Úředníci mají nárok na proplacení 50-70 % nákladů na zdravotní péči a musí si hradit sami pouze náklady překračující toto procento. Přesné rozdělení nákladů na zdravotní péči závisí na různých kritériích, např. na počtu dětí. Úředníci mohou buď uzavřít dobrovolné dodatečné připojištění nebo si svůj podíl na nákladech na zdravotní péči hradit sami.
II.1.2 Financování sociálních dávek pro úředníky POSTDIENST v období 1989-1994
(59)
Po první poštovní reformě v roce 1989 musely POSTDIENST, TELEKOM a POSTBANK podle § 54 odst. 2 PostVerfG 1989 v plné výši financovat výplaty penzí a náklady na zdravotní péči pro úředníky v důchodu, kteří byli zařazeni do příslušných podniků na základě svých bývalých činností. Podle tohoto ustanovení uplatňují úředníci své nároky i nadále vůči státu, který však může celkovou částku požadovat od společností POSTDIENST, TELEKOM a POSTBANK.
II.1.3 Financování sociálních dávek pro úředníky DPAG od roku 1995
(60)
V rámci druhé poštovní reformy z roku 1994 byli úředníci, kteří pracovali u POSTDIENST, převedeni podle § 2 odst. 1 PostPersRG 1994 na DPAG. Přitom si úředníci podle § 2 odst. 3 PostPersRG 1994 ponechali své právní postavení. Podle § 1 odst. 1 PostPersRG 1994 převzala DPAG od spolkového státu všechna práva a povinnosti zaměstnavatele a podle § 2 odst. 3 PostPersRG 1994 všechny majetkoprávní nároky úředníků.
(61)
Podle § 15 PostPersRG 1994 převzal výplaty důchodů a nákladů na zdravotní péči úředníkům v důchodu nově vytvořený penzijní fond pro úředníky Deutsche Post. Dne 1. července 2001 byly sloučeny penzijní fondy pro Deutsche Post, Deutsche Telekom AG a Postbank AG do penzijního fondu pro zaměstnance pošty (Postbeamtenversorgungskasse) (dále označované pro celé období od 1. ledna 1995 společně jako „penzijní fond“).
(62)
Podle § 16 odst. 1 PostPersRG 1994 musela Deutsche Post v období 1995-1999 přispívat do penzijního fondu ročním příspěvkem ve výši 2,045 mld. EUR, tedy celkovou částkou 10,225 mld. EUR. Od roku 2000 musí Deutsche Post do penzijního fondu zaplatit na základě § 16 odst. 2 PostPersRG 1994 roční příspěvek ve výši 33 % skutečných příjmů úředníků (tzn. příjmů, které dosahovaly od 735 mil. EUR v roce 2000 až 540 mil. EUR v roce 2010).
(63)
Dotování penzí kryje podle § 16 odst. 2 PostPersRG 1994 zbývající deficit (tj. rozdíl mezi penzemi vyplacenými úředníkům v důchodu a příspěvkem Deutsche Post do penzijního fondu). Dotování penzí se zvýšilo z částky 151 mil. EUR (1995) na 3,203 mld. EUR (2010) a činilo v období 1995-2010 celkem 37,121 mld. EUR.
Obrázek 1
Financování penzijního fondu (v mil. EUR)
II.1.4 Zákonné pojistné na sociální zabezpečení pro soukromé zaměstnance a penzijní připojištění pro soukromé zaměstnance Deutsche Post
(64)
Soukromí zaměstnanci jsou povinni platit příspěvky na sociální zabezpečení a musí uzavřít následující čtyři pojistky: důchodové pojištění, pojištění pro případ nezaměstnanosti, zdravotní pojištění a pojištění dlouhodobé péče (28). Zákonné systémy sociálního zabezpečení pro soukromé zaměstnance předpokládají v oblasti důchodového a zdravotního pojištění jinou pojistnou ochranu než systém platný pro úředníky:
-
Výše důchodu není vypočítána jako procentuální podíl z posledního měsíčního platu, nýbrž z průměrného platu za celý život.
-
Výdaje na zdravotní pojištění a pojištění dlouhodobé péče jsou plně hrazeny.
(65)
Také ve financování sociálních dávek existují značné rozdíly v porovnání s režimem platným pro úředníky: zákonné pojistné na sociální zabezpečení pro soukromé zaměstnance je financováno z příspěvků zaměstnance a zaměstnavatele během pracovního života zaměstnance (dále jen „příspěvky na zákonné pojistné na sociální zabezpečení“). Celková sazba příspěvků je formálně rozdělena na podíl zaměstnance a podíl zaměstnavatele, přičemž každý činí asi polovinu celkové sazby. Zaměstnavatel však má formální povinnost odvádět celou sazbu příspěvků do systémů sociálního zabezpečení.
Obrázek 2
Příspěvky na zákonné pojistné na sociální zabezpečení v procentech hrubého platu soukromých zaměstnanců (viz též příloha)
(66)
Z obrázku 2 vyplývá, že sazby příspěvků na zákonné pojistné na sociální zabezpečení od roku 1995 kolísaly mezi 38 % až 42 % hrubého platu (= čistý plat + podíl zaměstnance). Podíly zaměstnanců a zaměstnavatelů na příspěvcích do systému sociálního zabezpečení dosahovaly 19 % až 21 % hrubého platu (podrobnější časová posloupnost je uvedena v příloze).
(67)
Soukromí zaměstnanci Deutsche Post využívali nejen zákonného pojistného na sociální zabezpečení, nýbrž také penzijního připojištění. Soukromým zaměstnancům zaměstnaným před rokem 1997 bylo nabídnuto penzijní připojištění, díky němuž by dostávali důchod srovnatelný s penzí úředníků. Penzijní připojištění tak pokrývalo rozdíl mezi zákonnou penzí ze sociálního zabezpečení soukromých zaměstnanců, která odpovídá určité procentuální sazbě průměrného příjmu za celý život, a penzí úředníka, která odpovídá určitému procentu posledních mezd. Přesná pravidla jsou uvedena ve stanovách úřadu pro správu důchodů německé spolkové pošty (Versorgungsanstalt der Deutschen Bundespost) (dále jen „VAP“) (29).
(68)
Deutsche Post financovala doplňkovou penzi pro soukromé zaměstnance v důchodu do roku 1997 příspěvkem ve výši [5 % až 10 %] (30) hrubého platu aktivních soukromých zaměstnanců. Od roku 1997 Deutsche Post vytvářela rezervy na pokrytí neuhrazených závazků VAP (viz též popis zátěže # 4 v oddíle II.3.1.3).
(69)
Od roku 1997 bylo nově zaměstnaným soukromým zaměstnancům nabídnuto výrazně snížené penzijní připojištění, na které Deutsche Post v období 1997-2007 přispěla částkou ve výši [0 % a 5 %] hrubého platu.
II.2 Státní vyrovnávací platby a záruky na pozadí exkluzivní licence a povinnosti Deutsche Post poskytovat univerzální poštovní službu
II.2.1 Exkluzivní licence do roku 2007
(70)
Před rokem 1998 bylo zřizování a provozování zařízení pro placené poskytování listovních služeb podle § 2 PostG 1989 vyhrazeno výlučně společnosti Deutsche Post. Jiné poštovní služby, jako je doručování balíků, novin nebo časopisů, nebyly vyhrazeny společnosti Deutsche Post a podléhaly hospodářské soutěži. Podle § 37 PostVerfG 1989 musí být zisky z těchto vyhrazených listovních služeb použity k financování ztrát v oblasti univerzálních služeb nabízených na trzích otevřených hospodářské soutěži. Podle § 4 PTRegG 1994 (31) byl za schvalování poplatků za vyhrazené listovní služby odpovědný spolkový ministr pošt a telekomunikací.
(71)
Po vstupu zákona PostG 1997 v platnost v roce 1998 se objem služeb vyhrazených společnosti Deutsche Post postupně snižoval. Podle § 51 PostG 1997 se exkluzivní licence Deutsche Post v roce 1997 vztahovala na doručování listovních zásilek a adresovaných katalogů s hmotností do 200 g, avšak následně se hmotnostní limit postupně snižoval a v roce 2006 byl stanoven na 50 g. Exkluzivní licence vypršela dne 31. prosince 2007.
II.2.2 Povinnost poskytovat univerzální poštovní služby do roku 2007
(72)
Povinnost poskytovat univerzální služby byla společnosti Deutsche Post formálně uložena dvěma právními akty:
-
Nařízením o povinných poštovních službách (32) (Postdienst-Pflichtleistungsverordnung) (dále jen „PPflLV“) byla Deutsche Post ustanovena poskytovatelem univerzálních poštovních služeb v oblasti listovních zásilek a balíků do hmotnosti až 20 kg a pověřena poskytováním odpovídajících služeb za jednotné poplatky v celém Německu.
-
Zákonem PostG 1997 a doprovodným prováděcím nařízením z roku 1999 (33) (dále jen „nařízení o univerzálních službách z roku 1999“ (Universaldienstleistungsverordnung)) bylo pověření DPAG poskytovat univerzální služby prodlouženo.
(73)
V § 11 PostG 1997 jsou univerzální služby definovány jako minimální nabídka poštovních služeb, které se mají poskytovat na území celého státu za dostupné ceny. Tyto služby zahrnují doručování listovních zásilek, adresovaných balíků, jejichž hmotnost nepřesahuje 20 kg, knih, katalogů, novin a časopisů (dále jen „univerzální služby“).
(74)
V nařízení o univerzálních službách z roku 1999 jsou stanoveny minimální požadavky na kvalitu univerzální služby:
-
Na území celého Německa musí být k dispozici nejméně 12 000 poštovních úřadů.
-
V ročním průměru musí být 80 % listovních zásilek a balíků doručeno ve stanovené lhůtě (jeden pracovní den u listovních zásilek a dva pracovní dny u balíků), přičemž zásilky se musí doručovat nejméně jednou každý pracovní den.
-
Obecně sice platí, že univerzální služby musí být cenově dostupné, DPAG však musela účtovat jednotné ceny za listovní služby, které poskytovala v rámci exkluzivní licence, jejíž platnost vypršela v roce 2007. DPAG ovšem má v případě vyhrazených služeb při stanovování cen určitou flexibilitu, jelikož může uzavírat cenové dohody s jednotlivými zákazníky, kteří při každém podání zásilek odesílají nejméně 50 kusů.
(75)
Na základě § 52 PostG 1997 bylo pověření DPAG poskytováním univerzálních služeb prodlouženo až do 31. prosince 2007, tj. do zrušení exkluzivní licence na listovní služby. Po vypršení exkluzivní licence nebyl povinností univerzální služby pověřen žádný poštovní provozovatel v Německu, což znamená, že by univerzální poštovní služby měli poskytovat všichni poskytovatelé poštovních služeb („tržní síly“). Jestliže je jisté nebo lze předpokládat, že univerzální služba není poskytována dostatečně nebo přiměřeně, nabízí PostG 1997 právní prostředky, aby bylo poskytování těchto služeb zajištěno.
(76)
Jak lze vyčíst z posudku WIK (viz obrázek 3), připadalo 88 % celkových výnosů v letech 1990 až 2007 na univerzální služby. Velká část univerzálních listovních služeb podléhala na základě dominantního postavení Deutsche Post cenové regulaci (viz oddíl II.2.1). Vedle těchto regulovaných služeb, které představovaly okolo 62 % celkových výnosů, poskytovala Deutsche Post v konkurenci s jinými poskytovateli univerzální balíkové služby (15 % celkových výnosů), jakož i další cenově neregulované univerzální listovní služby (11 % celkových výnosů).
(77)
Kromě toho Deutsche Post nabízela rovněž komerční služby (např. retailové bankovní služby pro Postbank, distribuční služby pro Telekom, doručování adresných reklamních zásilek). Deutsche Post dosáhla v období 1990-2007 poskytováním komerčních služeb 12 % celkových výnosů.
II.2.3 Státní vyrovnávací platby
(78)
Deutsche Bundespost byla od svého založení v roce 1950 zvláštním majetkem spolkového státu. Podle německého správního práva nemá zvláštní majetek právní subjektivitu nezávislou na státu, ale má vlastní rozpočet a neručí za obecné dluhy státu.
(79)
První poštovní reforma z roku 1989 předpokládala, že se zvláštní majetek rozčlení na tři dílčí oblasti - POSTDIENST, POSTBANK a TELEKOM, které byly klasifikovány jako „veřejné podniky“, avšak stále ještě neměly právní subjektivitu nezávislou na státu.
(80)
Podle § 37 odst. 2 a 3 PostVerfG 1989 měly tyto tři podniky v jednotlivých službách zpravidla vytvořit zisk na pokrytí všech nákladů, přičemž bylo mezi těmito třemi podniky přípustné křížové financování, pokud z povinnosti univerzální služby vyplynuly ztráty. Na tomto základě obdržela POSTDIENST od společnosti TELEKOM v období 1990-1993 celkem 2,844 mld. EUR na pokrytí svých ztrát.
(81)
Během druhé poštovní reformy byly tři dílčí oblasti zvláštního majetku k 1. lednu 1995 přeměněny na akciové společnosti: Ze společnosti POSTDIENST vznikla DPAG, z POSTBANK se stala Postbank AG a z TELEKOM se stala Telekom AG. Podle § 2 odst. 2 PostUmwG 1994 převzala Telekom AG všechny úvěrové závazky, které se týkaly zvláštního majetku jako celku, avšak obdržela právo uplatňovat regres vůči DPAG a Postbank AG do té míry, do jaké bylo možné přičíst úvěrové závazky jejich právním předchůdcům.
(82)
Podle § 7 PostUmwG 1994 však právo (vyplývající z § 2 odst. 2 PostUmwG 1994) Telekom AG uplatňovat regres vůči DPAG ve výši ztrát vzniklých společnosti POSTDIENST vypršelo dne 31. prosince 1994. Na základě toho došlo k transferu majetku v hodnotě 2,822 mld. EUR ze společnosti Telekom AG do DPAG. Podle názoru Německa byl tento transfer z Telekom AG - stejně jako dřívější vyrovnávací platby na základě § 37 odst. 3 PostVerfG 1989 - pro DPAG pro plnění její povinnosti univerzální služby nevyhnutelný.
(83)
V období 1990-1995 obdržela POSTDIENST celkem 5,666 mld. EUR jako kompenzaci za povinnost poskytovat univerzální služby.
II.2.4 Státní záruka za dluhopisy vydané před rokem 1995
(84)
Od roku 1953 mají podle § 22 odst. 4 PostVwG 1953 (34) dluhopisy Deutsche Bundespost stejnou právní hodnotu jako státní dluhopisy. Když byl zákon PostVwG 1953 zrušen zákonem PostVerfG 1989, bylo toto ustanovení převzato do § 40 PostVerfG 1989.
(85)
Po založení tří dílčích oblastí v roce 1989 nevydávala POSTDIENST dluhopisy samostatně; POSTBANK spravovala odpovídající transakce samostatně pro všechny podniky Deutsche Bundespost. Dluhopisy pak byly přidělovány společnostem POSTDIENST, TELEKOM a POSTBANK vždy podle jejich aktuální finanční potřeby.
(86)
Po roce 1995 ručilo Německo podle § 2 odst. 4 PostUmwG 1994 i nadále za splnění všech závazků, které převzala Deutsche Bundespost před rokem 1995 a které pak byly převedeny na POSTDIENST, TELEKOM a POSTBANK. Německo však nijak neručilo za dluhopisy, které DPAG vydala později.
II.3 Výnosy z regulovaných služeb jako dodatečné vyrovnání za náklady na penze a čisté náklady spojené s univerzálními službami
(87)
Podle zákona PostG 1997 je dozorem nad vyhrazenými a liberalizovanými trhy s listovními zásilkami pověřena agentura Bundesnetzagentur (dále jen „poštovní regulační orgán“). Podle § 19 PostG 1997 je poštovní regulační orgán odpovědný za regulaci poplatků, které Deutsche Post vybírá na trzích s listovními zásilkami, na nichž má dominantní postavení. Deutsche Post měla dominantní postavení nejen v oblasti vyhrazených služeb (podle § 51 PostG 1997), nýbrž také v oblasti téměř veškerých dalších listovních služeb, které již byly otevřeny hospodářské soutěži. Cenová regulace může probíhat buď ex ante stanovením cenového limitu nebo ex post v rámci cenových kontrol.
(88)
Z průzkumů trhu prováděných poštovním regulačním orgánem vyplývá, že Deutsche Post držela na trzích s regulovanými listovními službami průměrně podíl 90 až 97 %. Ve své poslední zprávě vyjadřuje poštovní regulační orgán politování, že se postupným otvíráním trhů zahájeným roku 1997 nepodařilo na německém trhu s listovními zásilkami vytvořit fungující hospodářskou soutěž (35).
(89)
Deutsche Post dosáhla velké části celkových výnosů regulovanými listovními službami (např. přibližně 62 % celkových výnosů v období 1990-2007 (viz obrázek 3) a přibližně 56 % celkových výnosů v období 2008-2010).
(90)
Všechny ostatní univerzální a komerční služby, které nespadají pod §§ 19-27 PostG 1997 (36) o regulaci poplatků, budou dále označovány jako „cenově neregulované služby“.
(91)
Pro cenově regulované listovní služby je v § 20 odst. 1 a 2 PostG 1997 stanoveno, že poplatky musí odrážet náklady na účinné poskytování služeb. Kdykoli je to objektivně odůvodněné, musí poštovní regulační orgán mimo jiné přiměřeně zohlednit:
-
náklady na celostátní poskytování poštovní služeb a
-
náklady na financování penzí a zdravotního pojištění pro zaměstnance, kteří byli převedeni do společnosti POSTDIENST.
(92)
Na základě § 57 PostG 1997 a obecných pokynů spolkového ministra hospodářství a technologií ze dne 27. března 2000 byly ke dni 31. prosince 2002 regulované ceny zmrazeny na úrovni z roku 1997.
II.3.1 Rozhodnutí o cenových limitech 2002
(93)
Úplně první rozhodnutí ohledně cenového limitu na regulované odměny za listovní služby za období od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2007 (dále jen „rozhodnutí o cenových limitech 2002“) přijal poštovní regulační úřad až v roce 2002. Tzv. „regulace cenových stropů“ je postupem k regulaci cen celého souboru služeb, při němž se namísto kontroly jednotlivých cen za každou službu stanoví jako horní hranice vážený průměr všech cen v příslušném souboru. Podle § 19 PostG 1997 se stanovení cenových limitů ex ante vztahovalo na všechny poštovní služby, v jejichž případě měla Deutsche Post dominantní postavení na trhu.
(94)
Pro účely rozhodnutí o cenových limitech 2002 Deutsche Post předložila poštovnímu regulačnímu orgánu poprvé výnosové a nákladové regulační účty (dále jen „REK 2002“), které se vztahují na období 1998-2006. Výnosové a nákladové regulační účty vycházely z výsledků dosažených do roku 2001 a z prognóz na další roky.
(95)
V roce 2002 Deutsche Post uplatnila tzv. „zátěž“ za povinnost univerzální služby, jakož i za zaměstnání úředníků a soukromých zaměstnanců převzatých od společnosti POSTDIENST. U této zátěže se jedná o náklady, které by podle Deutsche Post bez povinnosti poskytovat univerzální služby a bez převzetí zaměstnanců a infrastruktury od společnosti POSTDIENST nevznikly (viz podrobný seznam v tabulce 1).
Tabulka 1
Zátěž schválená v rámci rozhodnutí o cenových limitech 2002 (v mil. EUR, jmenovité hodnoty)
#
Zátěž z rozhodnutí o cenových limitech 2002
Průměrná zátěž (1998-2006) v mil. EUR
%
1
Ve srovnání s konkurencí neobvyklé náklady na platy
(…)
(…)
2
Ve srovnání s konkurencí neobvyklé náklady na sociální zabezpečení
(…)
(…)
3
Zátěž v oblasti infrastruktury - pobočky
(…)
(…)
4
Penzijní připojištění pro zaměstnance (VAP)
(…)
(…)
5
Zátěž v oblasti infrastruktury - přeprava
(…)
(…)
6
Náklady na sociální zabezpečení a zdravotní péči (BAnstPT)
(…)
(…)
7
Personální restrukturalizace
(…)
(…)
8
Pokrytí ztrát zdravotního pojištění pro úředníky
(…)
(…)
Průměrná celková zátěž
(…)
100 %
(96)
Poštovní regulační orgán nakonec akceptoval tvrzení Deutsche Post, že by jí tato zátěž bez povinnosti poskytovat univerzální služby (zátěž # 3 a 5, náklady na univerzální služby), případně bez povinnosti převzít úředníky a soukromé zaměstnance společnosti POSTDIENST (zátěž # 1, 2, 4, 6, 7 a 8) nevznikla. Poštovní regulační úřad poté schválil vyšší regulované odměny za listovní služby, aby mohla být průměrná roční zátěž uplatňovaná za období 2002-2006 ve výši […] mld. EUR financována z výnosů docílených regulovanými listovními službami. Podle rozhodnutí o cenových limitech 2002 se veškerá zátěž (100 %) přidělí cenám, pro které se stanovuje limit ex ante.
II.3.1.1 Ve srovnání s konkurencí neobvyklé základní platy (zátěž # 1)
(97)
Zátěž # 1 představuje uplatňovanou část základních platů poštovních zaměstnanců, která překračuje průměr dosahovaný v tomto odvětví. Deutsche Post stanovila jako referenční hodnotu pro platy, které jsou ve srovnání s konkurencí obvyklé, platy, které byly dohodnuty s odbory v kolektivní smlouvě o odměnách pro nové zaměstnance přijaté po roce 2002. Při výpočtu zátěže # 1 se však tato referenční hodnota používá na všechny zaměstnance. Kromě toho se používá jako základ v předkládaných kalkulacích nákladů a výkonů se zpětnou platností do roku 1998.
II.3.1.2 Ve srovnání s konkurencí neobvyklé náklady na sociální zabezpečení (zátěž # 2)
(98)
Poštovní regulační orgán rovněž souhlasil s tvrzením Deutsche Post, že musela svým soukromým zaměstnancům a úředníkům hradit vyšší příspěvky na sociální zabezpečení, než obvykle platí konkurenti ze soukromého sektoru svým soukromým zaměstnancům.
(99)
Deutsche Post ve svých výpočtech vychází ze sazby příspěvku na sociální zabezpečení, která je ve srovnání s konkurencí považována jak pro úředníky, tak pro soukromé zaměstnance za obvyklou (dále jen „sazba příspěvků REK“). Tato sazba příspěvků REK je definována jako součet
-
podílu zaměstnavatele na příspěvcích na sociální zabezpečení na jednoho soukromého zaměstnance (19 až 21 %, což - jak ukazuje obrázek - odpovídá asi polovině celkové sazby příspěvku na sociální zabezpečení),
-
příspěvku na úrazové pojištění ([0 % bis 5 %]; u Deutsche Post je tento příspěvek od roku 2001 obsažen v sazbě příspěvku REK) a
-
příspěvku na penzijní připojištění ([0 % bis 5 %]; u Deutsche Post je tento příspěvek od roku 1997 obsažen v sazbě příspěvku REK, neboť příspěvek na penzijní připojištění v této výši je ve srovnání s konkurencí považován za obvyklý. Tato sazba vychází z penzijního připojištění, které Deutsche Post nabízí od roku 1997 nově přijímaným soukromým zaměstnancům).
(100)
Z regulovaných výnosů jsou financovány všechny příspěvky na sociální zabezpečení, které překračují sazbu příspěvku REK (dále jen „ve srovnání s konkurencí neobvyklé příspěvky na sociální zabezpečení“). Tabulka 2 ukazuje na příkladu výpočtu ve srovnání s konkurencí neobvyklých příspěvků na sociální zabezpečení pro úředníky v roce 2001, že skutečné příspěvky na sociální zabezpečení pro úředníky byly téměř dvojnásobné v porovnání s příspěvky na sociální zabezpečení obvyklými ve srovnání s konkurencí a vyplývajícími ze sazby příspěvku REK.
Tabulka 2
Výpočet nákladů na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé, pro úředníky v roce 2001 podle REK 2002 (v mil. EUR)
% skutečných příjmů
(1)
Sazba příspěvku do penzijního fondu
33 %
(2)
Součet příjmů úředníků
(…)
(3)
=(1)*(2)
Příspěvek do penzijního fondu
(…)
(4)
Náklady na zdravotní péči
(…)
(5)
=(3)+(4)
Vzniklé náklady na sociální zabezpečení
(…)
[40 % až 45 %]
(6)
Podíl zaměstnavatele na příspěvcích na sociální zabezpečení
20,43 %
(7)
Úrazové pojištění
(…)
(8)
Penzijní připojištění
(…)
(9)
=(6)+(7)+(8)
Sazba příspěvků REK
(…)
(10)
=(2)*(9)
Náklady na sociální zabezpečení podle referenční hodnoty REK
(…)
[20 % až 25 %]
(11)
=(5)-(10)
Ve srovnání s konkurencí neobvyklé náklady na sociální zabezpečení
(…)
[15 % až 20 %]
(101)
Vzniklé příspěvky na sociální zabezpečení zahrnují příspěvek Deutsche Post do penzijního fondu ve výši 33 % skutečných platů aktivních úředníků (příp. roční paušální platby ve výši 2,045 mld. EUR v období 1995-1999), jakož i příspěvky na náklady na zdravotní péči pro úředníky. V roce 2001 činily příspěvky na sociální zabezpečení celkem [40 % až 45 %] skutečných příjmů úředníků.
(102)
I když je sazba příspěvku na sociální zabezpečení definována jako procentuální sazba hrubého platu soukromých zaměstnanců (čistý plat + podíl zaměstnance na příspěvku na sociální zabezpečení), Deutsche Post počítá referenční hodnotu REK tak, že sazbu příspěvku REK ve výši [20 % až 25 %] násobí skutečnými platy úředníků.
II.3.1.3 Penzijní připojištění pro soukromé zaměstnance (zátěž # 4)
(103)
Zátěž # 4 má vyrovnat vytvoření rezerv na závazky vzniklé před rokem 1997 z penzijního připojištění VAP pro soukromé zaměstnance Deutsche Post.
(104)
Jak je vysvětleno v oddíle II.1.4., bylo soukromým zaměstnancům Deutsche Post zaměstnaným před rokem 1997 nabídnuto penzijní připojištění, aby jim byl zaručen důchod srovnatelný s penzí úředníků. Společnost POSTDIENST však nevytvořila odpovídající rezervy na budoucí výplaty penzí. Až po založení DPAG byly v rozvaze vytvořeny rezervy ve výši 8,153 mld. EUR.
II.3.1.4 Další ve srovnání s konkurencí neobvyklé náklady na sociální zabezpečení (zátěž # 6, 7 a 8)
(105)
Zátěž # 6 zahrnuje příspěvek Deutsche Post Spolkovému úřadu pro pošty a telekomunikace (BanstPT), který poskytuje určité sociální služby (např. sociální byty) úředníkům a soukromým zaměstnancům převedeným ze společnosti POSTDIENST. Zátěž # 7 se vztahuje na příspěvky Deutsche Post na pokrytí ztráty zdravotního pojištění pro úředníky. Zátěž # 8 (personální restrukturalizace) se týká jak úředníků, tak soukromých zaměstnanců.
II.3.1.5 Zátěž spojená s univerzálními službami (# 3 a 5)
(106)
Tato zátěž odráží úspory nákladů, kterých mohla Deutsche Post dosáhnout, kdyby činnost své sítě poboček a sítě doručování balíků uspořádala na základě komerčních úvah. Úspory nákladů se například vypočítají na základě hypotetického počtu poboček, které by Deutsche Post provozovala bez povinnosti poskytovat univerzální služby.
II.3.2 Rozhodnutí o cenových limitech z roku 2002 a 2011
(107)
Poštovní regulační orgán dne 7. listopadu 2007 schválil cenový limit na období od 1. ledna 2008 do 31. prosince 2011 (dále jen „rozhodnutí o cenových limitech 2007“). Dne 14. listopadu 2011 schválil cenový limit platný pro období od 1. ledna 2012 do 31. prosince 2013 (dále jen „rozhodnutí o cenových limitech 2011“).
(108)
Od rozhodnutí o cenových limitech 2007 se ceny za zasílání více než 50 dopisů již nekontrolují ex ante, nýbrž jsou předmětem cenové kontroly ex post podle § 25 PostG 1997 (37). Ceny všech ostatních poštovních služeb, v jejichž případě má Deutsche Post dominantní postavení na trhu, se i nadále schvalují ex ante podle § 19 PostG 1997.
(109)
Komise v rámci tohoto rozhodnutí označuje služby, v jejichž případě má Deutsche Post dominantní postavení na trhu a které podléhají buď cenové kontrole ex ante podle § 19 PostG 1997, anebo cenové kontrole ex post podle § 25 PostG 1997, jako „cenově regulované služby“. Všechny ostatní služby, u nichž Deutsche Post nemá dominantní postavení na trhu a které nepodléhají žádné cenové kontrole, se označují jako „cenově neregulované služby“.
(110)
Deutsche Post kromě toho uplatnila zátěž, která jí vznikla z mzdových nákladů a nákladů na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé, v důsledku převzetí zaměstnanců POSTDIENST (např. průměrně […] mil.EUR od roku 2008 za zátěž # 2 - ve srovnání s konkurencí neobvyklé náklady na sociální zabezpečení), jakož i zátěž vyplývající z povinnosti poskytovat univerzální služby. Poštovní regulační orgán, stejně jako již v případě rozhodnutí o cenových limitech 2002, opět schválil úhradu této zátěže z regulovaných výnosů, a proto stanovil odpovídající vyšší cenový limit. Uznání této zátěže poštovním regulačním orgánem v rozhodnutích o cenových limitech z let 2002, 2007 a 2009 se tudíž ve vztahu k cenově neregulovaným službám nemění.
II.4 Finanční výsledky DPAG
(111)
Finanční výsledky DPAG za období 1995-2006 jsou uvedeny na obrázku 2 rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2007. Zatímco v letech 1995-1999 bylo dosaženo smíšených výsledků (v některých letech byly zaznamenány ztráty, v jiných zisky), mohla DPAG v letech 2000-2006 vykazovat stabilní zisky ve výši 1 až 2 mld. EUR před zdaněním.
(112)
V letech 2007-2010 dosáhla DPAG těchto čistých zisků: 1,8 mld. EUR (2007), -2,0 mld. EUR (2008), 0,7 mld. EUR (2009) a 2,6 mld. EUR (2010).
(113)
Uveřejněné rozvahy DPAG neumožňují přiřadit zisky různým službám. Není tudíž možné na základě uveřejněných rozvah zjistit, zda byly cenově regulované univerzální služby celkově ztrátové nebo ziskové.
III. DŮVODY ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(114)
Jak potvrdil Tribunál ve svém rozsudku ve věci T-421/07 (38), jsou všechna opatření zkoumaná od rozhodnutí o zahájení řízení v roce 1999 předmětem řízení, které pokračovalo na základě rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2007.
III.1. Dotování penzí
(115)
V rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2011 bylo zjištěno, že dotování penzí představuje novou podporu, neboť Deutsche Post musela před penzijní reformou v roce 1995 financovat náklady na penze v plném objemu z vlastních prostředků. Kromě toho se v rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2011 zamítlo tvrzení Německa, které se opíralo o rozsudek Combus (39), že dotování penzí není podporou.
(116)
Při šetření, zda je dotování penzí jako kompenzace za zděděné závazky slučitelné s vnitřním trhem (např. v souladu s rozhodnutím Komise o francouzské La Poste (40) (dále jen „rozhodnutí La Poste“)), bylo v rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2011 zohledněno, že uplatňované náklady na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé, byly kompenzovány nejen dotováním penzí, nýbrž také z regulovaných výnosů (např. zátěž # 2 - ve srovnání s konkurencí neobvyklé náklady na sociální zabezpečení).
(117)
Z výpočtů provedených v rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2011, v nichž byly zohledněny oba prvky kompenzace, vyplynulo, že Deutsche Post mohla skutečně použít sazby příspěvků na sociální zabezpečení, které jsou o 10 až 14 procentních bodů nižší než celkové sazby příspěvků na sociální zabezpečení (podíl zaměstnavatele + podíl zaměstnance) placených soukromými konkurenty.
(118)
V rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2011 byly proto vyjádřeny pochybnosti, zda je dotování penzí jako kompenzace za zděděné závazky slučitelné s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
III.2 Kompenzace za poskytování univerzálních služeb
(119)
Německo se při odůvodňování slučitelnosti státních vyrovnávacích plateb a státních záruk jako kompenzace za povinnost poskytovat univerzální služby opírá o čl. 106 odst. 2 SFEU.
(120)
Na základě rozsudku Altmark (41) zastávala Komise v rozhodnutí o zahájení řízení z roku 2007 názor, že státní vyrovnávací platby a státní záruky představují státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(121)
Komise v rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2007 vyjádřila pochybnosti, zda byly státní vyrovnávací platby a záruky za plnění povinnosti poskytovat univerzální služby potřebné a přiměřené účelu. Podle názoru Komise se muselo zejména prošetřit přidělení nákladů na univerzální služby, případně na komerční služby podle zásad zakotvených v rámci Společenství z roku 2005. Kromě toho měla také pochybnosti ohledně výpočtu přiměřeného zisku, při kterém bylo třeba zohlednit průměrnou ziskovost v tomto odvětví a rizikové pozice Deutsche Post.
IV. POSUDEK WIK
(122)
Vypracování posudku WIK bylo zadáno s cílem podpořit Komisi při kontrole účetnictví Deutsche Post za období 1990-2007, aby se zjistilo, zda Deutsche Post neobdržela za povinnost poskytovat univerzální služby nadměrné vyrovnání. Společnosti WIK Consult GmbH byly uloženy zejména tyto úkoly:
-
stanovení referenční hodnoty pro přiměřený zisk,
-
přezkum vnitřního přidělení nákladů a dohod o převodních cenách a
-
výpočet nadměrného vyrovnání za čisté náklady na plnění povinnosti univerzální služby.
IV.1 Popis výnosových a nákladových regulačních účtů předložených v roce 2009
(123)
V reakci na příkaz k poskytnutí informací, který Komise vydala dne 30. října 2008, Německo v roce 2009 předložilo úplný soubor údajů o výnosových a nákladových regulačních účtech za období 1990-2007 (dále jen „REK 2009“).
IV.1.1 Výnosy
(124)
Výnosy Deutschen Post lze rozdělit podle těchto tří široce pojatých kategorií:
-
Regulované univerzální listovní služby (62 % z celkových výnosů v období 1990-2007)
Tyto cenově regulované listovní služby zahrnují všechny univerzální služby, které se nabízejí na trzích, na kterých měla Deutsche Post dominantní postavení, včetně služeb, u kterých profitovala z udělení exkluzivní licence. Výnos z těchto služeb představoval v období 1990-2007 62 % celkového zisku Deutsche Post (42).
-
Neregulované univerzální služby (26 % z celkových výnosů v období 1990-2007)
Univerzální balíkové služby byly vždy poskytovány na trzích otevřených hospodářské soutěži, na kterých měla Deutsche Post pouze průměrný, 30 % podíl. V období 1990-2007 tyto univerzální balíkové služby tvořily 15 % celkových zisků Deutsche Post.
Výnosy z cenově neregulovaných univerzálních listovních služeb (např. katalogy, přeshraniční zásilky) představovaly asi 11 % celkových výnosů Deutsche Post.
-
Neregulované komerční služby (12 % z celkových výnosů v období 1990-2007)
Deutsche Post využívala síť svých poboček nejenom pro distribuci poštovních služeb, nýbrž i pro prodej produktů a služeb podniku Postbank AG a - v menší míře - podniku Deutsche Telekom. Prostřednictvím těchto komerčních distribučních služeb Deutsche Post docílila asi 6 % ze svých celkových výnosů.
Komerční balíkové a listovní služby (např. zásilky s adresnou reklamou) představovaly asi 4 % z celkových výnosů Deutsche Post.
Deutsche Post dále poskytovala řadu různých služeb, např. ve své funkci holdingové společnosti pro své mezinárodní dceřiné společnosti, které působí v jiných oblastech podnikání (např. DANZAS, DHL). Prostřednictvím těchto dalších komerčních distribučních služeb Deutsche Post docílila asi 2 % svých celkových výnosů.
Obrázek 3
Průměrný podíl na výnosech v období 1990-2007 (na základě jmenovitých hodnot)
(125)
Předmětem posudku společnosti WIK jsou pouze komerční služby, které poskytoval právnický subjekt DPAG a předchůdce POSTDIENST v souvislosti s univerzální službou. Komerční služby (např. celosvětová přeprava expresních zásilek ze stany DHL), které poskytovaly jiné právnické subjekty v rámci Deutsche Post World Net (dále jen „DPWN“), předmětem posudku nebyly.
IV.1.2 Výpočet zátěže v REK 2009
(126)
Oproti výnosovým a nákladovým regulačním účtům, které Deutsche Post předložila regulačnímu orgánu pro účely rozhodnutí o cenových limitech 2002, 2007 a 2011, obsahují REK 2009, které regulační orgán nikdy neobdržel, významně vyšší částku týkající se zátěže, kterou Deutsche Post přiřazuje regulovaným službám.
(127)
Na základě REK 2009 Deutsche Post uplatňuje pro období 1990-2006 průměrnou zátěž ve výši […] miliard EUR; v REK 2002 to bylo miliard […] EUR.
Obrázek 4
Srovnání zátěže spojené s univerzálními službami podle REK 2009 se zátěží, která byla schválena v rámci rozhodnutí o cenových limitech 2002 (roční průměr, jmenovitá hodnota v milionech EUR)
(…)
(128)
Zatímco se výše zátěže # 2 (ve srovnání s konkurencí neobvyklé náklady na sociální zabezpečení) a zátěže # 4 (doplňkové penzijní připojištění) v REK 2002 a REK 2009 významně neliší, výše zátěže # 1 (ve srovnání s konkurencí neobvyklé základní platy) se téměř […]. Na rozdíl od REK 2002 již Deutsche Post nevychází při výpočtu „platů obvyklých ve srovnání s konkurencí“ z platů podle tarifní smlouvy o mzdách jako referenční hodnoty, nýbrž z minimální mzdy pro poštovní odvětví, jehož základem je nařízení Spolkového ministerstva práce z roku 2007 (dále jen „minimální mzda 2007“). Toto nařízení však Spolkový správní soud (Bundesverwaltungsgericht) prohlásil za protiprávní a nařízení proto nenabylo platnosti.
(129)
Kromě toho uplatňuje Deutsche Post v REK 2009 novou zátěž „infrastruktura - listovní zásilky“, která zahrnuje inkrementální náklady spojené s šestým doručovacím dnem (v průměru […] milionů EUR za rok). Tento výpočet vychází z hypotetického předpokladu, že by Deutsche Post bez svého závazku poskytovat univerzální služby doručovala poštu nikoli v šesti dnech, nýbrž pouze v pěti dnech.
(130)
Výše zátěže # 3 (zátěž „infrastruktura - pobočky“) je vypočítána jinak než v REK 2002. Nyní zahrnuje domnělé úspory nákladů, kterých by bylo možné dosáhnout, kdyby se všechny poštovní úřady od roku 1990 provozovaly jako agentury. Zátěž # 3 je vypočítána na základě poplatku, který Deutsche Post zaplatila v roce 2007 třetím stranám za distribuční služby.
IV.1.3 Rozpětí zisku v REK 2009
(131)
Přidělení zátěže k cenově regulovaným univerzálním listovním službám u neregulovaných služeb významně snižuje výši nákladů, jako jsou např. náklady na mzdy či sociální zabezpečení. Takové přerozdělení má za následek výrazně kladné rozpětí zisku ve výši zhruba [15 % až 25 %] u komerčních služeb a ztráty ve výši téměř [0 % bis 10 %] u cenově regulovaných listovních služeb.
(132)
Deutsche Post vykazuje ve svých ročních závěrkách u divize listovních služeb velmi vysoké zisky (viz také oddíl V.3), které však více než pohltí zátěž přenesenou z neregulovaných služeb na služby regulované.
Obrázek 5
Průměrné výnosy z prodeje na základě REK 2009
(…)
IV.2 Stanovení referenčních hodnot za účelem zjištění přiměřeného zisku
IV.2.1 Hodnotový řetězec podniku Deutsche Post: Technologicky nenáročné obchody a nízké obchodní riziko
(133)
Před stanovením referenčních hodnot za účelem zjištění „přiměřeného“ zisku a posouzení přidělení nákladů je nutné vypracovat analýzu hodnotového řetězce a převzatých obchodních rizik. Pouze v případě, že jsou známy funkce a rizika, lze hledat skupinu „srovnatelných“ podniků a vypočíst referenční hodnoty pro přiměřený zisk, který byl přidělen Deutsche Post.
IV.2.1.1 Hodnotový řetězec obchodní divize využívající nenáročné technologie
(134)
Hodnotový řetězec podniku Deutsche Post lze rozdělit na dvě hlavní funkce:
-
celoněmecká síť pro doručování listovních zásilek a balíků,
-
celoněmecká síť poštovních poboček.
(135)
Logistika sítě pro doručování listovních zásilek a balíků je obchodní divize, která využívá nenáročné technologie a nevyžaduje si rozsáhlou výzkumnou a vývojovou činnost. Proto všichni ostatní provozovatelé v tomto odvětví pracují srovnatelným, standardizovaným způsobem. Takové činnosti se často označují jako „rutinní funkce“. O rutinním charakteru těchto činností svědčí rovněž skutečnost, že jejich provádění zadává Deutsche Post ve velké míře externě. To platí rovněž pro distribuční služby poskytované prostřednictvím celoněmecké sítě poboček, jejichž poskytování se rovněž čím dál více zadává externě.
(136)
Kromě těchto rutinních funkcí jsou nejdůležitějšími nehmotnými hodnotami podniku Deutsche Post zákaznická základna, obchodní značka a silné postavení na trhu, především na trzích s listovními zásilkami. Posudek WIK však zastává názor, že tyto nehmotné hodnoty nevznikly v první řadě díky úsilí a investicím podniku Deutsche Post, nýbrž v mnohem větší míře je důvodem dřívější exkluzivní licence tohoto podniku. Deutsche Post totiž nemusela významně investovat do marketingu, ale až do roku 2007 se mohla spolehnout na své právně zaručené postavení na trhu. Proto by za tyto nehmotné hodnoty neměla podniku Deutsche Post příslušet žádné poplatky.
IV.2.1.2 Nízké riziko z důvodu státních opatření
(137)
V porovnání se svými konkurenty byla Deutsche Post v oblasti regulovaných i v oblasti neregulovaných služeb vystavena z více důvodů nižšímu riziku.
(138)
Zaprvé, byla Deutsche Post až do roku 2007 ze zákona chráněna monopolem na listovní zásilky. Kromě toho profitovala Deutsche Post z 90 % podílu na trhu, pokud jde o všechny regulované listovní služby, a ze skutečnosti, že hospodářská soutěž neexistovala, nebo existovala pouze v malé míře. Výnosy z těchto cenově regulovaných služeb tvořily téměř dvě třetiny výnosů Deutsche Post.
(139)
Zadruhé, povolil poštovní regulační orgán u regulovaných listovních služeb horní cenovou hranici. Tato horní hranice byla stanovena vyšší, než jsou náklady efektivního podniku, mj. údajně proto, aby se vyvážily ve srovnání s konkurencí neobvyklé náklady v oblasti cenově neregulovaných služeb. Žádný konkurent DPAG neměl exkluzivní licenci či dominantní postavení na trhu, které by mu umožnilo křížové financování nákladů na sociální zabezpečení. Proto vedla exkluzivní licence, popř. dominantní postavení na trhu k výraznému snížení obchodních rizik nejenom v oblasti regulovaných, nýbrž i v oblasti cenově neregulovaných univerzálních služeb a komerčních služeb.
(140)
Zatřetí, vedla jiná státní opatření jak v oblasti univerzálních služeb, tak i v oblasti komerčních služeb rovněž k významnému snížení rizika: státní vyrovnávací platby totiž vyvážily ztráty z počátku devadesátých let minulého století a státní záruky umožnily Deutsche Post získávat kapitál za stejnou úrokovou míru jako spolkový stát, i přes její obtížnou finanční situaci, která trvala od začátku devadesátých let do roku 1995.
(141)
Celkově byla Deutsche Post vystavena výrazně nižším tržním a nákladovým rizikům než její konkurenti, neboť nemusela sama budovat svou zákaznickou základnu a nárůst nákladů mohla vyrovnávat zvýšením regulovaných poplatků. Na základě těchto argumentů došel posudek WIK k závěru, že nejvhodnějšími srovnatelnými konkurenty jsou poštovní společnosti, které vykonávají pouze rutinní funkce (např. neinvestují významně do marketingu a obchodní značky) a které nejsou vystaveny vysokému obchodnímu riziku (např. mají k dispozici dlouhodobé smlouvy).
IV.2.2 Kvantifikace referenčních hodnot pro přiměřený zisk
(142)
Na základě výsledků analýzy funkcí a rizik se v rámci posudku WIK hledaly ve finančních databázích (např. také v databázi ORBIS, která zahrnuje asi 10 milionů podniků z celého světa) srovnatelní poskytovatelé poštovních služeb. Srovnatelné podniky, které na konkurenčních trzích nabízejí poštovní služby, se zjišťují kontrolovaným postupem kvantitativního a kvalitativního výběru.
(143)
Pro posudek WIK byla vybrána skupina 26 srovnatelných podniků, které působí především v oblasti balíkových služeb a vykonávají typické rutinní činnosti poskytovatelů poštovních služeb. Všichni srovnatelní konkurenti pocházeli z hospodářského odvětví „Poštovní a kurýrní služby“ (kód NACE (43) 641).
(144)
V této souvislosti je důležité si uvědomit, že počet srovnatelných konkurentů je omezený, neboť soukromé podniky vzhledem k exkluzivní licenci zavedeného provozovatele, která platila pro významnou část listovních služeb, doposud listovní služby neposkytovaly ve větším rozsahu. Kromě toho byli z posudku WIK jako srovnatelné podniky vyloučeni zavedení poskytovatelé poštovních služeb z jiných zemí, neboť byli - stejně jako Deutsche Post - chráněni exkluzivní licencí a nepůsobili v první řadě na konkurenčních trzích.
(145)
Ke zjištění „přiměřeného“ zisku se v posudku WIK používá výnos z prodeje (return-on-sales, dále jen „ROS“), ke kterému se dojde vydělením účetního zisku (zisk před zohledněním úroků a daní („EBIT“)) obratem. Navíc je v posudku WIK vypočítán (např. EBIT jako procento z celkového kapitálu) výnos z vlastního kapitálu (return-on-asset; dále jen „ROA“), aby byla k dispozici referenční hodnota pro zjištění přiměřeného zisku.
Tabulka 3
Referenční hodnoty ROS a ROA z posudku WIK
Výnos z prodeje
(ROS)
Výnos z vlastního kapitálu
(ROA)
Medián
3,48 %
7,33 %
Horní hranice (75. percentil)
6,77 %
13,41 %
(146)
Z vybraného vzorku podniků vyplývá, že medián ROS činil v konkurenční části poštovního odvětví v období 1998-2007 3,48 %. Posudek WIK však uvádí nejenom medián výnosu, nýbrž i horní hranici pro přiměřený zisk, tj. třetí kvartil zisku srovnatelných konkurentů, který odpovídá ROS ve výši 6,77 %. To, jinak řečeno, znamená, že 75 % srovnatelných konkurentů dosahuje zisku, který je nižší než ROS činící 6,77 % (44).
(147)
Pokud jde o výnosy z prodeje, z posudku WIK vyplývá medián ROA ve výši 7,33 % a horní hranice ve výši 13,41 %.
(148)
Protože je Deutsche Post vystavena významně nižšímu riziku než srovnatelné podniky, které působí na trzích, na kterých vládne velká konkurence (např. na trhu s expresními balíky), zastává posudek WIK názor, že medián ROS ve výši 3,48 % je pro přiměřený zisk podniku Deutsche Post opatrná a konzervativní referenční hodnota a že použití vyšší hodnoty až do třetího kvartilu ROS ve výši 6,77 % se nedoporučuje. Podle posudku by byla zdůvodnitelná dokonce nižší referenční hodnota, neboť medián ROS ve výši 3,48 % se promítá v ROA ve výši 7,33 %, který stále ještě výrazně překračuje bezrizikovou úrokovou míru.
IV.3 Kontrola přidělení nákladů
(149)
Posudek WIK kritizuje přidělení zátěže v REK 2009, protože marže ROS komerčních služeb činící asi [15 % až 25 %] výrazně překračují průměr dosahovaný v tomto odvětví (45). Protože soukromí konkurenti i přes značně nižší rozpětí zisku dosahují profitu, dospívá posudek WIK k závěru, že by měl být komerčním službám podniku Deutsche Post přidělen vyšší podíl na nákladech, a proto by se mělo u regulovaných služeb vycházet z náležitě nižší zátěže.
(150)
Posudek WIK proto došel k výsledku, že všechny komerční služby, i přes náklady, které musejí nést, dosahují stále ještě zisku, který odpovídá mediánu ROS konkurentů ve výši 3,48 %. Posudek tedy vychází u regulovaných služeb pro období 1990-2007 z průměrné roční zátěže, která je o […] milionů EUR nižší.
(151)
Velká část komerčních distribučních služeb byla poskytována sdruženým podnikům Postbank a Telekom, a proto posudek WIK také zkoumá, zda konečné ceny vyúčtované oběma podnikům odpovídaly cenám na trhu a mohou být tedy považovány za vhodnou referenční hodnotu pro náklady, které by měly nést komerční distribuční služby. Na základě dostupných důkazů zastává posudek WIK názor, že smlouvy mezi Deutsche Post a oběma sdruženými podniky odrážejí podmínky, se kterými by souhlasily rovněž i nezávislé třetí strany. Protože podniky POSTBANK a TELEKOM na začátku devadesátých let v podstatě neměly možnost využívat externích distribučních sítí, dohodly se na tom, že si vzniklé náklady rozdělí. Když však bylo v pozdějších letech pro Postbank a Telekom snazší nalézt jiné distribuční sítě a náklady na síť univerzálních služeb klesly, byla daná smlouva změněna a dohodnut poplatek odvíjející se od výše výnosů, který více odpovídal standardní smlouvě na poskytování distribučních služeb (46).
IV.4 Korekce REK 2009
(152)
Posudek WIK provedl několik korekcí REK 2009 podle této metody:
Tabulka 4
Metoda výpočtu použitá v posudku WIK pro každoroční nepřiměřeně vysoké zisky na základě REK 2009
Výnosy z univerzálních služeb
-
Náklady na univerzální služby
-
Přiměřený zisk
+
Státní vyrovnávací platby
Nepřiměřeně vysoké zisky
IV.4.1 Korekce výnosů z univerzální služby
(153)
Deutsche Post prodala velkou část svého nemovitého majetku (např. nemovitosti, které již z důvodu restrukturalizace provozu pošty nebyly zapotřebí). Tyto výnosy by měly být přiděleny univerzální službě, neboť tato služba využívala aktiva nejvíce a pronajala je komerčním službám.
(154)
Z důvodu této korekce se výnosy z univerzální služby za celé období 1990-2007 zvyšují ročně průměrně o […] milionů EUR.
IV.4.2 Korekce nákladů na poskytování univerzálních služeb
IV.4.2.1 Rozdělení nákladového účetnictví
(155)
V REK 2009 je vyúčtování interních převodních cen nesprávně rozděleno: u univerzální služby není uveden dosažený celkový zisk, neboť zisky z určitých funkcí (př. poboček) nejsou rozlišeny na univerzální služby a na komerční služby (např. náklady na jednotlivé služby), nýbrž jsou sloučeny a vykázány jako komerční zisky. Deutsche Post proto nemohla předložit oddělené účetnictví, jak stanoví směrnice Komise 2006/111/ES ze dne 16. listopadu 2006 o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky a o finanční průhlednosti uvnitř jednotlivých podniků (47).
(156)
Zatímco za období do roku 1997 Deutsche Post předložila přibližné rozdělení interního nákladového účetnictví, muselo být nákladové účetnictví za období od roku 1997 v posudku WIK opraveno; náklady chybně umístěné v položce univerzální služby byly přesunuty do nákladového účetnictví komerčních služeb.
(157)
Tato příslušná oprava vedla ke snížení ročních nákladů na univerzální služby v období 1998-2007 o průměrně […] milionů EUR.
IV.4.2.2 Korekce přidělení zátěže k cenově regulovaným a cenově neregulovaným službám
(158)
Jak již bylo uvedeno, posudek WIK neopravuje každou zátěž odděleně. Místo toho při novém výpočtu jako základ používá konečné ceny komerčních služeb, které byly posouzeny jako solidní referenční hodnota pro určení průměrných nákladů v daném odvětví. Všechny nepřiměřeně vysoké zisky z komerčních služeb (48) jsou tedy použity na financování původně uplatňované zátěže. Za celé období 1990-2007 se částka spojená se zátěží ročně snížila průměrně o […] milionů EUR.
IV.4.2.3 Podrozvahové náklady na doplňkové penzijní připojištění (zátěž # 4)
(159)
V podobě zátěže # 4 (doplňkové penzijní připojištění) na sebe Deutsche Post vzala náklady, které nejsou uvedeny v jejích rozvahách. Protože se referenční hodnota ROS zjišťuje na základě výnosových a nákladových regulačních účtů „srovnatelných konkurentů“, lze v případě nákladového účetnictví podniku Deutsche Post zohlednit pouze ty náklady, které připouští také vnitrostátní účetní standardy či mezinárodní účetní standardy (IAS). Proto nelze dodatečné náklady, které obvykle nejsou součástí prohlášení IAS, akceptovat jako položku nákladů a musí být financovány ze stanoveného rozpětí zisku (referenční hodnoty).
(160)
Tato příslušná korekce vede ke snížení nákladů na zátěž # 4 (doplňkové penzijní připojištění) za celé období 1990-2007 ročně o průměrně […] milionů EUR.
IV.4.3 Oprava nákladů na kapitál na přiměřený zisk
(161)
Deutsche Post zahrnula do REK 2009 náklady na kapitál, které původně v těchto výnosových a nákladových regulačních účtech nebyly, např. náklady na […] a […]. V posudku WIK jsou náklady na […] a […] zrušeny a nahrazeny referenční hodnotou pro přiměřený zisk.
IV.4.3.1 Období 1996 až 2007
(162)
Přiměřený zisk se zjišťuje na základě opravených výnosů z univerzálních služeb a referenční hodnoty ROS ve výši 3,48 %, z čehož vyplývá roční přiměřený zisk činící průměrně […] milionů EUR. Průměrné roční náklady na kapitál ve výši […] milionů EUR (náklady na úroky ve výši […] milionů EUR a vyšší regulační odpisy ve výši […] milionů EUR) se v REK 2009 ruší.
(163)
Obzvláště pozoruhodné je, že přiměřený zisk, který se vypočítává pomocí referenční hodnoty ROS ve výši 3,48 %, je v porovnání s REK 2009 v absolutním vyčíslení vyšší než náklady na kapitál uplatňované podnikem Deutsche Post (např. náklady na úroky, které byly vypočítány na základě interního ROS činícího asi […] vloženého vlastního kapitálu, a vyšší náklady na odpisy založené na tržní hodnotě).
IV.4.3.2 Období 1990 až 1995
(164)
Podle § 63 odst. 1 ústavního zákona o poštovních službách (Postverfassungsgesetz, PostVerfG) musela Deutsche Post do roku 1995 platit spolkové vládě takzvané odvody (49), které činily asi 5,838 miliard EUR, popř. 8 % obratu. Výměnou za to však byla Deutsche Post podle § 63 odst. 4 PostVerfG zbavena závazku vyplácet dividendy překračující výši odvodů.
(165)
Posudek WIK proto výslovně odmítá pro období do roku 1995 dodatečně zohlednit „přiměřený zisk“, neboť tyto odvody již plně pokryly náklady na vlastní kapitál podniku Deutsche Post. Průměrné roční náklady na kapitál podniku Deutsche Post ve výši […] milionů EUR (náklady na úroky ve výši […] milionů EUR a vyšší regulační odpisy ve výši […] milionů EUR) se tedy v REK 2009 ruší a náklady na univerzální služby se odpovídajícím způsobem snižují.
IV.4.4 Závěry
(166)
Jak REK 2009, tak i posudek WIK ukazují, že do roku 1996 výnosy z univerzálních služeb nepostačovaly pokrýt náklady na univerzální služby. Přestože podle REK 2009 Deutsche Post - dokonce i při zohlednění státních vyrovnávacích plateb - vykazovala pro celé období do roku 2007 kumulovaný schodek, dochází posudek WIK k závěru, že státní vyrovnávací platby byly tak vysoké, že Deutsche Post mohla v roce 1997 dosáhnout hranici rentability.
(167)
Podle REK 2009 se rentabilita univerzálních služeb do roku 1999 téměř nezvýšila a teprve od roku 2000 je možné konstatovat, že výnosy z univerzálních služeb v průměru pokrývají náklady. Posudek WIK oproti tomu u univerzálních služeb ukazuje od roku 2000 významné zisky, které výrazně překračují medián ROS ve výši 3,48 %, ačkoli v případě univerzálních balíkových služeb bylo dosaženo pouze podprůměrného výnosu z prodeje ve výši […] (viz obrázek 6).
Obrázek 6
Srovnání ročních nepřiměřeně vysokých zisků z univerzálních služeb v období 1990-2007 (v milionech EUR, jmenovité hodnoty)
V. STANOVISKA ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(168)
Zúčastněné strany předložily stanoviska k rozhodnutí o zahájení řízení z roku 1999, k rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2007 a rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2011. Tento oddíl shrnuje nejdůležitější tvrzení, která byla ohledně těchto rozhodnutí předložena.
