ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 25. ledna 2012
o opatření SA.14588 (C 20/09), které provedla Belgie ve prospěch společnosti De Post - La Poste (nyní „bpost“)
(oznámeno pod číslem C(2012) 178)
(Pouze francouzské a nizozemské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/321/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s těmito články (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
1.1 ROZHODNUTÍ KOMISE Z ROKU 2003 ZRUŠENÉ SOUDEM PRVNÍHO STUPNĚ
(1)
Dne 3. prosince 2002 oznámily (3) belgické orgány Komisi navýšení kapitálu ve prospěch belgického poskytovatele poštovních služeb De Post - La Poste (dále jen „DPLP“, nyní „bpost (4)“). Po předběžném přezkumném řízení Komise dne 23. července 2003 (5) rozhodla, že proti oznámenému opatření nevznese námitky. Komise ve svém rozhodnutí prokázala, že tento vklad kapitálu, stejně jako ostatní opatření ve prospěch DPLP zjištěná během předběžného přezkumného řízení, nevedl k nadměrnému vyrovnání čistých nákladů, které měl podnik při plnění úkolů veřejné služby v období 1992-2002.
(2)
Dne 27. listopadu 2003 bylo rozhodnutí Komise zpochybněno u Soudu prvního stupně společností Deutsche Post AG a její belgickou dceřinou společností DHL International (6). Dne 10. února 2009 Soud prvního stupně rozhodnutí Komise zrušil se závěrem, že Komise dospěla k rozhodnutí o nevznesení námitek přesto, že existovaly závažné problémy, které měly Komisi vést k zahájení formálního vyšetřovacího řízení.
(3)
V dubnu roku 2009 podala Belgie u Evropského soudního dvora odvolání (7) (C-148/2009) proti rozsudku Soudu prvního stupně, kterým se zrušuje rozhodnutí Komise ze dne 23. července 2003 o nevznesení námitek.
(4)
Dne 22. září 2011 Soudní dvůr odvolání Belgie zamítl a uvedl, že Soud prvního stupně rozhodnutí Komise z roku 2003 zrušil oprávněně.
1.2 STÍŽNOST TÝKAJÍCÍ SE PODPORY NA DISTRIBUCI TISKU
(5)
V roce 2005 několik soukromých belgických distributorů tisku podalo jak podle antimonopolních předpisů, tak pravidel o státních podporách stížnost (8) proti dohodě o distribuci tisku, kterou uzavřely belgické orgány a společnost DPLP. Tato dohoda pověřuje DPLP úkolem veřejné služby v oblasti distribuce tisku po celé Belgii a stanoví jak sazebník za tuto službu, tak vyrovnání, na které má DPLP nárok z důvodů dodatečných nákladů vyvolaných plněním tohoto úkolu. Stížnost se týká hlavně sazeb za služby navrhovaných DPLP, o nichž stěžovatelé tvrdí, že jsou tak nízké, že ve skutečnosti vylučují jakoukoliv snahu o hospodářskou soutěž.
(6)
Pokud se jedná o pravidla státní podpory, útvary Komise stížnost zamítly, protože předběžné přezkumné řízení umožnilo zjistit, že neexistuje žádné nadměrné vyrovnání za dodatečné čisté náklady vyvolané plněním této veřejné služby. V květnu 2009 stěžovatelé ovšem vyjádřili s tímto předběžným stanoviskem nesouhlas, předložili dodatečné informace a požádali Komisi, aby provedla hlubší šetření.
1.3 ČTVRTÁ „SMLOUVA O SPRÁVĚ“ („CONTRAT DE GESTION“) NA OBDOBÍ 2005-2010
(7)
Přezkum stížnosti ohledně vyrovnání poskytnutého za distribuci tisku umožnil Komisi zjistit, že Belgie v roce 2005 uzavřela s DPLP neoznámenou „smlouvu o správě“, která stanovila vyplacení vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu (SOHZ). Komise tudíž z moci úřední případ otevřela (9) a v dubnu 2007 zaslala Belgii žádost o poskytnutí informací.