V.1 Exkluzivní licence na používání poštovních známek vydávaných Spolkovým ministerstvem financí
(169)
TNT zpochybňuje, že by Deutsche Post zaplatila poplatek za exkluzivní licenci na používání poštovních známek vydávaných Spolkovým ministerstvem financí. Podle § 43 PostG 1997 přísluší pravomoc vydávat poštovní známky s nátiskem „Deutschland“ výhradně Spolkovému ministerstvu financí. Provozovatel poštovních služeb, který požádá o používání takových poštovních známek, musí zaplatit poplatek a převzít výlohy. Podle § 54 PostG 1997 měla Deutsche Post AG až do 31. prosince 2007 na poštovní známky vydávané Spolkovým ministerstvem financí exkluzivní licenci.
(170)
Pokud Deutsche Post skutečně používala známky vydávané Spolkovým ministerstvem financí, aniž by za to zaplatila poplatek, pak by to podle tvrzení TNT představovalo protiprávní státní podporu.
(171)
Komise konstatuje, že v rozhodnutí o zahájení řízení z roku 1999, v rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2007 a rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2011 se toto opatření neposuzovalo. Proto není předmětem tohoto rozhodnutí.
V.2 Dotování penzí
(172)
Podle názoru UPS byla Deutsche Post poskytnuta výhoda, neboť byla zčásti zproštěna platebních závazků z období před rokem 1995. Protože běžný provozovatel musí nést náklady na penze sám, měla Deutsche Post oproti svým konkurentům lepší postavení. Dále UPS souhlasí s tvrzením Komise, že projednávanou podporu nelze považovat za stávající podporu, neboť se postavení podniku Deutsche Post zásadně změnilo a byla zavedena nová zákonná ustanovení, podle kterých byla Deutsche Post zčásti zproštěna svého závazku převzít náklady na penze svých úředníků. Podle názoru UPS nepředstavují takové zásadní změny systému jednoduchou změnu čistě formální a správní povahy.
(173)
UPS vítá předběžný závěr Komise, podle kterého nelze takové dotování penzí považovat za slučitelné s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Vzhledem k dlouhodobé rentabilitě, jakož i exkluzivní licenci, kterou Deutsche Post měla, vyvstává oprávněná otázka, zda je skutečně nutné zčásti zbavit Deutsche Post závazků v souvislosti se zděděnou zátěží. Poskytnutá dotace navíc není přiměřená, pokud jde o cíl společného zájmu, který prý Německo sleduje, zejména proto, že zděděná zátěž byla vyrovnána prostřednictvím vyšších poplatků za listovní služby a dotování penzí. UPS zdůrazňuje, že důkazní břemeno ohledně přiměřenosti opatření nese spolková vláda. Německo prý dosud přesně nevysvětlilo přiměřenost výhod, které měla Deutsche Post z daného opatření.
(174)
Podle UPS měla Deutsche Post díky podpoře možnost vybudovat si lepší postavení, a to nejen v Německu, ale i na jiných evropských trzích, na kterých konkuruje s jinými poskytovateli poštovních služeb, jako je např. UPS. Protože Deutsche Post mohla s pomocí dotování penzí posílit své postavení v komerční oblasti na úkor jiných zúčastněných, poškodilo prý toto narušení hospodářské soutěže konkurenty podniku Deutsche Post.
(175)
UPS požaduje, aby Komise přezkoumala všechny dotace na financování nároků na penze, které uvádí rozhodnutí o rozšíření formálního vyšetřovacího řízení z roku 2011 na období 2007-2011, i ohledně jejich nutnosti a přiměřenosti, a navíc prošetřila, zda Deutsche Post stále ještě získává státní podporu, která je podle čl. 107 odst. 1 SFEU protiprávní.
(176)
UPS vyzývá dále Komisi, aby podrobněji popsala, jak došla k závěru, že podpory poskytnuté podniku Deutsche Post nejsou slučitelné s vnitřním trhem. UPS zejména žádá o kopii posudku WIK, aby mohl sám posoudit, do jaké míry byly v rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2011 při posuzování dotování penzí zohledněny výsledky posudku WIK.
V.3 Vyrovnávací platba za poskytování univerzálních služeb
(177)
UPS plně podporuje šetření Komise a zcela souhlasí s posouzením, které bylo provedeno v rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2007 a hodnotilo vyrovnávací platbu za poskytování univerzálních služeb. Kromě toho UPS předložilo aktualizované znění (50) zprávy odborníků NERA z října 2006 (51), na kterou Komise odkazuje v 58. bodě odůvodnění rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2007.
(178)
Zatímco zpráva odborníků NERA z roku 2006 odhaduje průměrné výnosy z kapitálu u divize listovních služeb podniku DPWN v období po roku 1999 na více než 20 % (52), přepracované znění posudku uvádí, že výnosy z kapitálu v období 2000-2005 dokonce překročily 50 %. Pro období od roku 2003 do roku 2005 se výnosy z kapitálu odhadují dokonce na více než 100 %. UPS dospěl k závěru, že zisky extrémně ziskové divize regulovaných listovních služeb byly více než dostačující, aby pokryly ztráty univerzálních služeb.
(179)
Podle UPS kromě toho nákladové účetnictví podniku Deutsche Post nepředstavuje dobrý základ pro analýzu a odhad rentability a zátěže ve vyhrazené oblasti. Proto je nutné provést důkladnou analýzu přiřazení nákladů k regulovaným službám, univerzálním službám a komerčním službám. Všechny výhody, které byly podniku Deutsche Post poskytnuty na pokrytí zděděné zátěže (např. kapitálové injekce Německa ve prospěch Deutsche Post v roce 1995 a přenesení aktiv ve formě nemovitostí a infrastruktury) by měly být zohledněny při zjišťování výše podpory a rozsahu nadměrného vyrovnání.
(180)
UPS se domnívá, že pokud jde o dohody o interních převodních cenách, které uzavřely sdružené podniky, musí i nadále v souladu s rozsudkem ve věci Chronopost (53) platit zásada tržního odstupu (arm’s length principle). Komise má proto přezkoumat smlouvu mezi Deutsche Post a DPEED, zejména dohody o cenách, které jsou v ní obsažené.
V.4 Nepřiměřeně vysoké poplatky za listovní služby
(181)
Rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2011 plně podpořil FFPI: Podle FFPI jsou zákonné a správní změny, které mají za důsledek vyšší náklady na penze, běžným obchodním rizikem, které může mít rovněž dopad na rentabilitu podniku. Protože podniky, které fungují za běžných tržních podmínek, musí takové dodatečné náklady financovat z vlastních zdrojů, neměla ani Deutsche Post od Německa získat dotace na penze.
(182)
FFPI dále poukazuje na to, že Deutsche Post ve své výroční zprávě z roku 2000 obzvláště vyzdvihla význam reformy důchodového zabezpečení a v tomto rámci prohlásila, že zasílání pošty obchodním zákazníkům zaznamenalo nárůst zisku před započtením daní, úroků a odpisů (EBITA) o 98,6 %, a to především z důvodu malého objemu příspěvků do penzijního fondu úředníků. Penzijní reforma tedy nemůže být považována za málo významnou či za převážně správní opatření.
(183)
Ze studie, kterou FFPI nechal provést v období od roku 2001 do roku 2008, vyplývá, že poštovné platné v Německu v roce 2009 pro standardní listovní zásilku do 20 g patřilo k nejdražším. Oproti tomu byla cena poštovného za zaslání balíků do 500 g relativně nízká, což svědčí o křížovém dotování.
(184)
FFPI je přesvědčen, že cílem podpory podniku Deutsche Post nebylo posílení růstu německého poštovního trhu, popř. určitých poštovních služeb. FFPI tvrdí, že během zkoumaného období byla Deutsche Post rentabilním podnikem, který mohl na německém trhu posilovat své vedoucí postavení i svou výkonnost a obchodní činnost. Proto by dotování penzí nemělo být považováno za slučitelné s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
V.5 Rozpětí zisku
(185)
BIEK zastává názor, že ostatní poskytovatele poštovních služeb poškozovala praxe podniku Deutsche Post, v rámci které využíval svého dominantního postavení na určitých trzích s listovními zásilkami ke křížovému financování nákladů na listovní a balíkové služby, které jsou poskytovány na trzích, na kterých vládne silná konkurence. Protože Deutsche Post mohla zvyšovat ceny na trzích, pro které měla exkluzivní licenci a na nichž má i nadále více než 90 % podíl, je Deutsche Post podle BIEK schopna křížově financovat náklady na trzích, na kterých vládne silná konkurence.
(186)
BIEK dále tvrdí, že Deutsche Post i přes údajnou zděděnou zátěž dosáhla značně vyšších zisků než srovnatelné podniky v jiných evropských státech; svědčí o tom mj. marže ROS od 10 % do 20 % v oblasti zasílání poštovních zásilek na domácím trhu. Toto rozpětí zisku by mohlo být případně zkresleno a vydáváno za nižší, neboť vnitrostátní zasílání poštovních zásilek zahrnuje také balíkové služby, u kterých je rozpětí zisku v průměru nižší než u listovních služeb.
(187)
Pokud jde o údajné vyšší náklady na platy, jak tvrdí Deutsche Post, BIEK upozorňuje, že Deutsche Post pro výpočet platů, jež musí na rozdíl od svých konkurentů vyplácet, použila jako referenční hodnotu průměrné mzdy v odvětví dopravy. BIEK tvrdí, že Komise sice z těchto čísel jako referenční hodnoty vycházela při svých výpočtech v rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2011, musí však uvážit, že konkurenti podniku Deutsche Post vyplácejí platy, které jsou nejméně o 15 % vyšší než průměrné platy v odvětví dopravy. Údajné dodatečné náklady na platby jsou tedy značně nižší, než tvrdí Deutsche Post. Podle BIEK je důvodem zbývajícího rozdílu v nákladech na platy nikoli zděděná zátěž, nýbrž spíše velikost podniku Deutsche Post a jeho dominantní postavení na trhu.
(188)
BIEK tvrdí, že zděděná zátěž podniku Deutsche Post (včetně nákladů na penze) byla navíc více než dostatečně vyrovnána prostřednictvím vyšších regulovaných poplatků za listovní služby. Opatření podpory, které má Komise posoudit, prý měla za následek, že v oblasti listovních služeb dosud neexistuje hospodářská soutěž a hospodářská soutěž u balíkových služeb je značně narušena.
VI. STANOVISKA NĚMECKA
VI.1 Stanovisko k dotování penzí
VI.1.1 Z důvodu vyrovnávacích plateb za náklady na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé, nevznikla žádná finanční výhoda
(189)
Německo odkazuje na rozsudek ve věci Combus (54) a zastává názor, že veřejné platby, které byly v rámci privatizace vyplaceny poskytovatelům univerzálních služeb, kteří dříve byli ve státním vlastnictví, jako vyrovnávací platby za náklady na penze, jejichž výše překračuje obvyklé platy vyplácené soukromými konkurenty, nepředstavují podporu.
(190)
Německo souhlasí s Komisí, že náklady podniku Deutsche Post na sociální zabezpečení by měly být srovnány s náklady na sociální zabezpečení, které nesou konkurenti. Toto srovnání má však být provedeno již na základě čl. 107 odst. 1 SFEU, a nikoli až ve fázi posuzování slučitelnosti podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
VI.1.2 Ve srovnání se situací před rokem 1995 nevznikla finanční výhoda
(191)
Podle názoru Německa nebyla Deutsche Post dotováním penzí zčásti zbavena nákladů, které se obvykle musí hradit z vlastních zdrojů. Podniku Deutsche Post proto nevznikla žádná výhoda ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Podle Německa nebyla Deutsche Post před rokem 1995 ani po něm ze zákona povinna platit penze úředníků a ani toho nebyla z hospodářského hlediska s to.
(192)
Zaprvé, Německo tvrdí, že podle § 46 PostVerfG 1989 byli úředníci, které Deutsche Post převzala v roce 1989, i nadále ve službě spolkového státu. I po druhé reformě pošty v roce 1995 prý byli úředníci podle § 2 odst. 3 PostPersRG 1994 a podle článku 143b, který byl nově vložen do ústavy, i nadále ve službě spolkového státu.
(193)
Protože výlučným dlužníkem těchto nároků na penze vždy byla spolková vláda, neměla Deutsche Post nikdy právní povinnost použít své vlastní zdroje.
(194)
I kdyby pro Deutsche Post podle § 54 odst. 2 PostVerfG 1989 existoval závazek financovat nároky na penze úředníků, Německo přesto trvá na tom, že toto ustanovení o penzích (stejně jako závazek platit odvody podle § 63 PostVerfG 1989) bylo „interní“ opatření a sloužilo k mobilizaci zdrojů ze spolkového rozpočtu. Ustanovení prý nepředstavuje závazek podniku Deutsche Post vůči úředníkům.
(195)
I po druhé poštovní reformě z roku 1995 byl spolkový stát podle § 2 odst. 3 PostPersRG 1994 a §§ 14 a 16 PostPersRG 1994 i nadále výlučným dlužníkem úředníků s nárokem na penzi. Závazek podniku Deutsche Post platit příspěvky do penzijního fondu úředníků vyplývající z § 16 odst. 1 PostPersRG, tedy - stejně jako závazek podle § 54 odst. 2 PostVerfG 1989 - snížil pouze náklady spolkového rozpočtu. Tyto závazky nijak nezměnily výlučnou povinnost spolkového státu ohledně penzí.
(196)
Z občanskoprávního hlediska ani nebylo možné, aby spolková vláda své závazky ohledně financování penzí úředníků přenesla na DPAG, která byla nově založena v roce 1995. Pokud jsou stávající závazky ohledně penzí přeneseny na právně nezávislou dceřinou společnost, zůstává podle zásad občanského práva za majetkoprávní nároky třetích stran i nadále odpovědná mateřská společnost.
(197)
Německo dále tvrdí, že Deutsche Post nikdy nedisponovala dostatečnými vlastními zdroji, aby mohla financovat zátěž spojenou s penzemi. Na jedné straně POSTDIENST před rokem 1995 vždy vykazoval schodky, které musel spolkový stát vyrovnávat prostřednictvím převodů ve výši 5,6 miliardy EUR. Na druhé straně činily závazky vzniklé v souvislosti s penzemi v okamžiku, kdy se v roce 1995 POSTDIENST přeměnil na DPAG, asi […] miliard EUR. S takovou výši závazků na straně pasiv v rozvaze prý nebylo možné, aby byla DPAG založena jako soukromoprávní podnik, neboť spolková vláda nedala k dispozici příslušnou kapitálovou vybavenost, která by DPAG propůjčila potřebnou hospodářskou solidnost.
VI.1.3 Dotování penzí je existující podpora podle čl. 108 odst. 1 SFEU
(198)
Pokud by bylo dotování penzí označeno za státní podporu, je ji podle názoru Německa třeba považovat podle čl. 1 písm. b) bodu i) nařízení (ES) č. 659/1999 za existující podporu, neboť od roku 1953, tj. od okamžiku vstupu v platnost příslušného ustanovení v německé ústavě, je stát výlučným dlužníkem a subjektem povinným financovat nároky na penze úředníků. Německo trvá na tom, že ani první reforma pošty z roku 1989 ani druhá poštovní reforma z roku 1995 na tomto závazku státu ohledně důchodového zabezpečení a závazku financovat nároky na penze nic nezměnily. Podle Německa nebyla Deutsche Post před rokem 1995 ani po něm ze zákona povinna platit penze úředníků a ani toho nebyla z hospodářského hlediska s to.
(199)
Německo dále odkazuje na prohlášení Komise před soudem ve věci T-266/02. Podle Německa z 54. bodu odůvodnění rozsudku jasně vyplývá, že Komise „měla v rámci napadeného rozhodnutí za to, že žalobkyni výhodu poskytly pouze platby provedené DB-Telekom“ (55).
(200)
Německo z tohoto prohlášení vyvozuje, že Komise tím také prohlásila, že pokud jde o dotování penzí, nevznikla finanční výhoda. Podle Německa tak Komise ve smyslu článku 4 nařízení (ES) č. 659/1999 přijala „rozhodnutí nevznášet námitky“. Takové pozitivní rozhodnutí by kromě toho podle čl. 1 písm. b) bodu ii) nařízení (ES) č. 659/1999 znamenalo, že se v případě dotování penzí jedná o existující podporu.
VI.1.4 Dotování penzí je vyrovnávací platba za zděděnou zátěž, která je podle čl. 107 odst. 3 SFEU slučitelná s vnitřním trhem
(201)
S ohledem na argumenty Komise uvedené v rozhodnutí La-Poste zastává Německo názor, že dotování penzí je slučitelné s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, a zdůvodňuje to následovně:
-
Deutsche Post poskytovala příspěvky na sociální zabezpečení, které byly bez výjimky vyšší než příspěvky zaměstnavatele na důchodové a zdravotní pojištění a pojištění dlouhodobé péče.
-
Komparativní výhoda, kterou Komise zjistila, není správná, neboť její výpočet vychází z předpokladu, že cenově regulované služby pokrývají uplatňovanou zátěž # 2 (ve srovnání s konkurencí neobvyklé příspěvky na sociální zabezpečení). La Poste refinancovala své náklady na sociální zabezpečení - stejně jako ostatní zavedení poskytovatelé poštovních služeb - prostřednictvím vyšších poplatků za listovní služby, což však Komise ve svém rozhodnutí La-Poste nezohlednila.
-
Třebaže Německo v zásadě souhlasí s tím, že by výnosy z cenově regulovaných služeb měly pokrýt uplatňovanou zátěž, Komise nedokázala, že by regulační orgán vyhověl žádosti Deutsche Post financovat náklady na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé. Komise prý také nedokázala, že regulované výnosy byly skutečně dostatečně vysoké, aby z nich mohly být tyto náklady financovány.
(202)
Německo dále upozorňuje, že Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení ve věci Royal Mail (56) zdůraznila, jak je důležité, aby se v zájmu dalšího jednotného přijímání rozhodnutí uznávaly náklady dřívějších státních podniků na penze pomocí jednotných kritérií. Komise proto musí zohlednit také své rozhodnutí La-Poste a své předběžné hodnocení ve věci Royal Mail. V případě Royal Mail Komise proti vyrovnávací platbě za schodky u penzí nevznesla žádné námitky, ačkoli ze zprávy Hooper z roku 2008 vyplývá, že náklady podniku Royal Mail na penze byly z části pokrývány pomocí vyšších regulovaných poplatků za poštovní služby.
VI.1.4.1 Základem referenční hodnoty by měly být náklady na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí obvyklé
(203)
S odvoláním na posudek prof. Ehlermanna ze dne 19. července 2011 (57) Německo tvrdí, že se Komise při výpočtu referenční hodnoty pro náklady Deutsche Post na sociální zabezpečení dopustila dvou chyb.
(204)
Podle Německa by do referenční hodnoty neměl být zahrnut podíl hrazený zaměstnancem, neboť v soukromém sektoru není zaměstnavatel ze zákona povinný tento podíl hrazený zaměstnancem převzít. Zaměstnavatel v soukromém sektoru by platbu celkových příspěvků na sociální zabezpečení převzal pouze ze správních důvodů, ze zákona k tomu však povinen není. Pokud by se při výpočtu referenční hodnoty zohlednil podíl hrazený zaměstnancem, odporovalo by to rovněž dosavadní praxi přijímání rozhodnutí (srov. rozhodnutí La-Poste).
(205)
Jako základ pro výpočet referenční hodnoty pro náklady na sociální zabezpečení by měly být použity na trhu obvyklé platy (58), neboť platy úředníků jsou výrazně vyšší než průměrné platy na trhu.
VI.1.4.2 Výnosy z regulovaných služeb nepostačují na pokrytí nákladů na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé
(206)
Na prvním místě Německo zdůrazňuje, že předpoklad, že zátěž # 2 bude plně pokryta z cenově regulovaných výnosů, je čistě hypotetický, neboť není možné konstatovat, zda byly regulované ceny skutečně zvýšeny proto, aby vyrovnaly ve srovnání s konkurencí neobvyklé náklady. Na jedné straně prý z rozhodnutí o cenových limitech 2002 nevyplývá, zda a v jakém rozsahu zohlednil poštovní regulační orgán uplatňovanou zátěž spojenou s náklady, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé. Na druhé straně prý byly ceny do roku 2002 udržovány na úrovni schválené v roce 1997; není prý možné konstatovat, zda tyto ceny zahrnovaly vyrovnávací platbu za náklady na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé.
(207)
Německo tvrdí, že nepostačuje vysvětlit, že v oblasti neregulovaných služeb platily pro Deutsche Post nižší sazby příspěvků na sociální zabezpečení než pro konkurenty. Rovněž musí být přezkoumáno, zda byly regulované služby skutečně s to financovat ze svých výnosů uplatňovanou zátěž spojenou se sociálním zabezpečením, která je neobvyklá ve srovnání s konkurencí.
(208)
Finanční výhoda vzniklá ve prospěch Deutsche Post na základě vyrovnávací platby za její náklady na sociální zabezpečení, které nejsou obvyklé ve srovnání s konkurencí, by existovala pouze tehdy, pokud by vyrovnávací platby vyplacené podniku Deutsche Post byly vyšší než celkové náklady na sociální zabezpečení úředníků, které Deutsche Post nese.
(209)
Německo lituje, že chybí obsáhlý výpočet, ze kterého by bylo jasné, zda s ohledem na náklady na sociální zabezpečení pro úředníky, které nese podnik Deutsche Post a které nejsou obvyklé ve srovnání s konkurencí, celkově došlo k nadměrnému či nedostatečnému vyrovnání. Německo zdůrazňuje, že takový výpočet je nutný proto, aby bylo možné konstatovat, zda vznikla finanční výhoda ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
a) Podle odborného posudku byly náklady na sociální zabezpečení, které nejsou obvyklé ve srovnání s konkurencí, vyrovnány nedostatečně
(210)
S cílem napravit tento stav předložilo Německo posudek prof. Webera (59), aby doložilo, že Deutsche Post měla v souvislosti s tím, že zaměstnává úředníky, nevýhodu vyplývající z nákladů na sociální zabezpečení. V posudku je nejprve vysvětleno, o jakou částku překračují náklady na sociální zabezpečení pro úředníky, které Deutsche Post skutečně nese, náklady na sociální zabezpečení pro zaměstnance, které nesou soukromí konkurenti (v posudku jsou označeny jako „náklady DPAG na sociální zabezpečení, které překračují úroveň na trhu“, popř. „strukturální nevýhoda“). V posudku prof. Webera jsou tyto náklady, které překračují úroveň na trhu, srovnány s vyrovnávací platbou za zátěž # 2.
(211)
Jak ukazuje tabulka 5, posudek zahrnuje do nákladů na sociální zabezpečení, které vznikají v souvislosti se zaměstnáváním úředníků, platby podniku Deutsche Post do penzijního fondu úředníků a ostatní sociální náklady, např. příspěvky na zdravotní náklady, jakož i úrazové pojištění a ostatní pojištění.
(212)
Náklady na sociální zabezpečení spojené se zaměstnáváním zaměstnanců posudek definuje následovně: Podíl zaměstnavatele na příspěvcích na sociální zabezpečení pro zákonné důchodové pojištění, pojištění pro případ nezaměstnanosti, zdravotní pojištění a pojištění dlouhodobé péče vynásobený „ve srovnání s konkurencí obvyklými“ platy (např. minimální mzda z roku 2007 u většiny úředníků).
(213)
Náklady na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé, jsou náklady vzniklé podniku Deutsche Post na sociální zabezpečení úředníků, které překračují referenční hodnotu pro náklady na sociální zabezpečení, která byla definována na základě podílu zaměstnance na příspěvcích na sociální zabezpečení pro zaměstnance.
Tabulka 5
Výpočet čistého výsledku podle německého odborného posudku
-
Platby do penzijního fondu
-
ostatní náklady na sociální zabezpečení
+
„ve srovnání s konkurencí obvyklé“ náklady na sociální zabezpečení jako referenční hodnota (základ tvoří podíl zaměstnavatele na sociálním zabezpečení a „ve srovnání s konkurencí obvyklé“ platy (např. minimální mzda z roku 2007))
ve srovnání s konkurencí neobvyklé náklady na sociální zabezpečení
+
vyrovnávací platby z regulovaných výnosů (zátěž # 2 - ve srovnání s konkurencí neobvyklá zátěž spojená se sociálním zabezpečením)
Čistý výsledek (nedostatečné či nadměrné vyrovnání)
(214)
Z výpočtů vyplývá, že v období 1995-2007 vyrovnání u zátěže # 2 na pokrytí nákladů na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé, nepostačovalo. V posudku se dokonce tvrdí, že nedostatečné vyrovnání ve prospěch Deutsche Post dosahovalo […] miliard EUR. Prof. Weber dospěl k závěru, že Deutsche Post neobdržela pro své náklady na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé, dostatečnou vyrovnávací platbu, a to i v případě, že by cenově regulované výnosy zahrnovaly zátěž # 2.
b) Podle REK 2009 výnosy z cenově regulované oblasti nepostačovaly na pokrytí nákladů na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé
(215)
Německo tvrdí, že dokud u cenově regulovaných služeb vznikají ztráty, které nepřekračují náklady na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé, nelze konstatovat, že regulované zisky skutečně tyto náklady vyrovnávají. Německo proto předložilo stanovisko z posudku (60), které se opírá o REK 2009, s cílem ukázat, že ztráty byly u cenově regulovaných služeb bez výjimky vyšší než náklady na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé.
(216)
Výpočty vycházejí z REK 2009 a u cenově regulovaných služeb předpokládají jako přiměřený zisk ROS ve výši 7 % (zohledněn je rovněž posudek Deloitte-II, o kterém podrobněji pojednává oddíl VI.3.2). Po odečtení tohoto přiměřeného zisku činí ztráta u cenově regulovaných služeb […] miliard EUR, a v období 1995-2007 tak překračuje uplatňované náklady na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé. Zisky z cenově regulovaných služeb tedy nebyly dostatečně vysoké, aby pokryly předmětné náklady na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé.
VI.2 Připomínky k vyrovnávacím platbám za poskytování univerzálních služeb
VI.2.1 Státní vyrovnávací platby
(217)
Německo tvrdí, že státní vyrovnávací platby nepředstavují výhodu pro Deutsche Post, neboť se v případě těchto plateb ve výši 5 666 miliardy EUR jednalo výhradně o vyrovnávací platby za odvody ve výši 5,838 miliardy EUR, které Deutsche Post musela platit do roku 1995.
(218)
Jak vyplývá z rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2007, důvodem těchto odvodů byl dřívější způsob správy pošty, v rámci které existovala povinnost odvádět spolkovému státu ročně asi 10 % provozních výnosů podniku. V období 1989-1995 byly tyto odvody podle § 63 odst. 1 PostVerfG postupně zrušeny. Do roku 1993 musela Deutsche Post odvádět 10 % svých provozních výnosů. Od roku 1993 se výše těchto odvodů postupně snižovala, např. na 10 % provozních výnosů minus 153 milionů EUR v roce 1993. V roce 1994 činily odvody 70 % objemu odvodů z roku 1993. V roce 1995 zaplatila Deutsche Post 50 % z částky odvodů z roku 1993. Celkem Deutsche Post v období 1990-1995 zaplatila odvody ve výši 5,838 miliardy EUR.
(219)
Podle § 63 odst. 4 PostVerfG musely být od odvodů odečteny platby dividend. Komise vzhledem k tomuto ustanovení a k osvobození od přímých a nepřímých daní v rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2007 konstatovala, že tyto odvody musí být považovány za náhradu za osvobození od přímých a nepřímých daní, jakož i za protiplnění za financování, které poskytl spolkový stát jako akcionář.
(220)
Německo na toto konstatování reagovalo a předložilo posudek KPMG, podle kterého nelze odvody považovat za náhradu za daně a dividendy, a to z více důvodů.
(221)
Podle posudku KPMG nelze tyto odvody zařadit mezi daně, neboť se výše těchto odvodů od roku 1931 určovala podle výše provozních výnosů. Proto by bývaly musely být placeny i v letech, ve kterých Deutsche Post vykazovala ztráty. Oproti tomu se výše daní z příjmu podniků určuje podle skutečně dosaženého ročního zisku. Zařazení odvodů mezi daně by tak odporovalo ústavnímu požadavku, podle kterého jsou příjmy podniků zdaňovány podle výkonnosti.
(222)
Také srovnání odvodů s daní z obratu není podle posudku správné. U daně z obratu zahrnuje daňová povinnost také odpočet za obdržené platby, což je u odvodů jinak, takže se výpočet odvodů značně liší od zjištění skutečné povinnosti podniku odvádět daň z obratu.
(223)
Německo dále tvrdí, že odvody nelze zařadit mezi dividendy. Vyplácení dividend souvisí s výsledky příslušného předchozího účetního období, popř. předchozích let. V letech 1990-1995 však Deutsche Post nedosáhla zisků a odvody přesto platila. Tyto odvody proto nejsou dividendy.
(224)
Posudek KPMG dochází k závěru, že odvody nelze zařadit mezi daně či dividendy; podle posudku se spíše jedná o odvod sui generis, který je povinna platit pouze Deutsche Post a její nástupnické podniky.
(225)
S přihlédnutím k posudku KPMG Německo odmítá předpoklad Komise, že odvody by mohly být chápány jako náhrada za platby daní ze zisku nebo platby dividend. Německo trvá na tom, že odvody pro Deutsche Post představovaly zátěž, již nelze odůvodnit ani z věcného ani z hospodářského hlediska. Protože státní vyrovnávací platby prý pouze snížily náklady Deutsche Post na odvody, nevznikla jí tím žádná výhoda, takže se u těchto plateb nejedná o státní podporu.
(226)
Kromě toho Německo uvádí další dva důvody, proč dané státní vyrovnávací platby nepředstavují podporu: zaprvé, jsou prý tyto státní vyrovnávací platby v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, a to vzhledem ke značné návratnosti investic (return on investment, ROI) dosažené v pozdějších letech a vzhledem k vysokým výnosům, kterých Deutsche Post dosáhla svým vstupem na burzu cenných papírů. Zadruhé, státní vyrovnávací platby nepředstavují státní podporu, protože kumulované ztráty univerzálních služeb byly jak podle REK 2009, tak i podle posudku WIK od roku 1990 do 1994 roku vyšší než státní vyrovnávací platby. Deutsche Post tedy za poskytování služeb v rámci své povinnosti univerzální služby podle Německa neobdržela dostatečně vysoké vyrovnávací platby.
VI.2.2 Státní záruka
(227)
Německo tvrdí, že pokračující poskytování záruky spolkového státu podle § 2 odst. 4 PostUmwG 1994 pro dluhopisy vydané před rokem 1995 nepředstavovalo po roce 1995 selektivní výhodu ve prospěch Deutsche Post, a to z více důvodů.
(228)
Každý podnik v soukromém sektoru nepřestává v případě oddělení dceřiné společnosti ručit za závazky, které jeho dceřiná společnost přijala. I v případě odprodání těchto závazků třetí straně, nepřestává podnik v soukromém sektoru ručit za své zbývající závazky. Německo dále upozorňuje na skutečnost, že původní státní záruka za dané dluhopisy byla nutná pouze proto, že POSTDIENST neměl vlastní právní subjektivitu. Ustanovení § 40 PostVerfG 1989, podle kterého mají dluhopisy Deutsche Bundespost stejnou právní hodnotu jako dluhopisy spolkového státu, má pouze deklaratorní charakter.
(229)
Zadruhé, pro DPAG nevznikla z převzetí dluhopisů podniku POSTDIENST žádná výhoda, neboť DPAG se mohla v roce 1995 refinancovat za nižší úrokovou sazbu. Dluhopisy POSTDIENST měly k 1. lednu 1995 hodnotu celkem 931 milionů EUR, přičemž úroková míra činila průměrně 7,17 % se zbytkovou splatností 8,8 let. Protože krátkodobá úroková míra činila dne 1. ledna 1995 5 % až 5,5 %, vzniklo DPAG nákladové znevýhodnění ve výši 1,7 %, což se projevilo ve vyšších ročních nákladech na úroky ve výši asi 15,3 milionu EUR.
(230)
Zatřetí, na základě srovnání průměrné úrokové míry na trhu platné pro dluhové nástroje upsané soukromými podniky a úrokové míry pro dluhové nástroje POSTDIENST ze dne, kdy byly tyto nástroje původně vydány, si POSTDIENST podle názoru Německa vypůjčil kapitál za úrokovou míru, která byla průměrně vyšší než průměrná úroková míra na trhu. Německo neprovedlo obsáhlé šetření, nýbrž pouze porovnalo úrokovou míru u určitých dluhových nástrojů POSTDIENST s agregovaným průměrem na trhu.
(231)
Německo kromě toho tvrdí, že státní záruky představují existující podporu podle čl. 1 písm. b) bodu i) nařízení Rady (ES) č. 659/1999. Protože Deutsche Bundespost byla do konce roku 1994 součástí veřejné správy, považují se tyto dluhové nástroje od jejího založení v roce 1950 za dluh státu. Jestliže by Deutsche Post díky této státní záruce vznikla výhoda, pokud jde o úrokovou míru, musela by být považována za existující podporu. Německo odkazuje také na rozhodnutí Komise ve věci EDF (61), ve kterém byla podobná záruka posouzena jako existující podpora.
VI.2.3 Exkluzivní licence
(232)
Německo tvrdí, že podle rozsudku ve věci PreussenElektra (62) se u výnosů z regulované divize listovních služeb nejednalo o státní podporu.
(233)
Protože se u výnosů z regulované divize listovních služeb nejednalo o státní zdroje, údajně nepřiměřeně vysoké poplatky za listovní služby by mohly být pouze předmětem řízení podle článku 102 SFEU.
VI.3 Stanovisko spolkové vlády k posudku WIK
VI.3.1 Posudek WIK potvrzuje nutnost státních vyrovnávacích plateb jako kompenzace za čisté náklady spojené s povinností univerzální služby do roku 1995
(234)
Přes veškeré metodické námitky má Německo za to, že posudek WIK potvrzuje názor Německa, podle něhož byly státní vyrovnávací platby jako kompenzace za ztráty, jež Deutsche Post v období 1990-1995 vykázala z důvodu poskytování univerzálních služeb, nutné.
(235)
Veškeré nadměrné zisky po roce 1995 nelze brát v potaz, jelikož státní vyrovnávací platby byly vyčerpány na čisté náklady spojené s povinností univerzální služby, které musela Deutsche Post nést do roku 1995. Prohlášení záporného rozhodnutí z roku 2002 Tribunálem za neplatné rovněž potvrdilo, že něco, co již „vyčerpáno“ bylo, nelze vyčerpat podruhé. Jelikož státní vyrovnávací platby již byly vyčerpány na uhrazení ztrát vzniklých do roku 1995, nemohly být použity později k financování nadměrných zisků.
VI.3.2 Chybné stanovení referenční hodnoty pro přiměřený zisk
(236)
S ohledem na posudek Deloitte spočívá hlavní námitka Německa v tom, že posudek WIK při stanovení referenční hodnoty bral v potaz příliš mnoho malých podniků. Jako srovnatelné podniky měly sloužit především velké společnosti v oblasti balíkových služeb a logistiky, jejichž sítě lze co do velikosti a komplexnosti srovnat se sítěmi Deutsche Post (63).
(237)
Posudek Deloitte-II vychází z toho, že odpovídajícími srovnatelnými společnostmi pro Deutsche Post jsou podniky v odvětví balíkových zásilek a poštovních služeb, jež disponují rozsáhlými a komplexními sítěmi pro vyzvedávání a doručování zásilek. Vzhledem k úsporám z rozsahu, dosahu a hustoty, jež jsou pro poštovní sítě typické, jsou velké podniky pro účely srovnání relevantnější než podniky malé. Společnosti, které se věnují přepravě zboží a logistice, by mohly do určité míry sloužit jako srovnatelné podniky, jelikož používají stejná aktiva.
(238)
V posudku-Deloitte II se tak za srovnatelné podniky považují pouze společnosti s ročním obratem přesahujícím 100 milionů EUR. Tímto způsobem se dospěje k pouze malé skupině srovnatelných podniků. Jedná se o velké mezinárodní provozovatele balíkových kurýrních služeb (UPS, FedEx a TNT Express) a jiné poskytovatele poštovních služeb (převážně ze Spojených států a Spojeného království).
(239)
V období 1998-2007 se u této srovnatelné skupiny dospělo k mediánu ROS ve výši 7,4 % a třetímu kvartilu ROS ve výši 12 %, což představuje horní hranici pro přiměřený zisk. U větší srovnatelné skupiny 18 logistických společností a 19 provozovatelů přepravy zboží dospělo k mediánu ROS mezi 4,6 % a 5,7 %, nicméně v posudku Deloitte-II byly ohledně srovnatelnosti těchto podniků s Deutsche Post vyjádřeny určité pochybnosti.
(240)
Na základě údajů ohledně obou srovnatelných skupin se v posudku Deloitte-II doporučuje rozpětí ROS mezi 6,1 % a 11,7 % jako referenční hodnota pro přiměřený zisk.
(241)
Pokud jde o stanovení rozpětí přiměřeného zisku na základě srovnatelné skupiny, poukazuje posudek Deloitte-II na to, že přiměřený zisk je v případě, kdy se pro něj jako referenční hodnota použije prosté víceleté ROS, stanoven jako příliš nízký, jelikož i) mezi jednotlivými roky dochází k významným a systematickým výkyvům a ii) mezi podniky ze stejného odvětví mohou existovat značné rozdíly, pokud jde o jejich ziskovost. Při použití příliš nízké referenční hodnoty pro přiměřený zisk existuje riziko neprovedení účinných investic.
(242)
Jak je již zdůrazněno v posudku Deloitte-I, je v posudku WIK při stanovování referenční hodnoty pro přiměřený zisk na základě mediánu srovnatelných podniků zcela pominuta vyšší efektivita, jíž Deutsche Post dosáhla z převážné části po roce 1990. V souladu s body 14 a 18 rámce Společenství z roku 2005 by však měla být u přiměřeného zisku zavedena „kritéria, která se budou mimo jiné týkat i kvality poskytované služby a přírůstků produktivity.“
(243)
Podle toho by se měla referenční hodnota pro přiměřený zisk zakládat na ročním rozpětí. Zisky, jež se blíží horní hranici rozpětí či jej dokonce přesahují, by mohly naznačovat, že průměrný podnik překročil referenční hodnotu díky lepším provozním či obchodním výsledkům. Tyto zisky by měly regulační orgány povolovat, a takto motivovat k dalšímu zvyšování efektivity.
(244)
Německo také podotýká, že výše přiměřeného zisku musí být v souladu s dřívějšími rozhodnutími, v nichž bylo pro železniční a autobusové společnosti schváleno rozpětí ROS mezi 7 % a 8 % (64).
VI.3.3 Nepřiměřené přidělení a ocenění nákladů
(245)
Německo znovu zdůrazňuje, že jakékoliv nové přidělení zátěže spojené s univerzální službou ke komerčním službám není z věcného ani právního hlediska udržitelné. Podle článku 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby (65) mají být veškeré další čisté náklady vzniklé při plnění povinnosti univerzální služby financovány z výnosů monopolu v oblasti listovních zásilek a nikoliv z výnosů komerčních služeb.
(246)
Německo mimo to zastává stanovisko, že určité náklady Deutsche Post jsou v posudku WIK podhodnoceny:
-
Odvody, jež musela Deutsche Post platit do roku 1995, měly být odečteny jako náklady a neměly být použity jako zástupná hodnota pro kapitálové náklady, případně pro přiměřený zisk. S přihlédnutím k posudku KPMG Německo odmítá zjištění posudku WIK, že odvody by mohly být chápány jako náhrada za platby daní ze zisku nebo platby dividend. Německo trvá na tom, že odvody by pro Deutsche Post představovaly zátěž, již nelze odůvodnit ani z věcného ani z hospodářského hlediska. Spolu se stanovením přiměřeného zisku jako odměny za investovaný kapitál proto odvody měly být zohledněny jako náklady na univerzální službu.
-
V případě nákladů na odpisy se mělo vycházet z realistických hodnot dlouhodobých aktiv uvedených v daňovém účetnictví, a nikoliv z nízkých účetních hodnot v roční účetní závěrce.
-
V plném rozsahu měly být zohledněny náklady na platby doplňkových důchodů pro soukromé zaměstnance.
VI.4 Stanovisko k připomínkám třetích stran
VI.4.1 Dotování penzí
(247)
Německo připomíná, že Deutsche Post nebyla v roce 1995 ani právně vázána, ani z hospodářského hlediska s to převzít penzijní závazky. Ve smyslu rozhodnutí Komise ve věci Poste Italiane (66) tak náklady na penze představovaly dluhy státu. Dotování penzí nijak Deutsche Post finančně nezvýhodnilo.
(248)
Zatímco UPS zdůrazňuje, že běžný provozovatel musí nést vlastní náklady na penze sám, Německo tvrdí, že se u nákladů na penze úředníků jednalo o náklady, jež byly ve srovnání s konkurencí neobvyklé a které nelze srovnávat s příspěvky na sociální zabezpečení, jež za své zaměstnance odváděli konkurenti Deutsche Post. Ti odváděli do systému sociálního zabezpečení pouze příspěvky zaměstnavatele a nemuseli nést na základě stávajících penzijních nároků žádnou zděděnou zátěž.
(249)
Německo zdůrazňuje, že je třeba provést výpočet nadměrné vyrovnávací platby, jelikož stanoviska UPS a FFPI vycházela z předpokladu, že takový výpočet provede Komise, aby nadměrnou vyrovnávací platbu pro Deutsche Post prokázala
VI.4.2 Vyrovnávací platba za poskytování univerzálních služeb
(250)
S poukazem na zprávu odborníků NERA z roku 2006 Německo zdůrazňuje, že sama Komise ve spojení s věcí státní podpory COMP/37.821 vycházela z toho, že výnosy z kapitálu, jež pro divizi listovních služeb podniku DPWN odhaduje zpráva odborníků NERA, nepostačují k tomu, aby byla pro účely článku 102 SFEU prokázána existence nepřiměřeně vysokých poplatků za listovní služby.
(251)
V obecné rovině se Německo domnívá, že výnosy z kapitálu nejsou pro zjištění nadměrných zisků vhodné. Při nižší kapitálové náročnosti může jít vysoký výnos z kapitálu ruku v ruce s nižším výnosem z prodeje. Jelikož se většina rizik pojí s příjmy a náklady, je - zejména u podniků s nízkou kapitálovou náročností - vhodným měřítkem ke zjištění nadměrného zisku výnos z prodeje. Pokud se - tak jako ve zprávě odborníků NERA - použije jako pomocné měřítko zisku výnos z prodeje, vyjde najevo, že Deutsche Post měla vyšší výnos z prodeje než Royal Mail, avšak mnohem nižší než TNT. Výnosy z prodeje, jež zpráva odborníků NERA odhaduje u divize listovních služeb DPWN, tak zdaleka nedosahovaly referenční hodnoty pro nadměrné zisky.
(252)
Německo proto zastává stanovisko, že zpráva odborníků NERA z roku 2006 ani její aktualizované znění nemají pro vyšetřování ve věci státní podpory význam a neposkytují dostatečné důkazy o existenci nadměrných zisků.
(253)
Proti tvrzení UPS, podle něhož nákladové účetnictví Deutsche Post nepředstavuje dobrý základ pro analýzu výnosů a zátěže univerzální služby, se Německo ohrazuje tím, že nákladové účetnictví bylo zkontrolováno a schváleno auditory i poštovním regulačním orgánem a že je v souladu s ustanoveními směrnice 97/67/ES.
(254)
Pokud jde o dohody o převodních cenách mezi Deutsche Post a DPEED, zdůrazňuje Německo, že tyto dohody splňují požadavky rozhodnutí o kartelové dohodě z roku 2001. Deutsche Post podávala Komisi pravidelné zprávy o jejich dodržování. Ze strany Komise dosud nezazněly žádné námitky.
(255)
Kromě toho Německo vznáší námitku proti zařazení převodů majetku (aktiva v podobě nemovitostí a infrastruktury) na Deutsche Post, jež provedlo Německo v roce 1995, do výpočtu nadměrné vyrovnávací platby. Německo v této záležitosti poskytlo příslušné informace již v rámci svých připomínek k rozhodnutí o zahájení řízení z roku 1999. Jelikož Komise nevznesla v záporném rozhodnutí z roku 2002 proti těmto opatřením námitky ani je nijak nezmínila ve svém rozhodnutí o zahájení řízení z roku 2007, nemohou být tyto převody majetku předmětem nynějšího vyšetřování.
VI.4.3 Výše platů
(256)
Německo souhlasí s tím, aby byly jako referenční hodnota pro výpočet výše příspěvků na sociální zabezpečení, které odvádějí konkurenti Deutsche Post, použity tržní platy. Taková referenční hodnota je však v rozporu s rozhodnutím o rozšíření řízení z roku 2011, jelikož Komise k výpočtu příspěvků na sociální zabezpečení odvedených konkurenty Deutsche Post používá upravené hrubé platy úředníků, a nikoliv platy tržní. Podle posudku prof. Webera odpovídá tržní plat přibližně […] % hrubého platu úředníků. Použití upravených hrubých platů úředníků jako referenční hodnoty pro výpočet výše příspěvků na sociální zabezpečení proto není vhodné.
(257)
Podle Německa nelze uznat předpoklad BIEK, že Deutsche Post použila jako referenční hodnotu pro výpočet nákladů na platy, jež musí oproti svým konkurentům nést, dohodnuté mzdy v odvětví dopravy. Z posudku prof. Webera vyplývá, že Deutsche Post vypočítala tržní platy na základě platů skutečně vyplácených jejími konkurenty.
VII. POSOUZENÍ DOTOVÁNÍ PENZÍ Z HLEDISKA STÁTNÍ PODPORY
VII.1 Existence státní podpory podle čl. 107 odst. 1 SFEU
(258)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.“ Při určování, zda opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, musí Komise posoudit tato kritéria: opatření musí být přičitatelné státu a jsou při něm použity státní prostředky, určité podniky či odvětví jsou zvýhodněny, čímž dochází k narušení hospodářské soutěže, a je ovlivněn obchod mezi členskými státy.
(259)
Dotování penzí se opírá § 16 PostPersG 1994 a je financováno ze státního rozpočtu, takže jej lze přičítat státu a je ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU poskytováno ze státních prostředků. Jelikož dotování penzí je určeno pouze penzijnímu fondu a jeho účelem je snížit Deutsche Post náklady na penze úředníků, a Deutsche Post z něj tedy má prospěch, je selektivní.
VII.1.1 Finanční zvýhodnění na základě penzijní reformy z roku 1995
(260)
Na základě rozsudku ve věci Combus Německo tvrdí, že z dotování penzí žádná finanční výhoda neplyne, jelikož toto dotování zbavilo Deutsche Post nákladů na sociální zabezpečení, jež jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé.
(261)
Ke zjištění toho, zda byla prostřednictvím dotování penzí poskytnuta selektivní finanční výhoda, je třeba posoudit, zda jím byla Deutsche Post zbavena nákladů, jež by určitý podnik v obvyklém případě musel nést sám, čímž bylo narušeno běžné fungování tržních sil (67).
(262)
Komise nemůže argumentaci Německa založenou na rozsudku ve věci Combus přijmout. Poukazuje na to, že rozsudek ve věci Combus nebyl Soudním dvorem potvrzen. Různé rozsudky Soudního dvora vyvracejí teorii, že na opatření na kompenzaci strukturálního znevýhodnění nelze pohlížet jako na státní podpory. Podle příslušné ustálené judikatury Soudního dvora je existenci podpory nutno posuzovat z hlediska dopadů a nikoliv z hlediska příčin nebo cílů státního opatření (68). Z judikatury Soudního dvora rovněž vyplývá, že pod pojem podpory spadají i výhody poskytnuté veřejnými orgány, které v různých formách snižují náklady, jež obvykle nese podnik (69). Podle Soudního dvora navíc náklady na odměny zaměstnanců zatěžují rozpočet podniků již ze své podstaty, a to bez ohledu na to, zda tyto náklady vyplývají ze zákonných povinností nebo kolektivních smluv či nikoliv (70). V této souvislosti Soudní dvůr rozhodl, že skutečnost, že státní opatření má kompenzovat dodatečné náklady, k automatickému vyloučení existence podpory nepostačuje (71).
(263)
Podle Komise jsou náklady spojené s plněním platebních závazků, jež podniku náleží podle pracovněprávních předpisů nebo kolektivních smluv s odbory, tj. například náklady na penze, součástí běžných nákladů, jež musí podnik pokrýt z vlastních zdrojů (72). Tyto náklady musí být považovány za náklady vyplývající z hospodářské činnosti podniku (73). V tomto ohledu nehraje roli, zda podnik nese penzijní náklady formou přímého financování penzí svých bývalých zaměstnanců (jako v případě úředníků zaměstnaných u Deutsche Post) nebo formou příspěvku do důchodového pojištění soukromých zaměstnanců, kde jsou pak tyto příspěvky použity k financování důchodů všech soukromých zaměstnanců. Rozhodující je, že podniky tím či oním způsobem nesou penzijní náklady v plném rozsahu.
(264)
Komise dále poznamenává, že Deutsche Bundespost má od svého založení v roce 1950 právní formu „zvláštního majetku“ (Sondervermögen). „Zvláštní majetek“ sice není samostatným právním subjektem, ale má vlastní rozpočtové řízení a účetnictví (§ 3 PostVwG 1953 a § 48 HGrG (74)). Podle správních předpisů platných pro státní orgány musí jejich rozpočtový plán zahrnovat výdaje na zaměstnance, mezi něž patří i náklady na penze bývalých úředníků těchto státních orgánů, kteří odešli do důchodu (§ 10 HGrG). Deutsche Post tak od roku 1950 hradila tyto náklady ze svých výnosů. Podle § 15 PostVwG 1953 jsou dotace ze spolkové pokladny pro Deutsche Post výslovně zakázány. Toto ustanovení bylo přejato do § 37 odst. 1 PostVerfG 1989.
(265)
V PostVerfG 1989 je tato povinnost potvrzena v oddíle o personálních a sociálních otázkách. Podle § 54 odst. 2 PostVerfG 1989 byla Deutsche Post povinna financovat všechny náklady včetně penzí pro své úředníky z vlastních zdrojů.
(266)
Po druhé reformě pošty v roce 1995 náležely platební povinnost a povinnost nést náklady ve spojitosti s majetkoprávními nároky úředníků nadále Deutsche Post (podle § 2 odst. 3 PostPersRG 1994), částečně však byla Deutsche Post osvobozena od úhrady nákladů na penze úředníků. Podle § 16 odst. 1 PostPersRG 1994 odváděla Deutsche Post za roky 1995 až 1999 do penzijního fondu roční paušální částku ve výši 2,045 miliardy EUR. Podle § 16 odst. 2 PostPersRG 1994 byly roční paušální částky od roku 2000 nahrazeny příspěvkem ve výši 33 % úhrnu platů úředníků. Kromě toho přebírá podle stejného ustanovení zbývající náklady na penze od roku 1995 spolkový stát. Na obrázku č. 1 jsou znázorněny roční platby ze spolkového rozpočtu za jednotlivé roky počínaje rokem 1995 a částkou 151 milionů EUR.
(267)
Z toho vyplývá, že argumenty, jimiž chce Německo prokázat, že DPAG musela nést vyšší náklady na penze než její soukromí konkurenti., nejsou pro otázku, zda dotování penzí představuje státní podporu, relevantní; měly by však být zohledněny v rámci posuzování slučitelnosti.
(268)
Německo uvedlo, že při posuzování, zda pro Deutsche Post z dotování penzí plynulo zvýhodnění, je třeba příspěvek odváděný Deutsche Post do penzijního fondu porovnat s podílem soukromých zaměstnavatelů na příspěvcích do důchodového pojištění bez podílu zaměstnanců. Tento argument se týká slučitelnosti opatření s vnitřním trhem, ale pro úplnost je třeba na tomto místě zaprvé poznamenat, že zaměstnavatel je povinen odvádět na sociální zabezpečení podíl zaměstnance na celkovém příspěvku, který je nutné za tohoto zaměstnance zaplatit z jeho hrubého platu. Zadruhé - a to je podstatnější - je v případě, kdy členský stát sníží zaměstnancům určitého podniku zátěž, kterou by jinak museli nést sami, příslušný zaměstnavatel zvýhodněn, jelikož se tímto opatřením snižuje rozdíl mezi hrubým a čistým platem. Zaměstnavatelé tak mohou zaměstnávat, případně udržet zaměstnance za nižší hrubé platy. Zvýhodnění v souvislosti s podílem zaměstnance na příspěvcích na sociální zabezpečení proto zároveň představuje i zvýhodnění pro zaměstnavatele.
(269)
Německo dále argumentovalo, že pro Deutsche Post vyplývá finanční výhoda z vyrovnávacích plateb za její - ve srovnání s konkurencí neobvyklé - náklady na sociální zabezpečení pouze v případě, pokud by tyto vyrovnávací platby pro Deutsche Post převyšovaly ve srovnání s konkurencí neobvyklé náklady na sociální zabezpečení, jež Deutsche Post musela za své úředníky v cenově regulovaném i neregulovaném odvětví nést. Komise připomíná, že skutečnost, že opatření má podobu vyrovnávací platby, předem nevylučuje, že toto opatření představuje státní podporu, a odkazuje na 260. bod odůvodnění.
(270)
Německo trvá na svém stanovisku, že subjektem povinným financovat nároky na penze úředníků byl vždy spolkový stát. Jelikož penzijní reforma z roku 1995 na závazku spolkového státu vůči úředníkům nic nezměnila, nevzniká Deutsche Post dotováním penzí žádná finanční výhoda.
(271)
Není pochyb o tom, že před rokem 1995 i po něm ručil za financování nároků na penze úředníků v konečném důsledku spolkový stát, ačkoliv Komise by chtěla poznamenat, že podle § 3 PostVwG 1953 a § 2 PostVerfG 1989 ručí za závazky „zvláštního majetku“ jednoznačně pouze „zvláštní majetek“. Platby penzí však byly do roku 1995 podle platných poštovních i obecných právních předpisů zahrnuty do rozpočtu „zvláštního majetku“ Deutsche Bundespost. Tyto platby musely být hrazeny v plné výši z dosažených výnosů „zvláštního majetku“. Pro posouzení opatření z hlediska státní podpory není rozhodující, kdo v konečném důsledku ručí za financování nároků na penze úředníků. Rozhodujícím faktorem je, kdo je musel podle platné právní úpravy financovat za běžných okolností. Podle PostVwG 1953, HGrG a PostVerfG 1989 jednoznačně náleží tato povinnost v plném rozsahu Deutsche Post.
(272)
Náklady na penze mimo to představují pro každý podnik bez ohledu na to, zda je veřejný nebo soukromý či zda má či nemá právní subjektivitu, běžné provozní náklady. Jak mezi členskými státy, tak uvnitř členských států se rozvinula široká řada mechanismů financování penzí. Uplatňují se různé systémy, často podle okamžiku nástupu do zaměstnání. Deutsche Post tak musí za své zaměstnance, včetně svých úředníků, nést náklady na penze stejným způsobem jako jiné podniky. Rozdíl ve způsobu financování penzí úředníků a důchodů soukromých zaměstnanců nemá na povinnost Deutsche Post započítávat financování penzí do svých běžných provozních nákladů vliv. Přijetí argumentace Německa by znamenalo, že stát může veřejným podnikům snížit náklady, jež souvisejí s jejich běžným provozem.
(273)
Tvrzení Německa, že Deutsche Post nikdy nedisponovala dostatečnými vlastními zdroji na financování nároků na penze svých úředníků, opomíjí skutečnost, že posouzení existence finanční výhody je na hospodářské výkonnosti podniku nezávislé.
(274)
Jelikož penzijní reforma z roku 1995 částečně Deutsche Post zbavila povinnosti financovat nároky na penze svých úředníků, vyplynula pro Deutsche Post finanční výhoda.
VII.1.2 Narušení hospodářské soutěže a vliv na obchod
(275)
Podpora poskytnutá členským státem ovlivňuje obchod uvnitř Unie, pokud v rámci tohoto obchodu posiluje postavení určitého podniku proti jeho konkurentům. K tomu, aby určité opatření narušovalo hospodářskou soutěž a ovlivňovalo obchod mezi členskými státy, postačuje podle ustálené judikatury (75) pouze skutečnost, že příjemce podpory soutěží s ostatními podniky na trhu otevřeném hospodářské soutěži.
(276)
V Německu byly trhy v případě balíkových zásilek, novin a časopisů vždy otevřeny hospodářské soutěži. Na těchto trzích společnost POSTDIENST vždy soutěžila s jinými podniky, a to i z jiných členských států (jako např. UPS, FedEx, TNT Express, GLS či DPD). Od roku 1998 do roku 2007 DPAG postupně přicházela o exkluzivní licenci na listovní zásilky. Po otevření trhu hospodářské soutěži na něj vstoupily nové podniky. Proto podpora ovlivňuje obchod mezi členskými státy a může narušovat hospodářskou soutěž.
(277)
V tomto ohledu Komise rovněž poznamenává, že Deutsche Post a její holdingová společnost DPWN začaly v roce 1997 přebírat balíkové služby na evropských a mezinárodních trzích: již v roce 1999 měla DPWN na evropských trzích v oblasti balíkových a expresních kurýrních služeb vedoucí postavení s ročními výnosy ve výši cca 4,6 mld. EUR. Převzetím DHL v roce 1998 rozšířila DPWN svou působnost na Asii a Severní Ameriku. Po dalších převzetích v oblasti logistiky (např. společnosti Danzas, Nedlloyd, ASG, Air Express International) se DPWN stala jedním největších poskytovatelů služeb letecké a námořní nákladní dopravy a globálních logistických služeb. Kromě toho začala DPWN působit i na poštovních trzích mimo Německo (např. převzetí podniku Unipost ve Španělsku a podniku Williams Lee ve Spojeném království). V letech 1998 až 2007 DPWN získala podniky v celkové hodnotě přibližně 21 mld. EUR (76).