(8)
V prosinci roku 2007 belgické orgány odpověděly, že se domnívají, že vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu nepředstavuje státní podporu, protože je splněna každá ze čtyř podmínek uvedených v rozsudku ve věci Altmark (10). Později poskytly informace o čtvrtě smlouvě o správě, a to zejména o systému analytického účetnictví používaném k výpočtu vyrovnání vypláceného státem.
(9)
Následně byla opatření, jichž se týkalo řízení z moci úřední, stejně jako stížnosti zahrnuta do formálního vyšetřovacího řízení C20/09 zahájeného dne 23. července 2009.
1.4 ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(10)
Vzhledem ke zrušení rozhodnutí Komise ze dne 23. července 2003 Soudem prvního stupně a po přezkumu informací poskytnutých belgickými orgány o předmětných opatřeních se Komise dne 13. července 2009 rozhodla zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (11).
(11)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie. Komise vyzvala zúčastněné strany, aby jí oznámily své připomínky.
1.5 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(12)
Belgické orgány oznámily své připomínky dne 13. srpna 2009 a doplnily je dalšími dne 10. září 2009, 12. října 2009, 23. dubna 2010, 26. dubna 2010, 19. října 2010, 19. listopadu 2010, 21. prosince 2010, 18. ledna 2011, 17. února 2011, 2. března 2011, 29. března 2011, 11. dubna 2011, 10. května 2011, 27. května 2011, 14. června 2011, 10. srpna 2011, 26. srpna 2011, 7. října 2011, 14. prosince 2011, 19. prosince 2011, 20. prosince 2011 a 26. prosince 2011. Uvedly, že dne 22. dubna 2009 podaly odvolání proti rozsudku Soudu prvního stupně ze dne 10. února 2009, a podaly upřesnění ohledně vyrovnání za veřejné služby a dalších opatření ad hoc ve prospěch DPLP.
1.6 PŘIPOMÍNKY TŘETÍCH STRAN K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ A PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM TŘETÍCH STRAN
(13)
Společnosti Deutsche Post AG a DHL International N.V./S.A. předložily připomínky dne 28. srpna 2009.
(14)
Vlaamse Federatie van Persverspreiders (dále jen „VFP“ - „Vlámská federace distributorů tisku“) a Prodipresse („Union des professionnels de la diffusion de la presse“ - „Profesní unie distribuce tisku“) předložily své připomínky dne 28. srpna 2009.
(15)
Belgische Distributiedienst B.V.B.A (dále jen „BD“ - konkurent DPLP na trhu distribuce tisku) předložila své připomínky dne 28. srpna 2009.
(16)
Belgické sdružení vydavatelů deníků A.S.B.L. předložilo své připomínky dne 28. srpna 2009.
2. PODROBNÝ POPIS PODPORY
2.1 PRÁVNÍ STATUS A ČINNOSTI DPLP
(17)
Belgická pošta byla státní agenturou („agenturou pošt“) až do roku 1992, kdy byla legálně ustavena jako samostatná právnická osoba („entreprise publique autonome“ - „autonomní veřejnoprávní podnik“). V roce 2000 se její právní status změnil na „veřejnoprávní akciovou společnost“ („société anonyme de droit public“).
(18)
V roce 2010 dosáhla společnost DPLP provozního příjmu ve výši 2 318 milionů EUR a provozního zisku ve výši 319 milionů EUR. Na konci roku 2010 zaměstnávala 33 616 osob. V roce 2002 zaměstnávala pro srovnání 42 000 osob. Mzdové náklady představují 65 % celkových provozních nákladů.
(19)
Menšinovou účast ve výši 50 % bez jedné akcie drží soukromý investor CVC Capital Partners. Většinovým akcionářem je belgický stát.
2.2 SHRNUTÍ PŘEDMĚTNÝCH VEŘEJNÝCH OPATŘENÍ
2.2.1 Úkoly veřejné služby během období 1992-2010
(20)
Během celého období, jež je předmětem šetření, tj. od roku 1992 do roku 2010, byla společnost DPLP pověřena plněním úkolů veřejné služby na základě poštovního zákona (12) a čtyř po sobě následujících smluv o správě.