(278)
Komise proto dochází k závěru, že dotování penzí představuje podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
VII.2 Posouzení existujících podpor podle čl. 108 odst. 1 SFEU
(279)
Podle názoru Německa má být dotování penzí, pokud se má vůbec v jeho případě jednat o podporu, považováno za existující podporu podle čl. 1 písm. b) bodu i) nařízení (ES) č. 659/1999. Německo tvrdí, že od vstupu příslušného ustanovení v německé ústavě v roce 1953 v platnost je stát konečným dlužníkem a subjektem povinným financovat nároky na penze úředníků. Německo nadále zastává stanovisko, že zřízení penzijního fondu na této povinnosti nic nezměnilo.
(280)
Podle čl. 1 písm. b) bodu i) nařízení (ES) č. 659/1999 zahrnuje pojem existující podpory všechny podpory existující v příslušných členských státech před vstupem Smlouvy v platnost, to znamená režimy podpor a jednotlivé podpory, které byly zavedeny před vstupem Smlouvy v platnost a zůstávají použitelné i po něm.
(281)
Podle platných poštovních i obecných právních předpisů byly platby penzí do roku 1995 zahrnuty do rozpočtu „zvláštního majetku“ Deutsche Bundespost a musely být v plné výši hrazeny z dosažených výnosů „zvláštního majetku“ (pro podrobné posouzení těchto předpisů viz body odůvodnění 262 a 263). Před druhou poštovní reformou v roce 1995 proto byla Deutsche Post povinna financovat výdaje na penze svých úředníků z vlastních zdrojů, a nedostávala žádnou podporu, která by byla určena na snížení penzijních nákladů Deutsche Post.
(282)
Založení DPAG a zřízení poštovního penzijního fondu v roce 1995 znamenalo zcela novou úpravu financování penzí úředníků. Po této druhé poštovní reformě v roce 1995 převzala Deutsche Post základní platební povinnost a povinnost nést náklady ve spojitosti s majetkoprávními nároky úředníků podle § 2 odst. 3 PostPersRG 1994, částečně však byla zbavena nákladů na penze úředníků. Podle § 16 odst. 1 a 2 PostPersRG 1994 již Deutsche Post nebyla povinna financovat náklady na penze prostřednictvím paušálních plateb (období 1995-1999) či stanovených příspěvků (od roku 2000). Zbývající deficit byl od té doby kryt dotováním penzí.
(283)
Proto se u dotování penzí jedná o novou podporu, jelikož bylo zavedeno v roce 1995.
(284)
Pokud jde o odkaz Německa na prohlášení Komise ve věci T-266/02, poukazuje Komise nejdříve na to, že Tribunál v bodě 54 rozsudku představuje stanovisko Německa (a nikoliv, jak uvádí Německo, stanovisko Komise). Z bodu 54 rozsudku vyplývá, že v záporném rozhodnutí z roku 2002 nebylo i podle názoru Německa dotování penzí posuzováno. V bodě 61 rozsudku je uvedeno stanovisko Komise:
„Komise zaprvé namítá, že … v rámci napadeného rozhodnutí měla za to, že byly relevantní pouze platby provedené DB-Telekom.“
(285)
Rozsudek tedy nepodporuje stanovisko Německa, že prohlášením zmocněnce Komise bylo dotování penzí implicitně povoleno. V každém případě je zjevné, že takové prohlášení by nemohlo mít tento účinek.
(286)
Nadto Tribunál ve věci T-421/07 (77) rozhodl, že předmětem rozhodnutí o zahájení vyšetřovacího řízení z roku 1999 bylo i dotování penzí a že řízení ohledně tohoto opatření nebylo záporným rozhodnutím z roku 2002 ukončeno.
(287)
Jelikož Komise nikdy nepřijala žádné rozhodnutí, podle něhož by dotování penzí nepředstavovalo podporu nebo by představovalo podporu slučitelnou s vnitřním trhem, dochází Komise k závěru, že dotování penzí představuje nové opatření podpory.
VII.3 Posouzení slučitelnosti s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
(288)
Výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 SFEU a v čl. 107 odst. 3 písm. a) a b) SFEU jednoznačně nelze použít.
(289)
Komise vzala v rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2007 do úvahy možnost, že dotování penzí jakožto vyrovnávací platba za poskytování veřejných služeb podle čl. 106 odst. 2 SFEU by mohlo být alespoň částečně slučitelné s vnitřním trhem. Ve své odpovědi na rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2007 Německo zdůraznilo, že dotování penzí by v případě, že představuje podporu, mělo být posuzováno nikoliv na základě čl. 106 odst. 2 SFEU, nýbrž na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. V rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2011 Komise dále popsala metodu pro posouzení slučitelnosti dotování penzí na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, k čemuž Německo sdělilo své připomínky.
(290)
Podle judikatury Soudního dvora (78) je na členském státu, aby uvedl možné důvody pro slučitelnost s vnitřním trhem a prokázal, že předpoklady pro tuto slučitelnost jsou splněny. Z uvedeného rozsudku zejména vyplývá, že Komise v této věci není povinna slučitelnost dotování penzí s vnitřním trhem na základě čl. 106 odst. 2 SFEU posuzovat, pokud členský stát a příjemce dotací případné posouzení slučitelnosti na uvedeném základě výslovně odmítnou.
(291)
Komise proto posoudí, zda se v případě dotování penzí jedná o podporu slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU mohou být za slučitelné s vnitřním trhem prohlášeny podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
(292)
Podle judikatury může Komise státní podpory prohlásit za slučitelné s vnitřním trhem, pokud přispívají k dosažení cíle společného zájmu (79), jsou pro dosažení tohoto cíle nezbytné (80) a pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem (přiměřenost).
VII.3.1 Otevření trhu v poštovním odvětví jako cíl společného zájmu
(293)
Poštovní služby přispívají k sociální, hospodářské a územní soudržnosti v Unii. Otevření poštovních služeb hospodářské soutěži, jež na úrovni EU započalo v roce 1998, vedlo ke zvýšení kvality a účinnosti a k lepší orientaci na uživatele (81). Otevření trhu umožnilo vytvoření vnitřního trhu poštovních služeb. Přispívá tak k cíli vytváření vnitřního trhu stanovenému v čl. 3 odst. 3 Smlouvy o EU.
(294)
Poté, co se v roce 1995 Deutsche Post přeměnila na akciovou společnost, nezaměstnala žádné další úředníky. Závazky v oblasti sociálních dávek pro úředníky tak mají svůj původ v době před otevřením poštovního trhu hospodářské soutěži. Jsou srovnatelné s tzv. „uvízlými náklady“ vyplývajícími ze závazků, jež byly přijaty před počátkem otevírání trhu a kterým již v konkurenčním tržním prostředí nelze za stejných podmínek dostát, jelikož zavedený provozovatel již není s to přenést příslušné náklady na uživatele. Pokud by Deutsche Post nebyla bývala alespoň částečně této „zděděné“ zátěže zbavena, bývala musela by trh opustit.
(295)
Komise uznala, že k postupnému přechodu ze situace se značně omezenou hospodářskou soutěží do situace se skutečnou hospodářskou soutěží na úrovni Unie musí dojít za přijatelných hospodářských podmínek (82). Proto v řadě svých rozhodnutí povolila státní podpory, kterými členské státy zavedeným provozovatelům uleví od části zděděné zátěže v oblasti penzijních závazků (83).
VII.3.2 Nutnost a přiměřenost dotování penzí
(296)
Komise zastávala ve své rozhodovací praxi stanovisko, že snížení penzijních nákladů je třeba omezit na takovou míru, jež je nezbytná k vyrovnání sazby příspěvků na sociální zabezpečení, které jako náklady nese zavedený provozovatel, se sazbou příspěvků na sociální zabezpečení u jeho konkurentů (84).
(297)
V nynější věci Komise uznává, že Deutsche Post by bez státního zásahu, kterým je osvobozena od části penzijních závazků vůči svým úředníkům, nebyla schopna se prosadit vůči svým konkurentům. Zátěž z minulosti spojená se sociálním zabezpečením, kterou její konkurenti nést nemusí, by ji mohla donutit opustit části trhu poštovních služeb podléhající hospodářské soutěži.
(298)
V rozhodnutí La Poste Komise poprvé posuzovala nutnost a přiměřenost opatření podpory, kterým se snižovaly náklady na penze úředníků zaměstnaných před otevřením trhu. V uvedeném rozhodnutí Komise zjišťovala, zda dotování penzí vyrovnává výši příspěvků na zákonné pojistné na sociální zabezpečení mezi zavedeným provozovatelem a ostatními podniky v odvětví listovních a balíkových zásilek (85).
(299)
V nynějším rozhodnutí bude Komise postupovat stejným způsobem. Analýza Komise bude probíhat ve třech krocích:
-
Nejdříve Komise zjistí výši příspěvků na sociální zabezpečení ostatních podniků v odvětví listovních a balíkových zásilek.
-
Následně musí zjistit výši příspěvků na sociální zabezpečení, které za své úředníky odvádí Deutsche Post.
-
Nakonec musí ověřit, zda jsou zjištěné příspěvky stejně vysoké.
VII.3.2.1 Výše příspěvků na sociální zabezpečení ostatních podniků v odvětví listovních a balíkových zásilek
(300)
Výše příspěvků na sociální zabezpečení se určí pomocí dvou faktorů: sazby příspěvků a platového základu, na který se sazba použije.
a) Výpočet referenční sazby
(301)
Soukromí konkurenti musí podíl zaměstnavatele i podíl zaměstnance financovat ze svých výnosů. Jak vyplývá z obrázku 2, pohybovala se celková sazba příspěvků od roku 1995 mezi 38 % a 42 % hrubého platu soukromého zaměstnance (hrubý plat = čistý plat + podíl zaměstnance). Podíl zaměstnavatele a podíl zaměstnance na sazbě příspěvků na sociální zabezpečení se v obou případech pohyboval mezi 19 % a 21 % hrubého platu (pro podrobnější časové posloupnosti viz příloha).
(302)
Na rozdíl od podílu soukromých zaměstnanců na příspěvcích na sociální zabezpečení zahrnuje podíl úředníků pouze 30 % až 50 % jejich nákladů na zdravotní péči, avšak žádné další příspěvky na jejich penzijní náklady a náklady na zdravotní či dlouhodobou péči. Příspěvek Deutsche Post tak přesahuje podíl soukromého zaměstnavatele a zahrnuje celkové penzijní náklady i zbývající náklady na zdravotní a dlouhodobou péči.
(303)
Při stanovování příslušné referenční sazby pro Deutsche Post je třeba přihlédnout k tomu, že příspěvek úředníků je nižší než příspěvek soukromých zaměstnanců.
(304)
Pokud jde o příspěvek úředníků na jejich náklady na zdravotní a dlouhodobou péči, jenž dosahuje 30 % až 50 %, lze předpokládat, že svými hospodářskými dopady vesměs odpovídá příspěvku soukromých zaměstnanců na zákonné zdravotní pojištění a pojištění dlouhodobé péče (jenž např. v roce 2006 činil 8,50 % hrubého platu soukromých zaměstnanců).
(305)
Jelikož úředníci neplatí žádné příspěvky na zákonné důchodové pojištění a pojištění pro případ nezaměstnanosti, musí Deutsche Post převzít příslušnou částku, aby skutečně odváděla příspěvky na sociální zabezpečení ve výši odpovídající příspěvkům na zákonné pojistné na sociální zabezpečení, jež musí soukromý podnik financovat ze svých výnosů.
(306)
Referenční sazba příspěvků na sociální zabezpečení Deutsche Post (dále jen „referenční sazba“) musí proto - tak, jak je znázorněno v tabulce - zahrnovat celkové sazby příspěvků (= podíl zaměstnavatele + podíl zaměstnance) na důchodové pojištění a pojištění pro případ nezaměstnanosti, jakož i podíl zaměstnavatele na zdravotní pojištění a pojištění dlouhodobé péče.
Obrázek 7
Stanovení referenční sazby příspěvků na sociální zabezpečení Deutsche Post
(307)
Jak vyplývá z obrázku 8, pohybovala se referenční sazba v letech 2003-2010 mezi 30 % a 34,1 % hrubého platu soukromých zaměstnanců (86).
(308)
Německo namítá, že referenční hodnota převyšující podíl zaměstnavatele na sazbě příspěvků na sociální zabezpečení by Deutsche Post znevýhodnila oproti jejím konkurentům, kteří musí platit pouze podíl zaměstnavatele. Jak ale ukazuje následující zjednodušený příklad (založený na sazbách příspěvků v roce 2006), vyplývala by pro Deutsche Post v porovnání se soukromými konkurenty výrazná výhoda, pokud by referenční sazba odpovídala pouze podílu zaměstnavatele na příspěvcích na sociální zabezpečení:
1)
Deutsche Post a soukromý konkurent vyplácí úředníkovi, příp. soukromému zaměstnanci stejný čistý plat ve výši 79,5 EUR.
2)
Podíl zaměstnavatele a podíl zaměstnance na sazbě příspěvků na sociální zabezpečení činí v obou případech 20,5 % hrubého platu soukromého zaměstnance. Sečtou-li se čistý plat 79,5 EUR a podíl zaměstnance 20,5 EUR, činí výsledný hrubý plat 100 EUR. Celkově tak příspěvky na sociální zabezpečení dosahují 41 EUR (= 41 % hrubého platu soukromého zaměstnance).
3)
Německo zastává názor, že Deutsche Post by měla platit pouze podíl zaměstnavatele na příspěvcích na sociální zabezpečení, který doplňuje příspěvek úředníka na náklady na zdravotní péči (jež jsou jako příspěvek soukromého zaměstnance na zdravotní pojištění a pojištění dlouhodobé péče stanoveny na 7,5 EUR).
4)
Německo počítá podíl zaměstnavatele na základě příslušného platu úředníka, který činí 87 EUR (součet čistého platu 79,5 EUR a příspěvku úředníka na náklady na zdravotní péči 7,5 EUR). Náklady na sociální zabezpečení tak jsou součtem 17,8 EUR (podíl zaměstnavatele 20,5 % z příslušného platu úředníka 87 EUR) a příspěvku úředníka na náklady na zdravotní péči ve výši 7,5 EUR.
5)
Podle propočtů Německa by náklady na sociální zabezpečení úředníků činily pouze 25,3 EUR oproti 41 EUR v případě soukromých zaměstnanců.
(309)
Třebaže Deutsche Post a soukromý konkurent vyplácí tentýž čistý plat, musela by Deutsche Post nést náklady na sociální zabezpečení dosahující pouze 62 % příspěvků na zákonné pojistné na sociální zabezpečení u soukromých zaměstnanců, pokud je podíl zaměstnance na příspěvcích na sociální zabezpečení zahrnut v referenční hodnotě.
(310)
Dále je třeba konstatovat, že podíl zaměstnavatele na sazbě příspěvků na sociální zabezpečení (od roku 1995 mezi 19 % a 21 %) byl rovněž značně nižší než sazba příspěvků 33 % z příslušných platů úředníků, jež je v poštovním zákoně z roku 1995 stanovena jako referenční hodnota pro příspěvek Deutsche Post do penzijního fondu. Německý zákonodárce tedy nezamýšlel, že by Deutsche Post měla financovat pouze podíl zaměstnavatele, nýbrž ukládal Deutsche Post podstatně vyšší příspěvek na pokrytí nákladů na penze úředníků i převzetí zbývajících nákladů na sociální zabezpečení (např. příspěvku na náklady na zdravotní péči úředníků).
(311)
Proto Komise odmítá použití podílu zaměstnavatele na sazbě příspěvků na sociální zabezpečení jako referenční sazby, jelikož úředníci - na rozdíl od soukromých zaměstnanců - nepřispívají povinně na důchodové pojištění a pojištění pro případ nezaměstnanosti. Z tohoto důvodu musí být tyto příspěvky v každém případě zahrnuty do referenční sazby, čímž bude zajištěno, že Deutsche Post i soukromí konkurenti odvádějí - přímo či nepřímo - příspěvky ve stejné výši.
b) Výpočet platového základu
(312)
Jelikož by se výše příspěvků na sociální zabezpečení, jež za své úředníky platí Deutsche Post, měla rovnat výši příspěvků na zákonné pojistné na sociální zabezpečení, jež odvádějí soukromí konkurenti, je důležité, aby pro Deutsche Post platila nejen stejně vysoká sazba příspěvků, ale také aby tato sazba byla použita na odpovídající platový základ. Jak bylo znázorněno na výše uvedeném příkladu, vede výpočet podílu zaměstnavatele ve výši 20,5 % na základě příslušných platů úředníků k příspěvku činícímu 17,8 EUR, zatímco soukromý konkurent musí odvádět 20,5 EUR (20,5 % na základě hrubého platu ve výši 100 EUR).
(313)
Proto je třeba stanovit hrubý plat úředníků, který bude představovat ekvivalent platového základu pro hrubý plat soukromých zaměstnanců. Předpokládá se, že příspěvek úředníků na náklady na zdravotní péči odpovídá příspěvku soukromých zaměstnanců na zdravotní pojištění a pojištění dlouhodobé péče. Zbývající rozdíl mezi hrubým platem a skutečným platem tak představuje podíl zaměstnance na příspěvcích na důchodové pojištění a pojištění pro případ nezaměstnanosti. Pomocí následující rovnice se provede přepočet skutečného platu na hrubý plat, jenž odpovídá hrubému platu soukromých zaměstnanců.
Tabulka 6
Výpočet hrubého platu úředníků (na základě sazeb příspěvků v roce 2006)
Hrubý plat úředníků =
(314)
Vezmou-li se v potaz například sazby příspěvků v roce 2006, je hrubý plat úředníků o 15 % vyšší než jejich skutečný plat. Tento procentní podíl tak vyčísluje chybu, ke které by došlo, pokud by se jako základ pro výpočet příspěvků Deutsche Post na sociální zabezpečení oproti zákonným příspěvkům soukromých konkurentů použil skutečný plat namísto platu hrubého. Je to znázorněno ve výše uvedeném 308. bodě odůvodnění, jelikož podíl zaměstnavatele ve výši 20,5 EUR, jenž se správně odvíjí od hrubého platu, převyšuje o 15 % podíl zaměstnavatele ve výši 17,8 EUR v případě, kdy by se nesprávně jako základ použil skutečný plat.
(315)
Komise má proto za to, že referenční sazba pro příspěvky Deutsche Post na sociální zabezpečení musí být založena na příspěvku zaměstnavatele a příspěvku zaměstnance na důchodové pojištění a pojištění pro případ nezaměstnanosti a na příspěvku zaměstnavatele na zdravotní pojištění a pojištění dlouhodobé péče. Referenční sazba musí být použita na hrubý plat úředníků (jak je stanoveno v tabulce 6).
VII.3.2.2 Příspěvky na sociální zabezpečení, které za své zaměstnance odvádí Deutsche Post
(316)
Podle § 16 odst. 1 PostPersRG 1994 musela Deutsche Post v období 1995-1999 přispívat do penzijního fondu ročním příspěvkem ve výši 2,045 mld. EUR, tedy celkovou částkou 10,225 mld. EUR. Podle § 16 odst. 2 PostPersRG 1994 odvádí Deutsche Post od roku 2000 sazbu ve výši 33 %. Tato sazba se použije na skutečný plat úředníků.
(317)
Při přezkumu nutnosti a přiměřenosti podpory je však třeba zohlednit skutečnost, že Deutsche Post nemusí z ekonomického hlediska odvádět do penzijního fondu celou částku ve výši 2,045 mld. EUR, tj. 33 % skutečných platů. V této souvislosti je třeba podle Komise rozlišovat mezi obdobím 1995-2002 a obdobím od roku 2003 po současnost.
a) Příspěvek Deutsche Post v období 1995-2002
(318)
Německo tvrdí, že zejména s ohledem na roční paušální platby v celkové výši 2,045 mld. EUR odváděné v období 1995-1999 do penzijního fondu byly příspěvky Deutsche Post na sociální zabezpečení vyšší než příspěvky na zákonné pojistné na sociální zabezpečení, které museli platit konkurenti. Proto Deutsche Post v období do roku 1999, ale i během celého zkoumaného období odváděla přinejmenším stejně vysoké, ne-li vyšší příspěvky než soukromé podniky. Nelze tedy zjistit, že Deutsche Post byla díky dotování penzí ve výhodnější pozici než její konkurenti. Komise musí tuto argumentaci odmítnout, jelikož se v ní nepřihlíží k příslušným regulačním ustanovením německých orgánů týkajícím se pokrytí nákladů na cenově neregulované služby.
(319)
Komise v nynějším rozhodnutí shledává, že Deutsche Post byla na cenově neregulovaných trzích ve výhodnějším postavení než její konkurenti, jelikož část vzniklých nákladů na sociální zabezpečení úředníků zaměstnaných v uvedených službách nenesly tyto služby samy. Místo toho byla tato část vzniklých nákladů na sociální zabezpečení přidána k cenově regulovaným službám, jejichž výnosy byly udržovány na dostatečně vysoké úrovni, aby z nich mohly být financovány i náklady dodatečně připočtené k nákladům vzniklým za samotné cenově regulované služby.
(320)
Z interního účetnictví Deutsche Post po roce 1995 vyplývá, že Deutsche Post cenově neregulovaným službám přidělovala pouze příspěvky na sociální zabezpečení ve výši založené na sazbě příspěvků REK. REK 2002 i navazující REK tuto praxi potvrzují. Cenově neregulované služby byly proto zvýhodněny jak před rokem 1999, tak i po něm, jelikož byly jednoznačně osvobozeny od vzniklých nákladů.
(321)
Tvrzení Německa, že Deutsche Post vzniklo na cenově regulovaných trzích komparativní znevýhodnění, jelikož musela v období 1995-1999 prostřednictvím odváděných paušálních plateb financovat vyšší náklady na sociální zabezpečení, není podpořeno fakty. Zaprvé měla Deutsche Post stále na většinu svých regulovaných služeb exkluzivní licenci. Zadruhé byly, a to je ještě důležitější, poplatky za služby podléhající exkluzivní licenci dostatečně vysoké, takže bylo možné přenést tyto náklady na uživatele závislé na těchto službách.
(322)
V období do roku 1995 vycházela regulace poplatků z nařízení o poštovní službě (Postdienstverordnung) (87) ze dne 24. června 1991, podle něhož musely být poplatky za monopol vyvážené. Ve správní praxi v tom byly zahrnuty i náklady na penze. V období 1995-1997 vycházela regulace poplatků ze zákona o regulaci telekomunikací a poštovních služeb (Gesetz über die Regulierung der Telekommunikation und des Postwesens) ze dne 14. září 1994 (BGBl. I s. 2325, 2371). Podle § 4 ve spojení s § 2 a § 7 uvedeného zákona směly být z výnosů z cenově regulované oblasti pokryty nejen náklady vzniklé v rámci cenově regulovaných služeb včetně příspěvků do penzijního fondu, ale i financovány náklady cenově neregulovaných služeb.
(323)
Jak vyplývá z ročních závěrek Deutsche Post, zůstaly regulované poplatky při penzijní reformě z roku 1995 na stejné úrovni, jaká platila v době, kdy Deutsche Post ještě musela nést celkové náklady na penze. Zatímco později byly náklady na penze buď omezeny na výši paušální částky (v období 1995-1999), nebo (od roku 2000) stanoveny na 33 % celkového, rok od roku klesajícího objemu platů úředníků, nebyly regulované poplatky odpovídajícím způsobem sníženy tak, aby nadále pokrývaly pouze příspěvky na sociální zabezpečení, jež odpovídaly příspěvkům na zákonné pojistné na sociální zabezpečení, které platili konkurenti. Jelikož příspěvky do penzijního fondu stanovené do roku 1999 (2,045 mld. EUR ročně) zůstaly přibližně na úrovni nákladů na penze v roce 1994, hospodářská situace se pro Deutsche Post s ohledem na pokrytí penzijních nákladů z cenově regulovaných služeb nezměnila. Výše výnosů Deutsche Post i její příspěvek do penzijního fondu zůstaly v rovnováze.
(324)
PostG 1997 jasně stanoví, že regulované poplatky mají pokrývat nejen náklady na efektivní poskytování služeb, nýbrž také zátěž vyplývající např. z nákladů na sociální zabezpečení úředníků. V PostG 1997 je proto výslovně uznáno, že výnosy z cenově regulované oblasti mají být stanoveny tak, aby bylo zajištěno pokrytí veškerých paušálních plateb. Jelikož podle německého zákonodárce zřejmě tehdejší výše regulovaných poplatků požadavky PostG 1997 splňovala, rozhodl, že ceny zůstanou do roku 1999 na úrovni z roku 1997. Tehdejší ministr hospodářství a technologií následně dne 27. března 2000 rozhodl, že poplatky schválené dne 1. září 1997 zůstanou v platnosti do 31. prosince 2002.
(325)
Regulované poplatky tak byly ponechány na historicky vysoké úrovni, a nebyly tedy sníženy na úroveň, při níž by Deutsche Post vzniklo komparativní znevýhodnění.
(326)
Od roku 2000 se Deutsche Post nacházela ve srovnání se svými konkurenty v ještě výhodnějším postavení, jelikož stanovené příspěvky do penzijního fondu byly sníženy na 33 % skutečných platů úředníků. Z této výše vyplývá v absolutním vyjádření snížení nákladů z 2,045 mld. EUR na 735 mil. EUR (a na částku ještě nižší v následujících letech, kdy počet úředníků klesal a kdy byl tento vývoj jen částečně vyrovnáván nárůstem platů). Jelikož byly regulované poplatky ponechány na historicky vysoké úrovni, mohla Deutsche Post od roku 2000 v rámci svých cenově regulovaných služeb dosáhnout značných zisků.
(327)
Při přezkumu rentability Deutsche Post v oblasti cenově regulovaných služeb za celé období 1995-2002 dochází posudek WIK k závěru, že Deutsche Post např. do roku 1999 i přes paušální platby do penzijního fondu nevznikly z poskytování cenově regulovaných služeb žádné ztráty. Od roku 2000 vykazuje posudek WIK dokonce výrazně pozitivní výsledky.
(328)
Proto musí Komise odmítnout tvrzení Německa, že Deutsche Post byla s ohledem na pokrytí příspěvků na sociální zabezpečení v rámci cenově regulovaných služeb oproti svým konkurentům znevýhodněna a že dotování penzí před rokem 2002 bylo nutné a přiměřené.
(329)
Bez ohledu na výše uvedené musí Komise připustit, že nemá v tomto případě k dispozici dostačující důkazní materiál k určení přesné výše příspěvků na sociální zabezpečení, které Deutsche Post v letech 1995-2002 odvedla. Komise má za to, že takové vyčíslení nemůže být založeno na dodatečném zjištění toho, že určitý podíl nákladů na sociální zabezpečení u cenově neregulovaných služeb byl přesunut, aby byl financován z výnosů z cenově regulované oblasti, a že Deutsche Post nebyla celkově v rámci právní úpravy o penzijním fondu znevýhodněna, jelikož výnosy z cenově regulované oblasti byly ve skutečnosti dostatečně vysoké na to, aby pokryly její příspěvky do penzijního fondu včetně přesunuté zátěže. Stejně omezená je i možnost stanovení metody, podle níž by členský stát mohl vypočítat výši příspěvků za toto období. Po posouzení právního základu, který platil pro regulované poplatky v období 1995-2002, Komise konstatuje, že z právních předpisů nelze s jistotou odvodit, jak příslušné orgány předem rozhodovaly o složení regulovaných poplatků. Zejména nelze v tomto případě s jistotou prokázat, že příslušné orgány v okamžiku stanovení regulovaných poplatků ve výši, jež přesunuté náklady fakticky v konečném důsledku pokrývala, vyčlenily ve svých rozhodnutích určitý podíl regulovaných poplatků jednoznačně na pokrytí částky uplatňované zátěže z cenově neregulovaných služeb.
(330)
Na rozdíl od rozhodnutí o cenových limitech z let 2002, 2007 a 2011, v nichž poštovní regulační orgán tuto zátěž výslovně potvrdil a povolil, by mohlo být toto dřívější faktické pokrytí odvíjet od úvah orgánů příslušných pro stanovení poplatků v souvislosti s vývojem složek nákladů nebo jiných podnikových proměnných. Toto dřívější faktické pokrytí proto v tomto případě nepostačuje k tomu, aby bylo možné přesně a s jistotou určit, do jaké míry příslušné orgány regulované poplatky zvýšily, aby zohlednily uplatňovanou zátěž v rámci cenově neregulovaných služeb.
(331)
V případě období od 1. ledna 2003 lze z rozhodnutí o cenových limitech z let 2002, 2007 a 2011 jasně vyvodit, jak poštovní regulační orgán stanovoval složení regulovaných poplatků. Regulované poplatky byly jednoznačně stanoveny na vyšší úrovni, aby bylo možné zátěž v rámci cenově neregulovaných služeb pokrýt z výnosů z cenově regulované oblasti.
b) Příspěvek Deutsche Post od roku 2003
(332)
Podle PostG 1997 může Deutsche Post od regulačního orgánu požadovat, aby při stanovování přípustné výše výnosů z exkluzivní licence a z cenově neregulovaných služeb započítal do nákladů, jež mají být přeneseny na uživatele, kromě jiného i „ve srovnání s konkurencí neobvyklou zátěž spojenou se sociálním zabezpečením“, jakož i náklady na účinné poskytování univerzální služby. Poštovní regulační orgán tuto metodu poprvé použil v rozhodnutí o cenových limitech v roce 2002. Poštovní regulační orgán povolil zátěž vyplývající z příspěvků na sociální zabezpečení, jež nebyly ve srovnání s konkurencí obvyklé, i v rozhodnutích o cenových limitech z roku 2007 a 2011. Okolnost, že cenové kontrole ex ante podléhá pouze část regulovaných služeb, na posouzení Komise nic nemění. Na základě svého dominantního postavení byla Deutsche Post nadále oprávněna k přenesení veškeré zátěže. V tomto ohledu na věci nic nemění, zda regulační orgán vykonává svou kontrolu ex ante nebo ex post.
(333)
Poštovní regulační orgán žádosti Deutsche Post, aby zátěž # 2 (vzniklé náklady na sociální zabezpečení nad rámec sazby příspěvků REK) byla refinancována z výnosů z cenově regulovaných služeb, vždy vyhověl. Tak byly při zjišťování nákladů na sociální zabezpečení, neobvyklých ve srovnání s konkurencí, (zátěž # 2) za rok 2001 porovnány vzniklé příspěvky Deutsche Post na sociální zabezpečení jejích úředníků činící [40 % až 45 %] skutečných platů (88) s referenční hodnotou REK. Tato referenční hodnota se skládá z podílu zaměstnavatele na příspěvcích na sociální zabezpečení, úrazové pojištění a penzijní připojištění, jež dohromady tvoří [20 % až 25 %] skutečných platů.
(334)
Tento rozdíl mezi oběma sazbami ve výši [15 % až 20 %] skutečného platu úředníka byl zahrnut do zátěže # 2 a byl financován z výnosů z cenově regulovaných služeb (srov. tabulka 2).
(335)
Z ekonomického hlediska proto sazba příspěvků Deutsche Post na sociální zabezpečení nečiní 33 % skutečných platů, nýbrž pouze [20 % až 25 %]. Od roku 2003 je zbývající část přenesena na závislé spotřebitele, kteří musí platit poplatky pokrývající náklady Deutsche Post na sociální zabezpečení u služeb, na něž měla Deutsche Post do roku 2007 exkluzivní licenci, případně u univerzálních služeb, ve kterých měla Deutsche Post dominantní postavení.
(336)
Při porovnávání sazby příspěvků použité na skutečné platy s výší příspěvků na sociální zabezpečení, které odvádí konkurent, musí být skutečný plat přepočítán na hrubý plat úředníka.
(337)
Skutečný plat činí [85 % až 90 %] hrubého platu úředníků (89). Na tomto základě odpovídá [20 % až 25 %] skutečného platu [17,5 % až 22,5 %] hrubého platu.
(338)
V důsledku omezení příspěvku deutsche Post do penzijního fondu na 33 % a povolení zátěže # 2 poštovním regulačním orgánem platí Deutsche post příspěvky na sociální zabezpečení ve výši [17,5 % až 22,5 %] hrubého platu úředníků.
VII.3.2.3 Srovnání
a) Období 1995-2002
(339)
Výnosy z poplatků, které Deutsche Post uplatňovala ve vyhrazeném odvětví, výrazně snížily v letech 1995-2002 skutečnou ekonomickou zátěž jejího příspěvku na pokrytí jejích nákladů na sociální zabezpečení. Při absenci výslovně vykazovaného prvku poplatků však může Komise pouze konstatovat, že výše příspěvku Deutsche Post zůstala nižší než referenční sazba. Komise není s to vypočítat přesný rozdíl mezi oběma úrovněmi ani určit metodu, podle níž by tento výpočet mohl provést členský stát.
b) Období od roku 2003
(340)
Pokud jde o srovnání sazby příspěvků REK s referenční sazbou, je třeba poznamenat, že sazba příspěvků REK vychází ze skutečných platů úředníků, jež v porovnání s hrubou mzdou soukromých zaměstnanců představují příliš nízký platový základ. Sazba příspěvků REK musí být proto nově vypočítána jako procentní podíl hrubých platů úředníků.
(341)
Ze srovnání pro rok 2006 vyplývá, že - oproti referenční sazbě ve výši 33,5 % - příspěvky na sociální zabezpečení u cenově neregulovaných služeb ve skutečnosti činily [17,5 až 22,5] % hrubých platů úředníků (příp. [20 až 25] % skutečných platů úředníků). Pokud jde o sazby příspěvků na sociální zabezpečení, profitovala tedy Deutsche Post v roce 2006 z komparativní výhody ve výši [10 až 15]% hrubých platů úředníků.
Tabulka 7
Srovnání sazby příspěvků REK s referenční sazbou příspěvků na sociální zabezpečení u Deutsche Post v roce 2006
Sazba příspěvků na sociální zabezpečení
Sazba příspěvků REK
Referenční sazba příspěvků na sociální zabezpečení u Deutsche Post
jako procentuální podíl z
hrubého platu soukromých zaměstnanců
hrubého platu úředníků
hrubého platu úředníků
Podíl zaměstnavatele
20,50 %
17,84 %
20,50 %
Zdravotní pojištění
6,65 %
5,79 %
6,65 %
Pojištění dlouhodobé péče
0,85 %
0,74 %
0,85 %
Pojištění pro případ nezaměstnanosti
3,25 %
2,83 %
3,25 %
Důchodové pojištění
9,75 %
8,48 %
9,75 %
Podíl zaměstnance
20,50 %
Zdravotní pojištění
6,65 %
Pojištění dlouhodobé péče
0,85 %
Pojištění pro případ nezaměstnanosti
3,25 %
3,25 %
Důchodové pojištění
9,75 %
9,75 %
Penzijní připojištění
[0 % až 5 %]
Úrazové pojištění
[0 % až 5 %]
Sazba příspěvku
[17,5 % až 22,5 %]
33,50 %
(342)
Podle tabulky 7 činí referenční sazba pro Deutsche Post 33,5 % hrubého platu úředníků a je o [10-15] procentních bodů vyšší než úroveň, kterou Deutsche Post skutečně hradila.
(343)
Rozdíl o [10 až 15] procentních bodů za rok 2006 je vyšší než nominální [8-13]% rozdíl mezi referenční sazbou ve výši 33,5 % a sazbou příspěvků REK, která činí [20-25] %. Rozdíl zahrnuje příplatek odpovídající [2-3] procentním bodům, který zohledňuje skutečnost, že nominální sazba příspěvků REK ve výši [20-25] % je nesprávně založena na skutečném platu úředníků a nikoliv na hrubém platu úředníků, který je rovnocenný hrubému platu soukromých zaměstnanců.
VII.3.2.4 Předběžný závěr týkající se nutnosti a přiměřenosti
(344)
Dotování penzí, které kryje potřebu financování penzijního fondu nad rámec příspěvku na sociální zabezpečení ve výši 33 % skutečného platu úředníků Deutsche Post, není nutné ani přiměřené z těchto důvodů:
1)
V období 1995-2002 vznikly Deutsche Post skutečné náklady, které byly nižší než referenční hodnota; přesný rozdíl však nelze stanovit.
2)
Deutsche Post od roku 2003 hradila náklady v průměrné výši [17,5-22,5] % hrubého platu svých úředníků, zatímco průměrná referenční sazba činí 32 % hrubého platu úředníků; zbývající náklady hradili uživatelé, neboť výnosy povolené podle regulace cenových stropů zahrnují zátěž vyplývající z nákladů na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé a které pokrývají zbývajících [10-15] % hrubého platu úředníků.
(345)
Pro rozdíl v sazbách od roku 2003 je dvojí vysvětlení:
1)
Výše zákonného pojistného na sociální zabezpečení, kterou hradí podniky v odvětví listovních a balíkových zásilek, činí 41 % hrubého platu. Pro účely srovnání s příspěvky, které Deutsche Post platí na sociální zabezpečení svých úředníků, je nutné provést opravu, která přihlíží k tomu, že úředníci platí 30 % až 50 % svých nákladů na zdravotní a dlouhodobou péči sami. Tato část, kterou hradí úředníci, je rovnocenná podílu zaměstnanců na nákladech na zdravotní a dlouhodobou péči odpovídajícímu 7,5 % hrubých platů.
2)
Příspěvek Deutsche Post se určuje na základě skutečných platů a nikoliv hrubých platů úředníků. Referenční hodnota úředníků Deutsche Post tedy činí 33,5 % hrubého platu. Vyplývající snížení, které tuto hodnotu přesahuje, není v zásadě ani nutné, ani přiměřené.
(346)
U období 1995-2002 není možné stanovit přesně poměr snížení, které přesahuje výši, již lze přijmout jako nutnou a přiměřenou. Od roku 2003 tento poměr odpovídá [10-15] % hrubého platu.
VII.3.2.5 Vliv zvláštního konkurenčního a regulačního prostředí na kritéria nutnosti a přiměřenosti
(347)
Posouzení nutnosti a přiměřenosti dotování penzí však musí přihlížet k tomu, že se jedná o zvláště konkurenční a regulační prostředí.
(348)
Jak je vysvětleno v oddíle II.2.1, disponovala Deutsche Post ke dni 31. prosince 2007 exkluzivní licencí na doručování určitých listovních zásilek. Podle § 52 PostG 1997 byla až do tohoto data pověřena povinností univerzální služby podle kapitoly 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES (90) a § 11 PostG 1997. Od 1. ledna 2008 poskytuje Deutsche Post univerzální služby dobrovolně.
(349)
Dokud Deutsche Post disponovala exkluzivní licencí na určité poštovní zásilky, nemohli její konkurenti na této části poštovního trhu nabízet své služby. Skutečnost, že poštovní regulační orgán dovolil Deutsche Post v plném rozsahu a částkou překračující příspěvky na sociální zabezpečení jejích konkurentů refinancovat tu část nákladů na sociální zabezpečení úředníků, která vyplývala z poskytování služeb podle exkluzivní licence, pomocí vyšších poplatků za cenově regulované služby, nemohla ovlivnit obchod v rozsahu, který by byl v rozporu se společným zájmem.
(350)
Povinnost univerzální služby je odůvodněna tím, že by poštovní provozovatelé v prostředí konkurenčního trhu určité služby ve venkovských nebo vzdálených oblastech buď vůbec neposkytovali, nebo by je poskytovali za nadměrné ceny. Proto musí členské státy podle článku 4 směrnice 97/67/ES zajistit, aby uživatelé mohli využívat práva na všeobecnou službu zahrnující trvalé poskytování poštovní služby ve stanovené kvalitě na celém území za dostupné ceny pro všechny uživatele.
(351)
V tomto ohledu ukládají německé právní předpisy ukládají zvláštní povinnost všem poštovním provozovatelům, kteří mají dominantní postavení na trhu, pro nějž platí povinnost univerzální služby. Podle § 2 PDLV (91) musí tito poskytovatelé zajišťovat služby na daném trhu za stejných podmínek pro všechny uživatele. Dominantní postavení na trhu měla a této povinnosti dosud podléhala pouze Deutsche Post.
(352)
Od privatizace Deutsche Post neobdržela žádnou státní podporu jako náhradu za poskytování univerzálních služeb. Dostává však náhradu nákladů na poskytování univerzální služby z výnosů z cenově regulovaných služeb, pro které má dominantní postavení na trhu. Komise se domnívá, že při posuzování přiměřenosti a nutnosti dotování penzí je vhodné vzít tuto skutečnost v úvahu.
(353)
Komise proto dochází k závěru, že v těch případě nákladů na sociální zabezpečení úředníků, které vyplývající z poskytování cenově regulovaných služeb, jež spadají do působnosti povinnosti univerzální služby a pro něž má Deutsche Post dominantní postavení na trhu, skutečnost, že poštovní regulační orgán dovolil v plném rozsahu a částkou přesahující příspěvky na sociální zabezpečení jejích konkurentů financovat uvedené náklady na sociální zabezpečení pomocí poplatků za cenově regulované služby, nemohla ovlivnit trh v rozsahu, který by byl v rozporu se společným zájmem. Tento závěr se opírá zvláště konkurenční a regulační prostředí, v němž se tyto služby poskytují. Na jiné oblasti proto jeho platnost nelze rozšířit.
VII.3.3 Dílčí závěr
(354)
Lze proto vyslovit závěr, že Deutsche Post počínaje rokem 2003 platila za své úředníky působící v cenově neregulovaných služeb příspěvky na sociální zabezpečení, které byly o 11-14 procentních bodů nižší, než sazba, kterou hradili její konkurenti.
Obrázek 8
Komparativní výhoda ve vztahu k sazbě příspěvků na sociální zabezpečení oproti cenově neregulovaným službám (sazby příspěvků jako procentuelní podíl na hrubých platech úředníků).
(…)
(355)
Nízké příspěvky na sociální zabezpečení nejsou ani nutné ani přiměřené pro dosažení cíle postupného otevírání trhu s poštovními službami. Deutsche Post je na dotčených trzích vystavena ostré konkurenci dalších podniků. Komise se proto domnívá, že menší objem příspěvků na sociální zabezpečení ovlivňuje trh v rozsahu, který je v rozporu s obecným zájmem. Nelze jej proto označit za slučitelný s vnitřním trhem.
(356)
S vnitřním trhem neslučitelný podíl dotování penzí pro období od 1. ledna 2003 se vypočítá jako rozdíl mezi referenční sazbou a sazbou příspěvků REK, který se vynásobí celkovou částkou hrubých platů úředníků působících v cenově neregulovaných službách podle níže uvedeného vzorce:
Tabulka 8
Vzorec k výpočtu podpory neslučitelné s vnitřním trhem za období od 1. ledna 2003
Podpora neslučitelná s vnitřním trhem =
=
(referenční sazba - sazba příspěvků REK)
×
Součet hrubých platů úředníků působících v cenově neregulovaných službách
(357)
Podle dostupných údajů činí komparativní výhoda za období 2003-2010 [500-1 000] milionů EUR (viz příloha). Roční částka podpory neslučitelné s vnitřním trhem se v důsledku snížení počtu úředníků v tomto období snížila z […] milionů EUR v roce 2003 na […] milionů EUR v roce 2010.
VII.3.4 Odpověď na argumenty Německa
(358)
V rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2007 Komise vyslovila pochybnosti ohledně nutnosti a přiměřenosti dotování penzí, jelikož příspěvky na sociální zabezpečení hrazené u cenově neregulovaných služeb byly o 11-14 % nižší než příspěvky hrazené soukromými konkurenty. Rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2011 kvantifikovalo výslednou výhodu v rozmezí 100-200 milionů EUR za rok.
(359)
V reakci na rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2011 vzneslo Německo dvě hlavní připomínky:
1)
Německo trvá na tom, že referenční sazba může být založena jen na podílu zaměstnavatele na příspěvcích na sociální zabezpečení, jelikož soukromé podniky nejsou ze zákona povinny podíl zaměstnance platit. Referenční sazba by navíc měla zohledňovat skutečnost, že úroveň platů vyplácených u Deutsche Post byla vždy vyšší než „konkurenční úroveň“.
2)
Německo tvrdí, že Komise neprokázala, že jsou příjmy z cenově regulovaných univerzálních služeb jsou dostatečné k financování uplatňované zátěže vyplývající z nákladů na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé.
VII.3.4.1 Komise oprávněně zahrnuje příspěvek zaměstnanců do referenční sazby a nepřizpůsobuje výši platů „platům obvyklým ve srovnání s konkurencí“.
(360)
Německo namítá, že referenční hodnota převyšující podíl zaměstnavatele na sazbě příspěvků na sociální zabezpečení by Deutsche Post znevýhodnila oproti jejím konkurentům, kteří musí platit pouze podíl zaměstnavatele.
(361)
Pokud jde o tento první argument, upozorňuje Komise, že úředníci nejsou oproti soukromým zaměstnanců povinni přispívat na důchodové pojištění a pojištění pro případ nezaměstnanosti. Z tohoto důvodu musí být tyto příspěvky nutně zahrnuty do referenční sazby, čímž bude zajištěno, že jak Deutsche Post, tak soukromí konkurenti odvádějí - přímo či nepřímo - příspěvky ve stejné výši.
(362)
Německo dále trvá na tom, že referenční sazba není uplatňována ani na hrubé ani na skutečné platy úředníků, nýbrž pouze na „platy obvyklé ve srovnání s konkurencí“. V REK 2002, 2007 a 2011 měl podle názoru Deutsche Post „plat obvyklý ve srovnání s konkurencí“ vycházet z platu podle tarifní smlouvy nebo z platu podle kolektivní smlouvy pro poštovní odvětví z roku 2003.
(363)
V REK 2009 je jako „plat obvyklý ve srovnání s konkurencí“ uvedena minimální mzda z roku 2007, která je ještě nižší než plat podle tarifní smlouvy.
(364)
Německo tvrdí, že při tomto výpočtu je nutné vycházet z těchto „platů obvyklých ve srovnání s konkurencí“, aby byly náklady Deutsche Post na sociální zabezpečení na stejné úrovni, jako u jejích konkurentů.
(365)
Komise nemůže tento argument přijmout, jelikož podpora musí být omezena na minimum nezbytné k zajištění toho, aby k postupnému přechodu ze situace se značně omezenou hospodářskou soutěží do situace se skutečnou hospodářskou soutěží na úrovni Unie došlo za přijatelných hospodářských podmínek.
(366)
Bylo by proto nepřiměřené zvýšit podporu v takové míře, že by Deutsche Post měla od roku 1995 hradit příspěvky na sociální pojištění pouze na základě „platů obvyklých ve srovnání s konkurencí“, které nezohledňují podmínky na trhu práce v dřívějších letech. V hospodářství je běžné, že se liší platy zaměstnanců přijatých v různou dobu zavedenými podniky resp. novými podniky vstupujícími na trh.
(367)
Ve věci podpory France Telecom (92) Komise také odmítla argument Francie, že by sazba příspěvků na sociální zabezpečení založená na platech měla přihlížet také ke skutečnosti, že úředníci dostávají vyšší platy než zaměstnanci konkurentů. Komise v této souvislosti upozornila na to, že zavedený provozovatel měl díky úředníkům v době otevření trhu dobře kvalifikované a kompetentní zaměstnance, bez nichž by si nedokázal udržet své postavení na trhu. V každém případě by bylo zcela nepřirozené podrobně rozvádět jednotlivá znevýhodnění tradičního poštovního provozovatele a nepřihlížet k jeho značným výhodám, např. pokud jde o podíl na trhu, obchodní značku a zákaznickou základnu.
(368)
Z výpočtů Deutsche Post nelze důvěryhodně vyvodit, že by bez povinnosti zaměstnávat úředníky dosáhla vypočtených úspor z hlediska nákladů na platy. Dokonce i v případě, že by se status státních úředníků v roce 1995 skutečně změnil na status soukromých zaměstnanců, není uvedeno ani kolik úředníků bylo v roce 1995 nahrazeno soukromými zaměstnanci, ani na jaké platové úrovni. Už jen vzhledem k samotnému počtu úředníků zaměstnávaných Deutsche Post (93) v roce 1995 je nepravděpodobné, že by bylo od roku 1995 právně a ekonomicky možné nahradit všechny úředníky stejně produktivními soukromými zaměstnanci s nižšími platy.
(369)
Komise proto odmítá obě námitky Německa, pokud jde o referenční sazbu a platy.
VII.3.4.2 K argumentům Německa, že výnosy z cenově regulovaných cen nestačily na pokrytí uplatňované zátěže
(370)
Německo tvrdí, že Komise posuzovala pouze výši příspěvků na sociální zabezpečení za cenově neregulované služby a nepřezkoumala, zda zisky z regulovaných univerzálních služeb stačí k pokrytí uplatňované zátěže.
(371)
Argumenty Německa jsou dvojí: Zaprvé Komise neprokázala, že německý regulační orgán skutečně schválil zátěže uplatňované Deutsche Post. Zadruhé, Německo uvádí, že přestože regulační orgán tyto zátěže schválil, zisky z cenově regulovaných univerzálních služeb nebyly dostatečné k jejich financování. Aby prokázalo, že výnosy z cenově regulovaných služeb nestačily na pokrytí uplatňované zátěže vyplývající z nákladů na sociální zabezpečení, jež jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé, a že se Deutsche Post za ve srovnání s náklady na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé, nedostávalo dostatečné náhrady, Německo předložilo dva odborné posudky: vypracované Prof. Weberem a firmou CTcon.
a) Rozhodnutí o cenových limitech z roku 2002, 2007 a 2011 jsou založena na REK předložených Deutsche Post a schvalují všechny uplatňované zátěže
(372)
Existují doklady o tom, že od rozhodnutí o cenových limitech z roku 2002 poštovní regulační orgán schválil zátěže Deutsche Post a náležitě regulované poplatky tak, by tyto zátěže pokrývaly. Rozhodnutí o cenových limitech z roku 2007 a 2011 také potvrzují, že poštovní regulační orgán přijal požadavky Deutsche Post a povolil, aby byly uplatňované náklady na sociální zabezpečení, které byly ve srovnání s konkurencí neobvyklé, hrazeny z výnosů cenově regulovaných služeb.
b) Posudek Prof. Webera nepodporuje tvrzení, že výnosy z cenově regulovaných univerzálních služeb byly nedostatečné na pokrytí zátěží uplatňovaných Deutsche Post.
(373)
Posudek Prof. Webera se zabývá obdobím 1995 až 2010 a zdůrazňuje, že Deutsche Post přijímala nejen dotace na penze, ale také využívala plného krytí zátěže #2 výnosy z cenově regulovaných služeb (podrobný popis tohoto posudku je uveden v oddílu VI.1.4.2 a)).
(374)
Pro hodnocení odborného posudku je přínosné nejprve zopakovat pravidlo pro stanovování výše poplatků podle § 20 odst. 2 PostG 1997 Tento zákon vyžaduje, aby cenové limity náležitě zohledňovaly náklady na účinné poskytování poštovních služeb, zátěže plynoucí z nákladů na poskytování univerzální poštovní služby a náklady ve spojení s převzetím nákladů na důchody zaměstnanců, které vyvstaly z právního následovnictví za Deutsche Bundespost.
Tabulka 9
Stanovování výše poplatků podle § 20 odst. 2 PostG 1997
Cenové limity pro regulované služby =
=
náklady na účinné poskytování regulovaných služeb + zátěže
=
celkové náklady na regulované služby + zátěže vyplývající z cenově neregulovaných služeb
(375)
Poštovní regulační orgán stanovil regulované poplatky tak, aby příjmy pokrývaly náklady na „účinné poskytování“ cenově regulovaných služeb a schválené zátěže. Jinými slovy, regulované služby zcela financují nejen celkové náklady na regulované služby - bez ohledu na to, zda jsou označeny jako „zátěže“ nebo jako „náklady na účinné poskytování služeb“ - ale také část zátěže plynoucí z cenově neregulovaných služeb. § 20 odst. 2 PostG 1997 tedy zajišťuje, aby byly schválené zátěže zcela pokryty výnosy z cenově regulovaných služeb. V rozporu s tvrzením Německa tedy také zákon vyžaduje, aby za cenově regulované služby nedocházelo k nedostatečnému vyrovnání převzetím nákladů na sociální zabezpečení zaměstnanců v cenově neregulovaných službách, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé.
(376)
Nejprve odborný posudek definuje náklady na sociální zabezpečení úředníků, které nejsou ve srovnání s konkurencí obvyklé, jako rozdíl mezi všemi náklady na sociální zabezpečení, jež Deutsche Post za své úředníky hradí (platby do penzijního fondu, náklady na zdravotní péči, úrazové pojištění a různá další pojištění), a příspěvky zaměstnavatele na důchodové a zdravotní pojištění a pojištění dlouhodobé péče na základě minimální mzdy z roku 2007. Poté tento rozdíl dále srovnává se zátěží #2.
(377)
Posudek Prof. Webera je napadnutelný ze dvou hledisek: Zaprvé, přehnaně nadhodnocuje náklady neobvyklé ve srovnání s konkurencí. Zadruhé, přehlíží skutečnost, že v důsledku uvedeného nadhodnocení zahrnují náklady, které jsou neobvyklé ve srovnání s konkurencí, také náklady, na které Deutsche Post obdržela státní vyrovnávací platby, které nejsou přiděleny k zátěži # 2, nýbrž k jiným položkám nákladů. Podrobně se jedná o tyto nedostatky:
(378)
Zaprvé, posudek stanoví náklady na sociální zabezpečení, které jsou neobvyklé ve srovnání s konkurencí, na základě podílu zaměstnavatele na příspěvcích na sociální zabezpečení. Zátěž #2 je však vypočtena na základě sazby příspěvků REK. Jelikož je sazba příspěvků REK vyšší než podíl zaměstnavatele na příspěvcích na sociální zabezpečení, jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé náklady na sociální zabezpečení vypočtené v posudku vyšší než zátěž #2. Posudek proto nezohledňuje ve srovnání s konkurencí neobvyklé náklady na sociální zabezpečení, které poštovní regulační orgán považuje za „náklady na účinné poskytování“.
(379)
Za druhé, posudek nezohledňuje skutečnost, že zátěž #1 (náklady na mzdy obvyklé ve srovnání s konkurencí) rovněž zahrnuje část nákladů na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé (např. vzhledem k rozdílu mezi skutečnými platy a referenční hodnotou pro úroveň platů, která je „ve srovnání s konkurencí obvyklá“), a že tyto náklady jsou proto financovány pomocí zátěže #1. Další náklady na sociální zabezpečení, které odborný posudek zohledňuje, jsou pokryty samostatnými zátěžemi (např. platby na sociální zabezpečení a zdravotní péči (BAnstPT) jsou hrazeny pomocí zátěže #6), a jsou tudíž vyrovnány. Zatímco je uvedena celková suma skutečných nákladů na sociální zabezpečení úředníků, neuvádí se, že jsou náklady neobvyklé ve srovnání s konkurencí hrazeny také jinými zátěžemi než pomocí zátěže #2.
(380)
Za třetí, je třeba přihlédnout k tomu, že zátěž #2 obsahuje náklady na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé, jak pro úředníky, tak pro soukromé zaměstnance. Příspěvky na sociální zabezpečení pro soukromé zaměstnance byly před rokem 2003 vyšší než referenční sazba REK, jelikož byly v těchto nákladech zahrnuty také úroky ve výši zhruba […] milionů EUR na penzijní připojištění soukromých zaměstnanců. Od roku 2003 jsou tyto náklady na úroky připočítávány k finančním nákladům a náklady na sociální zabezpečení vzniklé v souvislosti se soukromými zaměstnanci jsou tedy nižší než referenční sazba REK.
(381)
Jelikož posudek zahrnuje celou zátěž #2 jako vyrovnání nákladů na sociální zabezpečení úředníků, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé, vzniklo pro náklady na sociální zabezpečení úředníků před rokem 2003 nadměrné snížení a po roce 2003 nedostatečné snížení. Pro výpočet přiměřeného vyrovnání nákladů na sociální zabezpečení úředníků ze zátěže #2, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé, je třeba u zátěže #2 posuzovat státní úředníky a soukromé zaměstnance odděleně.
(382)
Nedostatečné vyrovnání, které posudek zjistil, je proto zavádějící, neboť se přehlíží skutečnost, že uplatňované náklady na sociální zabezpečení - ve srovnání s konkurencí neobvyklé - jsou kryty nejen zátěží #2 a že poštovní regulační orgán považoval vyšší podíl nákladů na sociální zabezpečení za náklady na „účinné poskytování“. Náležitou opravou chyb v odborném posudku, pokud jde o vyrovnání, se zátěže a náklady na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé, vyrovnávají přesně podle § 20 odst. 2 PostG 1997.
(383)
Námitku Německa, že se Komise v rozhodnutí o rozšíření řízení z roku 2011 dopustila chyby, když vypočetla komparativní výhodu pouze pro cenově neregulované služby, je nutno odmítnout, protože podle § 20 odst. 2 PostG 1997 musí poštovní regulační orgán stanovit cenový limit tak, aby příjmy z cenově regulovaných služeb pokryly náklady na jejich účinné poskytování a schválené zátěže.
c) Absence důkazu nedostatečného vyrovnání nákladů na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé, podle posudku WIK
(384)
S odkazem na REK 2009 Německo tvrdí, že Deutsche Post trpěla od roku 1990 značnými ztrátami z cenově regulovaných služeb, jelikož výnosy z jejich poskytování zcela absorbovaly náklady na cenově regulované služby a čisté náklady na plnění povinnosti univerzální služby (94). Německo také proto odmítá argument Komise, že by zisky z cenově regulovaných služeb byly dostatečné k financování nákladů na sociální zabezpečení, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé, na cenově neregulované služby.
(385)
Komise se zaprvé domnívá, že z rozhodnutí poštovního regulačního orgánu po roce 2003 jasně vyplývá, že vyčlenil část výnosu z cenově regulovaných služeb na vyrovnání zátěže #2. Existence příspěvku z výnosů z cenově regulovaných služeb proto jednoznačně vyplývá z rozhodnutí poštovního regulačního orgánu.
(386)
Zadruhé z posudku WIK v protikladu k REK 2009 vyplývá, že cenově regulované služby od roku 2000 dosahovaly značně pozitivního rozpětí zisku ve výši přesahující [6,5-8,5] % obratu.
Obrázek 9
Výpočet ROS pro cenově regulované služby na základě posudku WIK
(…)
Poznámka:
Výpočty jsou založeny na úpravách REK 2009 provedených v posudku WIK. Dále se vychází z toho, že cenově regulované služby pokrývají všechny ztráty cenově neregulovaných univerzálních služeb. Nižší zisk za rok 2007 lze připsat především mimořádně vysokým odpisům v oblasti nemovitostí.
(387)
Vyšší zisky od roku 2000 mají přímou souvislost se snížením příspěvků na penzijní pojištění podle penzijního zákona z roku 1995: Zatímco v roce 1999 Deutsche Post provedla roční paušální platbu ve výši 2,045 miliardy EUR, činil odpovídající částka v roce 2000 pouze 735 milionů EUR (33 % skutečných platů úředníků). Jelikož poštovní regulační orgán neupravil v roce 2000 regulované poplatky směrem dolů v souladu se snížením příspěvků na penzijní pojištění, zisky Deutsche Post se výrazně zvýšily. Dosažený zisk zůstal vysoký dokonce i po přijetí rozhodnutí o cenových limitech 2002, jelikož regulované poplatky nebyly sníženy dostatečně k tomu, aby odpovídaly nákladům na poskytování cenově regulovaných služeb.
(388)
Pokud jde o kritiku Německa ohledně posudku WIK, Komise shledává, že tento posudek poskytuje přesnější popis ekonomické situace Deutsche Post obecně a zisky z cenově regulovaných služeb, udává jako REK 2009. Je tomu tak z těchto důvodů:
i) Vhodnější přidělení nákladů komerčním službám
(389)
Podle rozsudku ve věci Chronopost musí komerční služby hradit své přímé náklady samy a musí poskytovat náležitý příspěvek na režijní náklady. Přiměřené rozdělení nákladů mezi jednotlivé služby lze prokázat buď pomocí vnějších referenčních hodnot (např. tržních cen) nebo pomocí vnitřních údajů o nákladech (95).
(390)
REK 2009 jsou založeny na zásadě stanovené v § 20 odst. 2 PostG 1997, podle níž by cenově neregulovaným službám měly být přisuzovány pouze náklady na účinné poskytování služeb, zatímco všechny zátěže (např. další náklady vyplývající z převzetí nákladů na důchody zaměstnanců Postdienst a čisté náklady spojené s povinností univerzální služby) musí být financovány z příjmů z cenově regulovaných služeb. V posudku WIK se však v návaznosti na přezkum REK 2009 ve srovnání s rentabilitou soukromých konkurentů uvádí, že Deutsche Post přisuzuje cenově regulovaným službám příliš vysoký podíl zátěží a naopak komerčním službám nedostatečné náklady.
(391)
Posouzení uplatňovaných - „ve srovnání s konkurencí obvyklých“ - referenčních hodnot, které Deutsche Post používala ke stanovení jednotlivých zátěží, potvrzuje zjištění posudku WIK: Jak je uvedeno výše, je sazba příspěvků REK k výpočtu zátěže #2 (ve srovnání s konkurencí neobvyklé náklady na sociální zabezpečení) příliš nízkou referenční hodnotou ve srovnání se zákonným pojistným na sociální zabezpečení, které musí platit konkurenti ze soukromého sektoru. Navíc se například v případě zátěže vyplývající ze sítě poštovních poboček jedná o čistě hypotetickou referenční hodnotu, jelikož nelze prokázat, že by Deutsche Post od roku 1990 sama bez povinnosti univerzální služby žádné poštovní pobočky neprovozovala. Stejně tak nelze prokázat, že by Deutsche Post mohla od roku 1990 fungovat výlučně s pracovníky, jimž by musela platit pouze plat na úrovni minimální mzdy z roku 2007.
(392)
Komise proto dochází k závěru, že posudek WIK představuje vhodnější základ ke stanovení nákladů, jež lze přisoudit komerčním službám.
(393)
Ocenění nákladů musí být navíc provedeno v souladu s všeobecně přijímanými účetními zásadami podle směrnice 97/67/ES a směrnice 2006/111/ES. V ročních uzávěrkách Deutsche Post nejsou uvedeny ani zvýšené náklady na odpisy ani výše nastavené dodatečné náklady na penze. Tyto náklady jsou - a to platí pro Deutsche Post i pro její konkurenty - běžně financovány z čistého zisku společnosti. Nové ocenění nákladů směrem výše by tudíž Deutsche Post oproti jejím konkurentům zvýhodnilo.
ii) Stanovení referenčních hodnot k výpočtu přiměřeného zisku s ohledem na rizikové postavení Deutsche Post
(394)
Zisky, kterých Deutsche Post od roku 2000 dosáhla, byly výrazně nad mediánem ROS ve výši 3,48 % uvedeném v posudku WIK a spodním ROS ve výši 6,1 % uvedeném v posudku Deloitte-II. Tvrzení Německa, že Deutsche Post utrpěla tak vážné ztráty, že nebyla schopná hradit zátěže zisky z cenově regulovaných služeb, proto nelze přijmout.
(395)
Dále je třeba kriticky nahlížet na posudek Deloitte-II, který vychází z malé srovnávací skupiny sestávající především z mezinárodních expresních balíkových služeb (např. UPS, FedEx, TNT Express). Doporučení vyslovené v posudku Deloitte-II pro přiměřené ziskové rozpětí použít spodní ROS ve výši 6,1 % a medián ROS ve výši 7,4 % přehlíží skutečnost, že Deutsche Post provozuje podnikání, které je nejen výrazně méně kapitálově náročné, ale také méně rizikové:
1)
Deutsche Post sama neprovozuje expresní balíkové služby. Ty provozuje její dceřiná společnost DHL.
2)
Listovní služby, které představují 75 % výnosů Deutsche Post, vyžadují daleko menší kapitálové investice ve srovnání s provozovateli mezinárodních balíkových služeb, protože hlavními náklady na doručování zásilek jsou platy listovních doručovatelů. Provozovatelé expresních balíkových služeb musí investovat daleko více do kapitálově náročného vybavení (96).
3)
Dominantní postavení Deutsche Post na trhu s listovními zásilkami bylo vytvořeno a upevněno díky exkluzivní licenci, která jí přinesla jistou zákaznickou základnu, aniž by musela provést zásadní investice do marketingu nebo obchodní značky. Naproti tomu mezinárodní provozovatelé balíkových služeb si museli vybudovat svou pozici na každém vnitrostátním trhu od základů, přičemž na vlastní riziko a náklady vytvořili některé velice dobře známé obchodní značky (97).
4)
Tržní a nákladová rizika Deutsche Post byla zajištěna státními opatřeními (98). Zejména cenová regulace zajistila, aby byly pokryty všechny zátěže cenově neregulovaných služeb (99).
(396)
Posudek WIK proto správně použil referenční sazbu pro zisk, která leží pod rozmezím doporučovaným v posudku Deloitte-II, a přihlédl by k tomu, že Deutsche Post podniká s nižší kapitálovou náročností a nižšími riziky, než provozovatelé mezinárodních expresních balíkových služeb. Není však nezbytné stanovit přesně úroveň referenční hodnoty zisku, protože dosažená průměrná rozpětí ROS ve výši 8,3 % jsou již vyšší než odhadovaný spodní ROS ve výši 6,1 % podle posudku Deloitte-II. Dokonce ani podle odborného posudku, který předložilo samo Německo, nebylo možné vyvodit, že by Deutsche Post od roku 2000 dostávala příliš nízké vyrovnání.
(397)
V každém případě lze kritice Německa týkající se posudku WIK jen těžko porozumět, jelikož medián ROS ve výši 3,48 % není nad úrovní zisku, který poštovní regulační orgán a Deutsche Post samy považovaly za přiměřený. Na jedné straně z referenční hodnoty ROS ve výši 3,48 % obecně vyplývá vyšší zisk než kapitálové náklady (např. náklady na […] a […]), které Deutsche Post uplatňovala ve svých REK a které byly schváleny poštovným regulačním orgánem (viz oddíl IV.4.3.). Na druhé straně se v posudku WIK uváděný medián ROA ve výši 7,66 % pohybuje na podobné úrovni jako výnosy z kapitálu, které Deutsche Post […].
(398)
To, že se Německo odkazuje na rozpětí přiměřeného zisku v železniční a autobusové dopravě (výnosy z prodeje ve výši 7 %-8 %), nemá vliv na závěry ohledně referenční hodnoty ke stanovení přiměřeného zisku. Tato odvětví hospodářství jsou kapitálově náročnější, a vyžadují proto k pokrytí kapitálových nákladů vyšší výnosy z prodeje. Tyto údaje naopak potvrzují, že referenční hodnota pro přiměřený zisk uvedená v posudku Deloitte-II je více v souladu s průměrnou výší ROS u kapitálově náročného hospodářského odvětví než u hospodářského odvětví náročného z hlediska pracovních sil.
c) Závěry
(399)
Komise musí odmítnout tvrzení Německa, podle něhož výnosy z cenově regulovaného odvětví nestačí na pokrytí uplatňované zátěže plynoucí z nákladů na sociální pojištění, které jsou ve srovnání s konkurencí neobvyklé. Tvrzení Německa nelze podpořit ani pomocí REK 2009 ani odborným posudkem, který Německo předložilo.
(400)
Naopak je v rozhodnutích o cenových limitech 2002, 2007 a 2011 jednoznačně zdokumentováno, že poštovní regulační orgán schválil vyrovnání uváděných zátěží výnosy z cenově regulovaných služeb.
VII.3.5 Zrušení podpory neslučitelné s vnitřním trhem od 1. ledna 2013
(401)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora má Komise, pokud zjistila, že je určitá podpora neslučitelná s vnitřním trhem, pravomoc rozhodnout, že dotčený členský stát musí tuto podporu zrušit nebo změnit (100). Podle této judikatury slouží tato povinnost slouží k obnovení předchozí situace (101). Soudní dvůr v tomto ohledu stanovil, že tohoto cíle je dosaženo, jestliže příjemce protiprávní podporu vrátil, ztratil tak výhodu, kterou využíval na trhu ve vztahu ke svým konkurentům, čímž by byl obnoven stav před poskytnutím podpory (102).
(402)
V souladu s touto judikaturou čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999 stanoví toto: „Je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil […]. Komise nebude vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství.“
(403)
Komise dále poznamenává, že se rozhodnutí o rozšíření řízení 2007 a 2011 vztahují na období 1990-2007. V případě dotování penzí se však jedná o pokračující režim podpory, který neskončil v roce 2007. Také vyrovnávání zátěží z výnosů cenově regulovaných služeb nebylo ukončeno v roce 2007. Německo ve svém sdělení z 2. ledna 2012 poskytlo údaje o dotování penzí a o dosažených výnosech z cenově regulovaných služeb, včetně roku 2010. Komise proto dochází k závěru, že navrácení neslučitelné části dotací na penze by nemělo být omezeno rokem 2007, nýbrž by mělo pokračovat až do data oznámení tohoto rozhodnutí.
(404)
S ohledem na výpočet prvků podpory, které již byly společnosti Deutsche Post poskytnuty, chce Komise nejprve podotknout, že podle judikatury Soudního dvora žádné ustanovení práva Unie od Komise nevyžaduje, aby při nařízení navrácení podpory, která byla prohlášena za neslučitelnou s vnitřním trhem, stanovila přesnou částku podpory, která má být navrácena. Postačuje, aby rozhodnutí Komise obsahovalo informace, které jeho adresátovi umožní stanovit tuto částku bez větších potíží (103).
(405)
Podpora neslučitelná s vnitřním trhem musí být vypočtena s použitím vzorce v tabulce 8 na základě sazby příspěvků REK a referenční sazby (definice je uvedena v příloze a v tabulce 7 a na základě hrubého platu úředníků (definice je uvedena v tabulce 6. Z částky protiprávní podpory budou za každý rok poskytování stanoveny úroky, a to až do úplného navrácení podpory. Úroky se vypočítají v souladu s ustanoveními v kapitole V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (104).
(406)
Výpočty v příloze, které stanoví výši protiprávní podpory za období 2003-2010 (bez úroků) jsou založeny na předpokladu, že úředníci pracují v oblasti cenově regulovaných a cenově neregulovaných služeb ve stejném poměru. Dostupné údaje nevypovídají o přesném počtu úředníků, kteří působili v cenově regulovaných a cenově neregulovaných službách. Předpokládá se proto, že podíly výnosů z cenově regulovaných a cenově neregulovaných služeb jsou spolehlivou aproximací pro účely rozdělení nákladů na platy.
(407)
Přesnější údaje mohou proto vést k přesnějším výpočtům a změnit výsledky. Německo nedávno poskytlo ohledně celkové částky platů úředníků v cenově neregulovaných službách v období 1995-2007 nové údaje. Tyto údaje naznačují, že by se celková částka platů úředníků měla stanovovat podle rozdělení založeného na nákladech na zaměstnance Deutsche Post uvedených v REK. Výsledná celková částka platů úředníků stanovená tímto postupem by mohla být nižší než u odhadů na základě podílů na výnosech. Německo dne 2. a 19. ledna 2012 předložilo připomínky, které poukazují na to, že se poměrné rozdělení zátěží v rámci cenově regulovaných služeb a mezi cenově regulované a cenově neregulované služby, přinejmenším, pokud jde o rozhodnutí o cenovém limitu 2011 změnilo. Podle těchto údajů byla zřejmě od roku 2008 jedna část zátěže přisouzena cenově neregulovaným službám. Při provádění tohoto rozhodnutí bude přesná částka protiprávní podpory vypočtena společně s Německem s přihlédnutím k těmto připomínkám.
(408)
Komise navzdory všemu úsilí nedokázala vypracovat spolehlivé údaje, pokud jde o částku protiprávní podpory poskytnutou v období 1995-2002. Také zřejmě není možné uvést v tomto rozhodnutí parametry výpočtu, které by byly dostatečně přesné k tomu, aby členskému státu umožnily (samostatně nebo ve spolupráci s Komisí) provést konečný výpočet během provádění rozhodnutí. Za těchto zvláštních okolností respekt k právu členského státu na obhajobu a zásada právní jistoty představují překážky pro navrácení podpory podle čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999, které stanoví, že „Komise nebude vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství“.
(409)
Navracení podpory by proto mělo začínat 1. lednem 2003 a mělo by pokračovat, dokud nepřestane existovat komparativní výhoda pro cenově neregulované služby.
(410)
Pro období počínající dnem oznámení tohoto rozhodnutí je třeba zajistit, aby úroveň příspěvků na sociální zabezpečení založených na platech, které Deutsche Post platí za své úředníky, nebyla nižší než úroveň příspěvků, které platí konkurenti za soukromé zaměstnance. Při srovnání je třeba přihlížet k veškerým vyrovnáním, které Deutsche Post obdrží na základě regulace cen podle § 20 PostG.
VIII. POSOUZENÍ STÁTNÍCH VYROVNÁVACÍCH PLATEB
VIII.1 Existence státní podpory podle čl. 107 odst. 1 SFEU
(411)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.“ Při určování, zda opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, musí Komise posoudit tato kritéria: opatření musí být přičitatelné státu a jsou při něm použity státní prostředky, určité podniky či odvětví jsou zvýhodněny, čímž dochází k narušení hospodářské soutěže, a je ovlivněn obchod mezi členskými státy.
(412)
Státní vyrovnávací platby jsou státním zdrojem, jelikož byly poskytovány na základě § 37 a 40 PostVerfG 1989 a § 2 PostUmwG 1994 a byly financovány ze zdrojů veřejného podniku Telekom.
VIII.1.1 Finanční výhoda ze státních vyrovnávacích plateb
VIII.1.1.1 Tvrzení Německa, že odvod je třeba považovat za zvláštní zátěž
(413)
Německo tvrdí, že státní vyrovnávací platby by vyrovnaly pouze ty odvody, které představovaly náklady, jež by soukromí konkurenti běžně nemuseli hradit. Podle Německa se v případě odvodů jedná o poplatek „sui generis“ a nelze je řadit mezi daně či dividendy.
(414)
Deutsche Post musela v období 1924-1995 platit odvody ve výši od 6,6 % a 10 % obratu. Podle posudku KPMG Spolkový ústavní soud (Bundesverfassungsgericht) ve svém rozsudku ze dne 22. března 1984 přesně nedefinoval právní povahu odvodů, ale charakterizoval je jako příjem do veřejného rozpočtu („Erwerbseinkünften des Bundes“). Odvody byly dále popsány jako náklady („Kosten der Leistung“), které Deutsche Post platí za poskytování svých služeb.
(415)
Ačkoli Spolkový ústavní soud nedefinoval přesně, do jaké míry by měly být odvody považovány za náhradu daní či dividend, je jasné, že představovaly příjem do státního rozpočtu.
(416)
Zaprvé, mnohé členské státy používaly příjmy z poštovního a telekomunikačního monopolu jako zdroj příjmů do státního rozpočtu. Jelikož Bundespost a její předchůdci byli jakožto státní podniky do roku 1995 osvobozeni od daní, byl jim uložen poplatek sui generis jako další zdroj příjmů z těchto sektorů do státní rozpočtu. Požadovat od těchto monopolů odvody bylo z ekonomického hlediska rozumné. Uživatelé byli ochotni přijmout zvyšování poplatků, aniž by výrazně omezili využívání těchto služeb, takže mohlo být dosaženo vysokých příjmů do státního rozpočtu.
(417)
Zadruhé, Deutsche Post nebyla na rozdíl od soukromých podniků povinna platit ani přímé ani nepřímé daně a nebyla povinna vyplácet dividendy z poskytnutého kapitálu. Platby odvodů tedy představovaly pro stát způsob, jak mít z Deutsche Post příjmy - ať už v jeho roli daňového orgánu nebo podílníka. V tomto ohledu není důležité, zda odvody zcela odpovídají definicím určitých daní a dividend či nikoliv. V každém případě se u odvodů jedná o platby, které Deutsche Post musela odvádět od roku1924 a které představovaly příjmy do státního rozpočtu.
(418)
Konečně, lze uzavřít, že povinnost platit odvody byla v souladu s veřejným cílem dosáhnout ze státního monopolu zisk pro státní rozpočet, ať už v podobě daní nebo dividend. Odvody proto představovaly běžné náklady, které musela Deutsche Post financovat z vlastních prostředků.
VIII.1.1.2 Tvrzení Německa, že státní vyrovnávací platby byly v souladu s chováním soukromého investora
(419)
Německo tvrdí, že poskytování státních vyrovnávacích plateb se částečně rovnalo jednání soukromého investora, jelikož těmito platbami financovalo ziskové investice do sítě Deutsche Post.
(420)
Jelikož však byly státní vyrovnávací platby poskytovány na základě utrpěných ztrát a nikoliv investičních plánů, je jasné, že žádný soukromý investor by takovou investiční strategii nepřijal.
(421)
Pro Deutsche Post proto ze státních vyrovnávacích plateb vznikla finanční výhoda.
VIII.1.1.3 Tvrzení Německa, že státní vyrovnávací platby byly vyrovnáním čistých nákladů na plnění povinnosti univerzální služby
(422)
Německo tvrdí, že státní vyrovnávací platby nepřestavovaly státní podporu, jelikož vyrovnávaly čisté náklady na plnění povinnosti univerzální služby.
(423)
V rozsudku Altmark (105) Soudní dvůr rozhodl, že vyrovnávací platby za poskytování veřejné služby nepředstavují státní podporu pro účely článku 107 SFEU, pokud jsou splněna čtyři kumulativní kritéria. Zaprvé, přijímající podnik musí být skutečně pověřen plněním povinnosti veřejné služby a tyto povinnosti musí být jasně definovány. Zadruhé, parametry, na jejichž základě je vyrovnání vypočteno, musejí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem. Zatřetí, vyrovnání nemůže překračovat to, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených na plnění povinností veřejné služby se zohledněním příslušných příjmů, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností. Začtvrté, není-li v konkrétním případě podnik, který má plnit povinnosti veřejné služby, vybrán v rámci veřejného výběrového řízení, které umožní zvolit uchazeče, jenž je schopen poskytovat společnosti tyto služby s nejnižšími náklady, musí být výše vyrovnávací platby stanovena na základě analýzy nákladů, které by vznikly průměrnému, dobře řízenému podniku, který je přiměřeně vybaven dopravními prostředky.
(424)
Jelikož Deutsche Post nebyla vybrána na základě veřejného výběrového řízení a Německo neprokázalo, že jde o dobře řízený podnik, není čtvrté kritérium podle rozsudku Altmark splněno.
VIII.1.2 Závěry o existenci podpory
(425)
Státní vyrovnávací platby byly poskytovány ze státních zdrojů a zmírňovaly u Deutsche Post náklady, které by za běžných podmínek soukromé podniky musely hradit samy. Německu se nepodařilo dokázat, že státní vyrovnávací platby splňují kritéria podle rozsudku Altmark, a proto by se neměly považovat za státní podporu.
(426)
Z důvodů objasněných v oddíle VII.1.2 je pravděpodobné, že státní vyrovnávací platby narušují hospodářskou soutěž a nepříznivě ovlivňují obchod.
(427)
Komise proto dochází k závěru, že státní vyrovnávací platby představují podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
VIII.2 Posouzení existujících podpor podle čl. 108 odst. 3 SFEU
(428)
Státní vyrovnávací platby byly zavedeny § 37 odst. 2 a 3 PostVerfG 1989, a představují proto nové opatření podpory.
VIII.3 Posouzení slučitelnosti s vnitřním trhem podle čl. 106 odst. 2 SFEU
(429)
Podle čl. 106 odst. 2 SFEU podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu nebo ty, které mají povahu fiskálního monopolu, podléhají pravidlům obsaženým ve Smlouvách, zejména pravidlům hospodářské soutěže. Smlouva však stanoví výjimku z těchto ustanovení, je-li splněna řada podmínek: za prvé musí stát oficiálně pověřit podnik plněním určitého úkolu. Za druhé, pověření se musí týkat služby obecného hospodářského zájmu. Za třetí, musí být výjimka pro splnění svěřeného úkolu nezbytná a přiměřená danému účelu. Za čtvrté, rozvoj obchodu nesmí být dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie.
(430)
Ve sděleních z roku 1996 resp. 2001 (106), (107) a v rámci Společenství z roku 2005 Komise vysvětluje uplatňování kritérií nutnosti a přiměřenosti s ohledem na výjimku podle čl. 106 odst. 2 SFEU. Oddíl 2.4 rámce Společenství z roku 2005 je nejnovější kodifikací ustanovení o významu a působnosti těchto kritérií, která v minulosti důsledně uplatňoval Soudní dvůr, Tribunál i Komise.
(431)
Podle oddílu 2.4 rámce Společenství z roku 2005 musí být zohledněna nutnost a přiměřenost poskytovaného vyrovnání splněny následující zásady:
1)
Vyrovnání nepřesáhne nezbytnou výši pro krytí nákladů vzniklých z plnění povinnosti veřejné služby s přihlédnutím k příjmům s ním souvisejícím, jakož i přiměřenému zisku z plnění těchto povinností.
2)
Vyrovnání zahrnuje veškeré výhody poskytované státem nebo prostřednictvím státních zdrojů v jakékoli formě - bez ohledu na jejich klasifikaci pro účely čl.107 odst. 1 SFEU.
3)
Vyrovnání musí být skutečně použito na činnosti dotyčné služby obecného hospodářského zájmu. Vyrovnávací platby za plnění povinnosti veřejné služby, které jsou poskytovány na provádění služeb obecného hospodářského zájmu, ale ve skutečnosti jsou využívány na činnost na jiných trzích, nejsou oprávněné, a představují tedy neslučitelnou státní podporu.
(432)
Komise ve své rozhodovací praxi považovala státní vyrovnávací platby nákladů spojených s poskytováním univerzální služby za podporu slučitelnou s vnitřním trhem (resp. je za podporu nepovažovala), pokud byly platby nižší než vzniklé čisté náklady na univerzální službu (108).
VIII.3.1 Pověření poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu
(433)
Jednotlivé po sobě jdoucí směrnice a judikatura Soudního dvora (109) vždy uznávaly univerzální poskytování poštovních služeb za službu obecného hospodářského zájmu.
(434)
Deutsche Post byla do 31. prosince 2007 na sebe navazujícími zákony o poštách pověřena poskytováním univerzálních poštovních služeb.
VIII.3.2 Nutnost a přiměřenost státních vyrovnávacích plateb
(435)
Německo trvá na tom, že státní vyrovnávací platby byly přiměřeným vyrovnávacím opatřením, protože podle REK 2009 byly výrazně nižší než vzniklé čisté náklady na plnění povinnosti univerzální služby v období 1990-1995. Z REK 2009 vyplývá, že v roce 1995 chyběla Deutsche Post navzdory státním vyrovnávacím platbám na vyrovnání čistých kumulovaných nákladů na plnění povinnosti univerzální služby za období 1990-1995 částka […] mld. EUR.
(436)
Po úpravách přidělení nákladů a ocenění nákladů v REK 2009 došel posudek WIK k závěru, že státní vyrovnávací platby vyrovnávaly kumulované čisté náklady na plnění povinnosti univerzální služby v období 1990-1995 vyrovnaly.
(437)
Výpočty v posudku WIK ukazují, že v roce 1995 vyrovnání kumulované čisté náklady přesáhlo o [0-20] milionů EUR. Komise nicméně uznává, že kvalita údajů nákladového účetnictví za tyto roky je špatná. V posudku WIK se také jako kapitálové náklady uznávají pouze odvody, aniž by se přihlíželo k dalšímu přiměřenému zisku.
(438)
Z těchto dvou důvodů Komise shledává, že posudek WIK nelze použít jako základ pro odmítnutí tvrzení Německa, že státní vyrovnávací platby představují přiměřené vyrovnání nákladů Deutsche Post na plnění povinnosti univerzální služby.
Tabulka 10
Výpočet kumulovaných čistých nákladů na plnění povinnosti univerzální služby a státních vyrovnávacích plateb (složený úrok 1995)
REK 2009
Posudek WIK
Kumulované čisté náklady
- […] miliard EUR
- […] miliard EUR
Státní vyrovnávací platby
+ 6,707 miliardy EUR
+ 6,707 miliardy EUR
Nadměrné resp. nedostatečné vyrovnání
- […] miliard EUR
+ [0 až 20] milionů EUR
(439)
Státní vyrovnávací platby jsou proto podle čl. 106 odst. 2 SFEU podporou slučitelnou s vnitřním trhem, neboť nepřesahují čisté náklady, které vznikly Deutsche Post v souvislosti s plněním povinnosti univerzální služby.
IX. STÁTNÍ ZÁRUKA NA DLUHOPISY VYDANÉ PŘED ROKEM 1995 PŘEDSTAVUJE EXISTUJÍCÍ PODPORU PODLE ČL. 108 ODST. 3 SFEU
(440)
Komise uvádí, že předpisy o státní záruce na dluhopisy byly zavedeny v roce 1953 podle § 22 odst. 4 PostVwG 1953. Když byl zákon PostVwG 1953 zrušen zákonem PostVerfG 1989, bylo toto ustanovení beze změny převzato do § 40 PostVerfG 1989.
(441)
Jelikož byly státní záruky na dluhopisy zavedeny v roce 1953 a tedy před vstupem v platnost Smlouvy o EHS v roce 1958, jde o existující podporu podle čl. 1 písm. b) bodu i) nařízení (ES) č. 659/1999.
(442)
Podle § 2 odst. 4 PostUmwG 1995 tato existující podpora skončila. Skutečnost, že stát zůstal ručitelem za dluhopisy vydané před privatizací Deutsche Post, nepředstavuje novou podporu, protože tato výhoda byla Deutsche Post udělena v době, kdy byly dluhopisy vydány.
X. ZÁVĚRY
(443)
Komise shledává, že dotování penzí a státní vyrovnávací platby jsou opatřeními podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, protože ulevují Deutsche Post AG od nákladů, které by za běžných okolností měl hradit podnik sám.
(444)
Komise dále shledává, že Německo provádělo dotování penzí a státní vyrovnávací platby protiprávně, v rozporu s čl. 108 odst. 2 SFEU. Státní záruka na dluhopisy, které Deutsche Post vydala před svou privatizací, představuje existující podporu, která byla zrušena v roce 1995.
(445)
Dotování penzí je neslučitelné s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, protože poskytovalo komparativní výhodu pro cenově neregulované služby vzhledem k tomu, že poštovní regulační orgán schválil financování zátěží výnosy z cenově regulovaných cen. Německo podniku Deutsche Post AG nepřiměřeně ulevilo od příspěvků na sociální zabezpečení, jelikož v rámci těchto opatření docházelo nejen k dotování penzí, ale bylo podniku Deutsche Post AG umožněno přenést na zákazníky cenově regulovaných služeb část nákladů na sociální zabezpečení cenově neregulovaných služeb, které by měl tento podnik hradit sám tak, jak to činí soukromí konkurenti.
(446)
Deutsche Post AG se díky opatřením na podporu v oblasti penzí nachází ve výhodném postavení oproti soukromým konkurentům, jelikož za své cenově neregulované služby musela nést nižší zátěž vyplývající z příspěvků na sociální zabezpečení, než jsou náklady stanovené zákonem, které bezesporu vznikají soukromým konkurentům.
(447)
S vnitřním trhem neslučitelná podpora by se tedy měla vypočítat jako rozdíl mezi referenční sazbou, která uvádí příspěvky Deutsche Post AG na sociální zabezpečení pro cenově neregulované služby do souladu s příspěvky konkurentů, a sazbou příspěvků REK, které skutečně hradí Deutsche Post AG za své cenově neregulované služby, vynásobený celkovou částkou hrubých platů úředníků působících v cenově neregulovaných službách. Konkrétně by se měla podpora neslučitelná s vnitřním trhem vypočítat podle vzorce v tabulce 8 na základě definic sazby příspěvků REK a referenční sazby REK, jak je stanoveno v tabulce 7 a v příloze, a hrubých platů úředníků v tabulce 6.
(448)
S vnitřním trhem neslučitelná státní podpora, kterou měla Deutsche Post k dispozici od 1. ledna 2003, by měla být požadována zpět počínaje 1. lednem 2003 a konče datem, kdy konkurenční výhoda přestane existovat. Kromě toho by Německo mělo v zájmu zrušení komparativní výhody přijmout všechna nutná opatření k tomu, aby změnila zmírnění nákladů na penze vyplývající z dotování penzí a regulace poplatků.
(449)
Komise shledává, že se v případě státních vyrovnávacích plateb jedná o opatření podpory, které je slučitelné s vnitřním trhem podle čl. 106 odst. 2 SFEU, protože vyrovnávaly kumulované čisté náklady vzniklé Deutsche Post v souvislosti s plněním povinnosti univerzální služby,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ
Článek 1
1. Dotování penzí pro Deutsche Post AG představuje státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU a Německo jej udělovalo protiprávně, v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU.
2. Dotování penzí je neslučitelné s vnitřním trhem, protože Německo v nepřiměřené míře přispívalo k financování penzí úředníků Deutsche Post AG, kteří odešli do důchodu.
Článek 2
Státní vyrovnávací platby, které přestavují státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU pro Deutsche Post AG a které Německo poskytovalo protiprávně, v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU, jsou slučitelné s vnitřním trhem.
Článek 3
Státní záruka přestavuje existující podporu ve prospěch Deutsche Post AG podle čl. 107 odst. 1 a čl. 108 odst. 3 SFEU.
Článek 4
1. Německo od Deutsche Post AG vyžádá zpět podporu neslučitelnou s vnitřním trhem uvedenou v článku 1, která je Deutsche Post AG poskytována od 1. ledna 2003 až do chvíle, kdy přestane existovat komparativní výhoda.
2. Částka, která má být podle odstavce 1 navrácena, zahrnuje úroky, jejichž výše se vypočítá ode dne, kdy byla podpora příjemci poskytnuta až do skutečného vrácení podpory.
3. Úroky se vypočítají jako složený úrok v souladu s kapitolou V nařízení (ES) č. 794/2004 a nařízením Komise (ES) č. 271/2008 (110), kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
4. S účinkem od data oznámení tohoto rozhodnutí Německo zajistí, aby při zohlednění financování zátěží z výnosů cenově regulovaných služeb schválených poštovním regulačním orgánem již Deutsche Post AG nevznikala komparativní výhoda pro cenově neregulované služby.
Článek 5
1. Navrácení podpory uvedené v článku 1 se provede s okamžitým účinkem, jak je stanoveno v článku 4.
2. Německo zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 6
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Německo Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistina a úroky), která má být získána zpět od Deutsche Post AG;
b)
podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
c)
doklady, z nichž vyplývá, že byl Deutsche Post AG doručen příkaz k navrácení podpory neslučitelné s vnitřním trhem.
2. Německo Komisi průběžně informuje o pokroku při provádění vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, dokud není podpora neslučitelná s vnitřním trhem uvedená v článku 1 zcela navrácena. Na základě jednoduché žádosti Komise předloží Německo okamžitě informace o již přijatých nebo plánovaných opatřeních pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Mimo jiné bude Německo poskytovat podrobné informace o částce podpory a úrocích, které Deutsche Post AG již vrátila.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno Spolkové republice Německo.
V Bruselu dne 25. ledna 2012
ROZHODNUTIE KOMISIE
z 25. januára 2012
o opatrení C 36/07 (ex NN 25/07), ktoré prijalo Nemecko v prospech Deutsche Post AG
[oznámené pod číslom C(2012) 184]
(Iba nemecké znenie je autentické)
(Text s významom pre EHP)
(2012/636/EÚ)
EURÓPSKA KOMISIA,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie (1), a najmä na jej článok 108 ods. 2 prvý pododsek,
po vyzvaní zainteresovaných strán, aby predložili pripomienky v súlade s uvedenými článkami (2), a so zreteľom na tieto pripomienky,
so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore, a najmä na jej článok 62 ods. 1 písm. a),
keďže:
I. POSTUP
I.1. Konanie vo veci štátnej pomoci
I.1.1. Rozhodnutie o začatí konania z roku 1999 a zamietavé rozhodnutie z roku 2002
(1)
V roku 1994 podala spoločnosť United Parcel Service (ďalej len „UPS“) sťažnosť, v ktorej uviedla, že spoločnosti Deutsche Bundespost POSTDIENST (ďalej len „POSTDIENST“) sa poskytla neoprávnená pomoc.
(2)
Po tom, ako sa 23. októbra 1999 začalo konanie vo veci štátnej pomoci (ďalej len „rozhodnutie o začatí konania z roku 1999“), predložilo Nemecko 16. septembra 1999 svoje stanovisko. Komisia dostala po zverejnení rozhodnutia o začatí konania z roku 1999 pripomienky 14 zainteresovaných strán, ktoré boli listom z 15. decembra 1999 doručené spolkovej vláde, aby mala možnosť zaujať k nim stanovisko. Nemecko odpovedalo listom z 1. februára 2000, ktorého doručenie bolo zaevidované 2. februára 2000.
(3)
Komisia prijala 19. júna 2002 zamietavé rozhodnutie (3) (ďalej len „zamietavé rozhodnutie z roku 2002“), v ktorom konštatovala, že POSTDIENST a jej nástupkyňa Deutsche Post AG (ďalej len „DPAG“, zatiaľ čo POSTDIENST a DPAG sa v ďalšom texte uvádzajú pod spoločným názvom „Deutsche Post“) určovali ceny balíkových zásielok doručovaných od dverí k dverám pod úrovňou prírastkových nákladov a že táto agresívna cenová politika nebola súčasťou povinnosti Deutsche Post poskytovať univerzálne služby. Straty vo výške 572 miliónov EUR, ktoré tým vznikli, boli napokon v rozpore s článkami 106 a 107 ZFEÚ financované zo štátnych prostriedkov, ktoré Deutsche Post dostávala v rôznej forme [napríklad ako štátne kompenzácie od dcérskej spoločnosti Deutsche Bundespost TELEKOM (ďalej len „TELEKOM“), štátne úverové záruky a štátna podpora na financovania dôchodkov štátnych zamestnancov pošty (ďalej len „dotácie dôchodkov“)].
(4)
Nemecko na výzvu Komisie požiadalo DPAG o vrátenie štátnej pomoci nezlučiteľnej s vnútorným trhom vo výške 572 miliónov EUR. Deutsche Post sa proti tomuto rozhodnutiu odvolala na súdoch Únie.
(5)
Všeobecný súd vo svojom rozsudku z roku 2008 (4) zrušil zamietavé rozhodnutie z roku 2002, pretože Komisia nevykonala podrobnú analýzu všetkých výnosov a nákladov spojených s univerzálnymi službami, aby zistila, či Deutsche Post dostala nedostatočnú alebo nadmernú kompenzáciu.
(6)
Následne Nemecko vrátilo Deutsche Post vyžiadanú štátnu pomoc vo výške 572 miliónov EUR vrátane úrokov.
(7)
Súdny dvor 2. septembra 2010 zamietol odvolanie Komisie proti rozsudku Všeobecného súdu (5).
I.1.2. Ďalšie sťažnosti po zamietavom rozhodnutí z roku 2002
(8)
UPS podala 13. mája 2004 ďalšiu sťažnosť, podľa ktorej sa Deutsche Post po zamietavom rozhodnutí z roku 2002 poskytla neoprávnená štátna pomoc. Podľa názoru UPS sa v zamietavom rozhodnutí z roku 2002 nepreskúmali všetky opatrenia uvedené v pôvodnej sťažnosti z roku 1994 a finančné výhody poskytnuté Deutsche Post, výrazne prevyšujú tie, ktoré jej boli poskytnuté na základe pomoci vo výške 572 miliónov EUR nezlučiteľnej s pravidlami štátnej pomoci. Deutsche Post využívala štátne prostriedky na rozšírenie svojich operácií v oblasti balíkových zásielok (napríklad prostredníctvom akvizícií iných podnikov) a na predávanie služieb za neprimerane nízke transferové ceny svojim dcérskym spoločnostiam Postbank AG a Deutsche Post Euro Express GmbH & Co OHG (ďalej len „DPEED“), ktoré poskytovali bankové služby, resp. marketing firemných balíkových zásielok pod obchodnou značkou DHL.
(9)
Komisia zaslala Nemecku 9. novembra 2004 a 1. apríla 2005 žiadosť o informácie. Nemecko predložilo svoje odpovede 2. decembra 2004 a 3. júna 2005.
(10)
Spoločnosť TNT Post AG & Co KG (ďalej len „TNT“) podala 16. júla 2004 sťažnosť, v ktorej tiež uviedla, že Deutsche Post predávala spoločnosti Postbank AG služby za neprimerane nízke transferové ceny. TNT uviedla, že Postbank AG platila za poskytované služby len variabilné náklady, pričom Deutsche Post financovala celkové fixné náklady na distribučnú sieť v plnom rozsahu z výnosov svojho monopolu na listové zásielky.
(11)
Komisia zaslala Nemecku 11. novembra 2004 a 25. apríla 2005 žiadosť o informácie. Nemecko predložilo svoje odpovede 17. decembra 2004 a 23. júna 2005.
I.1.3. Rozhodnutie o rozšírení z roku 2007
(12)
Po tom, ako boli Komisii doručené ďalšie sťažnosti, informovala Nemecko listom z 12. septembra 2007 (6) (ďalej len „rozhodnutie o rozšírení z roku 2007“) o rozšírení konania, ktoré sa začalo v roku 1999. Cieľom rozhodnutia o rozšírení z roku 2007 bolo zahrnúť do konania všetky novo získané informácie a podrobne preskúmať všetky narušenia hospodárskej súťaže, ku ktorým mohlo dôjsť v dôsledku štátnych opatrení v prospech Deutsche Post (štátne kompenzácie, štátne záruky, dotácie dôchodkov a výlučné právo na poskytovanie služieb v oblasti listových zásielok sú bližšie vysvetlené v oddiele I.1.14).
(13)
Podľa názoru Komisie bolo nevyhnutné presne rekonštruovať účtovníctvo Deutsche Post z obdobia 1990 až 2007, aby sa objasnili účinky štátnych opatrení na výnosy a náklady rôznych služieb poskytovaných spoločnosťou Deutsche Post.
I.1.4. Stanovisko Nemecka k rozhodnutiu o rozšírení z roku 2007
(14)
Nemecko 14. decembra 2007 zaujalo stanovisko k rozhodnutiu o rozšírení z roku 2007a Deutsche Post sa proti tomuto rozhodnutiu odvolala (pozri aj oddiel I.3.1).
I.1.5. Pripomienky zainteresovaných strán k rozhodnutiu o rozšírení z roku 2007 a stanovisko Nemecka k týmto pripomienkam
(15)
UPS a TNT predložili svoje pripomienky 16. novembra 2007.
(16)
Po tom, ako Nemecko 20. decembra 2007 požiadalo o predĺženie lehoty, spolková vláda 12. marca 2008 predložila stanovisko k pripomienkam TNT a UPS.
I.1.6. Výber externého znalca
(17)
Komisia 23. januára 2008 vyhlásila verejnú súťaž na vypracovanie znaleckého posudku, ktorý mal Komisii pomôcť zistiť, či Deutsche Post bola v období 1990 - 2007 za plnenie svojej povinnosti poskytovať univerzálne služby nadmerne kompenzovaná (7).
(18)
Komisia 18. júna 2008 uzavrela zmluvu so spoločnosťou WIK Consult GmbH, ktorá sa špecializuje na kalkuláciu nákladov v odvetví pôšt.
I.1.7. Stanovisko Nemecka k primeranej dĺžke prešetrovaného obdobia
(19)
Nemecko sa listami z 10. júna 2008 a 18. júna 2008 vyslovilo proti dĺžke prešetrovaného obdobia, ktorú zvolila Komisia (1990 - 2007), a zastávalo názor, že prešetrovanie stačí obmedziť na roky 1990 až 1994, počas ktorých sa poskytovali štátne kompenzácie. V tomto období boli straty vyššie ako štátne kompenzácie, takže Deutsche Post nedostala nadmernú kompenzáciu. Podľa rámca Spoločenstva pre štátnu pomoc vo forme náhrady za služby vo verejnom záujme (8) (ďalej len „rámec Spoločenstva z roku 2005“), je poskytnutie údajov z účtovníctva za obdobie po roku 1994 neprimerané, pretože obdobie pre výpočet nadmernej kompenzácie je obmedzené na štyri roky.
(20)
Nemecko predložilo 27. júna 2008 znalecký posudok týkajúci sa povinnosti Komisie v súvislosti s individuálnym preskúmaním štátnych kompenzácií, štátnych záruk a dotácie dôchodkov (9). Nemecko ďalej uviedlo, že na posúdenie štátnych záruk a dotácie dôchodkov nie je potrebné preskúmanie údajov z účtovníctva.
(21)
Rovnaké stanovisko zaujalo Nemecko na stretnutiach s útvarmi Komisie 29. mája 2008 a 15. júla 2008.
I.1.8. Žiadosť o informácie zo 17. júla 2008
(22)
Komisia predložila Nemecku 17. júla 2008 žiadosť o informácie, ktorej predmetom boli všetky prešetrované štátne opatrenia a ktorá obsahovala dotazník o výnosoch a stratách Deutsche Post v období 1989 - 2007. Žiadosť o informácie bola vypracovaná v spolupráci so spoločnosťou WIK Consult. Nemecko požiadalo 5. augusta 2008 o predĺženie lehoty na dobu neurčitú, pretože muselo najprv preskúmať dostupnosť určitých údajov.
I.1.9. Upomienky z 12. a 22. augusta 2008
(23)
Komisia 12. augusta 2008 vysvetlila, prečo je potrebné preskúmať výnosy a náklady Deutsche Post v období 1990 - 2007, a trvala na doručení požadovaných informácií.
(24)
Nemecko vo svojom oznámení zo 14. augusta 2008 opätovne uviedlo, že neexistuje nijaký dôvod na preskúmanie výnosov a strát Deutsche Post v období po roku 1994. Komisia si 22. augusta 2008 vyhradila právo prikázať poskytnutie informácií podľa článku 10 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (10) pre prípad, že by Nemecko neodovzdalo požadované informácie.
(25)
Nemecko v oznámení z 29. septembra 2008 predložilo výsledky ďalšieho právneho znaleckého posudku (doručeného napokon 2. októbra 2008) s cieľom podporiť svoje stanovisko, že analýza účtovníctva vedeného po roku 1994 nie je potrebná a že primeraným obdobím, v ktorom by sa malo vyšetrovanie vykonať, je obdobie 1990 - 1994 (11).
(26)
Nemecko predložilo 28. októbra 2008 informácie o štátnych zárukách a o dotácii dôchodkov.
I.1.10. Príkaz na poskytnutie informácií z 30. októbra 2008
(27)
Komisia argumenty Nemecka neakceptovala a trvala na tom, že je potrebná analýza do roku 2007, aby sa v plnom rozsahu posúdili účinky prijatých štátnych opatrení na hospodársku súťaž. V nadväznosti na obidve upomienky z 12. augusta 2008 a z 22. augusta 2008 vydala Komisia 30. októbra 2008 príkaz na poskytnutie informácií, ktorým Nemecko formálne požiadala o predloženie všetkých potrebných údajov z účtovníctva za celé obdobie 1990 - 2007.
(28)
Nemecko a Deutsche Post spochybnili platnosť príkazu na poskytnutie informácií (pozri oddiel I.3.2).
(29)
Dňa 27. novembra 2008 Nemecko predložilo požadované údaje z účtovníctva za obdobie 1989 - 1994. Údaje z účtovníctva odovzdané 27. novembra 2008 Nemecko aktualizovalo 5. a 16. decembra 2008.
I.1.11. Predloženie údajov z účtovníctva za obdobie 1990 - 2007
(30)
V nadväznosti na stretnutie nemeckého štátneho tajomníka pána Pfaffenbacha, predsedu predstavenstva DPAG pána Appela a člena Komisie zodpovedného za politiku hospodárskej súťaže Nemecko a Deutsche Post 6. februára 2009 oznámili, že sú ochotní poskytnúť údaje z účtovníctva za obdobie po roku 1994.
(31)
Nemecko 3. marca 2009 predložilo prvý súbor údajov z účtovníctva za celé prešetrované obdobie 1990 - 2007.
(32)
Stretnutia Deutsche Post a útvarov Komisie sa uskutočnili 3. marca 2009 v Bruseli a 12. marca 2009, 2. apríla 2009, 28. mája 2009, 23. júna 2009 a 18. septembra 2009 v Bonne. Nemecko 26. marca 2009, 7. mája 2009 a 22. júna 2009 predložilo príslušné vysvetlenia Deutsche Post.
(33)
V nadväznosti na tieto stretnutia a množstvo otázok, ktoré útvary Komisie 4. júna 2009 a 30. júla 2009 položili Deutsche Post, odovzdalo Nemecko 9. júla 2009, 31. júla 2009, 17. augusta 2009, 8. septembra 2009, 10. septembra 2009 a 15. októbra 2009 aktualizované údaje z účtovníctva a ďalšie vysvetlenia.
(34)
Útvary Komisie predložili 16. a 24. septembra 2009 ďalšie otázky, na ktoré Nemecko odpovedalo 14. októbra 2009.
I.1.12. Predloženie znaleckého posudku WIK
(35)
Z dôvodu oneskorení pri poskytovaní údajov z účtovníctva sa zmluva so spoločnosťou WIK Consult musela viackrát predĺžiť. Spoločnosť WIK Consult napokon 9. novembra 2009 predložila svoj znalecký posudok (ďalej len „znalecký posudok WIK“).
(36)
Nemecko predložilo pripomienky k posudku WIK 14. a 21. januára 2010. Dňa 11. februára 2010 Nemecko predložilo znalecký posudok, ktorý vypracovala spoločnosť KPMG (ďalej len „znalecký posudok KPMG“), o právnej povahe odvodov (12), ktoré musela Deutsche Post platiť štátu do roku 1995, a znalecký posudok, ktorý vypracovala spoločnosť Deloitte (13) (ďalej len „znalecký posudok Deloitte I“), o referenčnej úrovni (benchmark) „primeraného“ zisku, ktorá sa použila v posudku WIK.
(37)
Nemecko predložilo 23. apríla 2010 ďalšiu štúdiu spoločnosti Deloitte (ďalej len „znalecký posudok Deloitte II“) o výške primeraného zisku v súvislosti s univerzálnymi službami Deutsche Post.
(38)
Dňa 9. augusta Nemecko predložilo ďalšie pripomienky k výpočtu nadmernej kompenzácie a k uplatňovaniu zásady trhovo konajúceho investora pri posudzovaní štátnych kompenzácií.
I.1.13. Pripomienky v nadväznosti na zrušenie zamietavého rozhodnutia z roku 2002
(39)
Nemecko 5. novembra 2010 odovzdalo ďalší právny znalecký posudok, ktorý sa zaoberá významom rozsudku vo veci C-399/08 Komisia/Deutsche Post (pozri oddiel I.3.5) z hľadiska prebiehajúceho konania o preskúmaní štátnej pomoci (14).
I.1.14. Rozhodnutie o rozšírení z roku 2011
(40)
Komisia listom z 10. mája 2011 informovala Nemecko o svojom rozhodnutí rozšíriť konanie podľa článku 108 ods. 2 ZFEÚ, ktoré začala v roku 1999 a rozšírila v roku 2007, s cieľom podrobne preskúmať dotácie dôchodkov, ktoré dostala Deutsche Post od roku 1995 (ďalej len „rozhodnutie o rozšírení z roku 2011“).
(41)
Po tom, ako Nemecko najprv 23. mája 2011 požiadalo o predĺženie lehoty, predložilo 29. júla 2011 svoje pripomienky a ďalšie znalecké posudky o nutnosti výpočtu nadmernej kompenzácie na preukázanie údajných krížových dotácií (15), o porovnaní skutočných sociálnych nákladov Deutsche Post s bežnými trhovými sociálnymi nákladmi (16) a o výške sociálnych nákladov Deutsche Post prevyšujúcich trhovú úroveň (17).
(42)
Dňa 4. októbra 2011 predložila svoje pripomienky UPS. Free and Fair Postal Initiative (ďalej len „FFPI“) predložila svoje pripomienky 5. októbra 2011, Bundesverband Internationaler Express und Kurierdienste (ďalej len „BIEK“) 7. októbra 2011. Dňa 13. októbra 2011 Komisia postúpila pripomienky zainteresovaných strán Nemecku.
(43)
Nemecko zaujalo stanovisko k pripomienkam zainteresovaných strán 14. novembra 2011.
(44)
Komisia doručila 18. novembra 2011 ďalšiu žiadosť o informácie, v ktorej požiadala o podrobné informácie o financovaní dôchodkov po roku 2007. Nemecko odpovedalo listami z 2. a 19. januára 2012. Komisia 16. decembra 2011 predložila Nemecku znalecký posudok, ktorý vypracovala spoločnosť Charles River Associates, o referenčnom porovnávaní (benchmarking) na stanovenie primeraného zisku (18) (ďalej len „znalecký posudok CRA“). Nemecko zaujalo stanovisko k znaleckému posudku CRA 16. januára 2012.
I.2. Konanie podľa článku 102 ZFEÚ
(45)
Komisia na základe sťažnosti UPS z roku 1994 konštatovala, že Deutsche Post v období 1990 - 1995 svojou cenovou politikou v segmente balíkových zásielok od podnikov k spotrebiteľom zameranou na vytlačenie konkurencie z trhu porušila článok 102 ZFEÚ. Voči Deutsche Post bola uložená pokuta vo výške 24 miliónov EUR (19).
(46)
UPS podala 22. apríla 2004 ďalšiu sťažnosť na Deutsche Post na základe článku 102 ZFEÚ v dôsledku zneužívania dominantného postavenia na trhu. Podľa UPS si Deutsche Post v rámci svojich regulovaných listových služieb účtovala nadmerne vysoké ceny za listové zásielky.
(47)
Komisia dostala v priebehu preskúmania 5. novembra 2004 podklady k rozhodnutiu nemeckého poštového regulačného úradu (ďalej len „poštový regulačný úrad“) o cenových stropoch pre regulované listové služby Deutsche Post na obdobie od 1. januára 2003 (ďalej len „rozhodnutie o cenových stropoch z roku 2002“). Listom z 13. júna 2007 Nemecko oznámilo, že súhlasí s použitím týchto podkladov v konaní vo veci štátnej pomoci.
(48)
Komisia sa 25. marca 2008 rozhodla pozastaviť protimonopolné konanie, pretože podľa jej názoru bolo nepravdepodobné, že by sa takéto porušenie článku 102 ZFEÚ dalo preukázať (20).
I.3. Súdne konanie
I.3.1. Vec T-421/07: Deutsche Post AG/Komisia
(49)
Deutsche Post napadla rozhodnutie o rozšírení z roku 2007 a pritom uviedla, že zamietavé rozhodnutie z roku 2002 vzbudilo legitímnu dôveru, že Komisia nezačne opätovné preskúmanie.
(50)
Súd toto napadnutie zamietol 8. decembra 2011 ako neprípustné (21).
I.3.2. Vec T-570/08: Deutsche Post AG/Komisia a vec T-571/08: Nemecko/Komisia
(51)
Nemecko a Deutsche Post napadli príkaz na poskytnutie informácií, ktorý vydala Komisia 30. októbra 2008, pretože zastávali názor, že v rámci tohto príkazu sa požadovali irelevantné informácie a že tento príkaz je pre Deutsche Post spojený s neprimerane vysokými výdavkami.
(52)
Súd vyhlásil 16. júla 2010 obidve žaloby za neprípustné, pretože vydaním príkazu na poskytnutie informácií neboli porušené procesné práva Deutsche Post ani procesné práva Nemecka.
I.3.3. Vec C-463/10 P: Deutsche Post AG/Komisia a vec C-475/10 P: Nemecko/Komisia
(53)
Deutsche Post a Nemecko sa 27. septembra 2010 odvolali proti rozsudku Všeobecného súdu a naďalej zastávali názor, že príkazom na poskytnutie informácií boli porušené ich práva. Súdny dvor 13. októbra 2011 zrušil rozsudok Všeobecného súdu zo 16. júla 2010 (22). Vec bola preto vrátená Súdnemu dvoru, konanie ešte prebieha.
I.3.4. Vec T-344/10: UPS/Komisia
(54)
UPS podala 20. augusta 2010 na Všeobecnom súde žalobu a uviedla, že Komisia sa pri preskúmaní pomoci z roku 2007 dopustila neoprávneného zdržania konania. Keďže od rozhodnutia o rozšírení z roku 2007 uplynuli takmer tri roky, Komisia mala dostatočné možnosti na to, aby preskúmala predmetné opatrenia, posúdila skutkové a právne okolnosti, prijala konečné rozhodnutie a ukončila postup zisťovania. Konanie ešte prebieha.
I.3.5. Vec T-388/11: Deutsche Post AG/Komisia
(55)
Deutsche Post napadla 22. júla 2011 rozhodnutie o rozšírení z roku 2011 s odôvodnením, že Komisia sa zjavne dopustila omylu, keď vo svojom predbežnom posúdení považovala dotácie dôchodkov za štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ a za novú štátnu pomoc v zmysle článku 108 ods. 1 ZFEÚ. Konanie ešte prebieha.
II. PODROBNÝ OPIS ŠTÁTNYCH OPATRENÍ
(56)
Deutsche Post dostávala štátnu pomoc od roku 1989 vo forme rôznych opatrení:
-
financovanie dôchodkov zo štátneho rozpočtu na tomto základe:
-
zákon o právach zamestnancov z roku 1994 (Personalrechtsgesetz 1994) (23) (ďalej len „PostPersRG 1994“);
-
štátne kompenzácie a záruky na tomto základe:
-
zákon o organizácii pošty z roku 1989 (Postverfassungsgesetz 1989) (24) (ďalej len „PostVerfG 1989“),
-
zákon o reorganizácii pošty z roku 1994 (Postumwandlungsgesetz 1994) (25) (ďalej len „PostUmwG 1994“);
-
výlučné právo a regulácia cien na tomto základe:
-
zákon o pošte z roku 1989 (Gesetz über das Postwesen 1989) (26) (ďalej len „PostG 1989“),
-
poštový zákon z roku 1997 (Postgesetz 1997) (ďalej len „PostG 1997“).
II.1. Dotácie dôchodkov v kontexte predpisov o sociálnych dávkach a sociálnych príspevkoch pre štátnych a súkromných zamestnancov
(57)
Dotácie dôchodkov pokrývajú od roku 1995 veľkú časť dôchodkov vyplácaných štátnym zamestnancom Deutsche Post, ktorí sú na dôchodku. S cieľom v plej miere zahrnúť účinky dotácie dôchodkov sa v nasledujúcich oddieloch bližšie opisujú sociálne dávky a sociálne príspevky pre štátnych zamestnancov a porovnávajú sa so zákonným sociálnym poistením zamestnancov podľa súkromného práva (ďalej len „súkromní zamestnanci“).