2.2.1.1 Povinnosti veřejné služby stanovené ve smlouvách o správě
(21)
Smlouvy o správě stanoví pravidla a způsoby plnění úkolů vykonávaných DPLP v rámci provádění jejích činností veřejného zájmu a určují finanční zásah belgického státu.
(22)
Od svého ustavení v roce 1992 podepsala DPLP s belgickým státem čtyři smlouvy o správě, které zahrnují tato období (13):
1.
první smlouva: od 14. září 1992 do 31. prosince 1996;
2.
druhá smlouva: od 1. ledna 1997 do 23. září 2002;
3.
třetí smlouva: od 24. září 2002 do 23. září 2005;
4.
čtvrtá smlouva: od 24. září 2005 do 23. září 2010; u této smlouvy došlo k jejímu prodloužení do doby, než bude uzavřena nová smlouva.
(23)
Smlouvy o správě obsahují seznam úkolů veřejné služby. Úkoly veřejné služby stanovené belgickým státem v současné smlouvě o správě jsou tyto (14):
Poštovní služby
i)
Všeobecná poštovní služba
ii)
Distribuce novin
iii)
Distribuce časopisů
iv)
Distribuce volebních tiskovin
v)
Zvláštní sazby pro nevýdělečná sdružení
vi)
Zásilky dopisů podléhajících režimu osvobození od poštovních poplatků (královská korespondence a další zvláštní korespondence)
vii)
Mezinárodní poštovní služby
viii)
Mezinárodní balíková přeprava
Finanční služby
ix)
Příjem hotovostních vkladů na běžný poštovní účet
x)
Vystavování poštovních poukázek
xi)
Vyplácení v bydlišti starobních, pozůstalostních a invalidních důchodů
xii)
Vyplácení odměny za volební účast
xiii)
Vedení účetnictví u blokových pokut v oblasti silniční dopravy a jejich hrazení
xiv)
Služby v oblasti rybářských povolení
Prodej poštovních známek
xv)
Prodej poštovních známek
Další veřejné služby
xvi)
Sociální úloha poštovního doručovatele
xvii)
Přiměřené informování veřejnosti
xviii)
Tisk a dodávání elektronické pošty
xix)
Certifikační služby u zpráv
xx)
Služby vykonávané pro účetní státní pokladny
xxi)
Prodej kolků a pokutových kolků
xxii)
Spolupráce při distribuci sad volebních lístků
2.2.2 Veřejná opatření, jež jsou předmětem šetření
(24)
Od roku 1992 do roku 2010 využívala DPLP veřejné pomoci v podobě různých opatření:
1.
hrazení důchodů: následkem reformy důchodového systému, k níž došlo v roce 1997, stát zbavil DPLP závazků nahromaděných v oblasti důchodů ve výši 3,8 miliardy EUR;
2.
každoroční vyrovnání nákladů spojených s prováděním povinností veřejné služby (15) v celkové částce 5,2 miliardy EUR za období 1992-2010;
3.
vklady kapitálu: dva v roce 1997 (62 milionů EUR), jeden v roce 2003 (297,5 milionu EUR) a jeden v roce 2006 (40 milionů EUR);
4.
daňová osvobození: osvobození od daně z příjmů právnických osob, pozemkové daně a dalších nepřímých a místních daní;
5.
převod budov: v roce 1992 bylo na DPLP převedeno 63 budov v celkové hodnotě 112,2 milionu EUR;
6.
záruka poskytnutá státem v roce 2004 u půjčky ve výši 100 milionů EUR oproti uhrazení záruční prémie ve výši 0,25 %.
2.2.2.1 Hrazení důchodů
(25)
V roce 1992 byla agentura pošt změněna zákonem na autonomní veřejnoprávní podnik (EPA - „entreprise publique autonome“) s názvem „De Post - La Poste“. Jako právní nástupce agentury pošt převzala DPLP její aktiva a zaměstnance. Pokud jde o podnikový model, představovala tato změna důležitý zlom:
1.
na rozdíl od agentury pošt, jež byla spravována v rámci pravomocí a pod vedením příslušného ministra, byla DPLP řízena svou správní radou a správním výborem, přičemž vláda si ponechala pouze pravomoc dohledu za účelem dodržování právních předpisů a smlouvy o správě (16);
2.