II.1.1. Sociálne dávky pre štátnych zamestnancov
(58)
Štátni zamestnanci majú nárok na dôchodkové zabezpečenie, ako aj na podporu v prípade ochorenia alebo odkázanosti na starostlivosť. Dávky pre štátnych zamestnancov Deutsche Post zodpovedajú dávkam, ktoré sa poskytujú všetkým ostatným štátnym zamestnancom.
-
Výška dôchodku je podľa § 14 BeamtVG (27) stanovená vopred ako určitý percentuálny podiel z posledných služobných príjmov štátneho zamestnanca. Tak napríklad štátni zamestnanci, ktorí odišli do dôchodku v roku 2010 a odpracovali požadovaný počet rokov, dostávajú dôchodok, ktorý zodpovedá 71,75 % ich posledných služobných príjmov.
-
Štátni zamestnanci majú nárok na náhradu 50 % až 70 % nákladov na zdravotnú starostlivosť a nákladov pre prípad odkázanosti na starostlivosť, sami si musia uhrádzať len náklady, ktoré tieto sumy prekračujú. Presné rozdelenie nákladov na zdravotnú starostlivosť závisí od rôznych kritérií, napríklad od počtu detí. Štátni zamestnanci môžu uzatvoriť dobrovoľné doplnkové poistenie alebo svoj podiel na nákladoch na zdravotnú starostlivosť uhrádzať sami.
II.1.2. Financovanie sociálnych dávok pre štátnych zamestnancov POSTDIENST v období 1989 - 1994
(59)
Po prvej poštovej reforme v roku 1989 museli POSTDIENST, TELEKOM a POSTBANK podľa § 54 ods. 2 PostVerfG 1989 v plnom rozsahu financovať výplaty dôchodkov a náklady na zdravotnú starostlivosť štátnym zamestnancov na dôchodku, ktorí boli zaradení do príslušných podnikov na základe ich predchádzajúcej činnosti. Podľa tohto nariadenia si štátni zamestnanci môžu naďalej uplatňovať nárok voči štátu, štát však môže celú sumu vymáhať od POSTDIENST, TELEKOM, resp. POSTBANK.
II.1.3. Financovanie sociálnych dávok pre štátnych zamestnancov DPAG od roku 1995
(60)
V rámci druhej poštovej reformy z roku 1994 boli štátni zamestnanci, ktorí pracovali v POSTDIENST, pridelení podľa § 2 ods. 1 PostPersRG 1994 do DPAG. Pritom zostalo zachované právne postavenie štátnych zamestnancov podľa § 2 ods. 3 PostPersRG 1994. DPAG prevzala od štátu všetky práva a povinnosti prislúchajúce zamestnávateľovi podľa § 1 ods. 1 PostPersRG 1994 a všetky majetkovoprávne nároky štátnych zamestnancov podľa § 2 ods. 3 PostPersRG 1994.
(61)
Podľa § 15 PostPersRG 1994 prevzal vyplácanie dôchodkov a zdravotných dávok štátnym zamestnancom na dôchodku novo vytvorený dôchodkový fond pre štátnych zamestnancov Deutsche Post. Dňa 1. júla 2001 boli spojené dôchodkové fondy pre Deutsche Post, Deutsche Telekom AG a Postbank AG do dôchodkového fondu poštových úradníkov (ďalej len „dôchodkový fond“ pre celé obdobie od 1. januára 1995).
(62)
Podľa § 16 ods. 1 PostPersRG 1994 musela Deutsche Post v období 1995 - 1999 platiť do dôchodkového fondu ročný príspevok vo výške 2,045 mld. EUR, resp. spolu 10,225 mld. EUR. Od roku 2000 musí Deutsche Post na základe § 16 ods. 2 PostPersRG 1994 odvádzať do dôchodkového fondu ročný príspevok vo výške 33 % splatných príjmov štátnych zamestnancov (t. j. príspevky vo výške od 735 miliónov EUR v roku 2000 do 540 miliónov EUR v roku 2010).
(63)
Dotácie dôchodkov pokrývajú podľa § 16 ods. 2 PostPersRG 1994 zostávajúci deficit (t. j. rozdiel medzi výplatami dôchodkov štátnym zamestnancom na dôchodku a príspevkom Deutsche Post do dôchodkového fondu). Dotácie dôchodkov sa zvýšili zo sumy 151 mil. EUR (1995) na 3,203 mld. EUR (2010) a v období 1995 - 2010 predstavovali spolu 37,121 mld. EUR.
Obrázok č. 1
Financovanie dôchodkového fondu (v miliónoch EUR)
II.1.4. Povinné sociálne poistenie súkromných zamestnancov a doplnkové dôchodkové poistenie súkromných zamestnancov Deutsche Post
(64)
Súkromní zamestnanci podliehajú povinnému sociálnemu poisteniu a musia uzatvoriť tieto štyri poistenia: dôchodkové poistenie, poistenie v nezamestnanosti, zdravotné poistenie a poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť (28). Systémy povinného sociálneho zabezpečenia súkromných zamestnancov uplatňujú v oblastiach dôchodkového poistenia a zdravotného poistenia iný systém poistnej ochrany, než aký sa používa v prípade štátnych zamestnancov:
-
Výška dôchodku sa nepočíta ako percentuálny podiel poslednej mesačnej mzdy, ale ako percentuálny podiel priemernej celoživotnej mzdy.
-
Výdavky na zdravotné poistenie a na poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť sú pokryté v plnej miere.
(65)
Podstatné rozdiely oproti predpisom, ktoré sa uplatňujú v prípade štátnych zamestnancov, existujú aj pri financovaní sociálnych dávok. Povinné sociálne poistenie súkromných zamestnancov sa financuje v priebehu pracovného života prostredníctvom príspevkov zamestnanca a zamestnávateľa (ďalej len „príspevky na povinné sociálne poistenie“). Celková sadzba príspevku sa formálne rozdelí na podiel zamestnanca a podiel zamestnávateľa, ktorý v jednotlivých prípadoch predstavuje približne polovicu celkovej sumy. Zamestnávateľ je však oficiálne povinný odviesť na sociálne poistenie celú sadzbu poistného.
Obrázok č. 2
Sadzby príspevku na povinné sociálne zabezpečenia v percentách hrubej mzdy súkromného zamestnanca (pozri aj prílohu)
(66)
Na obrázku 2 vidno, že sadzby príspevku na povinné sociálne poistenie sa od roku 1995 pohybovali od 38 % do 42 % hrubej mzdy (= čistá mzda + podiel zamestnanca). Podiely zamestnávateľa a zamestnanca na príspevkoch na sociálne poistenie sa pohybovali od 19 % do 21 % hrubej mzdy (podrobná časová postupnosť je uvedená v prílohe).
(67)
Súkromní zamestnanci Deutsche Post neprofitovali len z povinného sociálneho zabezpečenia, ale aj z doplnkového dôchodkového poistenia. Súkromným zamestnancom, ktorí boli prijatí do zamestnania pred rokom 1997, sa ponúklo doplnkové dôchodkové poistenie, vďaka ktorému by získali dôchodok porovnateľný s dôchodkom štátnych zamestnancov. Doplnkové dôchodkové poistenie teda pokrývalo rozdiel medzi dôchodkom z povinného sociálneho poistenia súkromného zamestnanca, ktorý zodpovedá určitému percentu priemernej celoživotnej mzdy, a dôchodkom štátneho zamestnanca, ktorý zodpovedá určitému percentu posledných služobných príjmov. Presné ustanovenia sú uvedené v stanovách úradu sociálneho zabezpečenia Deutsche Bundespost (ďalej len „VAP“) (29).
(68)
Deutsche Post financovala doplnkový dôchodok pre súkromných zamestnancov, ktorí odišli do dôchodku, do roku 1997 príspevkom vo výške približne [5 % až 10 %] (30) hrubej mzdy aktívnych súkromných zamestnancov. Deutsche Post vytvárala od roku 1997 rezervy pre nesplatené záväzky VAP (pozri tiež aj opis finančného bremena 4 uvedený v oddiele II.3.1.3)
(69)
Od roku 1997 sa súkromným zamestnancom, ktorí boli prijatí do zamestnania, ponúkalo podstatne nižšie doplnkové dôchodkové poistenie, na ktoré Deutsche Post v období rokov 1997 - 2007 uhrádzala sumu vo výške [0 % a 5 %] hrubej mzdy.
II.2. Štátne kompenzácie a záruky v kontexte výlučného práva a povinnosti Deutsche Post poskytovať univerzálne poštové služby
II.2.1. Výlučné právo do roku 2007
(70)
Pred rokom 1998 bolo zriadenie a prevádzkovanie zariadení na doručovanie listových zásielok za finančnú úhradu podľa § 2 PostG 1989 vyhradené výlučne spoločnosti Deutsche Post. Ostatné poštové služby, ako preprava balíkov, novín alebo časopisov, neboli vyhradené spoločnosti Deutsche Post a podliehali hospodárskej súťaži. Podľa § 37 PostVerfG 1989 sa musia zisky z týchto vyhradených listových služieb používať na financovanie strát univerzálnych služieb, ktoré sa poskytujú v oblastiach otvorených hospodárskej súťaži. Podľa § 4 PTRegG 1994 (31) bol za schvaľovanie poplatkov za vyhradené listové služby zodpovedný spolkový minister pôšt a telekomunikácií.
(71)
Po nadobudnutí účinnosti PostG 1997 v roku 1998 sa rozsah služieb vyhradených spoločnosti Deutsche Post postupne zmenšoval. Podľa § 51 PostG 1997 sa výlučné právo Deutsche Post v roku 1997 vzťahovalo na doručovanie listových zásielok a adresovaných katalógov s hmotnosťou menšou ako 200 g, hmotnostná hranica sa však potom postupne znižovala a v roku 2006 bola stanovená na 50 g. Výlučné právo bolo ukončené 31. decembra 2007.
II.2.2. Povinnosť poskytovania univerzálnych poštových služieb do roku 2007
(72)
Povinnosť poskytovať univerzálne služby bola spoločnosti Deutsche Poste formálne uložená dvomi legislatívnymi aktmi:
-
Nariadením o povinných plneniach poštových služieb (Postdienst-Pflichtleistungsverordnung) (32) (ďalej len „PPflLV“) bola Deutsche Post ustanovená ako poskytovateľ univerzálnych služieb pre listové zásielky a balíky s hmotnosťou do 20 kg a poverená poskytovaním príslušných služieb v celom Nemecku za jednotnú tarifu.
-
Zákonom PostG 1997 a sprievodným vykonávacím nariadením z roku 1999 (33) (ďalej len „nariadenie o univerzálnej službe z roku 1999“) sa predĺžilo poverenie DPAG poskytovaním univerzálnych služieb.
(73)
V § 11 PostG 1997 sa univerzálne služby definujú ako minimálna ponuka poštových služieb, ktoré sa musia celoplošne poskytovať za prístupné ceny. Tieto služby zahŕňajú doručovanie listových zásielok, adresovaných balíkov, ktoré jednotlivo nepresahujú hmotnosť 20 kg, ako aj kníh, katalógov, novín a časopisov (ďalej len „univerzálne služby“).
(74)
V nariadení o univerzálnej službe z roku 1999 sa stanovujú minimálne požiadavky na univerzálnu službu:
-
Na celom území Nemecka musí byť k dispozícii minimálne 12 000 stacionárnych pôšt.
-
V ročnom priemere sa musí 80 % listových zásielok a balíkov doručiť v priebehu stanovených lehôt (jeden pracovný deň pre listové zásielky a dva pracovné dni pre balíky). Okrem toho sa zásielky musia doručovať v pracovných dňoch minimálne jedenkrát denne.
-
Vo všeobecnosti síce platí, že ceny univerzálnych služieb musia byť dostupné, DPAG musela napriek tomu stanoviť jednotné ceny za listové služby, ktoré poskytovala v rámci výlučného práva ukončeného v roku 2007. DPAG však má pri stanovení cien vyhradených služieb určitú flexibilitu, pretože môže uzatvárať individuálne dohovory o cene so zákazníkmi, ktorí vždy podávajú minimálne 50 kusov zásielok.
(75)
Zákonom § 52 PostG 1997 sa poverenie spoločnosti DPAG poskytovaním univerzálnych služieb predĺžilo do 31. decembra 2007 - t. j. do zrušenia jej výlučného práva na poskytovanie listových služieb. Od ukončenia výlučného práva nebol nijaký poskytovateľ poštových služieb v Nemecku poverený povinnosťou poskytovať univerzálnu službu, čo znamená, že univerzálne poštové služby majú poskytovať všetci poskytovatelia poštových služieb („trhové sily“). Ak je zrejmé alebo sa predpokladá, že niektorá univerzálna služba sa neposkytuje dostatočne alebo primerane, PostG 1997 ponúka právne prostriedky na zaručenie poskytovania týchto služieb.
(76)
Ako vyplýva z posudku WIK (pozri obrázok 3), približne 88 % celkových výnosov v rokoch 1990 až 2007 pripadlo na univerzálne služby. V dôsledku dominantného postavenia Deutsche Post na trhu podliehala väčšia časť univerzálnych listových služieb regulácii cien (pozri oddiel II.2.1). Popri týchto regulovaných službách, ktoré predstavovali približne 62 % celkových výnosov, poskytovala Deutsche Post univerzálne balíkové služby (približne 15 % celkových výnosov) v hospodárskej súťaži s ostatnými poskytovateľmi, ako aj ďalšie cenovo neregulované univerzálne listové služby (približne 11 % celkových výnosov).
(77)
Deutsche Post okrem toho poskytovala aj komerčné služby (napríklad retailové bankové služby pre Postbank, distribučné služby pre Telekom, distribúciu neadresovanej pošty). Deutsche Post dosiahla v období 1990 - 2007 prostredníctvom komerčných služieb približne 12 % celkových výnosov.
II.2.3. Štátne kompenzácie
(78)
Deutsche Bundespost bola od svojho založenia v roku 1950 osobitným majetkom štátu. Podľa nemeckého správneho práva nemá osobitný majetok právnu subjektivitu nezávislú od štátu, má však vlastný rozpočet a neručí za všeobecné štátne dlhy.
(79)
Prvá poštová reforma z roku 1989 plánovala, že osobitný majetok sa rozdelí na tri čiastkové oblasti - POSTDIENST, POSTBANK a TELEKOM, ktoré mali postavenie „verejnoprávnych podnikov“, ale nemali ešte právnu subjektivitu nezávislú od štátu.
(80)
Podľa § 37 ods. 2 a 3 PostVerfG 1989 mali tieto tri spoločnosti spravidla v plnej miere pokryť náklady na jednotlivé služby, pričom v prípade, že vznikli straty z plnenia povinnosti poskytovať univerzálnu službu, bolo medzi týmto tromi spoločnosťami povolené krížové financovanie. Na tomto základe dostala POSTDIENST na pokrytie svojich strát od spoločnosti TELEKOM v období 1990 - 1993 celkom 2,844 mld. EUR.
(81)
V priebehu druhej poštovej reformy sa tieto tri čiastkové oblasti osobitného majetku zmenili k 1. januáru 1995 na akciové spoločnosti. Z POSTDIENST vznikla DPAG, z POSTBANK vznikla Postbank AG a zo spoločnosti TELEKOM spoločnosť Telekom AG. Podľa § 2 ods. 2 zákona PostUmwG 1994 prevzala spoločnosť Telekom AG všetky úverové záväzky, ktoré sa týkali osobitného majetku ako celku, ale mohla uplatniť regresný nárok voči DPAG a Postbank AG v miere, v akej sa tieto úverové záväzky pripisovali ich právnym predchodcom.
(82)
Podľa § 7 PostUmwG 1994 však k 31. decembru 1994 zanikol regresný nárok (vyplývajúci z § 2 ods. 2 PostUmwG 1994) spoločnosti Telekom AG voči DPAG vo výške strát vzniknutých spoločnosti POSTDIENST. Spôsobilo to prevod majetku v hodnote 2,822 mld. EUR zo spoločnosti Telekom AG na DPAG. Podľa Nemecka bol tento prevod zo spoločnosti Telekom AG - ako aj predchádzajúce kompenzácie na základe § 37 ods. 3 PostVerfG 1989 - pre DPAG nevyhnutný na plnenie jej povinnosti poskytovať univerzálnu službu.
(83)
V období 1990 - 1995 dostala POSTDIENST spolu 5,666 mld. EUR ako kompenzáciu za plnenie povinnosti poskytovať univerzálne služby.
II.2.4. Štátna záruka za dlhopisy vydané pred rokom 1995
(84)
Podľa § 22 ods. 4 PostVwG 1953 (34) sú dlhopisy Deutsche Bundespost od roku 1953 rovnocenné so štátnymi dlhopismi. Po zrušení zákona PostVwG 1953 zákonom PostVerfG 1989 bolo toto ustanovenie prevzaté do § 40 PostVerfG 1989.
(85)
POSTDIENST po založení troch čiastkových oblastí v roku 1989 nevydávala dlhopisy samostatne, ale POSTBANK spravovala príslušné transakcie samostatne pre všetky podniky Deutsche Bundespost. Následne sa dlhopisy prideľovali spoločnostiam POSTDIENST, TELEKOM a POSTBANK podľa ich aktuálnej finančnej potreby.
(86)
Nemecko po roku 1995 podľa § 2 ods. 4 PostUmwG 1994 naďalej ručilo za plnenie všetkých záväzkov, ktoré pred rokom 1995 prevzala Deutsche Bundespost a ktoré boli potom pridelené spoločnostiam POSTDIENST, TELEKOM a POSTBANK. Nemecko však v nijakom prípade neručilo za dlhopisy, ktoré DPAG vydala neskôr.
II.3. Výnosy z regulovaných služieb ako dodatočná kompenzácia za dôchodkové náklady a čisté náklady univerzálnych služieb
(87)
PostG 1997 okrem toho poveril spolkovú agentúru pre siete (Bundesnetzagentur) (ďalej len „poštový regulačný úrad“) dohľadom nad vyhradenými a liberalizovanými trhmi s listovými službami. Podľa § 19 PostG 1997 je poštový regulačný úrad zodpovedný za reguláciu poplatkov, ktoré Deutsche Post vyberá na trhoch s listovými službami, na ktorých má dominantné postavenie. Deutsche Post zaujímala dominantné postavenie nielen na trhu v oblasti vyhradených služieb (podľa § 51 PostG 1997), ale aj v prípade takmer všetkých ostatných listových služieb, ktoré už boli otvorené hospodárskej súťaži. Regulácia cien môže prebiehať buď ex ante prostredníctvom stanovenia cenového stropu alebo ex post v rámci cenových kontrol.
(88)
Z prieskumov trhu, ktoré vykonal poštový regulačný úrad, vyplýva, že Deutsche Post mala na trhoch s regulovanými listovými službami podiel v priemere od 90 % do 97 %. V poslednej správe si poštový regulačný úrad sťažoval, že postupným otváraním trhov, ktoré sa začalo v roku 1997, sa nepodarilo vytvoriť na nemeckom trhu s listovými službami fungujúcu hospodársku súťaž (35).
(89)
Deutsche Post dosiahla veľkú časť celkových výnosov prostredníctvom regulovaných listových služieb (napríklad približne 62 % svojich celkových výnosov v období 1990 - 2007 (pozri obrázok 3) a približne 56 % celkových výnosov v období 2008 - 2010).
(90)
Všetky ostatné univerzálne služby a komerčné služby, na ktoré sa nevzťahujú § 19 - § 27 PostG 1997 (36) o regulácii poplatkov, sa budú ďalej v texte uvádzať ako „cenovo neregulované služby“.
(91)
Pre cenovo regulované listové služby je v § 20 ods. 1 a 2 PostG 1997 stanovené, že poplatky sa majú orientovať na náklady efektívneho poskytovania služieb. Vždy keď je to odôvodnené objektívnymi okolnosťami, poštový regulačný úrad musí okrem iného primerane zohľadniť:
-
náklady na celoplošné poskytovanie poštových služieb a
-
náklady na dôchodkové a zdravotné poistenie zamestnancov prevzatých od POSTDIENST.
(92)
Na základe § 57 PostG 1997 a všeobecného pokynu spolkového ministra hospodárstva a technológií z 27. marca 2000 boli regulované ceny zmrazené do 31. decembra 2002 na úrovni z roku 1997.
II.3.1. Rozhodnutie o cenových stropoch z roku 2002
(93)
Počiatočné rozhodnutie poštového regulačného úradu o strope pre regulované ceny za listové zásielky na obdobie od 1. januára 2003 do 31. decembra 2007 (ďalej len „rozhodnutie o cenových stropoch z roku 2002“) bolo vydané až v roku 2002. Tzv. regulácia metódou cenového stropu predstavuje postup regulácie cien balíka služieb, pri ktorom sa namiesto kontroly jednotlivých cien každej služby stanovuje ako strop vážený priemer všetkých cien v príslušnom balíku. Podľa § 19 PostG 1997 sa stanovenie stropu ex ante vzťahovalo na všetky poštové služby, v prípade ktorých mala Deutsche Post dominantné postavenie na trhu.
(94)
Deutsche Post po prvýkrát predložila poštovému regulačnému úradu regulačné kalkulácie výnosov a nákladov (ďalej len „REK 2002“), ktoré pokrývali obdobie 1998 - 2006, na účely rozhodnutia o cenových stropoch z roku 2002. REK vychádzali z výsledkov dosiahnutých do roku 2001 a z predbežných odhadov na nasledujúce roky.
(95)
Deutsche Post uplatnila v roku 2002 v súvislosti s povinnosťou poskytovať univerzálne služby a zamestnaním štátnych zamestnancov a súkromných zamestnancov prevzatých od POSTDIENST tzv. „finančné bremená“. V prípade týchto finančných bremien ide o náklady, ktoré by podľa Deutsche Post nevznikli bez povinnosti poskytovať univerzálne služby a bez prevzatia zamestnancov a infraštruktúry POSTDIENST (pozri podrobný zoznam v tabuľke 1).
Tabuľka č. 1
Finančné bremená schválené v rámci rozhodnutia o cenových stropoch z roku 2002 (v miliónoch EUR, nominálne hodnoty)
#
Finančné bremená z rozhodnutia o cenových stropoch z roku 2002
Priemerné finančné bremeno (1998 - 2006) v miliónoch EUR
%
1
Nekonkurenčné mzdové náklady
[…]
[…]
2
Nekonkurenčné sociálne náklady
[…]
[…]
3
Finančné bremeno infraštruktúry pobočiek
[…]
[…]
4
Doplnkové dôchodkové poistenie zamestnancov (VAP)
[…]
[…]
5
Finančné bremeno prepravnej infraštruktúry
[…]
[…]
6
Sociálne a zdravotné náklady (BAnstPT)
[…]
[…]
7
Personálna reštrukturalizácia
[…]
[…]
8
Pokrytie deficitu zdravotného poistenia štátnych zamestnancov
[…]
[…]
Priemerné celkové finančné bremeno
[…]
100 %
(96)
Poštový regulačný úrad napokon akceptoval argumentáciu Deutsche Post, že tieto finančné bremená by nevznikli bez povinnosti poskytovať univerzálnu službu (finančné bremená 3 a 5, náklady univerzálnej služby), resp. bez povinnosti prevziať štátnych zamestnancov a súkromných zamestnancov od POSTDIENST (finančné bremená 1, 2, 4, 6, 7 a 8). Poštový regulačný úrad následne schválil vyššie regulované ceny za listové zásielky, aby sa priemerné ročné finančné bremená vo výške […] mld. EUR uplatňované na obdobie 2002 - 2006 mohli financovať z výnosov dosiahnutých z regulovaných listových služieb. Po rozhodnutí o cenových stropoch z roku 2002 boli všetkým finančným bremenám (100 %) pridelené ceny, pre ktoré sa ex ante stanovuje cenový strop.
II.3.1.1. Nekonkurenčné základné mzdy (finančné bremeno 1)
(97)
Finančné bremeno 1 zodpovedá uvedenej časti základných miezd zamestnancov pošty, ktorá prekračuje priemer v odvetví. Deutsche Post stanovila pre „konkurenčné“ mzdy ako referenčnú hodnotu tie mzdy, ktoré boli dohodnuté s odbormi v kolektívnej zmluve (ďalej len „ETV“) pre nových zamestnancov prijatých do zamestnania po roku 2002. Pri výpočte finančného bremena 1 sa však táto referenčná hodnota používa pre všetkých zamestnancov. Okrem toho sa bude používať ako základ v odovzdávaných kalkuláciách nákladov a výkonov so spätnou platnosťou do roku 1998.
II.3.1.2. Nekonkurenčné sociálne náklady (finančné bremeno 2)
(98)
Poštový regulačný úrad súhlasil aj s argumentom Deutsche Post, že za svojich súkromných zamestnancov a štátnych zamestnancov musela platiť vyššie príspevky na sociálne poistenie, ako museli zvyčajne uhrádzať za svojich súkromných zamestnancov konkurenti zo súkromného sektora.
(99)
Deutsche Post vychádza pri svojich výpočtoch zo sadzby príspevku na sociálne poistenie, ktorú považuje za „konkurenčnú“ pre štátnych aj súkromných zamestnancov (ďalej len „sadzba príspevku REK“). Táto sadzba príspevku REK je definovaná ako súčet:
-
podielu zamestnávateľa na príspevkoch na sociálne poistenie súkromného zamestnanca (približne 19 % až 21 %, ktorý predstavuje - ako je uvedené na obrázku 9 - približne polovicu celej sadzby príspevku na sociálne poistenie);
-
príspevku na úrazové poistenie ([0 % až 5 %]; v prípade Deutsche Post je tento príspevok od roku 2001 zahrnutý v sadzbe príspevku REK) a
-
príspevku na doplnkové dôchodkové poistenie ([0 % až 5 %]; v prípade Deutsche Post je tento príspevok od roku 1997 zahrnutý v sadzbe príspevku REK, pretože príspevok na doplnkové dôchodkové poistenie v tejto výške sa považuje za „konkurenčný“. Táto sadzba vychádza z doplnkového dôchodkového poistenia, ktoré Deutsche Post od roku 1997 ponúka novo prijatým súkromným zamestnancom).
(100)
Z regulovaných výnosov sa financujú všetky príspevky na sociálne zabezpečenie, ktoré prekračujú sadzbu príspevku REK (ďalej len „nekonkurenčné príspevky na sociálne zabezpečenie“). V tabuľke 2 je uvedený príklad výpočtu nekonkurenčných príspevkov na sociálne zabezpečenie štátnych zamestnancov v roku 2001, z ktorého vidieť, že skutočné príspevky na sociálne zabezpečenie štátnych zamestnancov boli takmer dvojnásobne vyššie ako príspevky založené na sadzbe príspevku REK a klasifikované ako „konkurenčné“ príspevky na sociálne zabezpečenie.
Tabuľka č. 2
Výpočet nekonkurenčných sociálnych nákladov na štátnych zamestnancov v roku 2001 podľa REK 2002 (v miliónoch EUR)
% splatných príjmov
(1)
Sadzba poistného odvádzaného do dôchodkového fondu
33 %
(2)
Súčet príjmov štátnych zamestnancov
[…]
(3)
=(1)*(2)
Príspevok do dôchodkového fondu
[…]
(4)
Náklady na zdravotnú starostlivosť
[…]
(5)
=(3)+(4)
Vynaložené sociálne náklady
[…]
[40 % až 45 %]
(6)
Podiel zamestnávateľa na príspevkoch na sociálne zabezpečenie
20,43 %
(7)
Úrazové poistenie
[…]
(8)
Doplnkové dôchodkové poistenie
[…]
(9)
=(6)+(7)+(8)
Sadzba príspevku REK
[…]
(10)
=(2)*(9)
Sociálne náklady podľa referenčnej hodnoty REK
[…]
[20 % až 25 %]
(11)
=(5)-(10)
Nekonkurenčné sociálne náklady
[…]
[15 % až 20 %]
(101)
Príspevky vynaložené na sociálne zabezpečenie zahŕňajú príspevok Deutsche Post vo výške 33 % splatných miezd aktívnych štátnych zamestnancov (resp. ročné paušálne platby vo výške 2,045 mld. EUR v období 1995 - 1999) odvádzaný do dôchodkového fondu a príspevky na úhradu nákladov na zdravotnú starostlivosť poskytovanú štátnym zamestnancom. V roku 2001 predstavovali príspevky vynaložené na sociálne zabezpečenie celkovo [40 % až 45 %] splatných miezd štátnych zamestnancov.
(102)
Aj keď je sadzba príspevku na sociálne zabezpečenie definovaná ako percentuálny podiel hrubej mzdy súkromných zamestnancov (čistá mzda + podiel zamestnanca na príspevku na sociálne zabezpečenie), Deutsche Post počíta referenčnú hodnotu REK tak, že sadzbu príspevku REK vo výške [20 % až 25 %] vynásobí splatnými mzdami štátnych zamestnancov.
II.3.1.3. Doplnkové dôchodkové poistenie súkromných zamestnancov (finančné bremeno 4)
(103)
Finančné bremeno 4 má vytvoriť kompenzáciu za tvorbu rezerv na záväzky vzniknuté pred rokom 1997 z doplnkového dôchodkového poistenia VAP súkromných zamestnancov Deutsche Post.
(104)
Ako je vysvetlené v oddiele II.1.4, súkromným zamestnancom Deutsche Post prijatým do zamestnania pred rokom 1997 sa ponúklo doplnkové dôchodkové poistenie s cieľom zaručiť im dôchodok porovnateľný s dôchodkom štátnych zamestnancov. POSTDIENST však nevytvorila zodpovedajúce rezervy pre budúce výplaty dôchodkov. Bilančné rezervy vo výške 8,153 mld. EUR boli vytvorené až po založení DPAG.
II.3.1.4. Ostatné nekonkurenčné sociálne náklady (finančné bremená 6, 7 a 8)
(105)
Finančné bremeno 6 zahŕňa príspevok spoločnosti Deutsche Post Spolkovému úradu pre pošty a telekomunikácie (BanstPT), ktorý poskytuje určité sociálne služby (napríklad sociálne byty) štátnym zamestnancom a súkromným zamestnancom prevedeným zo spoločnosti POSTDIENST. Finančné bremeno 7 sa vzťahuje na príspevky Deutsche Post na pokrytie deficitu zdravotného poistenia štátnych zamestnancov. Finančné bremeno 8 (personálna reštrukturalizácia) sa týka štátnych aj súkromných zamestnancov.
II.3.1.5. Finančné bremená súvisiace s univerzálnou službou (3 a 5)
(106)
Tieto finančné bremená odzrkadľujú úspory nákladov, ktoré Deutsche Post mohla dosiahnuť, keby činnosť svojej siete pobočiek a siete doručovania balíkov usmernila na základe komerčných úvah. Úspory nákladov sa napr. vypočítajú na základe počtu pobočiek, ktoré by Deutsche Post prevádzkovala, keby nemusela poskytovať univerzálne služby.
II.3.2. Rozhodnutia o cenových stropoch z rokov 2007a 2011
(107)
Poštový regulačný úrad schválil 7. novembra 2007 cenový strop na obdobie od 1. januára 2008 do 31. decembra 2011 (ďalej len „rozhodnutie o cenových stropoch z roku 2007“). Dňa 14. novembra 2011 schválil poštový regulačný úrad cenový strop platný na obdobie od 1. januára 2012 do 31. decembra 2013 (ďalej len „rozhodnutie o cenových stropoch z roku 2011“).
(108)
Od rozhodnutia o cenových stropoch z roku 2007 sa už ceny za zaslanie viac ako 50 listov nekontrolujú ex ante, ale sú predmetom cenovej kontroly ex post podľa § 25 PostG 1997 (37). Ceny všetkých ostatných poštových služieb, v prípade ktorých zaujíma Deutsche Post dominantné postavenie na trhu, sa naďalej schvaľujú ex ante podľa § 19 PostG 1997.
(109)
Komisia označuje v rámci tohto rozhodnutia služby, pri ktorých zaujíma Deutsche Post dominantné postavenie na trhu a ktoré podliehajú cenovej kontrole ex ante podľa § 19 PostG 1997 alebo cenovej kontrole ex post podľa § 25 PostG 1997, ako „cenovo regulované služby“. Všetky ostatné služby, pri ktorých nemá Deutsche Post dominantné postavenie na trhu a ktoré nepodliehajú cenovej kontrole, sa označujú ako „cenovo neregulované služby“.
(110)
Deutsche Post okrem toho uviedla finančné bremená, ktoré jej vznikli na základe nekonkurenčných mzdových a sociálnych nákladov v dôsledku prevzatia zamestnancov POSTDIENST (napríklad v prípade finančného bremena 2 - nekonkurenčné sociálne náklady - v priemernej výške […] miliónov EUR od roku 2008), ako aj finančné bremená vyplývajúce z povinnosti poskytovať univerzálne služby. Poštový regulačný úrad, rovnako ako predtým v prípade rozhodnutia o cenových stropoch z roku 2002, opäť schválil, aby sa tieto finančné bremená hradili z regulovaných výnosov, a preto stanovil zodpovedajúci vyšší cenový strop. Uznanie týchto finančných bremien poštovým regulačným úradom v rozhodnutiach o cenových stropoch z rokov 2002, 2007 a 2009 zostáva preto v súvislosti s cenovo neregulovanými službami nezmenené.
II.4. Výsledky finančného hospodárenia DPAG
(111)
Výsledky finančného hospodárenia DPAG v rokoch 1995 - 2006 sú uvedené na obrázku 2 v rozhodnutí o rozšírení z roku 2007. Kým v rokoch 1995 - 1999 sa dosiahli zmiešané výsledky (v niektorých rokoch boli zaznamenané straty, v iných boli dosiahnuté zisky), v rokoch 2000 - 2006 mohla DPAG preukázať stabilné zisky vo výške od 1 miliardy EUR do 2 miliárd EUR pred zdanením.
(112)
V rokoch 2007 - 2010 dosiahla DPAG tieto čisté zisky: 1,8 mld. EUR (2007), 2,0 mld. EUR (2008), 0,7 mld. EUR (2009) a 2,6 mld. EUR (2010).
(113)
Zverejnené súvahy DPAG neumožňujú priradiť zisky rôznym službám. Na základe zverejnených súvah sa preto nedá zistiť, či cenovo regulované univerzálne služby boli celkovo v strate alebo dosiahli zisky.
III. DÔVODY NA ZAČATIE KONANIA
(114)
Ako potvrdil súd vo svojom rozsudku vo veci T-421/07 (38), všetky prešetrované opatrenia od rozhodnutia o začatí konania z roku 1999 sú predmetom konania, ktoré pokračovalo rozhodnutím o rozšírení z roku 2007.
III.1. Dotácie dôchodkov
(115)
V rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 sa konštatovalo, že dotácie dôchodkov predstavujú novú štátnu pomoc, pretože Deutsche Post pred dôchodkovou reformou v roku 1995 musela dôchodkové náklady v plnom rozsahu financovať z vlastných prostriedkov. Okrem toho sa v rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 zamietlo tvrdenie Nemecka, ktoré sa zakladalo na rozsudku vo veci Combus (39), že dotácie dôchodkov nepredstavujú štátnu pomoc.
(116)
Pri zisťovaní, či sú dotácie dôchodkov ako kompenzácia za dôchodkové náklady zlučiteľné s vnútorným trhom (napríklad v súlade s rozhodnutím Komisie o francúzskej La Poste (40) (ďalej len „rozhodnutie La Poste“), sa v rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 zohľadnilo, že uvedené nekonkurenčné sociálne náklady boli kompenzované nielen dotáciou dôchodkov, ale aj z regulovaných výnosov (napríklad finančné bremeno 2 - nekonkurenčné príspevky na sociálne poistenie).
(117)
Z výpočtov vykonaných v rozhodnutí o rozšírení z roku 2011, v ktorých sa zohľadnili obidva kompenzačné prvky, vyplýva, že Deutsche Post skutočne mohla použiť sadzby príspevkov na sociálne zabezpečenie, ktoré sú o 10 až 14 percentuálnych bodov nižšie ako celkové sadzby príspevkov na povinné sociálne zabezpečenie (podiel zamestnávateľa + podiel zamestnanca), ktoré platia súkromní konkurenti.
(118)
V rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 sa teda vyjadrili pochybnosti o tom, že dotácie dôchodkov ako kompenzácia za dôchodkové náklady sú v zmysle článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ zlučiteľné s vnútorným trhom.
III.2. Kompenzácia za poskytovanie univerzálnych služieb
(119)
Nemecko sa pri zdôvodňovaní zlučiteľnosti štátnych kompenzácií a štátnej záruky ako kompenzácie za povinnosť poskytovať univerzálne služby odvoláva na článok 106 ods. 2 ZFEÚ.
(120)
Komisia na základe rozsudku vo veci Altmark (41) zastávala v rozhodnutí o začatí konania z roku 2007 názor, že štátne kompenzácie a štátna záruka predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
(121)
V rozhodnutí o rozšírení z roku 2007 Komisia vyjadrila pochybnosti o tom, či štátne kompenzácie a záruky boli potrebné a primerané na plnenie povinností poskytovať univerzálne služby. Podľa názoru Komisie sa podľa zásad zakotvených v rámci Spoločenstva z roku 2005 musí preskúmať najmä rozdelenie nákladov na univerzálne služby, resp. komerčné služby. Komisia mala okrem toho pochybnosti v súvislosti s výpočtom primeraného zisku, pri ktorom bolo potrebné zohľadniť priemernú rentabilitu v tomto odvetví a rizikové pozície Deutsche Post.
IV. ZNALECKÝ POSUDOK WIK
(122)
Vypracovanie znaleckého posudku WIK bolo zadané so zámerom podporiť Komisiu pri preskúmaní účtovníctva Deutsche Post za obdobie 1990 - 2007 s cieľom zistiť, či Deutsche Post bola nadmerne kompenzovaná za plnenie povinnosti poskytovania univerzálnych služieb. Spoločnosti WIK Consult GmbH sa pridelili najmä tieto úlohy:
-
stanovenie referenčnej hodnoty pre primeraný zisk,
-
preskúmanie rozdelenia interných nákladov a dohôd o transferových cenách a
-
výpočet nadmernej kompenzácie za čisté náklady na plnenie povinnosti poskytovať univerzálne služby.
IV.1. Opis regulačnej kalkulácie výnosov a nákladov z roku 2009
(123)
V nadväznosti na príkaz na poskytnutie informácií, ktorý Komisia vydala 30. októbra 2008, Nemecko napokon v roku 2009 predložilo kompletný súbor REK na obdobie 1990 - 2007 (ďalej len „REK 2009“).
IV.1.1. Výnosy
(124)
Výnosy Deutsche Post možno rozčleniť podľa týchto troch širokých kategórií:
-
Regulované univerzálne listové služby (62 % celkových výnosov v období 1990 - 2007)
Cenovo regulované listové služby zahŕňajú všetky univerzálne služby poskytované na trhoch, na ktorých mala Deutsche Post dominantné postavenie, vrátane služieb, pri ktorých profitovala z poskytnutia výlučného práva. V období 1990 - 2007 dosiahla Deutsche Post na základe týchto služieb 62 % celkových výnosov (42).
-
Neregulované univerzálne služby (26 % celkových výnosov v období 1990 - 2007)
Univerzálne balíkové služby sa vždy poskytovali na trhoch otvorených hospodárskej súťaži, na ktorých mala Deutsche Post len priemerný podiel na trhu predstavujúci 30 %. V období 1990 - 2007 sa univerzálne balíkové služby podieľali na 15 % celkových výnosov Deutsche Post.
Cenovo neregulovanými službami (napríklad katalógy, cezhraničná pošta) dosiahla Deutsche Post približne 11 % celkových výnosov.
-
Neregulované komerčné služby (12 % celkových výnosov v období 1990 - 2007)
Deutsche Post využívala svoju sieť pobočiek nielen na poskytovanie poštových služieb, ale aj na predaj produktov a služieb Postbank AG a - v menšom meradle - Deutsche Telekom. Týmito komerčnými distribučnými službami dosiahla Deutsche Post približne 6 % celkových výnosov.
Komerčné balíkové a listové služby (napríklad reklamné adresované zásielky) predstavovali približne 4 % celkových výnosov Deutsche Post.
Deutsche Post poskytovala okrem toho celý rad rôznych služieb, napríklad vo funkcii holdingovej spoločnosti pre medzinárodné dcérske spoločnosti pôsobiace v iných oblastiach obchodnej činnosti (napríklad DANZAS, DHL). Týmito ostatnými komerčnými distribučnými službami Deutsche Post dosiahla približne 2 % celkových výnosov.
Obrázok č. 3
Priemerný podiel na výnosoch v období 1990 - 2007 (na základe nominálnych hodnôt)
(125)
Predmetom posudku WIK sú len komerčné služby, ktoré právnická osoba DPAG a predchodca POSTDIENST poskytovali spolu s univerzálnou službou. Komerčné služby (napríklad celosvetové expresné služby DHL), ktoré poskytovali iné právnické osoby v rámci Deutsche Post World Net (ďalej len „DPWN“), neboli predmetom znaleckého posudku.
IV.1.2. Výpočet finančných bremien v REK 2009
(126)
Na rozdiel od REK, ktoré Deutsche Post predložila regulačnému úradu ako podklady pre rozhodnutia o cenových stropoch v rokoch 2002, 2007 a 2011, obsahujú REK 2009, ktoré neboli nikdy odovzdané poštovému regulačnému úradu, podstatne vyššiu sumu finančných bremien, ktoré Deutsche Post pripisuje regulovaným službám.
(127)
Na základe REK 2009 uvádza Deutsche Post priemerné finančné bremeno na obdobie 1990 - 2006 vo výške […] mld. EUR; v REK 2002 bolo uvedené finančné bremeno […] mld. EUR.
Obrázok č. 4
Porovnanie finančných bremien podľa REK 2009 súvisiacich s povinnosťou poskytovať univerzálnu službu s finančnými bremenami schválenými v rámci rozhodnutia o cenových stropoch z roku 2002 (ročný priemer, nominálna hodnota v miliónoch EUR)
[…]
(128)
Kým v prípade finančného bremena 2 (nekonkurenčné sociálne náklady) a finančného bremena 4 (doplnkové dôchodkové poistenie) medzi REK 2002 a REK 2009 neexistujú podstatné rozdiely, pri finančnom bremene 1 (nekonkurenčné základné mzdy) je to takmer […]. Na rozdiel od REK 2002 Deutsche Post už teraz nepoužíva pre „konkurenčné“ mzdy ako referenčnú hodnotu mzdy ETV, ale minimálnu mzdu v poštovom odvetví, ktorá bola stanovená nariadením spolkového ministerstva práce z roku 2007 (ďalej len „minimálna mzda z roku 2007“). Spolkový správny súd však toto nariadenie vyhlásil za protiprávne, a preto nikdy nenadobudlo právnu účinnosť.
(129)
Deutsche Post okrem toho v REK 2009 uvádza „Infrastruktur Brief“ ako nové finančné bremeno, ktoré zahŕňa diferenčné náklady spojené so 6. doručovacím dňom (v priemere […] mil. EUR ročne). Výpočet vychádza z hypotetického predpokladu, že keby Deutsche Post nemala povinnosť poskytovať univerzálnu službu, nedoručovala by poštu šesť dní, ale len päť.
(130)
Finančné bremeno 3 (finančné bremeno infraštruktúry pobočiek) sa počíta inak ako v REK 2002. Zahŕňa domnelé úspory nákladov, ktoré by sa mohli dosiahnuť, keby sa od roku 1990 všetky poštové úrady prevádzkovali ako agentúry. Finančné bremeno 3 sa vypočíta na základe finančnej úhrady, ktorú Deutsche Post v roku 2007 zaplatila tretím subjektom za distribučné služby.
IV.1.3. Ziskové rozpätia v REK 2009
(131)
Rozdelenie finančných bremien medzi cenovo regulované univerzálne listové služby značne odbremeňuje neregulované služby od nákladov, ako sú napríklad mzdové a sociálne náklady. Toto prerozdelenie vedie v prípade komerčných služieb k jednoznačne pozitívnym ziskovým rozpätiam v rozsahu približne [15 % až 25 %] a v prípade cenovo regulovaných poštových služieb k stratám vo výške takmer [0 % až 10 %].
(132)
Deutsche Post vykazuje vo svojich ročných účtovných závierkach veľmi vysoké zisky v odvetví listových zásielok (pozri aj oddiel V.3), ktoré však významne pohltia finančné bremená prenesené z cenovo neregulovaných služieb na cenovo regulované služby.
Obrázok č. 5
Priemerné rentability tržieb na základe REK 2009
[…]
IV.2. Referenčné porovnanie (benchmarking) na stanovenie primeraného zisku
IV.2.1. Hodnotový reťazec Deutsche Post: obchodné činnosti s nízkou technickou náročnosťou a malé obchodné riziko
(133)
Pri príprave referenčného porovnania na stanovenie „primeraného“ zisku a na posúdenie rozdelenia nákladov je potrebná analýza hodnotového reťazca a príslušných obchodných rizík. Vyhľadať skupinu „porovnateľných“ podnikov a vypočítať referenčnú hodnotu pre primeraný zisk Deutsche Post je možné len vtedy, keď sú známe funkčné a rizikové charakteristiky.
IV.2.1.1. Hodnotový reťazec obchodnej oblasti s nízkou technickou náročnosťou
(134)
Hodnotový reťazec Deutsche Post sa dá rozdeliť na dve hlavné funkcie:
-
celoštátnu distribučnú sieť na doručovanie listových zásielok a balíkov,
-
celoštátnu sieť poštových pobočiek.
(135)
Logistika listovej a balíkovej siete je obchodnou oblasťou s nízkou technickou náročnosťou (low-tech), ktorá si nevyžaduje rozsiahle výskumné ani rozvojové činnosti. Z tohto dôvodu pracujú všetci ostatní prevádzkovatelia v tomto odvetví porovnateľným, štandardizovaným spôsobom. Takéto činnosti sa označujú ako „rutinné funkcie“. Rutinný charakter týchto činnosti vidieť aj z toho, že Deutsche Post ich vo veľkom rozsahu externalizovala. Platí to aj pre distribučné služby, ktoré vykonáva celoštátna sieť pobočiek a ktoré boli takisto v rastúcej miere externalizované.
(136)
Popri týchto rutinných funkciách sú najdôležitejšími nehmotnými hodnotami spoločnosti Deutsche Post stáli zákazníci, obchodná značka a silná pozícia na trhu, najmä na listových trhoch. Znalecký posudok WIK však prezentuje názor, že tieto nehmotné hodnoty v zásade nevyplývajú z úsilia ani investícií Deutsche Post, ale treba ich vo výrazne väčšej miere vzťahovať na jej predchádzajúce výlučné právo. Deutsche Post preto nemusela uskutočňovať rozsiahle investície do marketingu, ale mohla sa až do roku 2007 spoliehať na právne zaručenú pozíciu na trhu. Deutsche Post by sa preto nemala za tieto nehmotné hodnoty priznať nijaká finančná úhrada.
IV.2.1.2. Menšie riziko na základe štátnych opatrení
(137)
Deutsche Post bola v oblasti regulovaných aj neregulovaných služieb z viacerých dôvodov vystavená menšiemu riziku ako jej konkurenti:
(138)
Po prvé bola Deutsche Post do roku 2007 chránená zákonným monopolom na listy. Deutsche Post okrem toho profitovala pri všetkých regulovaných listových službách z podielu na trhu vo výške 90 % a z neexistujúcej alebo len veľmi malej hospodárskej súťaže. Cenovo regulovanými službami dosiahla Deutsche Post takmer dve tretiny výnosov.
(139)
Po druhé poštový regulačný úrad schválil cenový strop pre regulované poštové služby. Tento strop bol stanovený vyššie, ako sú náklady efektívneho podniku okrem iného preto, aby sa vykompenzovali údajne nekonkurenčné náklady v oblasti cenovo neregulovaných služieb. Nijaký konkurent spoločnosti DPAG nedisponoval výlučným právom ani dominantným postavením na trhu, ktoré by mu umožnilo krížové financovanie sociálnych nákladov. Výlučné právo, resp. dominantné postavenie na trhu, preto viedlo k značnému zníženiu obchodných rizík nielen v oblasti regulovaných, ale aj v oblasti cenovo neregulovaných univerzálnych služieb a komerčných služieb.
(140)
Po tretie k značnému zníženiu rizika viedli aj iné štátne opatrenia v oblasti univerzálnych služieb a v oblasti komerčných služieb: Štátne kompenzácie tak absorbovali straty na začiatku 90. rokov a štátna záruka umožnila, aby Deutsche Post napriek svojej zložitej finančnej situácii od začiatku 90. rokov až do roku 1995 získavala kapitál pri rovnakej úrokovej sadzbe ako štát.
(141)
Celkovo bola Deutsche Post konfrontovaná s podstatne menšími trhovými a nákladovými rizikami ako jej konkurenti, pretože si nemusela sama vybudovať stálu klientelu a rast nákladov mohla vyrovnať zvýšením regulovaných cien. Na základe týchto argumentov dospel posudok WIK k záveru, že ako porovnateľní konkurenti sú najvhodnejšie poštové spoločnosti, ktoré vykonávajú len rutinné funkcie (napríklad neinvestujú vo významnej miere do marketingu a obchodných značiek) a nie sú vystavené vysokému obchodnému riziku (napríklad majú uzatvorené dlhodobé zmluvy).
IV.2.2. Kvantifikácia referenčnej hodnoty pre primeraný zisk
(142)
Na základe výsledkov funkčnej analýzy a analýzy rizika sa v rámci posudku WIK vo finančných databázach (napríklad aj v databáze ORBIS, ktorá zahŕňa približne 10 mil. podnikov z celého sveta) vyhľadávali porovnateľné poštové podniky. Pomocou kontrolovaných krokov kvantitatívneho a kvalitatívneho výberu sa určili porovnateľné podniky, ktoré ponúkajú poštové služby na konkurenčných trhoch.
(143)
Pre znalecký posudok WIK sa vybrala skupina 26 porovnateľných podnikov, ktoré pôsobia najmä v oblasti balíkových služieb a vykonávajú typické rutinné činnosti poskytovateľov poštových služieb. Všetci porovnateľní konkurenti vykonávali ekonomickú činnosť „poštové a kuriérne služby“ (kód NACE (43) 641).
(144)
V tejto súvislosti je potrebné poukázať na to, že počet porovnateľných konkurentov je ohraničený, pretože súkromné podniky z dôvodu výlučného práva etablovaného prevádzkovateľa, ktoré sa týkalo značnej časti listových služieb, doteraz listové služby vo väčšom rozsahu neposkytovali. Okrem toho boli zo znaleckého posudku WIK ako porovnateľné podniky vylúčení etablovaní poskytovatelia poštových služieb z iných krajín, pretože boli - podobne ako Deutsche Post - chránení výlučnými právami a nevykonávali svoju činnosť v prvom rade na konkurenčných trhoch.
(145)
Na určenie „primeraného“ zisku sa v posudku WIK používa rentabilita tržieb (return-on-sales, ďalej len „ROS“), ktorá zodpovedá účtovnému zisku (hospodárskemu výsledku pred odpočítaním úrokov a daní - EBIT) vydelenému obratom. Okrem toho je v posudku WIK vypočítaná rentabilita vlastného kapitálu (return-on-asset; ďalej len „ROA“) (napríklad EBIT ako podiel celkového kapitálu vyjadrený v percentách) s cieľom získať referenčnú hodnotu založenú na kapitáli na určenie primeraného zisku.
Tabuľka č. 3
Referenčné hodnoty ROS a ROA zo znaleckého posudku WIK
Rentabilita tržieb
(ROS)
Rentabilita vlastného kapitálu
(ROA)
Medián
3,48 %
7,33 %
Strop (75. percentil)
6,77 %
13,41 %
(146)
Z tejto náhodnej vzorky vyplýva, že medián ROS časti poštového odvetvia otvorenej hospodárskej súťaži v období 1998 - 2007 predstavoval 3,48 %. Znalecký posudok WIK však neobsahuje len medián rentability, ale aj strop pre primeraný zisk, konkrétne tretí kvartil zisku porovnateľných konkurentov, ktorý v prípade ROS predstavuje 6,77 %. Inak povedané to znamená, že 75 % porovnateľných konkurentov dosahuje zisk, ktorý je menší ako hodnota ROS rovná 6,77 % (44).
(147)
Čo sa týka rentability tržieb, v znaleckom posudku sa uvádza medián ROA 7,33 % a strop 13,41 %.
(148)
Keďže Deutsche Post je vystavená podstatne menšiemu riziku ako porovnateľné podniky, ktoré vykonávajú činnosť na trhoch s veľkou konkurenciou (napríklad trh s expresnými balíkmi), posudok WIK prezentuje názor, že medián ROS s hodnotou 3,48 % predstavuje bezpečnú a konzervatívnu referenčnú hodnotu pre primeraný zisk Deutsche Post a že sa neodporúča použitie vyššej hodnoty v rozsahu do tretieho kvartilu ROS 6,77 %. Primeraná by bola dokonca aj menšia referenčná hodnota, pretože medián ROS, ktorý predstavuje 3,48 %, sa odzrkadľuje v ROA s hodnotou 7,33 %, ktorá je ešte stále výrazne nad bezrizikovou úrokovou sadzbou.
IV.3. Preskúmanie rozdelenia nákladov
(149)
Posudok WIK kritizuje pridelenie finančných bremien v REK 2009, pretože marže ROS vo výške približne [15 % až 25 %] komerčných služieb sú jednoznačne nad priemerom v odvetví (45). Keďže súkromní konkurenti pracujú rentabilne napriek značne menším ziskovým rozpätiam, v posudku WIK sa vyvodil záver, že komerčným službám Deutsche Post by sa mal priradiť väčší podiel na nákladoch, a malo by sa teda vychádzať z primerane menších finančných bremien regulovaných služieb.
(150)
Posudok WIK preto dospel k záveru, že všetky komerčné služby napriek nákladom, ktoré znášajú, stále dosahujú zisk, ktorý zodpovedá mediánu ROS konkurentov vo výške 3,48 %. Posudok berie preto ako základ pre regulované služby na obdobie 1990 - 2007 priemerné ročné finančné bremeno znížené o […] mil. EUR.
(151)
Keďže veľká časť komerčných distribučných služieb sa poskytovala združeným spoločnostiam Postbank a Telekom, posudok WIK skúmal aj to, či konečné ceny účtované týmto dvom spoločnostiam predstavovali primerané trhové ceny a či ich teda možno považovať za vhodnú referenčnú hodnotu pre náklady, ktoré by mali znášať komerčné distribučné služby. V posudku sa na základe dostupných dokladov dospelo k názoru, že podmienky, za ktorých boli uzatvorené zmluvy medzi Deutsche Post a obidvomi združenými spoločnosťami, schválili aj nezávislé tretie subjekty. Keďže POSTBANK a TELEKOM na začiatku 90. rokov nemali v podstate možnosť využívať externé distribučné siete, zhodli sa na tom, že si rozdelia vzniknuté náklady. V ďalších rokoch, keď sa zjednodušil prístup Postbank a Telekom k iným distribučným sieťam a klesli náklady sietí univerzálnej služby, bola zmluva zmenená a dohodli sa provízie zviazané s výnosom. Táto zmluva viac zodpovedala typickej zmluve o poskytovaní distribučných služieb (46).
IV.4. Úprava REK 2009
(152)
V posudku WIK sa vykonali viaceré úpravy REK 2009 podľa tejto metódy:
Tabuľka č. 4
Metóda výpočtu nadmerných ročných ziskov na základe REK 2009 podľa posudku WIK
Výnosy univerzálnych služieb
-
Náklady univerzálnych služieb
-
Primeraný zisk
+
Štátne kompenzácie
Nadmerné zisky
IV.4.1. Úprava výnosov z univerzálnej služby
(153)
Deutsche Post predala veľkú časť svojich nehnuteľností (napríklad nehnuteľnosti, ktoré už neboli potrebné z dôvodu reštrukturalizácie poštových služieb). Tieto výnosy sa mali prideliť univerzálnej službe, pretože bola hlavným užívateľom tohto majetku a prenajímala ho na komerčné služby.
(154)
Na základe tejto úpravy stúpli výnosy z univerzálnej služby v celom období 1990 - 2007 v priemere o […] mil. EUR ročne.
IV.4.2. Úprava nákladov na poskytovanie univerzálnych služieb
IV.4.2.1. Členenie kalkulácie nákladov
(155)
REK 2009 neobsahuje presné členenie zúčtovania interných výkonov: V prípade univerzálnej služby nie je uvedený dosiahnutý celkový zisk, pretože zisky z určitých funkcií (napríklad pobočiek) nie sú rozčlenené podľa univerzálnych služieb a komerčných služieb (napríklad náklady na jednotlivé služby), ale sú zlúčené a vykázané ako komerčné zisky. Deutsche Post preto nemohla predložiť samostatné účtovania, aké sú predpísané podľa smernice Komisie 2006/111/ES zo 16. novembra 2006 o transparentnosti finančných vzťahov členských štátov a verejných podnikov a o finančnej transparentnosti v niektorých podnikoch (47).
(156)
Deutsche Post predložila približné členenie kalkulácie interných nákladov v období do roku 1997, kalkulácia nákladov v období po roku 1997 sa však musela v posudku WIK upraviť. Náklady, ktoré boli nesprávne začlenené do nákladov univerzálnej služby, boli presunuté do kalkulácie nákladov komerčných služieb.
(157)
Ročné náklady univerzálnej služby v období 1998 - 2007 klesli po náležitej úprave v priemere o […] mil. EUR.
IV.4.2.2. Úprava pridelenia finančných bremien cenovo regulovaným a cenovo neregulovaným službám
(158)
Ako už bolo uvedené, v posudku WIK nie je upravené každé finančné bremeno samostatne. Namiesto toho sa v novom výpočte vychádza z konečnej ceny komerčných služieb, ktorá bola považovaná za spoľahlivú hraničnú hodnotu pre priemerné náklady v odvetví. Na financovanie pôvodne uvedených finančných bremien sa preto použili všetky nadmerné zisky z komerčných služieb (48). Finančné bremená klesali v celom období 1990 - 2007 v priemere o […] mil. EUR ročne.
IV.4.2.3. Náklady neovplyvňujúce hospodársky výsledok na doplnkové dôchodkové poistenie (finančné bremeno 4)
(159)
Deutsche Post prevzala prostredníctvom finančného bremena 4 - doplnkového dôchodkového poistenie - náklady, ktoré sa neuvádzajú v jej ročných účtovných závierkach. Keďže referenčná hodnota ROS sa stanovuje podľa REK na základe „porovnateľných konkurentov“, pri výpočte nákladov Deutsche Post sa môžu zohľadniť len tie náklady, ktoré sú prípustné aj podľa vnútroštátnych účtovných štandardov alebo medzinárodných účtovných štandardov (IAS). Dodatočné náklady, ktoré sa bežne neuvádzajú vo vysvetleniach k IAS, sa preto nemôžu akceptovať ako nákladové položky a musia sa financovať zo stanoveného ziskového rozpätia (benchmark).
(160)
Po náležitej úprave klesli náklady na finančné bremeno 4 (doplnkové dôchodkové poistenie) v celom období 1990 - 2007 v priemere o […] mil. EUR ročne.
IV.4.3. Oprava kapitálových nákladov v primeranom zisku
(161)
Deutsche Post zahrnula do REK 2009 kapitálové náklady, ktoré pôvodne v REK neboli obsiahnuté, napríklad náklady na […] a […]. V posudku WIK sú náklady na […] a […] vyčiarknuté a nahradené referenčnou hodnotou pre primeraný zisk.
IV.4.3.1. Obdobie 1996 až 2007
(162)
Primeraný zisk sa určí na základe korigovaných výnosov z univerzálnych služieb a referenčnej hodnoty ROS 3,48 %, z čoho vyplýva primeraný ročný zisk v priemere […] mil. EUR. Z REK 2009 sa vyčiarkli priemerné ročné kapitálové náklady vo výške […] mil. EUR (úrokové náklady vo výške […] mil. EUR a vyššie regulačné odpisy vo výške […] mil. EUR).
(163)
Osobitne pozoruhodné je to, že primeraný zisk, ktorý sa vypočíta pomocou referenčnej hodnoty ROS 3,48 %, je v porovnaní s REK 2009 v absolútnom vyjadrení vyšší ako kapitálové náklady, ktoré uviedla Deutsche Post (napríklad úrokové náklady, ktoré sa vypočítali na základe internej ROS vo výške približne […] použitého vlastného kapitálu a na základe vyšších odpisových nákladov založených na trhovej hodnote).
IV.4.3.2. Obdobie 1990 až 1995
(164)
Deutsche Post musela podľa § 63 ods. 1 PostVerfG platiť spolkovej vláde až do roku 1995 tzv. odvody (49), ktoré predstavovali približne 5,838 mld. EUR, resp. 8 % obratu. Zároveň však bola Deutsche Post podľa § 63 ods. 4 PostVerfG oslobodená od povinnosti vyplácať dividendy prekračujúce tieto odvody.
(165)
Keďže kapitálové náklady Deutsche Post už plne pokryli odvody, v posudku WIK sa výslovne odmietlo dodatočne zohľadniť „primeraný zisk“ v období do roku 1995. Následne sa z REK 2009 vyčiarkli priemerné ročné kapitálové náklady Deutsche Post vo výške […] mil. EUR (úrokové náklady vo výške […] mil. EUR a regulačné zvýšené odpisy vo výške […] mil. EUR) a náklady na univerzálnu službu sa náležite znížili.
IV.4.4. Závery
(166)
REK 2009 aj posudok WIK ukazujú, že do roku 1996 výnosy z univerzálnych služieb nepostačovali na pokrytie nákladov univerzálnej služby. Podľa REK 2009 vykazovala Deutsche Post v celom období do roku 2007 kumulovaný deficit, dokonca aj po zohľadnení štátnych kompenzácií. Naproti tomu však znalecký posudok WIK dospel k záveru, že štátne kompenzácie boli také vysoké, že Deutsche Post mohla v roku 1997 dosiahnuť hraničnú hodnotu zisku.
(167)
Podľa REK 2009 rentabilita univerzálnych služieb do roku 1999 takmer nestúpla a až od roku 2000 možno konštatovať, že výnosy z univerzálnych služieb v priemere kryjú náklady. Naproti tomu posudok WIK poukazuje na to, že univerzálne služby dosahovali od roku 2000 značné zisky, ktoré sú jednoznačne nad mediánom ROS 3,48 %, aj keď v prípade univerzálnych balíkových služieb sa dosiahli len podpriemerné rentability tržieb (ROS) […] (pozri obrázok 6).
Obrázok č. 6
Porovnanie ročných nadmerných ziskov univerzálnej služby v období 1990 - 2007 (v miliónoch EUR, nominálne hodnoty)
V. PRIPOMIENKY ZAINTERESOVANÝCH STRÁN
(168)
Zainteresované strany predložili pripomienky k rozhodnutiu o začatí konania z roku 1999, rozhodnutiu o rozšírení z roku 2007 a rozhodnutiu o rozšírení z roku 2011. V tomto oddiele sú zhrnuté najdôležitejšie vysvetlenia k týmto rozhodnutiam.
V.1. Výlučné právo na používanie poštových cenín vydávaných spolkovým ministerstvom financií
(169)
TNT pochybuje o tom, že Deutsche Post platila finančnú úhradu za výlučné právo na používanie poštových cenín vydávaných spolkovým ministerstvom financií. Výlučné právo na vydávanie poštových cenín s pretlačou „Nemecko“ má podľa § 43 PostG 1997 spolkové ministerstvo financií. Poskytovateľ poštových služieb, ktorý požiada o používanie týchto poštových cenín, musí platiť finančnú úhradu a prevziať na seba výdavky. Podľa § 54 PostG 1997 mala Deutsche Post AG do 31. decembra 2007 výlučné právo na poštové ceniny vydávané spolkovým ministerstvom financií.
(170)
TNT sa vyjadrila, že ak Deutsche Post používala poštové ceniny vydávané spolkovým ministerstvom financií skutočne bezplatne, predstavovalo by to nezlučiteľnú štátnu pomoc.
(171)
Komisia konštatuje, že v rozhodnutí o začatí konania z roku 1999, rozhodnutí o rozšírení z roku 2007 a rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 sa týmto opatrením nezaoberala. Uvedené opatrenie preto nie je predmetom tohto rozhodnutia.
V.2. Dotácie dôchodkov
(172)
Podľa názoru UPS bola Deutsche Post zvýhodnená, pretože bola čiastočne oslobodená od platobných povinností, ktoré mala pred rokom 1995. Deutsche Post bola v porovnaní s konkurentmi v lepšej pozícii, pretože bežní prevádzkovatelia museli svoje dôchodkové náklady uhrádzať sami. UPS okrem toho súhlasí s argumentáciou Komisie, že predmetnú pomoc nemožno považovať za existujúcu štátnu pomoc, pretože pozícia Deutsche Post sa podstatne zmenila a do právnych predpisov sa zaviedli nové ustanovenia, podľa ktorých sa Deutsche Post čiastočne oslobodzuje od záväzku prevziať na seba dôchodkové náklady na svojich štátnych zamestnancov. Podľa názoru UPS takéto základné zmeny systému nemožno považovať za jednoduché, čisto formálne alebo administratívne zmeny.
(173)
UPS schvaľuje predbežný záver Komisie, že dotácie dôchodkov sa podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ nemôžu považovať za zlučiteľné s vnútorným trhom. Vzhľadom na dlhodobú rentabilitu a výlučné právo spoločnosti Deutsche Post vzniká oprávnená otázka, či je skutočne potrebné oslobodenie od uvedených finančných bremien z minulosti. Poskytnutá finančná podpora okrem toho nie je primeraná cieľu, ktorý Nemecko uplatňuje v oblasti spoločného záujmu, najmä preto, lebo finančné bremená z minulosti by sa kompenzovali vyššími cenami za listové zásielky a dotáciami dôchodkov. UPS zdôrazňuje, že dôkazné bremeno v súvislosti s primeranosťou opatrenia spočíva na spolkovej vláde. Nemecko doteraz presne neobjasnilo primeranosť výhod, ktoré spoločnosti Deutsche Post vznikajú z tohto opatrenia.
(174)
Podľa UPS mohla Deutsche Post na základe tejto pomoci získať lepšiu pozíciu nielen na trhu v Nemecku, ale aj na iných európskych trhoch, na ktorých konkuruje iným poskytovateľom poštových služieb, ako napríklad UPS. Keďže dotácie dôchodkov umožnili Deutsche Post vybudovať si svoju pozíciu v komerčnej oblasti v neprospech iných zainteresovaných strán, došlo k narušeniu hospodárskej súťaže na úkor konkurentov Deutsche Post.
(175)
UPS požaduje od Komisie, aby všetky dotácie na financovanie dôchodkov, ktoré sú uvedené v rozhodnutí z roku 2011 o rozšírení formálneho zisťovania na obdobie 2007 - 2011, preskúmala aj z hľadiska potrebnosti a primeranosti a okrem toho prešetrila, či Deutsche Post dostáva aj teraz neoprávnenú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
(176)
UPS ďalej vyzýva Komisiu, aby podrobnejšie vysvetlila, ako dospela k záveru, že pomoc poskytnutá v prospech Deutsche Post nie je zlučiteľná s vnútorným trhom. UPS žiada predovšetkým o predloženie kópie posudku WIK, aby si mohla na jeho základe vytvoriť obraz, do akej miery sa výsledky posudku WIK zohľadnili pri posúdení dotácie dôchodkov v rozhodnutí o rozšírení z roku 2011.
V.3. Kompenzácia za poskytovanie univerzálnych služieb
(177)
UPS úplne podporuje vyšetrovanie Komisie a plne súhlasí s posúdením kompenzácie za poskytovanie univerzálnych služieb, ktoré je uvedené v rozhodnutí o rozšírení z roku 2007. UPS okrem toho odovzdala aktualizované znenie (50) znaleckého posudku NERA z októbra 2006 (51), na ktorý sa Komisia odvoláva v bode 58 rozhodnutia o rozšírení z roku 2007.
(178)
Znalecký posudok NERA z roku 2006 odhadol priemernú rentabilitu kapitálu oblasti listových zásielok DPWN v období po roku 1999 na viac ako 20 % (52), ale v prepracovanom znení znaleckého posudku sa hovorí, že rentabilita kapitálu v období 2000 - 2005 bola dokonca vyššia ako 50 %. Rentabilita kapitálu v období od roku 2003 do roku 2005 bola odhadnutá dokonca na viac ako 100 %. UPS dospela k záveru, že zisky mimoriadne ziskovej regulovanej oblasti listových zásielok boli na pokrytie strát univerzálnej služby viac než postačujúce.
(179)
Navyše, ako sa vyjadrila UPS, kalkulácia nákladov Deutsche Post nie je dobrým základom na analýzu a odhad rentability a finančných bremien v tejto vyhradenej oblasti. Musí sa preto vykonať podrobná analýza rozdelenia nákladov na regulované služby, univerzálne služby a komerčné služby. Pri určovaní sumy pomoci a rozsahu nadmernej kompenzácie sa musia zohľadniť všetky výhody, ktoré sa poskytli Deutsche Post na krytie jej finančných bremien z minulosti, ako napríklad navýšenie kapitálu, ktoré Nemecko poskytlo Deutsche Post v roku 1995, ako aj prevod aktív vo forme nehnuteľností a infraštruktúry.
(180)
Pre dohody o interných transferových cenách, ktoré boli uzatvorené so združenými spoločnosťami, musí podľa UPS v súlade s rozsudkom vo veci Chronopost (53) naďalej platiť zásada trhového odstupu (arm’s length principle). Komisia preto musí preskúmať zmluvu medzi Deutsche Post a DPEED, najmä vzhľadom na dohody o cenách, ktoré sú v nej zakotvené.
V.4. Neprimerane vysoké ceny za listové zásielky
(181)
Rozhodnutie o rozšírení z roku 2011 má plnú podporu FFPI: Podľa FFPI patria legislatívne a administratívne zmeny, ktorých následkom sú vyššie dôchodkové náklady, k normálnemu obchodnému riziku, ktoré sa môže prejaviť aj na rentabilite podniku. Deutsche Post nemohla dostať od Nemecka nijaké dotácie dôchodkov, pretože podniky, ktoré pracujú za normálnych trhových podmienok, musia takéto zvýšené náklady financovať z vlastných prostriedkov.
(182)
FFPI ďalej poukazuje na to, že Deutsche Post vo svojej výročnej správe z roku 2000 osobitne podčiarkla význam reformy svojho dôchodkového zabezpečenia a pri tejto príležitosti vysvetlila, že nárast EBITA (hospodársky výsledok pred započítaním daní, úrokov a odpisov) o 98,6 %, ktorý bol zaznamenaný v prípade poštových zásielok pre podnikateľskú klientelu, súvisí najmä s menším objemom príspevkov do dôchodkového fondu pre štátnych zamestnancov. Dôchodkovú reformu teda nemožno považovať za záležitosť menej zásadného významu ani za prevažne administratívnu záležitosť.
(183)
Zo štúdie, ktorú vykonala FFPI v období od roku 2001 do roku 2008, vyplýva, že nemecké poštovné, ktoré sa v roku 2009 uplatňovalo na štandardný list s hmotnosťou do 20 gramov, patrilo k najdrahším. Naproti tomu poštovné za zasielanie balíkov s hmotnosťou do 500 g bolo v nižšej cenovej oblasti, čo poukazuje na krížové dotácie.
(184)
FFPI je presvedčená o tom, že podpora spoločnosti Deutsche Post nebola zameraná na oživenie rastu nemeckého poštového trhu, resp. určitých poštových služieb. Deutsche Post bola počas prešetrovaného obdobia rentabilnou spoločnosťou, ktorá si mohla vybudovať vedúcu pozíciu na nemeckom trhu, ako aj svoje kapacity a obchodnú činnosť. Dotácie dôchodkov preto nemožno považovať za zlučiteľné s vnútorným trhom v zmysle článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ.
V.5. Ziskové rozpätia
(185)
Prax spoločnosti Deutsche Post využívať svoje dominantné postavenie na určitých listových trhoch na krížové financovanie nákladov listových a balíkových služieb, ktoré sa poskytujú na trhoch s väčšou konkurenciou, bola podľa názoru BIEK na úkor ostatných poskytovateľov poštových služieb. Keďže Deutsche Post mohla na trhoch, na ktorých disponovala výlučnými právami, a okrem toho na nich mala podiel väčší ako 90 %, zvyšovať ceny, bola schopná vykonávať krížové dotácie nákladov na trhoch s väčšou konkurenciou.
(186)
BIEK ďalej uvádza, že Deutsche Post napriek uvedeným finančným bremenám z minulosti dosiahla podstatne vyššie zisky ako porovnateľné spoločnosti v iných európskych štátoch; svedčia o tom okrem iného marže ROS v rámci vnútroštátneho doručovania zásielok, ktoré sa pohybujú v rozpätí od 10 % do 20 %. Táto hodnota ziskového rozpätia môže byť dokonca skreslená smerom nadol, pretože vnútroštátne doručovanie zásielok zahŕňa aj balíkové služby, pri ktorých je ziskové rozpätie v priemere menšie ako pri listových službách.
(187)
Pokiaľ ide o vyššie mzdové náklady, ktoré uviedla Deutsche Post, poukazuje BIEK na to, že Deutsche Post použila na výpočet mzdových nákladov svojich konkurentov, s ktorými porovnávala svoje mzdy, ako referenčnú hodnotu priemerné mzdy súkromného dopravcu. BIEK uviedol, že Komisia vo svojom rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 síce použila vo svojich výpočtoch tieto hodnoty ako referenčnú hodnotu, musí však zvážiť, že konkurenti Deutsche Post vyplácajú mzdy, ktoré sú prinajmenšom o 15 % vyššie ako tieto priemerné mzdy. Dodatočné mzdové náklady, ktoré uviedla Deutsche Post, sú teda podstatne nižšie, ako sa tvrdí. Zostávajúci rozdiel v mzdových nákladoch sa musí podľa BIEK pripísať dominantnému postaveniu Deutsche Post na trhu a nie finančným bremenám z minulosti.
(188)
Okrem toho, ako sa vyjadril BIEK, finančné bremená Deutsche Post z minulosti vrátane dôchodkových nákladov sa viac než dostatočne vyvážili vyššími regulovanými cenami za poštové zásielky. Opatrenia pomoci, ktoré Komisia posudzuje, viedli k tomu, že doteraz v podstate neexistuje hospodárska súťaž v oblasti listových služieb a hospodárska súťaž v oblasti balíkových služieb je podstatne narušená.
VI. PRIPOMIENKY NEMECKA
VI.1. Pripomienky k dotácii dôchodkov
VI.1.1. Na základe kompenzácie za nekonkurenčné sociálne náklady nevznikla žiadna finančná výhoda
(189)
Nemecko s odvolaním sa na rozsudok vo veci Combus (54) zastáva názor, že štátne platby poskytnuté v rámci privatizácie poskytovateľa univerzálnej služby, ktorý bol predtým vo vlastníctve štátu, ako kompenzácia za dôchodkové náklady, ktoré prekračovali obvyklé náklady súkromných konkurentov, nepredstavujú štátnu pomoc.
(190)
Nemecko súhlasí s Komisiou, že sociálne náklady Deutsche Post by sa mali porovnať so sociálnymi nákladmi konkurentov. Toto porovnanie by sa však malo uskutočniť už na základe článku 107 ods. 1 ZFEÚ a nie až neskôr v priebehu preskúmania zlučiteľnosti podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ.
VI.1.2. V porovnaní so situáciou pred rokom 1995 nevznikla žiadna finančná výhoda
(191)
Podľa názoru Nemecka nebola Deutsche Post dotáciou dôchodkov odbremenená od nákladov, ktoré by musela normálne hradiť z vlastných prostriedkov. Deutsche Post preto nevznikla nijaká výhoda v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ. Podľa vyjadrenia Nemecka nebola Deutsche Post pred rokom 1995 ani po roku 1995 právne zaviazaná ani hospodársky spôsobilá vyplácať dôchodky štátnym zamestnancom.
(192)
Nemecko po prvé uvádza, že štátni zamestnanci, ktorých Deutsche Post prevzala v roku 1989, zostali podľa § 46 PostVerfG 1989 naďalej v spolkovej službe. Aj po druhej poštovej reforme z roku 1995 zostali štátni zamestnanci Deutsche Post podľa § 2 ods. 3 PostPersRG 1994 a nového článku 143b vloženého do ústavy naďalej v službách spolkovej vlády.
(193)
Voči Deutsche Post nevznikla nikdy zákonná povinnosť na použitie vlastných prostriedkov, pretože výlučným dlžníkom štátnych zamestnancov z hľadiska nárokov na dôchodok bola vždy spolková vláda.
(194)
Aj keď podľa § 54 ods. 2 PostVerfG 1989 Deutsche Post mala povinnosť financovať nároky štátnych zamestnancov v oblasti sociálneho zabezpečenia, Nemecko trvá na tom, že táto právna úprava v oblasti sociálneho zabezpečenia (rovnako ako povinnosť platenia odvodov podľa § 63 PostVerfG 1989) vznikla „na základe vnútornej dohody“ a slúžila na využitie zdrojov príjmov pre spolkový rozpočet. Nevytvára nijaký záväzok Deutsche Post voči štátnym zamestnancom.
(195)
Aj po druhej poštovej reforme z roku 1995 bol štát podľa § 2 ods. 3 PostPersRG 1994 a § 14 a § 16 PostPersRG 1994 naďalej výlučným dlžníkom voči štátnym zamestnancom, ktorí mali nárok na dôchodok. Povinnosť Deutsche Post prispievať do dôchodkového fondu poštových úradníkov vyplývajúca z § 16 ods. 1 PostPersRG, ako aj povinnosť podľa § 54 ods. 2 PostVerfG 1989, teda len odbremenili spolkový rozpočet. Nezmenili nič na výhradnej povinnosti štátu v oblasti sociálneho zabezpečenia.
(196)
Spolková vláda nemala ani občianskoprávnu možnosť preniesť svoju povinnosť financovania nárokov v oblasti sociálneho zabezpečenia štátnych zamestnancov na novozaloženú spoločnosť DPAG v roku 1995. Podľa všeobecných zásad občianskeho práva má materská spoločnosť po prenesení existujúcich dôchodkových záväzkov na právne nezávislú dcérsku spoločnosť v prípade majetkovoprávnych nárokov tretích subjektov naďalej platobnú povinnosť.
(197)
Nemecko ďalej uvádza, že Deutsche Post nemala nikdy dostatočné vlastné prostriedky na financovanie dôchodkových nákladov. Na jednej strane POSTDIENST vykazovala pred rokom 1995 stále deficit, ktorý musel štát vyrovnať prevodmi vo výške 5,6 mld. EUR. Na druhej strane v čase, keď sa POSTDIENST v roku 1995 transformovala na DPAG, vzniknuté dôchodkové záväzky predstavovali približne […] mld. EUR. S takýmito záväzkami na strane pasív súvahy nebolo možné založiť DPAG ako súkromnú spoločnosť, pretože spolková vláda neposkytla zodpovedajúce kapitálové vybavenie, ktoré by DPAG zabezpečilo potrebnú hospodársku udržateľnosť.
VI.1.3. Dotácie dôchodkov predstavujú podľa článku 108 ods. 1 ZFEÚ existujúcu štátnu pomoc
(198)
Ak by sa dotácie dôchodkov klasifikovali ako štátna pomoc, má sa táto pomoc podľa názoru Nemecka považovať za existujúcu pomoc podľa článku 1 písm. b) bodu i) nariadenia (ES) č. 659/1999, pretože štát je od roku 1953, t. j. od nadobudnutia účinnosti príslušného ustanovenia nemeckej ústavy, výlučným dlžníkom a je povinný financovať dôchodky štátnych zamestnancov. Nemecko trvá na názore, že prvá poštová reforma z roku 1989 ani druhá poštová reforma z roku 1995 nič nezmenili na tejto povinnosti štátu v súvislosti so sociálnym zabezpečením a financovaním. Podľa vyjadrenia Nemecka nebola Deutsche Post právne zaviazaná ani hospodársky spôsobilá vyplácať dôchodky štátnym zamestnancom pred rokom 1995 ani po roku 1995.
(199)
Okrem toho Nemecko poukazuje na vysvetlenie Komisie pred súdom vo veci T-266/02. Podľa Nemecka z bodu 54 rozsudku jasne vyplýva, že Komisia „sa domnievala v rámci napadnutého rozhodnutia, že iba prevody, ktoré uskutočnila DB-Telekom, poskytli žalobkyni výhodu“ (55).
(200)
Nemecko na základe tohto vysvetlenia usudzuje, že Komisia tým zamietla aj existenciu finančného zvýhodnenia v súvislosti s dotáciami dôchodkov. Podľa názoru Nemecka sa tým Komisia v zmysle článku 4 nariadenia (ES) č. 659/1999 rozhodla „nevzniesť námietky“. Podľa článku 1 písm. b) bodu ii) nariadenia (ES) č. 659/1999 by takéto kladné rozhodnutie okrem toho znamenalo, že v prípade dotácie dôchodkov ide o existujúcu pomoc.
VI.1.4. Dotácia dôchodkov je podľa článku 107 ods. 3 ZFEÚ kompenzácia za finančné bremená z minulosti zlučiteľná s vnútorným trhom
(201)
Nemecko zastáva vzhľadom na argumentáciu Komisie v rozhodnutí La-Poste názor, že dotácie dôchodkov sú podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ zlučiteľné s vnútorným trhom a zdôvodňuje to takto:
-
Deutsche Post poskytovala sociálne príspevky, ktoré boli vo všeobecnosti vyššie ako príspevky zamestnávateľa na dôchodkové poistenie, zdravotné poistenie a poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť.
-
Komparatívna výhoda, ktorú zistila Komisia, neexistuje, pokiaľ výpočet vychádza z predpokladu, že cenovo regulované služby pokrývajú uvedené finančné bremeno 2 (nekonkurenčné sociálne príspevky). La Poste - podobne ako iné etablované poštové podniky - refinancovala svoje sociálne náklady aj prostredníctvom vyšších cien za listové zásielky, čo však Komisia vo svojom rozhodnutí La-Poste nezohľadnila.
-
Aj keď Nemecko v zásade súhlasí, že výnosy z cenovo regulovaných služieb by mali pokryť uvedené finančné bremená, Komisia nepreukázala, že regulačný orgán vyhovel žiadosti Deutsche Post, aby mohla financovať nekonkurenčné sociálne náklady z regulovaných výnosov, a ani že regulované výnosy boli v skutočnosti dostatočne vysoké na to, aby sa z nich mohli financovať nekonkurenčné sociálne náklady.
(202)
Nemecko okrem toho poukazuje na to, že Komisia vo svojom rozhodnutí o začatí konania vo veci Royal Mail (56) zdôraznila, že v záujme ďalšej jednotnej rozhodovacej praxe je dôležité, aby sa dôchodkové náklady bývalých štátnych podnikov posudzovali podľa jednotných kritérií. Komisia musí následne zohľadniť aj svoje rozhodnutie vo veci La-Poste a svoje predbežné posúdenie vo veci Royal Mail. Vo veci Royal Mail Komisia nevzniesla nijaké námietky proti kompenzácii dôchodkového schodku, hoci z Hooperovej správy z roku 2008 vyplýva, že dôchodkové náklady Royal Mail boli čiastočne pokryté prostredníctvom vyšších regulovaných cien za poštové zásielky. Základ referenčnej hodnoty by mali tvoriť konkurenčné sociálne náklady.
VI.1.4.1. Základom referenčnej hodnoty by mali byť sociálne náklady, ktoré sú v porovnaní s konkurenciou bežné
(203)
Nemecko s odvolaním na znalecký posudok profesora Ehlermanna z 19. júla 2011 (57) uvádza, že Komisia urobila pri výpočte referenčnej hodnoty pre sociálne náklady Deutsche Post dve chyby.
(204)
Podľa Nemecka sa do referenčnej hodnoty nesmie zahrnúť podiel zamestnanca, pretože v súkromnom sektore zamestnávateľ nemá zákonnú povinnosť prevziať podiel zamestnanca. Zamestnávateľ prevzal platbu celých sociálnych príspevkov len z administratívnych dôvodov, zákonne však k tomu nie je zaviazaný. Zohľadnenie podielu zamestnanca v referenčnej hodnote by bolo v rozpore aj s doterajšou rozhodovacou praxou (pozri rozhodnutie La Poste).
(205)
Ako základ na výpočet referenčnej hodnoty pre sociálne náklady by sa mali zohľadniť bežné trhové mzdy (58), pretože mzdy štátnych zamestnancov boli výrazne nad trhovým priemerom.
VI.1.4.2. Výnosy z regulovaných služieb nepostačujú na pokrytie nekonkurenčných sociálnych nákladov
(206)
Nemecko na prvom mieste zdôrazňuje, že predpoklad plného pokrytia finančného bremena 2 z cenovo regulovaných výnosov je úplne hypotetický, pretože nemožno zistiť, či regulované ceny boli skutočne zvýšené s cieľom vykompenzovať nekonkurenčné náklady. Na jednej strane sa z rozhodnutia o cenových stropoch z roku 2002 nedá usúdiť, či a v akom rozsahu poštový regulačný úrad zohľadnil uvedené finančné bremená spôsobené nekonkurenčnými nákladmi. Na druhej strane boli do roku 2002 ceny udržiavané na úrovni schválenej v roku 1997; nie je možné zistiť, či tieto ceny zahŕňali kompenzáciu za nekonkurenčné sociálne náklady neregulovaných služieb.
(207)
Podľa Nemecka že nestačí vysvetliť, že pre cenovo neregulovanú oblasť platili nižšie sadzby príspevkov na sociálne zabezpečenie ako pre konkurentov. Musí sa tiež preskúmať, či regulované služby boli skutočne spôsobilé financovať zo svojich výnosov uvedené nekonkurenčné sociálne finančné bremená.
(208)
Finančná výhoda pre Deutsche Post na základe kompenzácie za jej nekonkurenčné sociálne náklady by existovala len vtedy, keby boli kompenzačné plnenia vyplácané Deutsche Post vyššie ako celkové sociálne náklady Deutsche Post na jej štátnych zamestnancov.
(209)
Nemecko s poľutovaním konštatuje, že chýba podrobný výpočet, z ktorého by bolo zrejmé, či kompenzácia Deutsche Post za jej nekonkurenčné sociálne náklady na štátnych zamestnancov bola nadmerná alebo nedostatočná. Nemecko zdôrazňuje, že takýto výpočet je potrebný, aby sa dalo zistiť, či existuje finančná výhoda v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
a) Podľa znaleckých posudkov bola kompenzácia za nekonkurenčné sociálne náklady nedostatočná
(210)
Nemecko predložilo znalecký posudok profesora Webera (59) s cieľom odstrániť tento nedostatok a preukázať, že na strane Deutsche Post vznikla finančná nevýhoda na základe sociálnych nákladov súvisiacich so zamestnávaním štátnych zamestnancov. V znaleckom posudku sa predovšetkým uvádza, o akú sumu sú skutočné sociálne náklady Deutsche Post na štátnych zamestnancov vyššie ako sociálne náklady na zamestnancov, ktoré vznikajú súkromným konkurentom (v znaleckom posudku je táto suma označená ako „sociálne náklady DPAG presahujúce trhovú úroveň“, resp. „štrukturálna nevýhoda“). Tieto náklady presahujúce trhovú úroveň sa v znaleckom posudku prof. Webera porovnávajú s kompenzáciou za finančné bremeno 2.
(211)
Ako vidno z tabuľky 5, znalecký posudok zahŕňa platby Deutsche Post do dôchodkového fondu pre štátnych zamestnancov a ostatné sociálne náklady, napríklad príspevky na liečebné náklady, úrazové poistenie a na ostatné poistenia v súvislosti so sociálnymi nákladmi spojenými zo zamestnávaním štátnych zamestnancov.
(212)
Sociálne náklady spojené so zamestnávaním zamestnancov sa v znaleckom posudku definujú takto: Podiely zamestnávateľa na príspevkoch na sociálne zabezpečenie, na dôchodkové poistenie, poistenie v nezamestnanosti, zdravotné poistenie a poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť vynásobené „konkurenčnými“ mzdami (napríklad pre väčšinu štátnych zamestnancov minimálnou mzdou z roku 2007).
(213)
Nekonkurenčné sociálne náklady sú sociálne náklady Deutsche Post na štátnych zamestnancov, ktoré prekračujú referenčnú hodnotu pre sociálne náklady na zamestnanca definované na základe podielu zamestnanca na príspevkoch na sociálne zabezpečenie.
Tabuľka č. 5
Výpočet čistého zisku podľa nemeckého znaleckého posudku
-
Platby do dôchodkového fondu
-
ostatné sociálne náklady
+
„konkurenčné“ sociálne náklady ako referenčná hodnota (základ tvoria podiel zamestnávateľa na sociálnom zabezpečení a „konkurenčné“ mzdy (napríklad minimálna mzda z roku 2007))
nekonkurenčné sociálne náklady
+
Kompenzácia z regulovaných výnosov (finančné bremeno 2 - nekonkurenčné sociálne náklady)
Čistý zisk (nedostatočná alebo nadmerná kompenzácia)
(214)
Z výpočtov na obdobie 1995 - 2007 vyplýva, že finančné bremeno 2 nepostačovalo na pokrytie nekonkurenčných sociálnych nákladov. V znaleckom posudku sa dokonca tvrdí, že kompenzácia Deutsche Post bola nedostatočná a vyčíslil sa schodok vo výške […] mld. EUR. Znalec dospel k záveru, že Deutsche Post by nedostala dostatočnú kompenzáciu za svoje nekonkurenčné sociálne služby ani v prípade, ak by cenovo regulované výnosy zahŕňali finančné bremeno 2.
b) Podľa REK 2009 výnosy z cenovo regulovanej oblasti nepostačovali na pokrytie nekonkurenčných sociálnych nákladov
(215)
Nemecko upozorňuje, že pokiaľ pri cenovo regulovaných službách vznikajú straty prekračujúce nekonkurenčné sociálne náklady, nemôže sa konštatovať, že regulované výnosy skutočne kompenzujú nekonkurenčné sociálne náklady. Nemecko preto predložilo odborné stanovisko vychádzajúce z REK 2009 (60) s cieľom ukázať, že straty cenovo regulovaných služieb boli bez výnimky vyššie ako nekonkurenčné sociálne náklady.
(216)
Výpočty vychádzajú z REK 2009 a ako primeraný zisk z poskytovania cenovo regulovaných služieb (so zreteľom na znalecký posudok Deloitte-II, ktorým sa podrobnejšie zaoberá oddiel VI.3.2) akceptujú ROS vo výške 7 %. Po odrátaní primeraného zisku vychádza pre cenovo regulované služby strata vo výške […] mld. EUR, ktorá je teda vyššia ako nekonkurenčné sociálne náklady uvádzané pre obdobie 1995 - 2007. Výnosy z cenovo regulovaných služieb preto nepostačujú na pokrytie predmetných nekonkurenčných sociálnych nákladov.
VI.2. Pripomienky ku kompenzácii za poskytovanie univerzálnych služieb
VI.2.1. Štátne kompenzácie
(217)
Nemecko argumentuje, že štátna kompenzácia neprináša pre Deutsche Post finančnú výhodu, pretože pri platbách vo výške 5,666 mld. EUR ide výlučne o kompenzáciu za odvody vo výške 5,838 mld. EUR, ktoré musela Deutsche Post platiť do roku 1995.
(218)
Ako sa uvádza v rozhodnutí o rozšírení z roku 2007, tieto odvody majú pôvod v bývalej poštovej správe, ktorá musela štátu ročne odvádzať približne 10 % svojich prevádzkových príjmov. V období 1989 - 1995 sa tieto odvody podľa § 63 ods. 1 PostVerfG postupne zrušili. Do roku 1993 musela Deutsche Post odvádzať 10 % svojich prevádzkových príjmov. Od roku 1993 sa tieto odvody postupne znižovali, napríklad v roku 1993 na 10 % prevádzkových príjmov po odpočítaní 153 mil. EUR. V roku 1994 predstavovali odvody 70 % objemu z roku 1993. V roku 1995 zaplatila Deutsche Post 50 % sumy odvodov z roku 1993. Celkovo zaplatila Deutsche Post od roku 1990 do roku 1995 odvody vo výške 5,838 mld. EUR.
(219)
Podľa § 63 ods. 4 PostVerfG sa od odvodov museli odpočítať vyplatené dividendy. So zreteľom na toto ustanovenie a oslobodenie od priamych a nepriamych daní Komisia v rozhodnutí o rozšírení z roku 2007 konštatovala, že odvody sa majú považovať za náhradu za oslobodenie od nepriamych a priamych daní, ako aj za odmenu za financovanie, ktoré poskytol štát v úlohe akcionára.
(220)
Nemecko reagovalo na toto konštatovanie predložením znaleckého posudku KPMG, podľa ktorého tieto odvody nemožno z viacerých dôvodov považovať za náhradu za dane alebo dividendy.
(221)
Proti kvalifikácii odvodov ako dane svedčí podľa znaleckého posudku KPMG okolnosť, že odvody sa od roku 1931 stanovovali podľa výšky prevádzkových príjmov. Museli sa preto platiť aj v rokoch, v ktorých Deutsche Post zaznamenala straty. Naproti tomu sa výška podnikovej dane vymeriava podľa skutočne dosiahnutého ročného prebytku. Kvalifikácia odvodov ako dane by bola preto v rozpore s ústavnoprávnym nariadením o zdaňovaní podľa výkonnosti.
(222)
Podľa znaleckého posudku k cieľu nevedie ani prirovnanie odvodov k dani z obratu. Pri dani z obratu je súčasťou daňovej povinnosti aj odpočet dane zaplatenej na vstupe za príslušné výkony, ale v prípade odvodov to tak nie je, a preto sa výpočet odvodov výrazne odlišuje od určovania skutočného daňového dlhu podniku v súvislosti s daňou z obratu.
(223)
Nemecko ďalej uvádza, že odvody sa nemôžu klasifikovať ako dividendy. Vyplácanie dividend sa vzťahuje na hospodárske výsledky príslušného predchádzajúceho fiškálneho roku, resp. na minulé roky. Deutsche Post však v období 1990 až 1995 nedosiahla nijaké zisky a napriek tomu platila odvody. V prípade odvodov preto nejde o dividendy.
(224)
Znalecký posudok KPMG dospel k záveru, že odvody nemožno klasifikovať ako dane alebo dividendy, ale že sú to skôr odvody „sui generis“, ktoré je povinná platiť len Deutsche Bundespost a jej nástupnícke spoločnosti.
(225)
S odvolaním sa na znalecký posudok KPMG Nemecko odmieta domnienku Komisie, že odvody by sa mohli považovať za náhradu za platby dane z výnosov a výplatu dividend. Nemecko trvá na tom, že odvody predstavovali pre Deutsche Post finančné bremeno, ktoré nebolo opodstatnené z vecného ani hospodárskeho hľadiska. Keďže štátne kompenzácie odbremenili Deutsche Post len od odvodov, Deutsche Post tým nevznikla hospodárska výhoda, a preto pri týchto platbách nejde o štátnu pomoc.
(226)
Subsidiárne Nemecko uvádza ďalšie dva dôvody, prečo štátne kompenzácie nepredstavovali pomoc: Po prvé so zreteľom na vysokú rentabilitu investícií (ROI) dosiahnutú v neskorších rokoch a vysoké výnosy, ktoré Deutsche Post dosiahla po uvedení na burzu, štátne kompenzácie boli v súlade so zásadou trhovo konajúceho investora. Po druhé štátne kompenzácie nepredstavovali štátnu pomoc, pretože z REK 2009 aj zo znaleckého posudku WIK vyplýva, že kumulované straty univerzálnej služby v období 1990 až 1994 boli vyššie ako štátne kompenzácie. Deutsche Post preto nedostala dostatočnú kompenzáciu za poskytovanie služieb v rámci svojho záväzku univerzálnej služby.
VI.2.2. Štátna záruka
(227)
Nemecko uvádza, že ďalšia štátna záruka podľa § 2 ods. 4 PostUmwG 1994 za dlhopisy vydané pred rokom 1995 z viacerých dôvodov nepriniesla selektívnu výhodu v prospech Deutsche Post po roku 1995.
(228)
Každá súkromná spoločnosť ručí aj po odštiepení dcérskej spoločnosti naďalej za finančné záväzky, ktoré na seba prevzala táto dcérska spoločnosť. Súkromná spoločnosť je zodpovedná za svoje neuhradené finančné záväzky aj po predaji týchto finančných záväzkov tretím subjektom. Okrem toho treba zvážiť, že pôvodná štátna záruka za dlhopisy bola potrebná len preto, lebo POSTDIENST nemala samostatnú právnu subjektivitu. § 40 PostVerfG 1989, v ktorom sa hovorí, že dlhopisy Deutsche Bundespost sú rovnocenné so štátnymi dlhopismi, má výlučne deklaratívny charakter.
(229)
Po druhé pre DPAG by z prevzatia dlhopisov od POSTDIENST nevznikla nijaká výhoda, pretože DPAG sa v roku 1995 mohla refinancovať za nižšie úroky. Celková hodnota dlhopisov POSTDIENST k 1. januáru 1995 predstavovala 931 mil. EUR s priemernou úrokovou sadzbou 7,17 % a zostávajúcou lehotou splatnosti 8,8 roka. Keďže krátkodobá úroková sadzba sa 1. januára 1995 pohybovala od 5 % do 5,5 %, DPAG vzniklo nákladové znevýhodnenie vo výške 1,7 %, ktoré sa prejavilo vo vyšších ročných úrokových nákladoch vo výške približne 15,3 milióna EUR.
(230)
Po tretie na základe porovnania stredných konkurenčných úrokových sadzieb dlhopisov upísaných súkromnými podnikmi a úrokových sadzieb dlhopisov POSTDIENST ku dňu, v ktorom boli tieto cenné papiere pôvodne vydané, podľa názoru Nemecka POSTDIENST získala kapitál za úrokové sadzby, ktoré boli v priemere vyššie ako trhový priemer. Nemecko nevykonalo podrobné preskúmanie, ale iba porovnalo úrokové sadzby určitých dlhopisov POSTDIENST s agregovaným trhovým priemerom.
(231)
Subsidiárne Nemecko argumentovalo, že štátne záruky by predstavovali existujúcu pomoc v zmysle článku 1 písm. b) bodu i) nariadenia Rady (ES) č. 659/1999. Keďže Deutsche Bundespost bola do konca roku 1994 súčasťou verejnej správy, dlhopisy, ktoré vydávala, sa od jej založenia v roku 1950 považovali za dlhy štátu. Ak by Deutsche Post vznikli prostredníctvom štátnej záruky výhody v súvislosti s úrokovými sadzbami, museli by sa považovať za existujúcu štátnu pomoc. Nemecko poukazuje aj na rozhodnutie Komisie v prípade EDF (61), v ktorom bola podobná záruka posúdená ako existujúca štátna pomoc.
VI.2.3. Výlučné právo
(232)
Nemecko uvádza, že podľa rozsudku PreussenElektra (62) v prípade výnosov z oblasti regulovaných listových zásielok nejde o štátnu pomoc.
(233)
Údajne nadmerne vysoké ceny za listové zásielky môžu byť len predmetom postupu podľa článku 102 ZFEÚ, pretože v prípade výnosov z oblasti regulovaných listových zásielok nejde o štátne prostriedky.
VI.3. Stanovisko spolkovej vlády k znaleckému posudku WIK
VI.3.1. Znalecký posudok WIK potvrdzuje potrebu štátnej kompenzácie ako kompenzácie za čisté náklady na plnenie povinnosti poskytovať univerzálne služby do roku 1995
(234)
Nemecko napriek metodickým námietkam zastáva názor, že znalecký posudok WIK potvrdil postoj Nemecka, že štátne kompenzácie ako náhrada za straty, ktoré Deutsche Post zaznamenala v období 1990 - 1995 z dôvodu poskytovania univerzálnych služieb, boli potrebné.
(235)
Nadmerné zisky dosiahnuté po roku 1995 by sa nemali brať do úvahy, pretože štátne kompenzácie boli vyčerpané čistými nákladmi na plnenie povinnosti poskytovania univerzálnych služieb, ktorú Deutsche Post plnila až do roku 1995. Rovnako aj zrušenie zamietavého rozhodnutia z roku 2002 súdom potvrdilo, že niečo, čo bolo „vyčerpané,“ nemôže byť vyčerpané druhýkrát. Keďže štátne kompenzácie sa spotrebovali na náhradu strát, ktoré vznikli už do roku 1995, nemohli sa neskôr využiť na financovanie nadmerných ziskov.
VI.3.2. Chybné stanovenie neprimeraného zisku
(236)
Hlavná námietka Nemecka, pri ktorej sa odvoláva na znalecké posudky Deloitte, spočíva v tom, že znalecký posudok WIK používa pri referenčnom porovnaní veľký počet malých podnikov. Ako porovnateľné spoločnosti by sa mali zohľadniť najmä veľké balíkové služby a logistické spoločnosti, ktorých siete sú z hľadiska veľkosti a zložitosti porovnateľné s veľkosťou a zložitosťou sietí Deutsche Post (63).
(237)
Znalecký posudok Deloitte II vychádza z toho, že primeranými porovnateľnými spoločnosťami pre Deutsche Post sú spoločnosti v odvetví doručovania balíkov a pošty, ktoré majú zložitú a veľkú sieť na zber a doručovanie zásielok. Vzhľadom na dôležitosť výhod z rozsahu, veľkosti a koncentrácie, ktoré sú typické pre siete poštových služieb, sú ako porovnateľné spoločnosti významnejšie veľké spoločnosti ako malé. Do určitej miery by boli vhodné aj prepravné a logistické spoločnosti, pretože používajú porovnateľný investičný majetok.
(238)
V znaleckom posudku Deloitte II sa ako porovnateľné podniky pripúšťajú len poštové spoločnosti s ročným obratom vyšším ako 100 mil. EUR. Tak vznikne len malá skupina šiestich porovnateľných spoločností: veľké nadnárodné expresné balíkové služby (UPS, FedEx a TNT Express) a ďalší poskytovatelia poštových služieb (prevažne zo Spojených štátov a Spojeného kráľovstva.
(239)
Pri tejto porovnávacej skupine dosahuje medián ROS vypočítaný pre obdobie 1998 - 2007 hodnotu 7,4 % a tretí kvartil ako horná hranica primeraného zisku je 12 %. Väčšia porovnávacia skupina tvorená 18 logistickými a 19 prepravnými spoločnosťami poskytuje hodnotu ROS v rozpätí od 4,6 % do 5,7 %, pričom znalecký posudok Deloitte II vyjadril pochybnosti v súvislosti s porovnateľnosťou týchto spoločnosti s Deutsche Post.
(240)
Na základe údajov získaných z obidvoch porovnávacích skupín sa v znaleckom posudku Deloitte II odporúča ako referenčná hodnota pre primeraný zisk hodnota ROS v rozpätí od 6,1 % do 11,7 %.
(241)
Čo sa týka stanovenia primeraného ziskového rozpätia pomocou porovnávacej skupiny, v znaleckom posudku Deloitte II sa poukazuje na to, že primeraný zisk založený na jednoduchej viacročnej ROS ako referenčnej hodnote je stanovený príliš nízko, pretože po prvé medzi dvomi po sebe nasledujúcimi rokmi sa vyskytuje veľký a systematický rozptyl, a po druhé medzi spoločnosťami v tom istom odvetví môžu existovať veľké rozdiely v súvislosti s ich rentabilitou. Pri používaní príliš nízkej referenčnej hodnoty pre primeraný zisk existuje nebezpečenstvo, že sa nebudú realizovať efektívne investičné zámery.
(242)
Ako už zdôraznil znalecký posudok Deloitte I, referenčné porovnanie na zistenie primeraného zisku pomocou mediánu porovnateľných podnikov, ktoré je uvedené v znaleckom posudku WIK, vôbec nezohľadňuje efektívne zisky, ktoré Deutsche Post dosahovala takmer počas celého obdobia od roku 1990. Podľa bodov 14 a 18 rámca Spoločenstva z roku 2005 sa však pri primeranom zisku majú uplatniť aj kritériá „z ktorých vychádzajú stimuly pre kvalitu poskytovanej služby a prírastky produktivity“.
(243)
Referenčná hodnota pre primeraný zisk by sa preto mala zakladať na ročnom rozpätí. Zisky, ktoré sa nachádzajú v hornej oblasti alebo toto rozpätie dokonca presahujú, by mohli poukazovať na to, že priemerný podnik prekonal referenčnú hodnotu na základe lepších operatívnych alebo obchodných výsledkov. Takéto zisky by mali schvaľovať regulačné orgány s cieľom ďalšieho vytvárania stimulov na zvyšovanie efektívnosti.
(244)
Nemecko okrem toho poukazuje na to, že výška primeraného zisku musí byť v súlade s predchádzajúcimi rozhodnutiami, v ktorých bola schválená hodnota ROS pre železničné a autobusové spoločnosti v rozpätí od 7 % do 8 % (64).
VI.3.3. Neprimerané rozdelenie nákladov a neprimerané hodnotenie nákladov
(245)
Nemecko opäť zdôrazňuje, že akékoľvek prerozdelenie nákladov na poskytovanie univerzálnych služieb do komerčných služieb nie je udržateľné ani z vecného, ani z právneho hľadiska. Podľa článku 7 smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/67/ES z 15. decembra 1998 o spoločných pravidlách rozvoja vnútorného trhu poštových služieb Spoločenstva a zlepšovaní kvality služieb (65) sa majú všetky čisté nadmerné náklady vyžadované povinnosťou poskytovať univerzálne služby financovať z výnosov monopolu na listové zásielky a nie z výnosov komerčných služieb.
(246)
Nemecko sa okrem toho domnieva, že niektoré náklady Deutsche Post sú v znaleckom posudku WIK odhadnuté veľmi nízko:
-
Odvody, ktoré musela Deutsche Post platiť do roku 1995, sa nesmeli použiť ako náhrada za kapitálové náklady, resp. neprimeraný zisk, ale museli sa odpočítať ako náklady. Nemecko s odvolaním sa na znalecký posudok KPMG odmieta konštatovanie uvedené v znaleckom posudku WIK, že odvody by sa mohli brať do úvahy ako náhrada za platby dane z výnosov a dividend. Nemecko trvá na tom, že odvody predstavovali pre Deutsche Post finančné bremeno, ktoré nebolo opodstatnené z vecného ani z hospodárskeho hľadiska. Odvody sa preto museli - okrem vykázania primeraného zisku ako odmeny za investovaný kapitál - zohľadniť ako náklady univerzálnej služby.
-
Odpisové náklady sa nemajú zakladať na nižších účtovných hodnotách uvedených v ročnej účtovnej závierke, ale musia vychádzať z reálnych aktuálnych hodnôt investičného majetku v danom čase, ktoré sú uvedené v oficiálnej daňovej bilancii.
-
Náklady na platby doplnkového dôchodkového poistenia súkromných zamestnancov sa musia zohľadniť v plnom rozsahu.
VI.4. Stanovisko k pripomienkam tretích subjektov
VI.4.1. Dotácie dôchodkov
(247)
Nemecko pripomína, že Deutsche Post nebola z právneho hľadiska povinná ani hospodársky schopná prevziať v roku 1995 záväzky týkajúce sa dôchodkov. Dôchodkové náklady preto v zmysle rozhodnutia Komisie o Poste Italiane (66) predstavovali štátne dlhy. Dotáciami dôchodkov nebola Deutsche Post poskytnutá nijaká finančná výhoda.
(248)
UPS zdôrazňuje, že bežný prevádzkovateľ musí hradiť vlastné dôchodkové náklady sám, Nemecko však uvádza, že dôchodkové náklady na štátnych zamestnancov predstavujú nekonkurenčné náklady, ktoré sa nemôžu porovnávať so sociálnymi príspevkami, ktoré za zamestnancov odvádzajú konkurenti Deutsche Post. Konkurenti Deutsche Post platili do systému sociálneho zabezpečenia len podiel zamestnávateľa a nemuseli niesť finančné bremená z minulosti na základe existujúcich dôchodkových nárokov.
(249)
Nemecko zdôrazňuje, že sa musí vykonať výpočet nadmernej kompenzácie, pretože pripomienky UPS a FFPI vychádzali z predpokladu, že Komisia má v úmysle takýto výpočet urobiť s cieľom dokázať, že kompenzácia Deutsche Post bola nadmerná.
VI.4.2. Kompenzácia za poskytovanie univerzálnych služieb
(250)
Nemecko s odvolaním sa na správu odborníkov NERA z roku 2006 zdôrazňuje, že samotná Komisia v súvislosti s prípadom pomoci COMP/37.821 vychádzala z toho, že odhadované kapitálové výnosy oblasti listových zásielok DPWN, ktoré sú uvedené v správe odborníkov NERA, nepostačovali na preukázanie existencie nadmerne vysokých cien listových zásielok v zmysle článku 102 ZFEÚ.
(251)
Nemecko vo všeobecnosti zastáva názor, že rentabilita kapitálu nie je vhodným kritériom na určenie nadmerných ziskov. V prípade menšej kapitálovej náročnosti môže vysokú rentabilitu kapitálu sprevádzať menšia rentabilita tržieb. Keďže väčšina rizík vyplýva z výnosov a nákladov, vhodnou mierou na určenie nadmerných ziskov, najmä v prípade spoločností s nízkou kapitálovou náročnosťou, je rentabilita tržieb. Keď sa ako miera zisku subsidiárne použije rentabilita tržieb, podobne ako v správach odborníkov NERA, potom sa ukazuje, že Deutsche Post dosiahla vyššiu rentabilitu tržieb ako Royal Mail, tá však bola hlboko pod rentabilitou tržieb TNT. Odhad rentability tržieb oblasti listových zásielok DPWN uvedený v správach odborníkov NERA je preto omnoho nižší ako referenčná hodnota pre nadmerné zisky.
(252)
Nemecko preto zastáva názor, že správa odborníkov NERA z roku 2006 ani jeho aktualizované znenie nemajú z hľadiska preskúmania štátnej pomoci význam a neposkytujú dostatočné dôkazy o existencii nadmerných ziskov.
(253)
Na tvrdenie UPS, že kalkulácia nákladov Deutsche Post nepredstavuje dobrý základ na analýzu ziskov a nákladov univerzálnej služby, Nemecko odpovedá, že kalkuláciu nákladov preskúmali a schválili audítori a poštový regulačný úrad. Táto kalkulácia je okrem toho v súlade s ustanoveniami smernice 97/67/ES.
(254)
Čo sa týka dohôd o transferových cenách medzi Deutsche Post a DPEED, Nemecko zdôrazňuje, že tieto dohody spĺňajú podmienky rozhodnutia o karteli z roku 2001. Deutsche Post podáva Komisii pravidelne správy o jeho dodržiavaní. Doteraz Komisia nevzniesla nijaké námietky.
(255)
Nemecko okrem toho vznieslo námietky proti zahrnutiu majetkových prevodov na Deutsche Post (napríklad aktív vo forme nehnuteľností a infraštruktúry), ktoré Nemecko uskutočnilo v roku 1995, do výpočtu nadmernej kompenzácie. Náležité informácie v tomto smere Nemecko poskytlo už prostredníctvom svojich pripomienok k rozhodnutiu o začatí konania z roku 1999. Keďže Komisia v zamietavom rozhodnutí z roku 2002 nevzniesla proti tomuto opatreniu námietky ani ich neuviedla vo svojom rozhodnutí o začatí konania z roku 2007, prevody majetku nemôžu byť predmetom súčasného vyšetrovania.
VI.4.3. Mzdová úroveň
(256)
Nemecko súhlasí s tým, že ako referenčná hodnota na výpočet sadzieb príspevkov na sociálne zabezpečenie, ktoré platia konkurenti Deutsche Post, by sa mali použiť bežné trhové mzdy. Takáto referenčná hodnota je však v rozpore s rozhodnutím o rozšírení z roku 2011, pretože Komisia nepoužíva na výpočet sociálnych príspevkov odvádzaných konkurentmi Deutsche Post bežné trhové mzdy, ale upravené hrubé mzdy štátnych zamestnancov. Podľa znaleckého posudku prof. Webera zodpovedá bežná trhová mzda približne […] % hrubej mzdy štátnych zamestnancov. Upravené hrubé mzdy štátnych zamestnancov preto nepredstavujú primeranú referenčnú hodnotu na výpočet sadzby príspevkov na sociálne zabezpečenie.
(257)
Podľa Nemecka nie je udržateľný predpoklad BIEK, že Deutsche Post použila ako referenčnú hodnotu na výpočet miezd, ktoré by v porovnaní so svojimi konkurentmi mala uhrádzať, dohodnuté mzdy súkromných dopravcov. Zo znaleckého posudku prof. Webera vyplýva, že Deutsche Post vypočítala bežné trhové mzdy na základe miezd, ktoré jej konkurenti skutočne vyplácajú.
VII. POSÚDENIE OPATRENÍ NA DOTÁCIE DÔCHODKOV
VII.1. Existencia pomoci v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ
(258)
Podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ „pomoc poskytovaná v akejkoľvek forme členským štátom alebo zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná s vnútorným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi“. Na to, aby Komisia mohla posúdiť, či opatrenie predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, musí preskúmať, či sú splnené tieto kritériá: opatrenie prijíma členský štát a štátne prostriedky sa používajú na zvýhodnenie určitých podnikateľov alebo odvetví, ktoré narúša hospodársku súťaž a ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi.
(259)
Dotácie dôchodkov sa zakladajú na § 16 PostPersG 1994 a financujú zo štátneho rozpočtu, takže ich možno pripísať štátu a v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ sú poskytované zo štátnych prostriedkov. Dotácie dôchodkov sú selektívne, pretože sa poskytovali len dôchodkovému fondu s cieľom odbremeniť Deutsche Post od nákladov na dôchodky štátnych zamestnancov, a preto boli napokon v prospech Deutsche Post.
VII.1.1. Finančná výhoda na základe dôchodkovej reformy z roku 1995
(260)
Nemecko zastáva na základe rozsudku vo veci Combus názor, že dotácie dôchodkov nepriniesli finančnú výhodu pre Deutsche Post, lebo táto subvencia odbremenila Deutsche Post od nekonkurenčných sociálnych nákladov.
(261)
Na to, aby sa zistilo, či sa Deutsche Post dotáciou dôchodkov poskytla selektívna finančná výhoda, je potrebné preskúmať, či bola Deutsche Post odbremenená od nákladov, ktoré sú bežnou súčasťou podnikateľskej činnosti, a tým sa narušilo normálne pôsobenie trhových síl (67).