DPLP byla v zásadě odpovědná za vlastní finanční rovnováhu, zatímco každoroční rozpočet agentury pošt byl dosud vypracováván příslušným ministrem, který ho předkládal ke schválení parlamentu v příloze rozpočtu vlastního ministerstva.
(26)
V roce 1992 tak DPLP převzala 43 747 státních zaměstnanců spolu s jejich právní ochranou v oblasti zajištění zaměstnání, důchodu a odměny (článek 33 zákona ze dne 21. března 1991).
(27)
V roce 2008 zaměstnávala DPLP stále přibližně 23 500 statutárních zaměstnanců (jejichž status byl podobný jako status státních zaměstnanců), kteří představovali téměř dvě třetiny celkového počtu jejích zaměstnanců, jak je uvedeno níže.
Tabulka 1
Režimy zaměstnání u DPLP
(28)
Mezi rokem 1972 a 1996 byly důchody vypláceny na základě průběžně financovaného důchodového systému. Podle tohoto systému DPLP vracela státu celkovou částku důchodů, které stát vyplatil bývalým státním zaměstnancům v důchodu (17) na základě důchodových nároků, které nashromáždili od roku 1972, během nějž se belgická pošta stala v rámci státu oddělenou účetní jednotkou (agenturou pošt).
(29)
Až do reformy důchodového systému v roce 1997 nebyla v systému financování důchodů provedena žádná změna. Tato reforma spočívala ve sladění důchodového systému prvního pilíře, který platil pro statutární zaměstnance DPLP, se systémem soukromého sektoru: od roku 1997 byla DPLP povinna hradit ONSS (Office national de sécurité sociale - Národní úřad sociálního zabezpečení) dávku na důchodové zabezpečení ve výši 8,86 % mzdy.
(30)
Stát souběžně souhlasil s převzetím závazků nahromaděných DPLP v oblasti důchodů, které dosáhly částky 3,8 miliardy EUR.
2.2.2.2 Roční vyrovnání nákladů spojených s prováděním závazků veřejné služby
(31)
Každá smlouva stanovila, že stát zaplatí roční vyrovnání za provádění úkolů veřejné služby vymezených v dané smlouvě.
(32)
V prvních třech smlouvách bylo vyrovnání stanoveno na základě skutečného rozdílu mezi výdaji a příjmy u úkolů veřejné služby. Čtvrtá smlouva o správě stanoví vyplacení paušálního vyrovnání, jež se vypočítává na základě očekávaného rozdílu mezi náklady DPLP a příjmy vytvářenými uživateli veřejných služeb, přičemž vyrovnání podléhá stropu stanovenému ve smlouvách o správě (18).
(33)
Veřejné služby, za které je DPLP podle současné smlouvy (19) oprávněna dostávat od státu vyrovnání, jsou tyto:
Poštovní služby
ii)
Distribuce novin
iii)
Distribuce časopisů
iv)
Distribuce volebních tiskovin
v)
Zvláštní sazby pro nevýdělečná sdružení
vi)
Zásilky dopisů podléhajících režimu osvobození od poštovních poplatků (královská korespondence a další zvláštní korespondence)
Finanční služby
ix)
Příjem hotovostních vkladů na běžný poštovní účet
x)
Vystavování poštovních poukázek
xi)
Vyplácení v bydlišti starobních, pozůstalostních a invalidních důchodů
xiii)
Vedení účetnictví u blokových pokut v oblasti silniční dopravy a jejich hrazení
xiv)
Služby v oblasti rybářských povolení
Prodej poštovních známek
xv)
Prodej poštovních známek
Další veřejné služby
xvi)
Sociální úloha poštovního doručovatele
xx)
Služby vykonávané pro účetní státní pokladny
xxi)
Prodej kolků a pokutových kolků
(34)
Je nutno poznamenat, že podle posledních tří smluv o správě se za všeobecnou poštovní službu nemůže vyplácet žádné vyrovnání (20). Ačkoli distribuce tisku může v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby (21) obvykle spadat do rámce všeobecné služby, belgické orgány vymezily zvláštní úkoly (distribuce novin a časopisů), za něž se vyplácí podle smluv o správě vyrovnání, podle kritérií, která je odlišují od všeobecné poštovní služby. Těmito kritérii jsou 1) cíle úkolu, které přesahují cíle všeobecné služby, 2) zvláštní podmínky stanovené v uvedených smlouvách a 3) zvláštní ustanovení v oblasti stanovení sazeb, jež se liší od stanovení sazeb u všeobecné služby.
(35)
Cíle úkolu: belgické orgány považují za mimořádně důležité, aby se zajistilo široké šíření tištěných médií po celém belgickém území za účelem zvýšení informovanosti a názorové rozmanitosti a povzbuzení účasti veřejnosti na politické diskuzi.
(36)
Smlouva stanoví zvláštní provozní podmínky: zvláštní služba distribuce tisku, kterou musí DPLP vykonávat a za níž dostává vyrovnání, přesahuje obvyklou distribuci tisku zahrnutou do všeobecné služby. Podléhá řadě přísných podmínek v oblasti kvality a výsledků, které se týkají doby distribuce (např. dodání před půl osmou), četnosti, distribučních variant pro vydavatele, flexibility poskytnuté vydavatelům, pokud jde o objem, a také nepřerušenosti poskytování služby (včetně přesné definice případů vyšší moci).
(37)
Zvláštní sazby: sazby úkolu distribuce tisku, které mají za následek vyrovnání, jsou určovány v rámci tripartitních jednání (belgický stát/DPLP/odvětví tisku) a na rozdíl od sazeb všeobecné veřejné služby nemusí být schváleny regulačním orgánem. Zatímco sazby všeobecné veřejné služby vycházejí z nákladů, sazby zvláštního úkolu distribuce tisku, které mají za následek vyrovnání, jsou značně nižší, aby bylo možno dosáhnout sledovaných cílů.
(38)
Veřejné služby uvedené 33. bodě odůvodnění mohou být předmětem vyrovnání za veřejnou službu. Částky skutečně vyplacené jako vyrovnání za veřejnou službu za každý hospodářský rok jsou tyto:
První smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
1992 (22)
91 720 000
1993
351 327 000
1994
322 138 000
1995
368 308 000
1996
314 205 000
Druhá smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
1997
208 934 000
1998
228 629 000
1999
213 788 000
2000
216 282 000
2001
224 269 000
2002
194 559 000
Třetí smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
2003
175 554 000
2004
247 606 000
2005
254 825 000
Čtvrtá smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
2006
299 729 000
2007
306 396 000
2008
315 683 000
2009
321 244 000
2010
325 735 000
2.2.2.3 Vklady kapitálu
(39)
Kapitálové vklady v roce 1997: DPLP byla příjemcem dvou neoznámených kapitálových vkladů v celkové částce 62 milionů EUR. Belgické orgány ale následně uvedly, že tyto finanční prostředky ve skutečnosti představují odložená vyrovnání za veřejnou službu, která nebyla DPLP vyplacena včas.
(40)
Kapitálové vklady v roce 2003: belgické orgány přistoupily ke kapitálovému vkladu ve prospěch DPLP v celkové výši 297,5 milionu EUR. Podle nich tento vklad proběhl za podmínek přijatelných pro soukromého investora vykonávajícího svou činnost za běžných podmínek tržního hospodářství, a tak v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství nepředstavuje údajně státní podporu.
(41)
Kapitálové vklady v roce 2006: belgické orgány přistoupily k novému kapitálovému vkladu v celkové výši 40 milionů EUR. Podle nich byl tento vklad v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, protože proběhl za stejných podmínek, jaké platí pro soukromé investory (pari passu).
2.2.2.4 Daňová osvobození
(42)
Až do 31. prosince 2005 byla DPLP osvobozena od daně z příjmů právnických osob.