(262)
Komisia nemôže akceptovať tvrdenie Nemecka vychádzajúce z rozsudku vo veci Combus. Poukazuje na to, že rozsudok vo veci Combus nebol Súdnym dvorom potvrdený. Mnohé rozsudky Súdneho dvora odporujú teórii, že opatrenia, ktoré kompenzujú štrukturálnu nevýhodu, sa nemajú považovať za pomoc. Na základe príslušnej ustálenej judikatúry Súdneho dvora sa existencia štátnej pomoci nemá posudzovať podľa dôvodov alebo cieľov štátnych opatrení, ale podľa účinkov (68). Podľa judikatúry Súdneho dvora zahŕňa pojem pomoci aj zvýhodnenia priznávané verejnými orgánmi, ktoré v rôznej forme znižujú finančné zaťaženia, ktoré by daná spoločnosť spravidla musela znášať (69). Okrem toho podľa Súdneho dvora náklady na odmeňovanie zamestnancov zaťažujú svojím charakterom rozpočet spoločností bez ohľadu na to, či tieto náklady vyplývajú alebo nevyplývajú zo zákonných záväzkov alebo kolektívnych zmlúv (70). V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol, že skutočnosť, že štátne opatrenia majú kompenzovať dodatočné náklady, nemôže postačovať na to, aby sa vopred vylúčila existencia štátnej pomoci (71).
(263)
Podľa názoru Komisie patria náklady, ktoré prislúchajú danej spoločnosti na základe finančných záväzkov vyplývajúcich z pracovnoprávnych predpisov alebo kolektívnych zmlúv s odbormi, čiže napríklad dôchodkové náklady, k bežným nákladom, ktoré musí spoločnosť financovať z vlastných zdrojov (72). Tieto náklady sa majú považovať za súčasť hospodárskej činnosti danej spoločnosti (73). Z tohto hľadiska nie je dôležité, či spoločnosť znáša dôchodkové náklady prostredníctvom priameho financovania dôchodkov svojich bývalých zamestnancov (napríklad štátnych zamestnancov zamestnaných v Deutsche Post) alebo prostredníctvom platenia príspevku na dôchodkové poistenie súkromných zamestnancov, pričom tieto zaplatené príspevky sa využívajú na financovanie dôchodkov všetkých súkromných zamestnancov. Rozhodujúce je skôr to, aby táto spoločnosť jedným alebo druhým spôsobom hradila celé dôchodkové náklady.
(264)
Komisia ďalej konštatuje, že Deutsche Bundespost má od svojho založenia v roku 1950 právnu formu osobitného majetku. Osobitný majetok síce nemá samostatnú právnu subjektivitu, ale má vlastný rozpočet a účtovníctvo (§ 3 PostVwG 1953 a § 48 HGrG (74)). Podľa právnych predpisov a správnych opatrení, ktoré sa vzťahujú na štátne inštitúcie, musí rozpočet štátnych inštitúcií zahŕňať náklady na zamestnancov, ku ktorým patria aj náklady na dôchodky ich bývalých štátnych zamestnancov, ktorí odišli do dôchodku (§ 10 HGrG). Deutsche Post preto financovala tieto náklady od roku 1950 zo svojich výnosov. Podľa § 15 PostVwG 1953 sú štátne dotácie pre Deutsche Bundespost zo spolkovej pokladnice výslovne zakázané. Tento predpis bol prevzatý do § 37 ods. 1 PostVerfG 1989.
(265)
PostVerfG 1989 tento záväzok potvrdzuje v odseku o personalistike a sociálnej starostlivosti. Deutsche Post bola podľa § 54 ods. 2 PostVerfG 1989 povinná z vlastných prostriedkov financovať všetky náklady vrátane dôchodkov svojich štátnych zamestnancov.
(266)
Po druhej poštovej reforme v roku 1995 prislúchala povinnosť platenia a znášania nákladov súvisiacich s majetkovoprávnymi nárokmi štátnych zamestnancov podľa § 2 ods. 3 PostPersRG 1994 naďalej Deutsche Post. Deutsche Post však bola čiastočne oslobodená od platenia výdavkov na dôchodky štátnych zamestnancov. Podľa § 16 ods. 1 PostPersRG 1994 odvádzala Deutsche Post do dôchodkového fondu v období od roku 1995 do roku 1999 paušálnu sumu vo výške 2,045 mld. EUR ročne. Podľa § 16 ods. 2 PostPersRG 1994 ročné paušálne sumy nahradil od roku 2000 príspevok predstavujúci 33 % mzdového fondu štátnych zamestnancov. § 16 ods. 2 Post PersRG 1994 okrem toho predpisuje, že zostávajúce dôchodkové náklady prevezme od roku 1995 štát. Na obrázku 1 sú znázornené ročné platby zo strany štátu za jednotlivé roky od roku 1995, platby začínajú sumou 151 mil. EUR v roku 1995.
(267)
Z toho vyplýva, že argumenty predkladané Nemeckom ako dôkaz, že DPAG mala vyššie náklady na dôchodky ako jej súkromní konkurenti, nie sú podstatné pre otázku, či dotácie dôchodkov napĺňajú skutkovú podstatu pomoci, zohľadnia sa však pri preskúmaní zlučiteľnosti.
(268)
Nemecko teda uviedlo, že pri preskúmaní, či bola Deutsche Post dotáciami dôchodkov zvýhodnená, je potrebné porovnať príspevok, ktorý odviedla do dôchodkového fondu Deutsche Post, s podielom súkromného zamestnávateľa na príspevkoch na dôchodkové poistenie s vylúčením podielu zamestnanca. Tento argument sa týka zlučiteľnosti opatrenia s vnútorným trhom, pre úplnosť je však potrebné na tomto mieste na jednej strane poznamenať, že zamestnávateľ je povinný odpočítať podiel zamestnanca na celkovom odvedenom príspevku na sociálne zabezpečenie z jeho hrubej mzdy. Na druhej strane, a to má zásadnejší význam, keď niektorý členský štát oslobodí zamestnancov určitej spoločnosti od finančnej záťaže, ktorú by inak museli niesť, vzniká výhoda pre príslušného zamestnávateľa, pretože týmto opatrením sa zmenšuje rozdiel medzi hrubou a čistou mzdou. To zamestnávateľovi umožní prijímať zamestnancov do zamestnania, resp. zamestnávať za nižšie hrubé mzdy. Výhody v súvislosti s podielom zamestnanca na sociálnych príspevkoch preto znamenajú zároveň aj výhodu pre zamestnávateľa.
(269)
Nemecko ďalej tvrdilo, že pre Deutsche Post by vznikla finančná výhoda z kompenzácie za jej nekonkurenčné sociálne náklady len vtedy, keby kompenzačné plnenia zaplatené Deutsche Post boli vyššie ako celkové nekonkurenčné sociálne náklady, ktoré platila Deutsche Post za svojich štátnych zamestnancov v cenovo regulovanej a v cenovo neregulovanej oblasti. Komisia pripomína, že fakt, že v prípade opatrenia ide o kompenzáciu, vopred nevylučuje, že toto opatrenie predstavuje štátnu pomoc, a odkazuje na odôvodnenie 260.
(270)
Nemecko okrem toho zastáva názor, že financovanie dôchodkov štátnych zamestnancov bolo v skutočnosti vždy povinnosťou štátu. Keďže dôchodková reforma z roku 1995 nezmenila nič na ručení štátu voči štátnym zamestnancom, Deutsche Post nevzniká prostredníctvom dotácie dôchodkov nijaká finančná výhoda.
(271)
Niet pochýb o tom, že pred rokom 1995 aj po roku 1995 ručil za financovanie dôchodkov štátnych zamestnancov v konečnom dôsledku štát, aj keď, ako chcela podotknúť Komisia, podľa § 3 PostVwG 1953 a § 2 PostVerfG 1989 za finančné záväzky osobitného majetku ručí jednoznačne len osobitný majetok a nie štát. Podľa platných poštových zákonov a všeobecných právnych predpisov však boli výplaty dôchodkov do roku 1995 zahrnuté do rozpočtu osobitného majetku Deutsche Bundespost. Tieto platby sa museli v plnej výške hradiť z výnosov dosiahnutých z osobitného majetku. Pri posúdení štátnej pomoci nie je rozhodujúce, kto v konečnom dôsledku ručí za financovanie dôchodkov štátnych zamestnancov. Skôr je rozhodujúce, kto ich bol podľa platného právneho stavu zvyčajne povinný financovať. Podľa PostVwG 1953, HGrG a PostVerfG 1989 táto povinnosť prináleží jednoznačne v plnom rozsahu Deutsche Post.
(272)
Dôchodkové náklady okrem toho predstavujú pre každú spoločnosť bežné prevádzkové náklady bez ohľadu na to, či ide o verejnú alebo súkromnú spoločnosť a či má alebo nemá vlastnú právnu subjektivitu. V členských štátoch vzniklo široké spektrum mechanizmov financovania dôchodkov. Tieto mechanizmy sa líšia medzi jednotlivými členskými štátmi aj vo vnútri členských štátov. Často sa uplatňujú rozdielne systémy v závislosti od dátumu nástupu do zamestnania. Deutsche Post preto musí, rovnako ako každý iný podnik, hradiť náklady na dôchodky zamestnancov, ktorých zamestnáva, vrátane štátnych zamestnancov. To, že spôsob financovania dôchodkov štátnych zamestnancov sa odlišuje od spôsobu financovania dôchodkov súkromných zamestnancov, nemá vplyv na povinnosť Deutsche Post, podľa ktorej je financovanie dôchodkových nákladov bežnou súčasťou jej prevádzkových nákladov. Prijať argumentáciu Nemecka by znamenalo pripustiť, že štát môže verejnú spoločnosť oslobodiť od dôležitého nákladového faktora, ktorý súvisí s jej normálnou prevádzkou.
(273)
Nemecko na záver uvádza, že Deutsche Post nikdy nemala dostatok vlastných prostriedkov na financovanie dôchodkov svojich štátnych zamestnancov, pritom však zabúda, že posúdenie existencie finančnej výhody nezávisí od hospodárskej výkonnosti spoločnosti.
(274)
Pre Deutsche Post vznikla z dotácie dôchodkov finančná výhoda, pretože dôchodková reforma z roku 1995 ju čiastočne oslobodila od povinnosti financovania dôchodkov jej štátnych zamestnancov.
VII.1.2. Narušenie hospodárskej súťaže a ovplyvnenie obchodu
(275)
Pomoc poskytnutá členskému štátu ovplyvňuje obchod v rámci Únie vtedy, keď posilňuje postavenie jednej spoločnosti voči konkurenčným spoločnostiam na trhu v rámci Únie. Podľa ustálenej judikatúry (75) opatrenie narúša hospodársku súťaž a ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi už vtedy, keď príjemca pomoci súťaží na trhoch otvorených hospodárskej súťaži s inými spoločnosťami.
(276)
Trhy s balíkmi, novinami a časopismi boli v Nemecku vždy otvorené hospodárskej súťaži. POSTDIENST na týchto trhoch vždy konkurovala iným podnikom aj z iných členských štátov (napríklad UPS, FedEx, TNT Express, GLS alebo DPD). V období 1998 až 2007 DPAG postupne stratila svoje výlučné právo na listy. Po otvorení trhu pre hospodársku súťaž vstúpili na trh nové spoločnosti. Pomoc preto ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi a môže narúšať hospodársku súťaž.
(277)
Komisia v tejto súvislosti ďalej poznamenáva, že Deutsche Post a jej holdingová spoločnosť DPWN začali v roku 1997 preberať listové služby na európskych a medzinárodných trhoch. V roku 1999 už mala DPWN dominantné postavenie na európskych trhoch s balíkovými a expresnými službami, pričom jej ročné výnosy dosahovali výšku približne 4,6 mld. EUR. Prevzatím DHL v roku 1998 rozšírila DPWN svoju oblasť pôsobnosti na Áziu a Severnú Ameriku. DPWN sa prostredníctvom ďalších akvizícií logistických spoločnosti (napríklad Danzas, Nedlloyd, ASG, Air Express International) stala jedným z najväčších poskytovateľov služieb leteckej a námornej nákladnej prepravy a globálnych logistických služieb. Okrem toho DPWN medzitým vstúpila na poštové trhy mimo Nemecka (napríklad prevzatím spoločnosti Unipost v Španielsku a spoločnosti Williams Lee v Spojenom kráľovstve). V období 1998 až 2007 prevzala DPWN spoločnosti v celkovej hodnote približne 21 mld. EUR (76).
(278)
Komisia preto dospela k záveru, že dotácie dôchodkov predstavujú pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
VII.2. Posúdenie existujúcej pomoci podľa článku 108 ods. 1 ZFEÚ
(279)
Nemecko zastáva názor, že ak sa majú dotácie dôchodkov vôbec považovať za štátnu pomoc, potom ide o existujúcu pomoc v zmysle článku 1 písm. b) bodu i) nariadenia (ES) č. 659/1999. Nemecko uvádza, že od nadobudnutia platnosti príslušného ustanovenia nemeckej ústavy v roku 1953 je štát konečným dlžníkom a je povinný financovať dôchodky štátnych zamestnancov. Nemecko naďalej zastáva názor, že zriadenie dôchodkového fondu na tomto záväzku nič nezmenilo.
(280)
Podľa článku 1 písm. b) bodu i) nariadenia (ES) č. 659/1999 pojem existujúca pomoc zahŕňa všetku pomoc, ktorá existovala pred nadobudnutím platnosti zmluvy v príslušných členských štátoch, to znamená programy pomoci a individuálnu pomoc, ktoré boli zavedené pred nadobudnutím platnosti zmluvy a sú uplatniteľné aj po nadobudnutí jej platnosti.
(281)
Do roku 1995 boli výplaty dôchodkov podľa platných poštových zákonov a všeobecných právnych predpisov zahrnuté do rozpočtu osobitného majetku Deutsche Bundespost a museli sa v plnej výške hradiť z výnosov dosiahnutých z osobitného majetku (podrobné hodnotenie týchto predpisov je uvedené v odôvodneniach 262 a 263). Pred druhou poštovou reformou v roku 1995 bola preto Deutsche Post povinná financovať výdavky na dôchodky svojich štátnych zamestnancov z vlastných prostriedkov a nedostala nijakú pomoc zameranú na odbremenenie Deutsche Post od dôchodkových nákladov.
(282)
Založenie DPAG a zriadenie poštového dôchodkového fondu v roku 1995 viedlo k úplne novej úprave financovania dôchodkov štátnych zamestnancov. Podľa tejto druhej poštovej reformy Deutsche Post prevzala v roku 1995 zásadnú platobnú povinnosť a povinnosť hradenia nákladov v súvislosti s majetkovoprávnymi nárokmi štátnych zamestnancov podľa § 2 ods. 3 PostPersRG 1994, ale bola čiastočne oslobodená od hradenia dôchodkových nákladov na štátnych zamestnancov. Podľa § 16 ods. 1 a 2 PostPersRG 1994 Deutsche Post už nebola povinná financovať dôchodkové náklady paušálnymi platbami (obdobie 1995 - 1999) ani stanovenými príspevkami (od roku 2000). Zostávajúci deficit sa odvtedy vyrovnával prostredníctvom dotácie dôchodkov.
(283)
V prípade dotácie dôchodkov ide preto o novú pomoc, keďže bola zavedená v roku 1995.
(284)
Komisia vzhľadom na odkaz Nemecka na jej vysvetlenie vo veci T-266/02 poukazuje predovšetkým na to, že súd v bode 54 vysvetľuje stanovisko Nemecka (a nie, ako uviedlo Nemecko, stanovisko Komisie). V bode 54 rozsudku sa uvádza, že v zamietavom rozhodnutí z roku 2002 neboli posúdené dotácie dôchodkov a že rovnaký názor zastáva aj Nemecko. Stanovisko Komisie sa vyjadruje v bode 61 rozsudku:
„Po prvé Komisia odpovedá, že v rámci napadnutého rozhodnutia sa domnievala, že relevantné boli iba prevody, ktoré uskutočnila DB-Telekom.“
(285)
Rozsudok preto nepodporuje názor, ktorý zastáva Nemecko, že vysvetlením splnomocneného zástupcu Komisie sa implicitne schválila dotácia dôchodkov. V každom prípade je zrejmé, že také vysvetlenie nemohlo mať podobný účinok.
(286)
Navyše súd vo veci T-421/07 (77) konštatoval, že predmetom rozhodnutia o začatí konania z roku 1999 boli aj dotácie dôchodkov a že konanie vo veci tohto opatrenia nebolo ukončené zamietavým rozhodnutím z roku 2002.
(287)
Keďže Komisia nikdy nevydala rozhodnutie, resp. uznesenie, podľa ktorého dotácie dôchodkov nepredstavovali pomoc, resp. predstavovali pomoc zlučiteľnú s vnútorným trhom, dospela k záveru, že dotácie dôchodkov predstavujú nové opatrenie pomoci.
VII.3. Posúdenie zlučiteľnosti opatrenia pomoci s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ
(288)
Výnimky podľa článku 107 ods. 2 ZFEÚ a článku 107 ods. 3 písm. a) a b) ZFEÚ sa jednoznačne nedajú uplatniť.
(289)
V rozhodnutí o rozšírení z roku 2007 Komisia uvažovala nad možnosťou, že dotácie dôchodkov ako kompenzácie za poskytovanie služieb vo verejnom záujme by mohli byť podľa článku 106 ods. 2 ZFEÚ prinajmenšom čiastočne zlučiteľné s vnútorným trhom. Nemecko vo svojej odpovedi na rozhodnutie o rozšírení z roku 2007 zdôraznilo, že pri zisťovaní, či dotácie dôchodkov predstavujú pomoc, by sa preskúmanie nemalo uskutočniť na základe článku 106 ods. 2 ZFEÚ, ale na základe článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ. Komisia okrem toho v rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 opisuje metódu na preskúmanie zlučiteľnosti dotácie dôchodkov na základe článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ a Nemecko k nej zaujalo stanovisko.
(290)
Podľa judikatúry Súdneho dvora (78) je úlohou členských štátov uviesť možné dôvody na zlučiteľnosť s vnútorným trhom a ukázať, že podmienky takejto zlučiteľnosti sú splnené. Z uvedeného rozsudku teda vyplýva, že Komisia v tejto veci nie je povinná preskúmať zlučiteľnosť dotácie dôchodkov s vnútorným trhom na základe článku 106 ods. 2 ZFEÚ v prípade, keď členský štát a príjemca dotácie možné preskúmanie zlučiteľnosti na uvedenom základe výslovne odmietajú.
(291)
Komisia preto preskúma, či v prípade dotácie dôchodkov ide o pomoc zlučiteľnú s vnútorným trhom v zmysle článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ. Podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ za zlučiteľnú s vnútorným trhom možno vyhlásiť pomoc na rozvoj určitých hospodárskych činností alebo určitých hospodárskych oblastí za predpokladu, že táto podpora nepriaznivo neovplyvní podmienky obchodu tak, že by to bolo v rozpore so spoločným záujmom.
(292)
Podľa judikatúry môže Komisia vyhlásiť štátnu pomoc za zlučiteľnú s vnútorným trhom vtedy, keď prispieva k dosiahnutiu cieľa spoločného záujmu (79), je potrebná na dosiahnutie tohto cieľa (80) a neovplyvní podmienky obchodu tak, že by to bolo v rozpore so spoločným záujmom (primeranosť).
VII.3.1. Otvorenie trhu v poštovom odvetví ako cieľ spoločného záujmu
(293)
Poštové služby prispievajú k sociálnej, hospodárskej a územnej súdržnosti v Únii. Otvorenie poštových služieb hospodárskej súťaži, ktoré sa začalo na úrovni EÚ v roku 1998, viedlo k vyššej kvalite, vyššej efektívnosti a k zlepšeniu zamerania na požiadavky užívateľov (81). Otvorenie trhu umožnilo vytvoriť vnútorný trh s poštovými službami. Prispieva preto k cieľu stanovenému v článku 3 ods. 3 ZFEÚ, ktorým je vytvorenie vnútorného trhu.
(294)
Deutsche Post od transformácie na akciovú spoločnosť v roku 1995 už nezamestnala nijakých štátnych zamestnancov. Záväzky v oblasti sociálnych dávok pre štátnych zamestnancov preto pochádzajú z obdobia pred otvorením poštového trhu hospodárskej súťaži. Sú porovnateľné s tzv. „stratenými investíciami“, ktoré vyplývajú zo záväzkov prijatých pred otvorením trhu a ktoré sa v konkurenčnom trhovom prostredí už nedajú plniť za rovnakých podmienok, pretože etablovaný prevádzkovateľ už nie je schopný previesť príslušné náklady na používateľov. Ak by Deutsche Post nebola aspoň čiastočne oslobodená od týchto finančných bremien z minulosti, musela by opustiť trh.
(295)
Komisia uznala, že postupný prechod zo stavu veľmi obmedzenej hospodárskej súťaže k skutočnej hospodárskej súťaži na rovni Únie sa musí uskutočniť za prijateľných hospodárskych podmienok (82). Komisia preto vo viacerých rozhodnutiach, resp. uzneseniach schválila, aby členské štáty poskytli štátnu pomoc s cieľom oslobodiť etablovaných prevádzkovateľov od časti ich finančných bremien z minulosti v oblasti záväzkov týkajúcich sa dôchodkov (83).
VII.3.2. Potrebnosť a primeranosť dotácie dôchodkov
(296)
Komisia vo svojej rozhodovacej praxi zastávala názor, že odbremenenie v oblasti dôchodkových nákladov je potrebné obmedziť na rozsah nevyhnutý na vyrovnanie nákladov na uhrádzanie príspevku na sociálne zabezpečenie, ktoré nesie etablovaný prevádzkovateľ, s nákladmi na uhrádzanie príspevku na sociálne zabezpečenie, ktoré vznikajú jeho konkurentom (84).
(297)
V tomto prípade Komisia uznáva, že Deutsche Post by sa bez štátneho zásahu, ktorý ju zbavil časti záväzkov súvisiacich s dôchodkami jej štátnych zamestnancov, nebola schopná presadiť voči svojim konkurentom. Finančné bremená pochádzajúce z minulosti, ktoré nemuseli hradiť jej konkurenti, by spôsobili jej vytlačenie z tých častí trhu s poštovými službami, ktoré sú otvorené hospodárskej súťaži.
(298)
V rozhodnutí La Poste Komisia prvýkrát posudzovala potrebnosť a primeranosť opatrenia pomoci na odbremenenie od nákladov na dôchodky štátnych zamestnancov prijatých do zamestnania pred otvorením trhu. Komisia v uvedenom rozhodnutí preskúmala, či dotácie dôchodkov vo výške povinných príspevkov na sociálne zabezpečenie, ktoré odvádza etablovaný prevádzkovateľ, sú porovnateľné s odvodmi ostatných podnikov v odvetví listových a balíkových zásielok (85).
(299)
V predmetnom rozhodnutí bude Komisia postupovať podľa rovnakého postupu. Preskúmanie Komisie sa uskutoční v troch krokoch:
1.
Komisia najprv preskúma výšku príspevkov na sociálne zabezpečenie, ktoré odvádzajú ostatné podniky v odvetví listových a balíkových zásielok.
2.
Potom musí určiť výšku príspevkov na sociálne zabezpečenie, ktoré odvádza za svojich štátnych zamestnancov Deutsche Post.
3.
Napokon musí preskúmať, či majú stanovené príspevky rovnakú výšku.
VII.3.2.1. Výška príspevkov na sociálne zabezpečenie, ktoré odvádzajú ostatné podniky v odvetví listových a balíkových zásielok
(300)
Výšku príspevkov na sociálne zabezpečenie určujú dva faktory: sadzba poistného a mzdový základ, na ktorý sa uplatňuje.
a) Výpočet referenčnej sadzby
(301)
Súkromní konkurenti musia zo svojich výnosov financovať podiel zamestnávateľa aj podiel zamestnanca. Ako vidieť na obrázku 2, celková sadzba príspevku sa od roku 1995 pohybuje od 38 % do 42 % hrubej mzdy súkromného zamestnanca [hrubá mzda = čistá mzda + podiel zamestnanca (na poistení)]. Podiel zamestnávateľa a podiel zamestnanca na sadzbe príspevku na sociálne zabezpečenie sa pohyboval od 19 % do 21 % hrubej mzdy (podrobné časové postupnosti sú uvedené v prílohe).
(302)
Podiel štátnych zamestnancov na príspevkoch na sociálne zabezpečenie zahŕňa oproti podielu súkromných zamestnancov len 30 % až 50 % ich nákladov na zdravotnú starostlivosť, ale nijaké ďalšie príspevky na úhradu dôchodkových nákladov, nákladov na zdravotnú starostlivosť a nákladov pre prípad odkázanosti na starostlivosť. Príspevok Deutsche Post je preto vyšší ako podiel súkromných zamestnávateľov a zahŕňa celé dôchodkové náklady a zostávajúce náklady na zdravotnú starostlivosť a náklady pre prípad odkázanosti na starostlivosť.
(303)
Pri určovaní príslušnej referenčnej sadzby pre Deutsche Post sa preto musí zohľadniť, že príspevok štátnych zamestnancov je nižší ako príspevok súkromných zamestnancov.
(304)
V prípade príspevku štátnych zamestnancov na úhradu nákladov na zdravotnú starostlivosť a nákladov pre prípad odkázanosti na starostlivosť vo výške od 30 % do 50 % možno vychádzať z toho, že ekonomické účinky tohto príspevku vo veľkej miere zodpovedajú príspevku súkromných zamestnancov na povinné zdravotné poistenie a na poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť (ktorý napríklad v roku 2006 predstavoval 8,50 % hrubej mzdy súkromných zamestnancov).
(305)
Keďže štátni zamestnanci neodvádzajú príspevky na povinné dôchodkové poistenie a na poistenie v nezamestnanosti, musí príslušnú sumu prevziať Deutsche Post, aby výška príspevkov na sociálne zabezpečenie, ktoré financuje Deutsche Post, skutočne zodpovedala výške príspevkov na povinné sociálne zabezpečenie, ktoré zo svojich výnosov musí financovať súkromná spoločnosť.
(306)
Ako je uvedené v tabuľke, musí preto referenčná sadzba príspevkov Deutsche Post na sociálne zabezpečenie (ďalej len „referenčná sadzba“) zahŕňať celkovú sadzbu príspevku (= podiel zamestnávateľa + podiel zamestnanca) na dôchodkové poistenie a poistenie pre prípad nezamestnanosti, ako aj podiel zamestnávateľa na zdravotnom poistení a na poistení pre prípad odkázanosti na starostlivosť.
Obrázok č. 7
Určenie referenčnej sadzby príspevkov Deutsche Post na sociálne zabezpečenie
(307)
Ako vyplýva z obrázku 8, referenčná sadzba sa v období 2003 - 2010 pohybovala od 30 % do 34,1 % hrubej mzdy súkromných zamestnancov (86).
(308)
Nemecko namieta, že referenčná hodnota vyššia ako podiel zamestnávateľa na sadzbe príspevku na sociálne zabezpečenie by poškodila Deutsche Post v porovnaní s konkurentmi, ktorí odvádzali len podiel zamestnávateľa. Ako však ukazuje nasledujúci zjednodušený príklad (ktorý vychádza zo sadzieb poistného v roku 2006), keby referenčná sadzba zodpovedala len podielu zamestnávateľa na príspevkoch na sociálne zabezpečenie, Deutsche Post by v porovnaní so súkromnými konkurentmi vznikla jednoznačná výhoda:
1.
Deutsche Post a súkromný konkurent vyplácajú štátnemu zamestnancovi, resp. súkromnému zamestnancovi rovnakú čistú mzdu vo výške 79,5 EUR.
2.
Podiel zamestnávateľa a podiel zamestnanca na sadzbe príspevku na sociálne zabezpečenie predstavuje 20,5 % hrubej mzdy súkromného zamestnanca. Po spočítaní čistej mzdy 79,5 EUR a podielu zamestnanca 20,5 EUR získame hrubú mzdu vo výške 100 EUR. Celkové príspevky na sociálne zabezpečenie predstavujú teda 41 EUR (= 41 % hrubej mzdy súkromného zamestnanca).
3.
Podľa názoru Nemecka by Deutsche Post mala hradiť len podiel zamestnávateľa na príspevkoch na sociálne zabezpečenie, ktorý sa pridáva k príspevku štátneho zamestnanca na úhradu nákladov na zdravotnú starostlivosť (ktoré sú určené príspevkom súkromného zamestnanca na zdravotné poistenie a poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť vo výške 7,5 EUR).
4.
Nemecko počíta podiel zamestnávateľa na základe splatnej mzdy štátneho zamestnanca 87 EUR (súčet čistej mzdy 79,5 EUR a príspevku štátneho zamestnanca na úhradu nákladov na zdravotnú starostlivosť vo výške 7,5 EUR). Sociálne náklady preto predstavujú súčet 17,8 EUR (podiel zamestnávateľa vo výške 20,5 % splatnej mzdy štátneho zamestnanca vo výške 87 EUR) a príspevku štátneho zamestnanca na úhradu nákladov na zdravotnú starostlivosť vo výške 7,5 EUR.
5.
Na základe výpočtov Nemecka by sociálne náklady na štátneho zamestnanca predstavovali len 25,3 EUR v porovnaní so sumou 41 EUR v prípade súkromného zamestnanca.
(309)
Aj keď Deutsche Post a súkromní konkurenti vyplácajú rovnakú čistú mzdu, sociálne náklady Deutsche Post by v prípade, keď referenčná hodnota zahŕňa podiel zamestnanca na príspevkoch na sociálne zabezpečenie, predstavovali približne len 62 % príspevku na povinné sociálne zabezpečenie súkromného zamestnanca.
(310)
Ďalej treba poznamenať, že podiel zamestnávateľa na sadzbe príspevku na sociálne zabezpečenie (od roku 1995 v rozpätí od 19 % do 21 %) bol tiež výrazne nižší ako sadzba príspevku vo výške 33 % splatných miezd štátnych zamestnancov, ktorá je stanovená v zákone o dôchodkoch z roku 1995 ako referenčná hodnota pre príspevok Deutsche Post do dôchodkového fondu. Nemecký zákonodarca preto nesledoval zámer, že Deutsche Post by mala financovať len podiel zamestnávateľa, ale uložil Deutsche Post podstatne vyšší príspevok na úhradu dôchodkových nákladov štátnych zamestnancov, ako aj prevzatie všetkých zostávajúcich sociálnych nákladov (napríklad príspevku na úhradu nákladov na zdravotnú starostlivosť poskytovanú štátnym zamestnancom).
(311)
Komisia preto odmieta, aby sa ako referenčná sadzba použil podiel zamestnávateľa na príspevku na sociálne zabezpečenie, pretože štátni zamestnanci - na rozdiel od súkromných zamestnancov - neodvádzajú povinný príspevok na dôchodkové poistenie a na poistenie v nezamestnanosti. Tieto príspevky sa preto musia v každom prípade zahrnúť do referenčnej sadzby, čím sa zaručí, že Deutsche Post a súkromní konkurenti budú platiť priamo, resp. nepriamo príspevky v rovnakej výške.
b) Výpočet mzdového základu
(312)
Keďže výška príspevkov na sociálne zabezpečenie, ktoré za svojich štátnych zamestnancov musí platiť Deutsche Post, by sa mala prispôsobiť výške príspevkov na povinné sociálne zabezpečenie, ktoré musia platiť súkromní konkurenti, je dôležité nielen to, aby sa na Deutsche Post vzťahovala rovnaká sadzba príspevku, ale aj to, aby sa táto sadzba uplatňovala na zodpovedajúci mzdový základ. Ako vidno v uvedenom príklade, výpočet podielu zamestnávateľa vo výške 20,5 % na základe splatných miezd štátnych zamestnancov vedie k príspevku vo výške 17,8 EUR, pričom súkromný konkurent musí platiť 20,5 EUR (20,5 % z hrubej mzdy 100 EUR).
(313)
V prípade štátnych zamestnancov sa preto musí určiť taká hrubá mzda (ďalej len „hrubá mzda štátnych zamestnancov“), aby mzdový základ zodpovedal hrubej mzde súkromných zamestnancov. Budeme predpokladať, že príspevok štátnych zamestnancov na úhradu nákladov na zdravotnú starostlivosť zodpovedá príspevku súkromných zamestnancov na povinné zdravotné poistenie a na poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť. Zostávajúci rozdiel medzi hrubou mzdou a splatnou mzdou preto predstavuje podiel zamestnanca na príspevkoch na dôchodkové poistenie a na poistenie v nezamestnanosti. Nasledujúci vzorec umožňuje prepočítať splatnú mzdu na hrubú mzdu zodpovedajúcu hrubej mzde súkromných zamestnancov:
Tabuľka č. 6
Výpočet hrubej mzdy štátnych zamestnancov (na základe sadzieb príspevkov z roku 2006)
Hrubá mzda štátnych zamestnancov =
(314)
Napríklad na základe sadzieb príspevkov z roku 2006 je hrubá mzda štátnych zamestnancov o 15 % vyššia ako ich splatná mzda. Toto percento preto kvantifikuje chybu, ktorá by vznikla, keby sa v porovnaní s povinnými príspevkami na sociálne zabezpečenie súkromných konkurentov ako základ na výpočet príspevkov Deutsche Post na sociálne zabezpečenie použila namiesto hrubej mzdy splatná mzda. Jasne to vidieť na príklade v odôvodnení 308, pretože podiel zamestnávateľa vo výške 20,5 EUR vypočítaný správne na základe hrubej mzdy je o 15 % vyšší ako podiel zamestnávateľa vo výške 17,8 EUR, pri ktorého výpočte sa ako základ nesprávne použila splatná mzda.
(315)
Komisia preto zastáva názor, že referenčná sadzba pre príspevky Deutsche Post na sociálne zabezpečenie musí byť založená na príspevku zamestnávateľa a príspevku zamestnanca na dôchodkové poistenie a na poistenie v nezamestnanosti a na príspevku zamestnávateľa na zdravotné poistenie a poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť. Referenčná sadzba sa musí uplatniť na hrubú mzdu štátnych zamestnancov (ako je špecifikované v tabuľke 6).
VII.3.2.2. Príspevky na sociálne zabezpečenie, ktoré Deutsche Post platí za svojich štátnych zamestnancov
(316)
Podľa § 16 ods. 1 PostPersRG 1994 musela Deutsche Post v období 1995 - 1999 platiť dôchodkovému fondu ročný príspevok vo výške 2,045 mld. EUR, resp. spolu 10,225 mld. EUR. Od roku 2000 odvádza Deutsche Post podľa § 16 ods. 2 PostPersRG 1994 sadzbu 33 %. Táto sadzba sa uplatňuje na splatnú mzdu štátnych zamestnancov.
(317)
Pri preskúmaní nevyhnutnosti a primeranosti pomoci sa však musí zohľadniť aj okolnosť, že Deutsche Post nemusí z ekonomického hľadiska platiť do dôchodkového fondu celú sumu 2,045 mld., ktorá zodpovedá 33 % splatných miezd. Podľa názoru Komisie sa v tejto súvislosti musí rozlišovať medzi obdobím 1995 až 2002 a obdobím od roku 2003 do súčasnosti.
a) Príspevok Deutsche Post v období 1995 - 2002
(318)
Nemecko uvádza, že Deutsche Post, najmä so zreteľom na ročné paušálne platby do dôchodkového fondu v celkovej výške 2,045 mld. EUR, ktoré uskutočnila v období 1995 až 1999, odviedla vyššie príspevky na sociálne zabezpečenie, než boli príspevky na povinné sociálne zabezpečenie, ktoré zaplatili konkurenti. Deutsche Post preto v období do roku 1999, ale aj počas celého prešetrovaného obdobia odvádzala prinajmenšom rovnako vysoké, ak nie vyššie príspevky ako súkromné spoločnosti. Nemožno preto konštatovať, že dotácie dôchodkov prispeli k priaznivejšej pozícii Deutsche Post v porovnaní s jej konkurentmi. Komisia musí túto argumentáciu odmietnuť, pretože nezohľadňuje príslušné regulačné ustanovenia nemeckých orgánov týkajúce sa pokrytia nákladov cenovo neregulovaných služieb.
(319)
Komisia v predmetnom rozhodnutí konštatuje, že Deutsche Post bola na cenovo neregulovaných trhoch v priaznivejšej pozícii ako jej konkurenti, pretože časť vzniknutých sociálnych nákladov na štátnych zamestnancov pracujúcich v týchto službách sa neuhrádzala týmito službami vo vlastnej réžii. Namiesto toho sa táto časť vzniknutých sociálnych nákladov priradila cenovo regulovaným službám, ktorých výnosy boli udržiavané na úrovni dostatočne vysokej na to, aby sa z nich mohli financovať náklady vzniknuté dodatočne k nákladom na cenovo regulované služby.
(320)
Vedenie interného účtovníctva Deutsche Post od roku 1995 tak ukazuje, že Deutsche Post pridelila k cenovo neregulovaným službám príspevky na sociálne zabezpečenie len vo výške vychádzajúcej zo sadzby príspevku REK. Túto prax potvrdili REK 2002 a potom nasledujúce REK. Z tohto dôvodu boli cenovo neregulované služby hospodársky zvýhodnené v období pred rokom 1999 aj po roku 1999, pretože tieto služby boli jednoznačne oslobodené od vzniknutých nákladov.
(321)
Tvrdenie Nemecka, že na cenovo regulovaných trhoch vznikla pre Deutsche Post komparatívna nevýhoda, pretože paušálnymi platbami vykonanými v období 1995 až 1999 musela financovať vyššie sociálne náklady, nezodpovedá skutočnosti. Po prvé mala Deutsche Post stále výlučné právo na väčšinu svojich regulovaných služieb. Po druhé je ešte dôležitejšie, že poplatky za služby podliehajúce výlučnému právu boli stanovené dostatočne vysoko na to, aby tieto náklady preniesli na závislých používateľov.
(322)
V období do roku 1995 sa regulácia poplatkov zakladala na nariadení o poštových službách (87) z 24. júna 1991, podľa ktorého sa museli vyrovnať poplatky za monopol. V administratívnej praxi to zahŕňalo dôchodkové náklady. V období 1995 - 1997 sa regulácia poplatkov zakladala na zákone o regulácii telekomunikácií a pôšt zo 14. septembra 1994 (BGBl. I, s. 2325, 2371). Podľa § 4 v spojení s § 2 a § 7 uvedeného zákona sa výnosmi z cenovo regulovanej oblasti mohli pokrývať nielen náklady vznikajúce pri cenovo regulovaných službách vrátane príspevkov do dôchodkového fondu, ale aj náklady cenovo neregulovaných služieb.
(323)
Ako vyplýva z ročnej účtovnej závierky Deutsche Post, po dôchodkovej reforme z roku 1995 zostali regulované poplatky na rovnakej úrovni, aká platila predtým, keď ešte Deutsche Post musela hradiť úplné dôchodkové náklady. Neskôr (v období 1995 - 1999) boli dôchodkové náklady obmedzené na výšku paušálnej sumy alebo (od roku 2000) stanovené na 33 % objemu miezd štátnych zamestnancov, ktorý z roka na rok klesal. Regulované poplatky však neboli zodpovedajúco znížené, aby pokryli ešte vyššie príspevky na sociálne zabezpečenie zodpovedajúce príspevkom na povinné sociálne zabezpečenie, ktoré platili konkurenti. Hospodárska situácia Deutsche Post sa z hľadiska pokrytia dôchodkových nákladov z cenovo regulovaných služieb nezmenila, pretože výška stanovených príspevkov do dôchodkového fondu (2,045 mld. EUR ročne) zostala až do roku 1999 približne rovnaká ako dôchodkové náklady v roku 1994. Výška výnosov Deutsche Post aj príspevku do dôchodkového fondu zostali v rovnováhe.
(324)
V PostG 1997 sa jednoznačne stanovuje, že z regulovaných poplatkov by sa mali uhrádzať nielen náklady „efektívneho“ poskytovania služieb, ale aj finančné bremená vznikajúce napríklad zo sociálnych nákladov štátnych zamestnancov. V PostG 1997 sa preto výslovne uznáva, že výnosy z cenovo regulovanej oblasti je potrebné stanoviť tak, aby sa zaručilo pokrytie všetkých paušálnych platieb. Keďže nemecký zákonodarca podľa všetkého zastával názor, že vtedajšia výška regulovaných poplatkov spĺňa požiadavky PostG 1997, rozhodol sa, že do roku 1999 ponechá ceny na úrovni z roku 1997. Vtedajší minister hospodárstva a technológií následne 27. marca 2000 rozhodol, že poplatky schválené 1. septembra 1997 majú zostať v platnosti do 31. decembra 2002.
(325)
V dôsledku toho sa regulované poplatky ponechali na historicky vysokej úrovni a neznížili na úroveň, pri ktorej by Deutsche Post vznikla komparatívna nevýhoda.
(326)
Od roku 2000 bola Deutsche Post v porovnaní so svojimi konkurentmi v ešte v priaznivejšej pozícii, pretože stanovené príspevky do dôchodkového fondu sa znížili na 33 % splatných miezd štátnych zamestnancov. Táto výška predstavuje v absolútnych číslach zníženie nákladov z 2,045 mld. EUR na 735 mil. EUR (a v nasledujúcich rokoch na ešte nižšiu sumu, pretože počet štátnych zamestnancov sa zmenšoval a tento vývoj sa len čiastočne kompenzoval nárastom miezd). Keďže regulované poplatky sa ponechali na historicky vysokej úrovni, Deutsche Post mohla od roku 2000 dosahovať značné zisky z cenovo regulovaných služieb.
(327)
Znalecký posudok WIK pri preskúmaní rentability Deutsche Post v oblasti cenovo regulovaných služieb v celom období 1995 - 2002 dospel k záveru, že napríklad do roku 1999 nevznikli Deutsche Post nijaké straty z cenovo regulovaných služieb napriek paušálnym platbám do dôchodkového fondu. Od roku 2000 hovorí znalecký posudok WIK dokonca o jednoznačne pozitívnych výsledkoch.
(328)
Komisia musí preto odmietnuť tvrdenie Nemecka, že Deutsche Post bola v súvislosti s úhradou príspevkov na sociálne zabezpečenie v cenovo regulovaných službách oproti konkurentom znevýhodnená a že dotácie dôchodkov pred rokom 2002 boli potrebné a primerané.
(329)
Napriek uvedenému musí Komisia pripustiť, že v tomto prípade nemá k dispozícii dostatočné dôkazové materiály, aby určila presnú výšku príspevkov na sociálne zabezpečenie, ktoré Deutsche Post odvádzala v rokoch 1995 - 2002. Komisia zastáva názor, že takáto kvantifikácia sa nemôže podľa predpisov zakladať na dodatočnom konštatovaní, že určitá časť sociálnych nákladov cenovo neregulovaných služieb bola presunutá, aby sa financovala z cenovo regulovanej oblasti, a že Deutsche Post v rámci systému dôchodkových fondov nebola celkovo znevýhodnená, pretože výnosy z cenovo regulovanej oblasti boli de facto stanovené dostatočne vysoko na to, aby pokrývali jej príspevky do dôchodkového fondu vrátane presunutých finančných bremien. Takisto nie je možné stanoviť metódu, podľa ktorej by mohol členský štát vypočítať výšku príspevkov v tomto období. Komisia po preskúmaní právneho základu regulovaných poplatkov uplatňovaných v období 1995 - 2002 konštatovala, že zo zákonných ustanovení sa nedá s istotou vyvodiť, aké predbežné rozhodnutie prijali príslušné orgány v súvislosti s regulovanými poplatkami. Predovšetkým sa v tomto prípade nedá s istotou preukázať, že príslušné orgány vo svojich rozhodnutiach v čase stanovenia regulovaných poplatkov vo výške, ktorá napokon de facto pokryla presunuté náklady, vykázali určitú časť regulovaných poplatkov jednoznačne na pokrytie sumy uvedených finančných bremien z cenovo neregulovaných služieb.
(330)
Na rozdiel od rozhodnutí o cenových stropoch z rokov 2002, 2007 a 2011, v ktorých tieto finančné bremená výslovne potvrdil a schválil poštový regulačný úrad, toto skoršie de facto pokrytie bolo možné vyvodiť z úvah orgánov zodpovedných za stanovenie poplatku, ktoré súvisia s vývojom iných nákladových zložiek alebo iných ukazovateľov. V tomto prípade toto skoršie de facto pokrytie teda nepostačuje na presné a bezpečné stanovenie, do akej miery príslušné orgány zohľadnili pri zvyšovaní regulovaného poplatku uvedené finančné bremená cenovo neregulovaných služieb.
(331)
Pre obdobie od 1. januára 2003 však z rozhodnutí o cenových stropoch z rokov 2002, 2007 a 2011 možno jasne vyrozumieť, ako poštový regulačný úrad stanovil štruktúru regulovaných poplatkov. Vyššia úroveň regulovaných poplatkov sa stanovila jednoznačne s cieľom pokryť finančné bremená cenovo neregulovaných služieb z výnosov cenovo regulovanej oblasti.
b) Príspevok Deutsche Post od roku 2003
(332)
Podľa PostG 1997 môže Deutsche Post od regulačného orgánu požadovať, aby pri stanovení prípustnej výšky výnosov z výlučného práva a cenovo regulovaných služieb zahrnul do nákladov presúvaných na používateľov okrem iného „nekonkurenčné sociálne náklady“ a náklady na efektívne poskytovanie univerzálnej služby. Poštový regulačný úrad použil túto metódu prvýkrát v rozhodnutí o cenových stropoch z roku 2002. Poštový regulačný úrad schválil finančné bremená z nekonkurenčných príspevkov na sociálne zabezpečenie aj v rozhodnutiach o cenových stropoch z rokov 2007 a 2011. Na hodnotení Komisie nič nemení ani okolnosť, že cenovej kontrole ex ante podlieha len časť cenovo regulovaných služieb. Deutsche Post bola stále oprávnená využiť svoje dominantné postavenie na presunutie celého finančného bremena. Z tohto hľadiska nie je dôležité, či regulačný orgán vykonáva svoju kontrolu ex ante alebo ex post.
(333)
Žiadosť Deutsche Post, aby sa finančné bremeno 2 (vzniknuté sociálne náklady prevyšujúce sadzbu príspevku REK) refinancovalo výnosmi z cenovo regulovanej oblasti, poštový regulačný úrad vždy schválil. Pri určovaní nekonkurenčných sociálnych nákladov (finančné bremeno 2) v roku 2001 sa teda porovnali príspevky na sociálne zabezpečenie vo výške [40 % až 45 %] splatných miezd (88), ktoré odviedla Deutsche Post za svojich štátnych zamestnancov, s referenčnou hodnotou REK. Táto referenčná hodnota sa skladá z podielu zamestnávateľa na príspevkoch na sociálne zabezpečenie, úrazové poistenie a doplnkové dôchodkové poistenie, ktoré spolu tvoria [20 % až 25 %] splatných miezd.
(334)
Tento rozdiel medzi dvomi sadzbami [15 % až 20 %] splatnej mzdy štátneho zamestnanca sa zahrnul do finančného bremena 2 a uhradil sa z výnosov z cenovo regulovanej oblasti (pozri tabuľku 2).
(335)
Deutsche Post preto z ekonomického hľadiska neplatí sadzbu príspevku na sociálne zabezpečenie vo výške 33 % splatných miezd, ale len sadzbu príspevku v rozpätí [20 % až 25 %]. Od roku 2003 hradia zostávajúcu časť závislí spotrebitelia, ktorí musia platiť poplatky pokrývajúce sociálne náklady Deutsche Post na služby, na ktoré mala Deutsche Post výlučné právo do roku 2007, resp. za univerzálne služby, v prípade ktorých mala Deutsche Post dominantné postavenie.
(336)
Na porovnanie sadzby príspevku, ktorá sa uplatňuje na splatné mzdy, s výškou príspevkov na sociálne zabezpečenie, ktoré odvádza konkurent, sa musí príslušná mzda previesť na hrubú mzdu štátnych zamestnancov.
(337)
Splatná mzda predstavuje [85 % až 90 %] hrubej mzdy štátnych zamestnancov (89), preto [20 % až 25 %] splatnej mzdy zodpovedá [17,5 % až 22,5 %] hrubej mzdy.
(338)
V dôsledku obmedzenia príspevku do dôchodkového fondu na 33 % a schválenia finančného bremena 2 poštovým regulačným úradom platí Deutsche Post príspevky na sociálne zabezpečenie vo výške [17,5 % až 22,5 %] hrubej mzdy štátnych zamestnancov.
VII.3.2.3. Porovnanie
a) Obdobie 1995 - 2002
(339)
V období 1995 - 2002 výnosy z poplatkov, ktoré Deutsche Post uplatňovala vo vyhradenej oblasti, výrazne znížili skutočné ekonomické bremeno jej príspevku na pokrytie vlastných sociálnych nákladov. Keďže nie sú k dispozícii samostatne vykazované prvky poplatkov, Komisia môže len konštatovať, že výška príspevku Deutsche Post bola nižšia ako referenčná sadzba. Komisia nie je schopná vypočítať presný rozdiel medzi týmito dvomi úrovňami ani stanoviť metódu, ktorá by to členskému štátu umožnila.
b) Obdobie od roku 2003
(340)
Vzhľadom na porovnanie sadzby príspevku REK s referenčnou sadzbou možno konštatovať, že referenčná sadzba REK sa zakladá na splatných mzdách štátnych zamestnancov, ktoré v porovnaní s hrubou mzdou súkromných zamestnancov predstavujú nízky mzdový základ. Sadzba príspevku REK sa preto musí znovu prepočítať ako percentuálna sadzba hrubých miezd štátnych zamestnancov.
(341)
Z porovnania za rok 2006 vyplýva, že z cenovo neregulovaných služieb sa skutočne hradili príspevky na sociálne zabezpečenie vo výške [17,5 až 22,5] % hrubej mzdy štátnych zamestnancov (resp. [20 až 25] % splatných miezd štátnych zamestnancov) - v porovnaní s referenčnou sadzbou 33,5 %. Vzhľadom na príspevky na sociálne zabezpečenie získala preto Deutsche Post v roku 2006 komparatívnu výhodu vo výške [10 až 15] % hrubých miezd štátnych zamestnancov.
Tabuľka č. 7
Porovnanie sadzby príspevku REK s referenčnou sadzbou príspevku Deutsche Post na sociálne zabezpečenie v roku 2006
Sadzba príspevku na povinné sociálne zabezpečenie
Sadzba príspevku REK
Referenčná sadzba pre sociálne príspevky - finančné bremeno Deutsche Post
ako percentuálny podiel z
hrubej mzdy súkromných zamestnancov
hrubej mzdy štátnych zamestnancov
hrubej mzdy štátnych zamestnancov
Podiel zamestnávateľa
20,50 %
17,84 %
20,50 %
Zdravotné poistenie
6,65 %
5,79 %
6,65 %
Poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť
0,85 %
0,74 %
0,85 %
Poistenie v nezamestnanosti
3,25 %
2,83 %
3,25 %
Dôchodkové poistenie
9,75 %
8,48 %
9,75 %
Podiel zamestnanca
20,50 %
Zdravotné poistenie
6,65 %
Poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť
0,85 %
Poistenie v nezamestnanosti
3,25 %
3,25 %
Dôchodkové poistenie
9,75 %
9,75 %
Doplnkové dôchodkové poistenie
[od 0 % do 5 %]
Úrazové poistenie
[od 0 % do 5 %]
Sadzba príspevku
[od 17,5 % do 22,5 %]
33,50 %
(342)
Podľa tabuľky 7 predstavuje referenčná sadzba pre Deutsche Post 33,5 % hrubej mzdy štátnych zamestnancov a je o [10 až 15] percentuálnych bodov vyššia ako sadzba, ktorú Deutsche Post skutočne platí.
(343)
Rozdiel [10 až 15] percentuálnych bodov zaznamenaný v roku 2006 je väčší ako nominálny rozdiel v hodnote [8 až 13] % medzi referenčnou sadzbou 33,5 % a sadzbou príspevku REK [20 až 25] %. Tento rozdiel zahŕňa dodatočnú platbu vo výške [2 až 3] percentuálnych bodov, ktorou sa zohľadňuje okolnosť, že nominálna sadzba príspevku REK [20 až 25] % sa neoprávnene zakladá na splatnej mzde štátnych zamestnancov a nie na hrubej mzde štátnych zamestnancov, ktorá zodpovedá hrubej mzde súkromných zamestnancov.
VII.3.2.4. Predbežný záver o nevyhnutnosti a primeranosti
(344)
Dotácie dôchodkov, ktorými sa pokrýva potreba financovania dôchodkového fondu prevyšujúca príspevky na sociálne zabezpečenie predstavujúce 33 % splatných miezd štátnych zamestnancov Deutsche Post, nie sú nevyhnutné ani primerané z týchto dôvodov:
1.
Skutočné náklady, ktoré Deutsche Post vznikli v období od roku 1995 do roku 2002, boli nižšie ako referenčná hodnota, presný rozdiel sa však nedá zistiť.
2.
Od roku 2003 hradila Deutsche Post náklady dosahujúce v priemere približne [17,5 až 22,5] % hrubej mzdy svojich štátnych zamestnancov, pričom priemerná referenčná hodnota predstavuje 32 % hrubej mzdy štátnych zamestnancov, zvyšné náklady hradili používatelia, pretože výnosy schválené podľa regulácie metódou cenového stropu zahŕňajú finančné bremeno nekonkurenčných sociálnych nákladov, ktoré pokrývajú zostávajúcich [10 až 15] % hrubej mzdy štátnych zamestnancov.
(345)
Odlišné sadzby od roku 2003 sa dajú vysvetliť dvomi spôsobmi:
1.
Povinné príspevky na sociálne zabezpečenie, ktoré platia spoločnosti v odvetví doručovania listových a balíkových zásielok, predstavujú 41 % hrubej mzdy. Na to, aby sa tieto príspevky mohli porovnať so sociálnymi príspevkami, ktoré platí za svojich štátnych zamestnancov Deutsche Post, je potrebná korektúra, ktorá zohľadňuje, že štátni zamestnanci uhrádzajú 30 % až 50 % svojich výdavkov na zdravotnú starostlivosť a na ošetrovanie sami. Tento podiel, ktorý uhrádzajú štátni zamestnanci, je potrebné postaviť na rovnakú úroveň s podielom zamestnanca na zdravotné poistenie a na poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť vo výške 7,5 % hrubých miezd.
2.
Príspevok Deutsche Post sa nevypočíta z hrubej mzdy štátneho zamestnanca, ale na základe jeho splatnej mzdy. Referenčná hodnota pre štátnych zamestnancov Deutsche Post preto predstavuje 33,5 % hrubej mzdy. Odbremenenie, ktoré túto úroveň prekračuje, nie je v zásade nevyhnutné ani primerané.
(346)
V období 1995 - 2002 sa nedá presne zistiť, aká časť odbremenenia prevyšuje nevyhnutnú a primeranú mieru. Od roku 2003 predstavuje táto časť [10 až 15] % hrubej mzdy.
VII.3.2.5. Vplyv osobitného konkurenčného a regulačného prostredia na kritériá nevyhnutnosti a primeranosti
(347)
Pri hodnotení nevyhnutnosti a primeranosti dotácie dôchodkov sa však musí zohľadniť, že ide o osobitné konkurenčné a regulačné prostredie.
(348)
Ako sa uvádza v odseku II.2.1, Deutsche Post mala do 31. decembra 2007 výlučné právo na doručovanie určitých listových zásielok. Podľa § 52 PostG 1997 bola až do tohto dátumu poverená povinnosťou poskytovať univerzálne služby v zmysle kapitoly 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/67/ES (90) a § 11 PostG 1997. Od 1. januára 2008 poskytuje Deutsche Post univerzálne služby na dobrovoľnom základe.
(349)
Pokiaľ mala Deutsche Post výlučné právo na určité listové služby, jej konkurenti nemohli v tejto časti poštového trhu ponúkať svoje služby. Skutočnosť, že poštový regulačný úrad povolil Deutsche Post, aby prostredníctvom vyšších poplatkov za cenovo regulované služby refinancovala v plnom rozsahu a vo výške presahujúcej sociálne príspevky jej konkurentov tú časť sociálnych nákladov štátnych zamestnancov, ktorá vznikla z poskytovania služieb, na ktoré sa vzťahuje výlučné právo, nesmela ovplyvniť obchod v takom rozsahu, aby to bolo v rozpore so spoločným záujmom.
(350)
Povinnosť poskytovať univerzálne služby sa zakladá na tom, že poskytovatelia poštových služieb v prípade konkurenčného trhu určité služby vo vidieckych alebo vzdialených oblastiach buď neponúkajú vôbec, alebo len za neprimerane vysoké ceny. Podľa článku 4 smernice 97/67/ES musia preto všetky členské štáty zabezpečiť, aby mali užívatelia právo na univerzálne služby, medzi ktoré patrí trvalé poskytovanie poštových služieb stanovenej kvality na všetkých miestach na ich území za prijateľné ceny pre všetkých užívateľov.
(351)
Nemecká legislatíva v tejto súvislosti ukladá všetkým poskytovateľom poštových služieb, ktorí majú dominantné postavenie na trhu a ktorých sa týka záväzok univerzálnej služby, osobitnú povinnosť. Podľa § 2 PDLV (91) musia títo poskytovatelia poštových služieb poskytovať služby na tomto trhu všetkým užívateľom za rovnakých podmienok. Doteraz má takéto dominantné postavenie na trhu, a teda aj túto povinnosť len Deutsche Post.
(352)
Od privatizácie nedostala Deutsche Post nijakú štátnu pomoc ako kompenzáciu za poskytovanie univerzálnych služieb. Dostáva však kompenzáciu za náklady vznikajúce zabezpečovaním univerzálnej služby z výnosov cenovo regulovaných služieb, pri ktorých má dominantné postavenie na trhu. Podľa názoru Komisie treba pri hodnotení nevyhnutnosti a primeranosti dotácie dôchodkov túto okolnosť primerane zohľadniť.