(43)
Během šetřeného období byla osvobozena od pozemkové daně u budov, jež využívala v rámci provádění veřejných služeb, což představovalo zvýhodnění ve výši od […] (23) do […] EUR za rok. Pokud by tuto daň platila, byly by náklady u produktů (veřejná služba a komerční produkty), u nichž se tyto budovy používaly, příslušně vyšší.
(44)
DPLP je rovněž osvobozena od dalších nepřímých a místních daní. Belgické orgány nejsou schopny odhadnout přesnou výši tohoto zvýhodnění, ale uvádějí, že toto opatření spadá do oblasti působnosti pravidel de minimis.
(45)
Daňová osvobození pocházejí z doby před vstupem v platnost Smlouvy o ES v roce 1958 a byla zachována bez podstatnějších změn. Zatímco osvobození od daně z příjmů právnických osob bylo zrušeno ke dni 31. prosince 2005, poslední dvě opatření jsou stále v platnosti.
2.2.2.5 Převod budov
(46)
V roce 1992 převedl belgický stát na DPLP bez protiplnění 63 budov (24). Tato společnost jich již využívala, i když právně patřily státu. Celková hodnota tohoto majetku byla odhadnuta na 112,2 milionu EUR (25). Tyto budovy byly odlišné od původních aktiv, ke kterým byly přidány a která byla oddělena od státního majetku, když se belgická pošta stala v roce 1971 oddělenou státní agenturou („agenturou pošt“). Agentura pošt již právně vlastnila aktiva, která byla zanesena do její rozvahy. Tyto dodatečné budovy převedené v roce 1992 měly naopak vyrovnat náklady představované důchody, které nadále příslušely DPLP v okamžiku, kdy společnost přešla ze statusu agentury na status autonomního veřejnoprávního podniku.
(47)
Belgické orgány zdůrazňují, že převod těchto budov spadá výlučně do rámce vnitřní reorganizace státního majetku a že nepředstavuje zvýhodnění. Podle nich belgická pošta využívala těchto budov již předtím, než byla v roce 1992 přeměněna na DPLP (a využívala jich tak již agentura pošt).
2.2.2.6 Státní záruka
(48)
DPLP bylo umožněno požádat o veřejnou záruku u svých půjček oproti uhrazení záruční prémie ve výši 0,25 %.
(49)
Během šetřeného období bylo této záruky využito pouze jednou, a to u půjčky ve výši 100 milionů EUR získané od Evropské investiční banky (EIB). Dohoda podepsaná mezi DPLP a EIB dne 22. prosince 2004 umožňovala DPLP využívat úvěrovou facilitu EIB až do 10. června 2008. DPLP využila této možnosti a dne 8. listopadu 2007 požádala o částku 100 milionů EUR, kterou dne 5. prosince 2007 skutečně obdržela. DPLP se zavázala splatit půjčku v 11 stejných ročních splátkách ve výši přibližně 9,09 milionu EUR. První splátka má být uhrazena dne 5. prosince 2012 a poslední dne 5. prosince 2022. Úroky se platí čtvrtletně (5. prosince, 5. března, 5. června a 5. září). Úroková míra je stanovena na základě tříměsíční sazby EURIBOR snížené o 37 bazických bodů.
3. POPIS DŮVODŮ, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ V ROCE 2009
(50)
Na základě rozsudku ve věci Altmark (26) se Komise domnívala, že vyrovnání za veřejnou službu vyplacená od roku 1992 stejně jako výše uvedená daňová osvobození, vklady kapitálu, státní záruka a převod budov mohou představovat podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(51)
Státní podpory spočívající ve vyrovnání nákladů spojených se závazky všeobecné služby lze prohlásit za slučitelné podle čl. 106 odst. 2 SFEU, pokud jsou nezbytné pro provedení těchto služeb a neovlivňují obchod v míře, která by byla v rozporu se zájmem Evropské unie.
(52)
V rozhodnutí o zahájení řízení z roku 2009 si Komise položila otázku ohledně nezbytnosti a proporcionality opatření podpory poskytnutých DPLP za účelem plnění jejích úkolů veřejné služby.