(353)
Komisia preto dospela k záveru, že v prípade sociálnych nákladov na štátnych zamestnancov, vzniknutých z poskytovania cenovo regulovaných služieb, na ktoré sa vzťahuje povinnosť poskytovať univerzálne služby a pri ktorých má Deutsche Post dominantné postavenie na trhu, okolnosť, že poštový regulačný úrad schválil, aby sa sociálne náklady vznikajúce pri poskytovaní cenovo regulovaných služieb v plnej miere financovali vyššími poplatkami, a to dokonca aj vtedy, keď tieto sociálne náklady presahujú úroveň, ktorú spravidla hradia jej konkurenti, neovplyvňuje obchod v takom rozsahu, aby to bolo v rozpore so spoločným záujmom. Tento záver vychádza z osobitného konkurenčného a regulačného prostredia, v ktorom sa tieto služby poskytovali. Nemôže sa preto prenášať na iné oblasti.
VII.3.3. Záver
(354)
Vzhľadom na uvedené sa môže prijať záver, že Deutsche Post od roku 2003 za svojich štátnych zamestnancov, ktorí pracovali v oblastiach cenovo neregulovaných služieb, odvádzala sociálne príspevky, ktoré boli o 11 až 14 percentuálnych bodov nižšie ako sadzby príspevkov jej konkurentov.
Obrázok č. 8
Komparatívna výhoda vzhľadom na sadzbu príspevku na sociálne zabezpečenie v porovnaní s cenovo neregulovanými službami (sadzby poistného ako percentuálny podiel hrubých miezd štátnych zamestnancov)
[…]
(355)
Nízke sociálne príspevky nie sú nevyhnutné ani primerané na dosiahnutie cieľa postupného otvorenia trhu s poštovými službami. Na uvedených trhoch je Deutsche Post vystavená tvrdej konkurencii ostatných poskytovateľov. Komisia preto zastáva názor, že menšie objemy sociálnych príspevkov ovplyvnili obchod v takej miere, že sú v rozpore so spoločným záujmom, a preto ich nemožno vyhlásiť za zlučiteľné s vnútorným trhom.
(356)
Časť dotácie dôchodkov v období od 1. januára 2003, ktorá nie je zlučiteľná s vnútorným trhom, sa vypočíta podľa tohto vzorca: rozdiel medzi referenčnou sadzbou a sadzbou príspevku REK vynásobený súčtom hrubých miezd štátnych zamestnancov pracujúcich v cenovo neregulovaných službách.
Tabuľka č. 8
Vzorec na výpočet pomoci nezlučiteľnej s vnútorným trhom v období od 1. januára 2003
Pomoc nezlučiteľná s vnútorným trhom =
=
(referenčná sadzba - regulačná sadzba príspevku)
×
Súčet hrubých miezd štátnych zamestnancov v cenovo neregulovaných službách
(357)
Na základe dostupných údajov vychádza za obdobie 2003 - 2010 celková komparatívna výhoda vo výške [500 až 1 000] mil. EUR (pozri prílohu). Ročný príspevok pomoci nezlučiteľnej s vnútorným trhom klesol počas tohto obdobia z dôvodu klesajúceho počtu štátnych zamestnancov z […] mil. EUR (2003) na […] mil. EUR (2010).
VII.3.4. Protiargumentácia k tvrdeniu Nemecka
(358)
V rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 vyjadrila Komisia pochybnosť v súvislosti s potrebnosťou a primeranosťou dotácie dôchodkov, pretože v rámci cenovo neregulovaných služieb boli odvádzané sadzby príspevku na sociálne zabezpečenie o 11 % až 14 % nižšie ako tie, ktoré odvádzali súkromní konkurenti. Výhoda, ktorá z toho vyplývala, sa v rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 vyčíslila na 100 mil. EUR až 200 mil. EUR ročne.
(359)
Nemecko vo svojom stanovisku k uzneseniu o rozšírení z roku 2011 vznieslo dve hlavné námietky:
1.
Nemecko trvá na tom, že referenčná sadzba sa môže opierať len o podiel zamestnávateľa na príspevkoch na sociálne zabezpečenie, pretože súkromné podniky nemajú zákonnú povinnosť platiť podiel zamestnanca na poistení. Referenčná hodnota by mala okrem toho zohľadniť, že mzdová úroveň Deutsche Post bola vždy vyššia ako „konkurenčná“ úroveň.
2.
Nemecko tvrdí, že Komisia nepreukázala, že výnosy z cenovo regulovaných univerzálnych služieb postačovali na financovanie uvedených finančných bremien vznikajúcich na základe nekonkurenčných sociálnych nákladov.
VII.3.4.1. Zahrnutie príspevkov zamestnanca do referenčnej sadzby a odmietnutie korektúry mzdovej úrovne na úroveň „konkurenčnej mzdy“, ku ktorým pristúpila Komisia, sú oprávnené
(360)
Nemecko tvrdí, že vyššia referenčná hodnota ako podiel zamestnávateľa na sadzbe príspevku na sociálne zabezpečenie by poškodila Deutsche Post v porovnaní s jej konkurentmi, ktorí musia odvádzať len podiel zamestnávateľa.
(361)
Pokiaľ ide o tento prvý argument, Komisia trvá na tom, že štátni zamestnanci, na rozdiel do súkromných zamestnancov, nie sú povinní prispievať na dôchodkové poistene a na poistenie v nezamestnanosti. Tieto príspevky sa preto musia nutne zahrnúť do referenčnej sadzby s cieľom zaistiť, aby Deutsche Post a súkromní konkurenti platili priamo, resp. nepriamo príspevky rovnakej výšky.
(362)
Nemecko okrem toho trvá na tom, aby sa referenčná sadzba neuplatňovala na hrubú mzdu štátnych zamestnancov ani na splatné mzdy štátnych zamestnancov, ale len na „konkurenčnú“ mzdu. Podľa názoru Deutsche Post by sa „konkurenčná mzda“ uvedená v REK 2002, 2007 a 2011 mala riadiť podľa mzdy ETV (mzdy v kolektívnej zmluve Deutsche Postbank AG o mzdách a platoch) alebo podľa kolektívnych zmlúv pre poštový sektor z roku 2003.
(363)
V REK 2009 je ako „konkurenčná“ mzda stanovená minimálna mzda z roku 2007, ktorá je ešte nižšia ako mzda ETV.
(364)
Na to, aby sociálne odvody Deutsche Post boli na rovnej úrovni ako sociálne odvody jej konkurentov, je podľa informácií Nemecka potrebné, aby sa výpočet zakladal na takýchto „konkurenčných“ mzdách.
(365)
Komisia nemôže tento argument akceptovať, pretože pomoc sa musí obmedziť na nevyhnutné minimum, aby sa zaručilo, že postupný prechod zo stavu veľmi obmedzenej hospodárskej súťaže k skutočnej hospodárskej súťaži na úrovni Únie sa uskutoční za prijateľných hospodárskych podmienok.
(366)
Zvýšenie pomoci v takom rozsahu, aby Deutsche Post od roku 1995 financovala len sociálne odvody na základe „konkurenčných“ miezd, ktoré nezohľadňujú podmienky na trhu práce v predchádzajúcich rokoch, by preto nebolo primerané. V hospodárstve je bežné, že mzdy zamestnancov, ktorých etablované podniky, resp. noví účastníci trhu prijali do zamestnania v rôznom čase, sú rozdielne.
(367)
Takisto v prípade pomoci pre France Telecom (92) Komisia zamietla argument, ktorý predložilo Francúzsko, že pri sadzbách príspevku na sociálne zabezpečenie sa musí zohľadniť aj skutočnosť, že štátni zamestnanci dostávali vyššie mzdy ako zamestnanci konkurenčných spoločností. Komisia v tejto súvislosti zdôraznila, že etablovaný prevádzkovateľ mal v čase otvorenia trhu vďaka štátnym zamestnancom kvalifikovaných a kompetentných zamestnancov, bez ktorých by si nemohol udržať svoje postavenie na trhu. V každom prípade nie je prirodzené podrobne vyzdvihovať nevýhody etablovaného poštového podniku a nebrať pritom do úvahy podstatné výhody, napríklad pokiaľ ide o podiel na trhu, všeobecnú známosť a stálu klientelu.
(368)
Okrem toho sa na základe výpočtov Deutsche Post nedá dôveryhodne určiť, že Deutsche Post by bez povinnosti zamestnávať štátnych zamestnancov dosiahla vypočítané úspory mzdových nákladov. Dokonca aj v prípade, keby štátni zamestnanci v roku 1995 skutočne prešli do zamestnaneckého pomeru, nie je stanovené, koľko štátnych zamestnancov by bolo v roku 1995 nahradených súkromnými zamestnancami, ani v akej platovej triede. Samotný vysoký počet štátnych zamestnancov zamestnaných v roku 1995 v Deutsche Post (93) vyvoláva pochybnosti, že by bolo právne a ekonomicky možné nahradiť od roku 1995 všetkých štátnych zamestnancov rovnako produktívnymi súkromnými zamestnancami za nižšie mzdy.
(369)
Komisia preto odmieta obidve námietky Nemecka v súvislosti s referenčnou sadzbou a mzdami.
VII.3.4.2. K tvrdeniu Nemecka, že výnosy z cenovo regulovaných služieb nepostačovali na financovanie uvedených finančných bremien
(370)
Nemecko uvádza, že Komisia posudzovala len výšku príspevkov na sociálne zabezpečenie na cenovo neregulované služby a nepreskúmala, či zisky z regulovaných univerzálnych služieb postačovali na financovanie uvedených finančných bremien.
(371)
Nemecko uplatňuje dve argumentačné línie. Po prvé Komisia vraj nepreukázala, že nemecký regulačný orgán skutočne schválil finančné bremená, ktoré uviedla Deutsche Post. Po druhé, aj keby regulačný orgán tieto finančné bremená schválil, zisky z cenovo regulovaných univerzálnych služieb by aj tak neboli dostatočne vysoké na financovanie týchto bremien. Nemecko odovzdalo dva znalecké posudky, znalecký posudok prof. Webera a odborné stanovisko CTcon s cieľom preukázať, že výnosy z cenovo regulovaných služieb nepostačovali na pokrytie uvedených finančných bremien vznikajúcich na základe nekonkurenčných sociálnych nákladov, a preto bola kompenzácia Deutsche Post za nekonkurenčné sociálne náklady nedostatočná.
a) Rozhodnutia o cenových stropoch z rokov 2002, 2007 a 2011 sa zakladajú na REK, ktoré predložilo Nemecko, a schvaľujú všetky uvedené finančné bremená
(372)
Príslušné podklady dokazujú, že poštový regulačný úrad od rozhodnutia o cenových stropoch z roku 2002 schvaľoval finančné bremená Deutsche Post a v súlade s tým stanovoval regulované poplatky s cieľom pokryť tieto finančné bremená. Rozhodnutia o cenových stropoch z rokov 2007 a 2011 navyše potvrdzujú, že poštový regulačný úrad vyhovel žiadosti Deutsche Post a schválil, aby sa uvedené nekonkurenčné sociálne náklady financovali z výnosov cenovo regulovaných služieb.
b) Znalecký posudok profesora Webera nepodporuje tvrdenie, že výnosy z cenovo regulovaných univerzálnych služieb nepostačovali na pokrytie finančných bremien, ktoré uviedla Deutsche Post
(373)
Znalecký posudok profesora Webera sa vzťahuje na obdobie 1995 - 2010 a konštatuje, že Deutsche Post poskytovala nielen dotácie dôchodkov, ale v plnej miere pokrývala aj svoje finančné bremeno 2 z výnosov cenovo regulovaných služieb [podrobný opis znaleckého posudku je uvedený v oddiele VI.1.4.2 a)].
(374)
V rámci hodnotenia znaleckého posudku si najprv pripomeňme kritériá schvaľovania poplatkov podľa § 20 ods. 2 PostG 1997. Podľa toho musí cenový strop primerane zohľadňovať náklady efektívneho poskytovania služieb, ako aj finančné bremená vznikajúce na základe nákladov na celoplošné poskytovanie poštových služieb a náklady z prevzatia finančných bremien na sociálne zabezpečenie zamestnancov, ktoré vznikli z právneho nástupníctva Deutsche Bundespost.
Tabuľka č. 9
Stanovenie ceny podľa § 20 ods. 2 PostG 1997
Cenový strop pre regulované služby =
=
Náklady na efektívne poskytovanie regulovaných služieb + finančné bremená
=
Celkové náklady na regulované služby + finančné bremená z neregulovaných služieb
(375)
Poštový regulačný úrad musí regulované poplatky stanoviť tak, aby výnosy pokrývali náklady „efektívneho poskytovania“ cenovo regulovaných služieb a schválené finančné bremená. Inak povedané to znamená, že regulované poplatky pokrývajú v plnej miere nielen celkové náklady cenovo regulovaných služieb, a to nezávisle od toho, či sa tieto náklady vykazujú ako „finančné bremená“ alebo „náklady efektívneho poskytovania služieb“, ale aj časť finančných bremien, ktoré vznikajú z cenovo neregulovaných služieb. § 20 ods. 2 PostG 1997 zabezpečuje, aby schválené finančné bremená boli v plnom rozsahu pokryté výnosmi z cenovo regulovaných služieb. Na rozdiel od tvrdenia Nemecka je teda legislatívne zabezpečené, aby prevzatím nekonkurenčných sociálnych nákladov za zamestnancov pracujúcich v cenovo neregulovaných službách nevznikla nedostatočná kompenzácia za cenovo regulované služby.
(376)
V znaleckom posudku sa najprv definujú nekonkurenčné sociálne náklady na štátnych zamestnancov ako rozdiel medzi všetkými sociálnymi nákladmi Deutsche Post na jej štátnych zamestnancov (platby do dôchodkového fondu a náklady na zdravotnú starostlivosť, úrazové poistenie a ostatné poistné plnenia) a príspevkami zamestnávateľa na dôchodkové poistenie, zdravotné poistenie a poistenie pre prípad odkázanosti na starostlivosť na základe minimálnej mzdy z roku 2007. V druhom kroku sa tento rozdiel porovnáva s finančným bremenom 2.
(377)
Znalecký posudok profesora Webera je napadnuteľný z dvoch hľadísk. Po prvé nekonkurenčné náklady sú stanovené neprimerane vysoko. Po druhé sa prehliada, že z tohto dôvodu nekonkurenčné náklady zahŕňajú aj náklady, za ktoré dostala Deutsche Post kompenzačné platby, ktoré nie sú vykázané pri finančnom bremene 2, ale pod inými položkami. Osobitne je potrebné poukázať na tieto slabé miesta:
(378)
Po prvé sa v znaleckom posudku nekonkurenčné sociálne náklady stanovujú na základe podielu zamestnávateľa na príspevkoch na sociálne zabezpečenie, finančné bremeno 2 sa však stanovuje na základe sadzby príspevku REK. Keďže sadzba príspevku REK je vyššia ako podiel zamestnávateľa na príspevkoch na sociálne zabezpečenie, nekonkurenčné sociálne náklady sú v znaleckom posudku stanovené vyššie ako finančné bremeno 2. Znalecký posudok preto nezohľadňuje konkurenčné sociálne náklady, ktoré poštový regulačný úrad považuje za náklady „efektívneho poskytovania“.
(379)
Po druhé sa v znaleckom posudku nezohľadňuje, že finančné bremeno 1 (konkurenčné mzdové náklady) zahŕňa aj časť nekonkurenčných sociálnych nákladov (napríklad na základe rozdielov medzi splatnými mzdami a referenčnou hodnotou pre „konkurenčnú“ úroveň miezd) a že sa preto financujú z finančného bremena 1. Ďalšie sociálne náklady, ktoré sa zohľadnili v znaleckom posudku, sú pokryté prostredníctvom iných finančných bremien (napríklad platby pre BAnstPT patria pod finančné bremeno 6), a preto sú kompenzované. V posudku je uvedená suma všetkých sociálnych nákladov vzniknutých v súvislosti so štátnymi zamestnancami, ale neuvádza sa, že nekonkurenčné náklady sú pokryté nielen finančným bremenom 2, ale aj inými finančnými bremenami.
(380)
Po tretie bolo potrebné zohľadniť, že finančné bremeno 2 zahŕňa nekonkurenčné sociálne náklady na štátnych zamestnancov, ako aj súkromných zamestnancov. Príspevky na sociálne zabezpečenie súkromných zamestnancov boli v roku 2003 vyššie ako referenčná sadzba REK, pretože v týchto nákladoch boli zahrnuté aj úroky vo výške […] mil. EUR za doplnkové dôchodkové poistenie súkromných zamestnancov. Od roku 2003 sa tieto úrokové náklady započítavajú do finančných nákladov a vzniknuté sociálne náklady na súkromných zamestnancov sú odvtedy nižšie ako referenčná sadzba REK.
(381)
Keďže v znaleckom posudku sa celé finančné bremeno 2 používa ako kompenzácia za nekonkurenčné sociálne náklady, za obdobie pred rokom 2003 vzniklo nadmerné odbremenenie a od roku 2003 nedostatočné odbremenenie od sociálnych nákladov na štátnych zamestnancov. Na určenie primeranej kompenzácie z finančného bremena 2 za nekonkurenčné sociálne náklady na štátnych zamestnancov je potrebné v rámci finančného bremena 2 posudzovať štátnych a súkromných zamestnancov samostatne.
(382)
Stanovenie nedostatočnej kompenzácie v znaleckom posudku je teda zavádzajúce, pretože nezohľadňuje, že uvedené nekonkurenčné sociálne náklady nie sú pokryté len finančným bremenom 2 a že poštový regulačný úrad považoval za náklady „efektívneho poskytovania“ väčšiu časť sociálnych nákladov. Primeranou korektúrou chyby v znaleckom posudku v súvislosti s kompenzáciou sa finančné bremená a nekonkurenčné sociálne náklady vyvážia tak, ako to požaduje § 20 ods. 2 PostG 1997.
(383)
Námietka Nemecka, že Komisia urobila v rozhodnutí o rozšírení z roku 2011 chybu, keď stanovila len komparatívnu výhodu pre cenove neregulovanú oblasť, sa preto musí zamietnuť, lebo podľa § 20 ods. 2 PostG 1997 musí poštový regulačný úrad stanoviť cenový strop tak, aby výnosy z cenovo regulovaných služieb pokryli efektívne poskytovanie cenovo regulovaných služieb a schválené finančné bremená.
c) Znalecký posudok WIK neposkytuje dôkaz o nedostatočnej kompenzácii nekonkurenčných nákladov
(384)
Nemecko s odvolaním sa na REK 2009 trvá na tom, že Deutsche Post od roku 1990 vykazuje v súvislosti s cenovo regulovanými službami veľké schodky, pretože výnosy z regulovanej oblasti boli pohltené nákladmi na cenovo regulované služby a čistými nákladmi na plnenie povinnosti poskytovať univerzálne služby (94). Nemecko teda aj z tohto dôvodu odmieta tvrdenie Komisie, že zisky z cenovo regulovaných služieb by postačovali na financovanie nekonkurenčných sociálnych nákladov na cenovo neregulované služby.
(385)
Komisia v tejto súvislosti trvá po prvé na tom, že z rozhodnutí poštového regulačného úradu od roku 2003 jasne vyplýva, že vykazovali časť výnosov z cenovo regulovaných služieb ako kompenzáciu za finančné bremeno 2. Z rozhodnutí poštového regulačného úradu teda jasne a jednoznačne vyplýva, že tento príspevok tvoria výnosy z cenovo regulovaných služieb.
(386)
Po druhé na rozdiel od REK 2009 je v znaleckom posudku WIK vysvetlené, že cenovo regulované služby dosiahli od roku 2000 značné pozitívne ziskové rozpätia v rozsahu väčšom ako [6,5 až 8,5] % obratu.
Obrázok č. 9
Výpočet ROS pre cenovo regulované služby na základe znaleckého posudku WIK
[…]
Vysvetlenie:
Výpočty sa zakladajú na úpravách REK 2009 vykonaných v znaleckom posudku WIK. Ďalej sa predpokladá, že cenovo regulované služby pokrývajú všetky straty cenovo neregulovaných univerzálnych služieb. Nižší zisk v roku 2007 súvisí predovšetkým s mimoriadne vysokými odpismi v portfóliu nehnuteľností.
(387)
Vyššie zisky od roku 2000 priamo súvisia so znížením príspevkov na dôchodkové poistenie stanovených podľa zákona o dôchodkoch z roku 1995: Kým v roku 1999 zaplatila Deutsche Post ročnú paušálnu platbu vo výške 2,045 mld. EUR, v roku 2000 predstavoval príslušný príspevok len okolo 735 mil. EUR (33 % splatných miezd štátnych zamestnancov). Keďže poštový regulačný úrad neupravil v roku 2000 regulované poplatky smerom nadol, v súlade s nižšími príspevkami na dôchodkové poistenie, zisky Deutsche Post sa značne zvýšili. Dosiahnutý zisk zostal na vysokej úrovni aj po rozhodnutí o cenových stropoch z roku 2002, pretože regulované poplatky neboli znížené natoľko, aby zodpovedali nákladom cenovo regulovaných služieb.
(388)
Pokiaľ ide o kritiku Nemecka v súvislosti so znaleckým posudkom WIK, Komisia zastáva názor, že tento znalecký posudok poskytuje vo všeobecnosti správnejší pohľad na celkovú hospodársku situáciu Deutsche Post, a najmä na zisky cenovo regulovaných služieb ako REK 2009. Dá sa to zdôvodniť takto:
i) Primeranejšie rozdelenie nákladov komerčným službám
(389)
Podľa rozsudku vo veci Chronopost musia komerčné služby hradiť svoje priame náklady samy a primerane prispievať na pokrytie spoločných nákladov. Primerané prideľovanie nákladov rôznym službám je možné dokladovať pomocou externých referenčných hodnôt (napríklad trhových cien) alebo interných údajov o nákladoch (95).
(390)
REK 2009 sa opiera o zásadu uvedenú v § 20 ods. 2 PostG 1997, podľa ktorej sa cenovo neregulovaným službám môžu prideliť len náklady efektívneho poskytovania služieb, pričom všetky finančné bremená (napríklad dodatočné náklady vznikajúce z prevzatia finančných bremien na sociálne zabezpečenie zamestnancov POSTDIENST a čisté náklady na plnenie povinnosti poskytovať univerzálne služby) sa musia financovať z cenovo regulovaných služieb. V znaleckom posudku WIK sa však po preskúmaní REK 2009 v porovnaní s rentabilitou súkromných konkurentov konštatuje, že Deutsche Post prideľuje cenovo regulovaným službám nadmerne veľkú časť finančných bremien a komerčným službám prideľuje nedostatočné náklady.
(391)
Preskúmanie uvedených „konkurenčných“ referenčných hodnôt, ktoré použila Deutsche Post pri výpočte jednotlivých finančných bremien, potvrdzuje výsledky znaleckého posudku WIK. Sadzba príspevku REK, ako už bolo uvedené, je na výpočet finančného bremena 2 (nekonkurenčné sociálne náklady) v porovnaní s príspevkami na povinné sociálne zabezpečenie, ktoré musia platiť súkromní konkurenti, veľmi nízkou referenčnou hodnotou. Okrem toho napríklad v prípade infraštruktúrneho bremena pobočiek ide o čisto hypotetickú referenčnú hodnotu, pretože sa nedá dokázať, že Deutsche Post by bez povinnosti poskytovať univerzálne služby od roku 1990 už neprevádzkovala nijaké vlastné poštové pobočky. Takisto sa nedá dokázať, že Deutsche Post by od roku 1990 mohla fungovať výlučne so zamestnancami, ktorým by musela vyplácať len mzdy vo výške minimálnej mzdy z roku 2007.
(392)
Komisia preto dospela k záveru, že znalecký posudok WIK je vhodnejší ako podklad na určenie nákladov, ktoré možno pripísať komerčným službám.
(393)
Ohodnotenie nákladov musí okrem toho podľa smerníc 97/67/ES a 2006/111/ES zodpovedať všeobecným účtovným štandardom. Ročná účtovná závierka Deutsche Post neobsahuje zvýšené odpisové náklady ani zvýšené dodatočné dôchodkové náklady. Takéto náklady - a to platí pre Deutsche Post aj pre jej konkurentov - sa obvykle financujú z bilančného zisku spoločnosti. Nové ohodnotenie smernom nahor by preto Deutsche Post vo vzťahu k jej konkurentom zvýhodnilo.
ii) Referenčné porovnávanie na určenie primeraného zisku pri zohľadnení rizikového profilu Deutsche Post
(394)
Zisky, ktoré Deutsche Post dosahovala od roku 2000, boli jednoznačne vyššie ako medián ROS 3,48 % uvedený v znaleckom posudku WIK a ako dolná úroveň ROS 6,1 % v znaleckom posudku Deloitte II. Nemožno preto akceptovať tvrdenie Nemecka, podľa ktorého Deutsche Post utrpela také vysoké straty, že z výnosov cenovo regulovaných služieb nemohla pokryť finančné bremená.
(395)
Okrem toho sa musí kriticky hodnotiť znalecký posudok Deloitte II, ktorý sa opiera o malú porovnateľnú skupinu predovšetkým nadnárodných expresných balíkových služieb (o. i. UPS, FedEx, TNT Express). Odporúčanie uvedené v znaleckom posudku Deloitte II, aby sa ako základ primeraného ziskového rozpätia použili dolná úroveň ROS 6,1 % a medián ROS 7,4 %, nezohľadňuje skutočnosť, že obchodná činnosť, ktorú vykonáva Deutsche Post, je nielen podstatne menej náročná na kapitál, ale je aj menej riziková:
1.
Medzinárodné expresné balíkové služby neposkytuje Deutsche Post samotná, ale len jej dcérske spoločnosti DHL.
2.
Do poštových služieb, ktorými Deutsche Post dosahuje 75 % svojich výnosov, sa musí v porovnaní s nadnárodnými balíkovými službami investovať podstatne menej kapitálu, pretože najväčšie nákladové položky tvoria mzdy doručovateľov listových zásielok. Expresné balíkové služby musia podstatne viac investovať do kapitálovo náročného vybavenia (96).
3.
Dominantné postavenie Deutsche Post na trhu s listovými zásielkami vzniklo a upevnilo sa na základe výlučného práva, ktoré Deutsche Post zaistilo stálu klientelu bez toho, aby musela vykonať väčšie investície do marketingu alebo do obchodných značiek. Naproti tomu nadnárodné balíkové služby si museli od základu vybudovať svoju pozíciu na všetkých vnútroštátnych trhoch a na vlastné riziko a náklady vytvorili niektoré z najznámejších značiek (97).
4.
Deutsche Post bola zabezpečená pred trhovými a nákladovými rizikami prostredníctvom štátnych opatrení (98). Regulácia cien sa postarala najmä o pokrytie všetkých finančných bremien cenovo neregulovaných služieb (99).
(396)
V znaleckom posudku WIK sa preto ako referenčná hodnota pre zisk správne používa úroveň, ktorá je nižšia ako rozpätie Deloitte II, aby sa primeraným spôsobom zohľadnila menšia kapitálová náročnosť a nižšie riziká obchodných činností Deutsche Post v porovnaní s nadnárodnými expresnými kuriérnymi službami. Je však zbytočné určovať presnú úroveň referenčnej hodnoty pre zisk, pretože priemerne dosahované marže ROS s hodnotou 8,3 % sa už nachádzajú nad dolnou úrovňou ROS, ktorá bola v znaleckom posudku Deloitte II odhadnutá na 6,1 %. Ani na základe znaleckého posudku, ktorý predložilo Nemecko, sa nedalo určiť, že Deutsche Post dostávala od roku 2000 veľmi nízku kompenzáciu.
(397)
V každom prípade je ťažké pochopiť kritiku Nemecka v súvislosti so znaleckým posudkom WIK, pretože hodnota mediánu ROS 3,48 % nie je vyššia ako úroveň zisku, ktorú poštový regulačný úrad aj samotná Deutsche Post klasifikovali ako primeranú. Z referenčnej hodnoty ROS 3,48 % vyplýva na jednej strane v absolútnom vyjadrení vyšší zisk ako kapitálové náklady, ktoré uviedla Deutsche Post vo svojich REK a ktoré schválil regulačný orgán (napríklad náklady na […] a […]) (pozri oddiel IV.4.3). Na druhej strane sa medián ROA 7,66 % uvedený v znaleckom posudku WIK pohybuje v podobnej oblasti ako rentabilita kapitálu Deutsche Post […].
(398)
Odkaz Nemecka na primerané ziskové rozpätia v železničnej a autobusovej doprave (rentability tržieb od 7 % do 8 %) nemá nijaký vplyv na závery v súvislosti s referenčným porovnávaním na stanovenie primeraného zisku. Tieto hospodárske odvetvia sú kapitálovo náročnejšie, a preto sú na pokrytie kapitálových nákladov potrebné vyššie rentability tržieb. Z týchto hodnôt je naopak zrejmé, že referenčná hodnota pre primeraný zisk uvedená v znaleckom posudku Deloitte II zodpovedá skôr priemernej ROS kapitálovo náročného hospodárskeho odvetvia než hospodárskeho odvetvia náročného na pracovnú silu.
d) Závery
(399)
Komisia musí odmietnuť tvrdenie Nemecka, podľa ktorého výnosy z cenovo regulovanej oblasti nepostačovali na pokrytie nekonkurenčných sociálnych nákladov vzniknutých z uvedených finančných bremien. Tvrdenie Nemecka sa nedá podložiť znaleckými posudkami, ktoré poskytlo Nemecko, ani na základe REK 2009.
(400)
Naproti tomu rozhodnutia o cenových stropoch z rokov 2002, 2007 a 2011 jednoznačne dokumentujú, že poštový regulačný úrad vždy schválil, aby sa uvedené finančné bremená kompenzovali z výnosov cenovo regulovaných služieb.
VII.3.5. Zrušenie pomoci nezlučiteľnej s vnútorným trhom od 1. januára 2003
(401)
V prípade, keď Komisia zistí nezlučiteľnosť pomoci s vnútorným trhom, je podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora oprávnená rozhodnúť, aby príslušný členský štát túto pomoc zrušil alebo upravil (100). Podľa tejto judikatúry takáto povinnosť slúži na obnovenie predchádzajúceho stavu (101). V tejto súvislosti Súdny dvor konštatoval, že tento cieľ sa dosiahol, keď príjemca neoprávnenú pomoc vrátil, a tým stratil výhodu, ktorú mal na trhu voči svojim konkurentom, a obnovilo sa postavenie pred vyplatením pomoci (102).
(402)
V zmysle tejto judikatúry sa v článku 14 ods. 1 nariadenia (ES) č. 659/1999 konštatuje: „Kde sa prijímajú záporné rozhodnutia v prípadoch protiprávnej pomoci, Komisia rozhodne, že daný členský štát podnikne všetky potrebné opatrenia, aby vymohol pomoc od príjemcu […]. Komisia nebude vyžadovať vymáhanie pomoci, ak by to bolo v rozpore so všeobecnou zásadou práva Spoločenstva.“
(403)
Komisia okrem toho konštatuje, že rozhodnutie o rozšírení z roku 2007 a rozhodnutie o rozšírení z roku 2011 sa vzťahujú na obdobie 1990 - 2007. V prípade dotácie dôchodkov však ide o schému trvalej pomoci, ktorá presahuje rok 2007. Takže v roku 2007 nebola zastavená ani kompenzácia za finančné bremená financovaná z výnosov cenovo regulovaných služieb. V súlade s tým oznámenie Nemecka z 2. januára 2012 obsahovalo údaje o dotácii dôchodkov a o výnosoch dosiahnutých z cenovo regulovaných služieb vrátane roku 2010. Komisia preto dospela k záveru, že vrátenie časti dotácie dôchodkov nezlučiteľnej s vnútorným trhom nemalo byť ukončené v roku 2007, ale malo by siahať až do dňa oznámenia tohto rozhodnutia.
(404)
Čo sa týka výpočtu prvku pomoci, ktorý predložila Deutsche Post, treba zdôrazniť, že podľa judikatúry Súdneho dvora žiadne ustanovenie práva Únie od Komisie nepožaduje, aby v príkaze na vymáhanie pomoci, ktorá bola vyhlásená za nezlučiteľnú s vnútorným trhom, stanovila presnú sumu refundovanej pomoci. Postačuje, aby rozhodnutie Komisie obsahovalo údaje, ktoré jeho adresátom umožnia túto sumu bez neprimeraných ťažkostí určiť (103).
(405)
Pomoc, ktorá nie je zlučiteľná s vnútorným trhom, sa musí vypočítať podľa vzorca uvedeného v tabuľke 8 na základe sadzby príspevku REK a referenčnej sadzby (pozri definíciu v prílohe a tabuľke 7), ako aj na základe hrubej mzdy štátnych zamestnancov (pozri definíciu v tabuľke 6). Za každý rok neoprávnenej pomoci sa majú vybrať úroky až do jej splatenia. Tieto úroky sa majú vypočítať podľa kapitoly V nariadenia Komisie (ES) č. 794/2004 z 21. apríla 2004, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 659/1999, ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (104).
(406)
Výpočty uvedené v prílohe, pomocou ktorých bola určená neoprávnená pomoc od roku 2003 do roku 2010 (bez úrokov), sa opierajú o predpoklad, že podiel štátnych zamestnancov pracujúcich v oblasti cenovo regulovaných a cenovo neregulovaných služieb bol rovnaký. Dostupné údaje nehovoria nič o presnom počte štátnych zamestnancov, ktorí pracovali v oblasti cenovo regulovaných a cenovo neregulovaných služieb. Vychádza sa preto z toho, že podiely na výnosoch z cenovo regulovaných a cenovo neregulovaných služieb sú spoľahlivou prvou približnou hodnotou na rozdelenie mzdových nákladov.
(407)
Presnejšie údaje môžu preto viesť k presnejším výpočtom a zmeniť výsledky. Nemecko nedávno predložilo nové údaje o celkovom objeme miezd štátnych zamestnancov v cenovo neregulovaných službách od roku 1995 do roku 2007. Tieto údaje poukazujú na to, že celkový objem miezd štátnych zamestnancov by sa mal odhadnúť pomocou rozdelenia na základe nákladov na zamestnancov Deutsche Post, ktoré sú uvedené v REK. Takýto prístup by mohol v porovnaní s odhadmi na základe rozdelenia podľa podielov na výnose udávať nižší objem miezd štátnych zamestnancov. V dňoch 2. januára a 19. januára 2012 predložilo Nemecko pripomienky, ktoré poukazujú na to, že bolo zmenené relatívne rozdelenie finančných bremien v rámci cenovo regulovaných služieb a medzi cenovo regulovanými a cenovo neregulovanými službami - prinajmenšom pokiaľ ide o rozhodnutie o cenových stropoch z roku 2011. Podľa týchto informácií sa od roku 2008 mala časť finančných bremien zjavne priradiť cenovo neregulovaným službám. Pri vykonávaní tohto rozhodnutia sa presná suma neoprávnenej pomoci vypočíta pri zohľadnení týchto úvah spoločne s Nemeckom.
(408)
Komisia napriek všetkému úsiliu nemohla zistiť spoľahlivé údaje o neoprávnenej pomoci poskytovanej od roku 1995 do roku 2002. Zdá sa tiež, že nebude možné uviesť v tomto rozhodnutí parametre na výpočet, ktoré by boli také presné, aby členský štát mohol vykonať definitívne výpočty pri vykonávaní tohto rozhodnutia (sám alebo v spolupráci s Komisiou). Keďže podľa článku 14 ods. 1 nariadenia (ES) č. 659/1999 „Komisia nebude vyžadovať vymáhanie pomoci, ak by to bolo v rozpore so všeobecnou zásadou práva Spoločenstva“, za týchto osobitných okolností je podľa uvedeného ustanovenia právo členského štátu na obhajobu a zásada právnej istoty v rozpore s požiadavkou vymáhania pomoci.
(409)
Vymáhanie by sa preto malo začať 1. januára 2003 a skončiť v čase, keď už neexistuje komparatívna výhoda v súvislosti s cenovo neregulovanými službami.
(410)
Odo dňa oznámenia tohto rozhodnutia je potrebné zabezpečiť, aby úroveň príspevkov na sociálne zabezpečenie odvíjajúca sa od miezd, ktoré Deutsche Post vypláca svojim štátnym zamestnancom, nebola nižšia ako úroveň príspevku uplatňovaná na súkromných zamestnancov jej konkurentov. Pri tomto porovnaní je potrebné zohľadniť všetky kompenzácie, ktoré Deutsche Post dostáva na základe regulácie cien podľa § 20 PostG.
VIII. POSÚDENIE ZLUČITEĽNOSTI ŠTÁTNYCH KOMPENZÁCIÍ
VIII.1. Existencia pomoci podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ
(411)
Podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ „pomoc poskytovaná v akejkoľvek forme členským štátom alebo zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná s vnútorným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi“. Na to, aby sa dalo posúdiť, či nejaké opatrenie predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, Komisia musí preskúmať, či sú splnené tieto kritériá: Opatrenie prijíma členský štát a štátne prostriedky sa používajú na zvýhodnenie určitých podnikateľov alebo odvetví, toto zvýhodnenie narúša hospodársku súťaž a ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi.
(412)
V prípade štátnych kompenzácií ide o štátne prostriedky, pretože sa poskytli podľa § 37, resp. 40 PostVerfG 1989 a § 2 PostUmwG 1994 a boli financované z prostriedkov verejnoprávnej spoločnosti TELEKOM.
VIII.1.1. Finančná výhoda vznikajúca zo štátnych kompenzácií
VIII.1.1.1. Tvrdenie Nemecka, že odvody sa majú považovať za osobitné finančné bremeno
(413)
Nemecko tvrdí, že štátne kompenzácie predstavovali len náhradu za odvody, pri ktorých išlo o náklady, ktoré súkromní konkurenti zvyčajne nemuseli uhrádzať Podľa názoru Nemecka ide v prípade odvodov o poplatok „sui generis“, ktorý sa nedá klasifikovať ako dane ani ako dividendy.
(414)
Deutsche Post musela od roku 1924 do roku 1995 platiť odvody vo výške od 6,6 % do 10 % obratu. Podľa znaleckého posudku KPMG Spolkový ústavný súd vo svojom rozsudku z 22. marca 1984 neposúdil s konečnou platnosťou právnu povahu odvodov, ale zaradil ich medzi „príjmy zo zárobkovej činnosti štátu“. Odvody sa ďalej klasifikovali ako „náklady na službu“, ktoré musela Deutsche Post odvádzať za poskytovanie svojich služieb.
(415)
Hoci Spolkový ústavný sud nedefinoval presne, do akej miery je možné odvody považovať za náhradu za dane alebo dividendy, je jasné, že odvody predstavovali príjem do spolkového rozpočtu.
(416)
Po prvé v minulosti využívali mnohé členské štáty výnosy z poštového a telekomunikačného monopolu ako zdroj príjmov do štátneho rozpočtu. Keďže BUNDESPOST a jej predchodkyne do roku 1995 nepodliehali ako verejnoprávne spoločnosti všeobecnej daňovej povinnosti, bol zavedený výber odvodov sui generis, aby štátne príjmy plynuli aj z týchto oblastí. Vyberanie poplatkov od týchto monopolov malo okrem toho zmysel aj z ekonomického hľadiska. Používatelia boli pripravení akceptovať vyššie poplatky bez výrazného obmedzenia využívania týchto služieb, takže bolo možné dosiahnuť vysoké príjmy do spolkového rozpočtu.
(417)
Po druhé Deutsche Post na rozdiel do súkromných podnikov nemala priamu ani nepriamu daňovú povinnosť a nemusela ani vyplácať dividendy za poskytnutý vlastný kapitál. Odvody boli preto jedinou možnosťou štátu, aby - v úlohe daňového úradu alebo akcionára - získal príjmy od Deutsche Post. V tejto súvislosti nie je dôležité, či odvody presne zodpovedajú definícii určitého daňového alebo dividendového systému. Pri odvodoch išlo v každom prípade o platby, ktoré musela Deutsche Post platiť od roku 1924 a ktoré predstavovali štátne príjmy.
(418)
Na záver možno konštatovať, že povinnosť platiť odvody bola v súlade s verejným záujmom získať od štátneho monopolu príjmy do štátneho rozpočtu, či už vo forme daní alebo dividend. Odvody preto predstavovali normálne náklady, ktoré musela Deutsche Post financovať z vlastných prostriedkov.
VIII.1.1.2. Tvrdenie Nemecka, že štátne kompenzácie sú v súlade s konaním súkromného investora
(419)
Nemecko tvrdí, že pri poskytovaní štátnych kompenzácií konalo čiastočne ako súkromný investor, pretože týmito platbami boli financované výnosné investície do siete Deutsche Post.
(420)
Keďže dôvodom štátnych kompenzácií neboli investičné plány, ale vzniknuté straty, je zrejmé, že takúto investičnú stratégiu by nepoužil nijaký súkromný investor.
(421)
Deutsche Post preto vznikla zo štátnych kompenzácií finančná výhoda.
VIII.1.1.3. Tvrdenie Nemecka, že ide o kompenzáciu čistých nákladov na plnenie povinnosti poskytovať univerzálnu službu
(422)
Nemecko tvrdí, že štátne kompenzácie nepredstavovali štátnu pomoc, pretože kompenzovali čisté náklady na plnenie povinnosti poskytovať univerzálnu službu.
(423)
Súdny dvor v rozsudku vo veci Altmark (105) konštatoval, že kompenzácie ako protihodnota za realizáciu služieb vo verejnom záujme nepredstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ZFEÚ, ak sú splnené tieto štyri podmienky: Po prvé podnik, ktorý prijíma kompenzáciu, musí byť skutočne poverený plnením záväzkov služby vo verejnom záujme a tieto záväzky musia byť jasne definované. Po druhé kritériá, na základe ktorých je vypočítaná kompenzácia, musia byť vopred objektívne a transparentne stanovené. Po tretie kompenzácia nemôže prekročiť sumu, ktorá je potrebná na pokrytie nákladov alebo ich časti, vzniknutých pri plnení úloh služby vo verejnom záujme, pri zohľadnení dosiahnutých príjmov a primeraného zisku z plnenia týchto záväzkov. Po štvrté, ak sa výber podniku povereného plnením záväzkov služieb vo verejnom záujme neuskutočnil prostredníctvom postupu zadávania verejnej zákazky, ktorý umožňuje výber poskytovateľa schopného poskytovať tieto služby verejnosti za najnižšie náklady, výška nevyhnutnej kompenzácie sa musí určiť na základe analýzy výdavkov, ktoré by mal stredne veľký podnik, dobre riadený a primerane vybavený dopravnými prostriedkami.
(424)
Keďže Deutsche Post nebola vybraná prostredníctvom postupu zadávania verejnej zákazky a Nemecko nepreukázalo, že v prípade Deutsche Post ide o dobre riadený podnik, štvrtý predpoklad uvedený v rozsudku vo veci Altmark nie je splnený.
VIII.1.2. Závery o existencii pomoci
(425)
Štátne kompenzácie boli poskytnuté zo štátnych prostriedkov a odbremenili Deutsche Post od nákladov, ktoré súkromné podniky bežne uhrádzajú. Nemecko nedokázalo preukázať, že štátne kompenzácie spĺňajú kritériá Altmark, a preto nepredstavujú štátnu pomoc.
(426)
Štátne kompenzácie môžu z dôvodov vysvetlených v oddiele VII.1.2 narúšať hospodársku súťaž a ovplyvňovať obchod.
(427)
Komisia preto dospela k záveru, že štátne kompenzácie predstavujú pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
VIII.2. Posúdenie zlučiteľnosti existujúcej pomoci podľa článku 108 ods. 3 ZFEÚ
(428)
Štátne kompenzácie sa zaviedli na základe § 37 ods. 2 a 3 PostVerfG 1989, a preto predstavujú nové opatrenie pomoci.
VIII.3. Posúdenie zlučiteľnosti pomoci s vnútorným trhom podľa článku 106 ods. 2 ZFEÚ
(429)
Podniky poverené poskytovaním služieb všeobecného hospodárskeho záujmu alebo podniky, ktoré majú povahu fiškálneho monopolu, podliehajú podľa článku 106 ods. 2 ZFEÚ pravidlám tejto zmluvy, najmä pravidlám hospodárskej súťaže. Zmluva však povoľuje výnimku z ustanovení zmluvy za predpokladu, že sú splnené viaceré podmienky: Po prvé musí štát podnik oficiálne poveriť plnením určitej úlohy. Po druhé sa úloha musí týkať služby všeobecného hospodárskeho záujmu. Po tretie musí byť výnimka na realizáciu pridelenej úlohy potrebná a primeraná danému účelu. A napokon nesmie byť rozvoj obchodu ovplyvnený v takom rozsahu, aby to bolo v rozpore so záujmami Únie.
(430)
V oznámení z roku 1996 (106), resp. 2001 (107) a v rámci Spoločenstva z roku 2005 Komisia vysvetlila, ako sa má uplatňovať kritérium nevyhnutnosti a kritérium primeranosti vzhľadom na výnimku podľa článku 106 ods. 2 ZFEÚ. Ustanovenia o význame a dosahu týchto kritérií, ktoré v minulosti dôsledne uplatňovali Súdny dvor, Všeobecný súd a Komisia, boli naposledy kodifikované v oddiele 2.4 rámca Spoločenstva z roku 2005.
(431)
Podľa oddielu 2.4 rámca Spoločenstva z roku 2005 sa majú vzhľadom na nevyhnutnosť a primeranosť poskytnutej kompenzácie dodržiavať tieto zásady:
1.
Výška kompenzácie nesmie byť väčšia, než je nevyhnutné na pokrytie nákladov vzniknutých pri plnení záväzkov súvisiacich so službami vo verejnom záujme po zohľadnení relevantných príjmov a primeraného zisku z plnenia týchto záväzkov.
2.
Kompenzácia obsahuje všetky výhody udelené štátom alebo prostredníctvom štátnych prostriedkov v akejkoľvek forme nezávisle od ich zaradenia na účely článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
3.
Kompenzácia sa musí použiť len na prevádzku príslušnej služby všeobecného hospodárskeho záujmu. Kompenzácie poskytnuté na prevádzku služby všeobecného hospodárskeho záujmu, ale v skutočnosti použité na prevádzku na iných trhoch, nie sú opodstatnené, a v dôsledku toho predstavujú nezlučiteľnú štátnu pomoc.
(432)
Komisia vo svojej rozhodovacej praxi považovala štátne kompenzácie nákladov na univerzálnu službu za zlučiteľnú pomoc (resp. nepovažovala ich za pomoc), pokiaľ boli štátne kompenzácie nižšie ako vzniknuté čisté náklady univerzálnej služby (108).
VIII.3.1. Poverenie službou všeobecného hospodárskeho záujmu
(433)
V niekoľkých po sebe nasledujúcich smerniciach o poštových službách a v judikatúre Súdneho dvora (109) sa celoplošné poskytovanie poštových služieb vždy uznávalo ako poskytovanie služby všeobecného hospodárskeho záujmu.
(434)
Deutsche Post bola do 31. decembra 2007 poverená prostredníctvom niekoľkých po sebe nasledujúcich poštových zákonov poskytovaním univerzálnych poštových služieb.
VIII.3.2. Nevyhnutnosť a primeranosť štátnych kompenzácií
(435)
Nemecko zastáva názor, že v prípade štátnych kompenzácií ide o primeranú náhradu, pretože podľa REK 2009 boli kompenzácie v období 1990 až 1995 podstatne nižšie ako vzniknuté čisté náklady na plnenie povinnosti poskytovania univerzálnych služieb. V roku 1995 vykazuje REK 2009 napriek štátnym kompenzáciám nedostatočnú kompenzáciu Deutsche Post v objeme […] mld. EUR (skutočná hodnota z roku 1995 zvýšená o úroky) kumulovaných čistých nákladov na plnenie povinnosti poskytovania univerzálnych služieb v období 1990 - 1995.
(436)
Znalecký posudok WIK dospel po úpravách rozdelenia a hodnotenia nákladov, ktoré sú uvedené v REK 2009, k záveru, že v období 1990 - 1995 štátne kompenzácie vyrovnali kumulované čisté náklady na plnenie povinnosti poskytovania univerzálnych služieb.
(437)
Výpočty WIK ukazujú, že v roku 1995 kompenzácia prekročila kumulované čisté náklady o [0 až 20] mil. EUR. Komisia však uznáva, že údaje na výpočet nákladov v týchto rokoch sú nedostatočné. V znaleckom posudku WIK sa tiež za kapitálové náklady uznali len odvody bez zohľadnenia ďalšieho primeraného zisku.
(438)
Komisia z týchto dvoch dôvodov konštatuje, že znalecký posudok WIK nemôže slúžiť ako základ na odmietnutie tvrdenia Nemecka, že štátne kompenzácie predstavovali primeranú kompenzáciu nákladov na univerzálne služby Deutsche Post.
Tabuľka č. 10
Výpočet kumulovaných čistých nákladov na plnenie povinnosti poskytovať univerzálnu službu a štátnych kompenzácií (skutočné hodnoty z roku 1995 zvýšené o úroky)
REK 2009
Znalecký posudok WIK
Kumulované čisté náklady
- […] mld. EUR
- […] mld. EUR
Štátne kompenzácie
+6,707 mld. EUR)
+6,707 mld. EUR)
Nadmerná, resp. nedostatočná kompenzácia
- […] mld. EUR
+ [0 až 20] mil. EUR
(439)
Štátne kompenzácie teda predstavujú v zmysle článku 106 ods. 2 ZFEÚ pomoc zlučiteľnú s vnútorným trhom, pretože neprekročili čisté náklady, ktoré Deutsche Post vznikli z plnenia povinnosti poskytovať univerzálne služby.
IX. ŠTÁTNA ZÁRUKA ZA DLHOPISY VYDANÉ PRED ROKOM 1995 PREDSTAVUJE PODĽA ČLÁNKU 108 ODS. 3 ZFEÚ EXISTUJÚCU POMOC
(440)
Komisia konštatuje, že predpisy o štátnej záruke za dlhopisy z roku 1953 boli zavedené prostredníctvom § 22 ods. 4 PostVwG 1953. Po zrušení PostVwG 1953 zákonom PostVerfG 1989 sa toto ustanovenie prevzalo bez zmeny do § 40 PostVerfG 1989.
(441)
Keďže štátna záruka za dlhopisy sa zaviedla v roku 1953, teda pred nadobudnutím platnosti Zmluvy o EHS v roku 1958, predstavuje existujúcu pomoc v zmysle článku 1 písm. b) bodu i) nariadenia Rady (ES) č. 659/1999.
(442)
§ 2 ods. 4 PostUmwG 1995 stanovil ukončenie tejto existujúcej pomoci. To, že štát naďalej ručil za dlhopisy, ktoré boli vydané pred privatizáciou Deutsche Post, nepredstavuje novú pomoc, pretože výhoda sa Deutsche Post poskytla v čase, keď boli vydané dlhopisy.
X. ZÁVERY
(443)
Komisia konštatuje, že v prípade dotácie dôchodkov a štátnych kompenzácií ide o opatrenia pomoci v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, pretože Deutsche Post bola oslobodená od nákladov, ktoré sú bežnou súčasťou nákladov podnikov.
(444)
Komisia ďalej konštatuje, že Nemecko realizovalo dotácie dôchodkov a štátne kompenzácie neoprávnene v rozpore s článkom 108 ods. 2 ZFEÚ. Štátna záruka za dlhopisy, ktoré Deutsche Post vydala pred privatizáciou, predstavuje existujúcu pomoc, ktorá bola zrušená v roku 1995.
(445)
Dotácie dôchodkov nie sú teda podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ zlučiteľné s vnútorným trhom, pokiaľ z nich vznikla komparatívna výhoda pre cenovo neregulované služby vzhľadom na financovanie nákladov z výnosov cenovo regulovaných služieb, ktoré schválil poštový regulačný úrad. Nemecko odbremenilo Deutsche Post AG v neprimeranom rozsahu od sociálnych príspevkov, pretože v rámci opatrení na odbremenenie od dôchodkových nákladov poskytlo Deutsche Post AG nielen dotácie dôchodkov, ale okrem toho jej umožnilo preniesť časť sociálnych nákladov z cenovo neregulovaných služieb, ktoré musela Deutsche Post AG rovnako ako súkromní konkurenti hradiť sama, na používateľov cenovo regulovaných služieb.
(446)
Deutsche Post AG má preto v dôsledku opatrení na odbremenenie od dôchodkových nákladov výhodu v porovnaní so súkromnými konkurentmi, pretože finančné bremená vyplývajúce zo sociálnych príspevkov, ktoré musela Deutsche Post AG uhrádzať za svoje cenovo neregulované služby, sú menšie ako povinné náklady, ktoré nevyhnutne vznikajú súkromným konkurentom.
(447)
V súlade s tým by sa pomoc nezlučiteľná s vnútorným trhom mala stanoviť ako rozdiel medzi referenčnou sadzbou, ktorá prispôsobuje sociálne príspevky Deutsche Post AG určené na cenovo neregulované služby príspevkom konkurentov, a sadzbou príspevku REK, ktorú musela Deutsche Post AG skutočne uhrádzať za svoje cenovo neregulované služby, vynásobený hrubými mzdami štátnych zamestnancov pracujúcich v cenovo neregulovanej oblasti. Pomoc nezlučiteľná s vnútorným trhom by sa predovšetkým mala vypočítať podľa vzorca v tabuľke 8 na základe definícií sadzby príspevku REK a referenčnej sadzby REK v tabuľke 7 a v prílohe, ako aj na základe hrubej mzdy štátnych zamestnancov v tabuľke 6.
(448)
Deutsche Post by mala vrátiť pomoc nezlučiteľnú s vnútorným trhom, ktorú dostávala od 1. januára 2003 až do okamihu, keď už neexistovala komparatívna výhoda. Nemecko by okrem toho malo prijať všetky potrebné opatrenia na zmenu odbremenenia od dôchodkových nákladov, ktoré sa zakladá na dotácii dôchodkov a regulácii poplatkov, aby sa odstránila komparatívna výhoda.
(449)
Komisia konštatuje, že v prípade štátnych kompenzácií ide o pomoc, ktorá je v zmysle článku 106 ods. 2 ZFEÚ zlučiteľná s vnútorným trhom, pretože Deutsche Post prostredníctvom tejto pomoci vyrovnávala kumulované čisté náklady vznikajúce z plnenia povinnosti poskytovať univerzálne služby,
PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
Článok 1
1. Dotácie dôchodkov Deutsche Post AG predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, ktorú Nemecko poskytlo neoprávnene v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ.
2. Dotácie dôchodkov nie sú zlučiteľné s vnútorným trhom, pokiaľ Nemecko prispievalo v neprimeranej výške na financovanie dôchodkov penzionovaných štátnych zamestnancov Deutsche Post AG.
Článok 2
Štátne kompenzácie, ktoré predstavujú pomoc pre Deutsche Post AG v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ a ktoré Nemecko poskytlo neoprávnene v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ, sú zlučiteľné s vnútorným trhom.
Článok 3
Štátna záruka predstavuje existujúcu pomoc pre Deutsche Post AG v zmysle článku 107 ods. 1 a článku 108 ods. 3 ZFEÚ.
Článok 4
1. Nemecko je povinné vymôcť od Deutsche Post AG pomoc nezlučiteľnú s vnútorným trhom uvedenú v článku 1, ktorá sa poskytovala, resp. poskytuje pre Deutsche Post AG od 1. januára 2003 do okamihu, keď sa v plnom rozsahu odstránila komparatívna výhoda.
2. Suma, ktorá sa má podľa odseku 1 vrátiť, zahŕňa úroky plynúce od dátumu, keď sa pomoc poskytla príjemcovi, do dátumu jej skutočného vrátenia.
3. Úroky sa vypočítajú ako zložené úroky v súlade s kapitolou V nariadenia (ES) č. 794/2004 a v súlade s nariadením Komisie (ES) č. 271/2008 (110), ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 794/2004.
4. Nemecko zaistí od dátumu oznámenia tohto rozhodnutia, aby Deutsche Post AG so zreteľom na financovanie finančných bremien z výnosov cenovo regulovaných služieb, ktoré schvaľuje poštový regulačný úrad, nevznikla komparatívna výhoda v súvislosti s cenovo neregulovanými službami.
Článok 5
1. Vrátenie pomoci uvedenej v článku 1 je bezodkladné a účinné, ako je stanovené v článku 4.
2. Nemecko zabezpečí, aby sa toto rozhodnutie vykonalo v priebehu štyroch mesiacov po jeho oznámení.
Článok 6
1. Nemecko predloží Komisii v priebehu dvoch mesiacov po oznámení tohto rozhodnutia tieto informácie:
a)
celkovú sumu, vrátenie ktorej požaduje od Deutsche Post AG (hlavná pohľadávka a úroky);
b)
podrobný opis opatrení, ktoré boli prijaté, resp. plánujú sa prijať na vykonanie tohto rozhodnutia;
c)
podklady, z ktorých vyplýva vydanie príkazu pre Deutsche Post AG na vrátenie pomoci nezlučiteľnej s vnútorným trhom.
2. Nemecko bude pravidelne informovať Komisiu o priebehu opatrení na vykonanie tohto rozhodnutia až do splatenia pomoci nezlučiteľnej s vnútorným trhom uvedenej v článku 1. Na požiadanie Komisie príslušný členský štát bezodkladne poskytne informácie o opatreniach, ktoré sa prijali, resp. ktoré sa plánujú prijať na vykonanie tohto rozhodnutia. Členský štát okrem toho oznámi podrobné informácie o sumách pomoci a úrokoch, ktoré už Deutsche Post AG vrátila.
Článok 7
Toto rozhodnutie je určené Nemeckej spolkovej republike.
V Bruseli 25. januára 2012