(53)
Pokud jde o výpočet nadměrného vyrovnání podle čl. 106 odst. 2 SFEU, Komise na základě ověření nepřítomnosti nadměrného vyrovnání za úkoly veřejné služby usoudila, že byly zohledněny všechny příjmy a náklady spojené se závazky veřejné služby. Pro účely tohoto výpočtu je nutno ověřit spolehlivost účetní metody použité pro určení nákladů, které lze přičíst službám obecného hospodářského zájmu, a zohlednit také všechny čisté náklady veřejné služby a dodatečné podpory poskytnuté v jakékoliv formě.
(54)
Pokud jde o financování důchodů státních zaměstnanců státem, Komise si položila otázku, do jaké míry skutečnost, že DPLP byla zbavena svých závazků v oblasti důchodů, postavilo tuto společnost do situace srovnatelné se situací jejích konkurentů, co se týče odvodů na sociální zabezpečení.
(55)
V souladu s přístupem použitým Komisí v jejím rozhodnutí o veřejném financování nákladů na důchody státních úředníků pracujících u francouzské společnosti La Poste (27) bylo nutno přezkoumat, zda se z hlediska čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU jednalo o slučitelné opatření, a za tímto účelem zjistit, do jaké míry byly náklady na sociální zabezpečení hrazené DPLP poté, co byla zbavena těchto závazků, srovnatelné s náklady, které měli její konkurenti.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTÍ VFP A PRODIPRESSE
(56)
Dne 28. srpna 2009 sdělily společnosti VFP a Prodipresse své připomínky k systému distribuce tisku prováděnému společností DPLP.
(57)
V souladu se stížností, kterou podaly dříve, VFP a Prodipresse zdůraznily narušení hospodářské soutěže, které vyplývá z nízkých sazeb uplatňovaných DPLP u distribuce tisku, což znemožňuje jakoukoliv hospodářskou soutěž ze strany ostatních subjektů na trhu.
(58)
Uvedly, že ceny používané DPLP se určují během tripartitního jednání mezi DPLP, vydavateli a státem. Ztráty, které DPLP vznikají v důsledku těchto cen, jež jsou pod úrovní cen tržních, jsou podle nich vyrovnávány státem v rámci vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu. DPLP je sice přímým příjemcem této podpory, ale nepřímý prospěch z ní mají také vydavatelé novin.
(59)
VFP a Prodipresse se domnívají, že DPLP by mohla dostávat za systém distribuce tisku nadměrné vyrovnání, které údajně využívá na financování svých jiných činností.
4.2 PŘIPOMÍNKY BELGICKÉHO SDRUŽENÍ VYDAVATELŮ NOVIN (ASSOCIATION BELGE DES ÉDITEURS DES JOURNAUX)
(60)
Dne 28. srpna 2009 sdělilo své připomínky Belgické sdružení vydavatelů novin. Při této příležitosti zdůraznilo význam z hlediska demokracie a rovnosti účinného systému distribuce novin na celém belgickém území za přiměřené a jednotné ceny, jenž umožňuje předplatitelům dostávat noviny časně ráno.
4.3 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTÍ DEUTSCHE POST AG A DHL INTERNATIONAL
(61)
Dne 28. srpna 2009 sdělily své připomínky společnosti Deutsche Post AG a DHL International. Trvaly na nutnosti přezkoumat převzetí závazků příslušejících DPLP v oblasti důchodů a ověřit zejména slučitelnost tohoto opatření s předchozí praxí, na nutnosti zkontrolovat slučitelnost vkladů kapitálu s trhem, ověřit slučitelnost rozdělení nákladů s rozsudkem ve věci Chronopost a přezkoumat převod budov.
4.4 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTI BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV/BELGIQUE DIFFUSION SA
(62)
Dne 28. srpna 2009 sdělila své připomínky společnost Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA (dále jen „BD“), která je součástí skupiny TNT. Na trhu distribuce novin a časopisů je BD konkurentem společnosti DPLP, a to zejména její dceřiné společnosti Deltamedia, která je pověřena distribucí tisku. V souladu se stížností podanou dříve BD zdůraznila, že DPLP uplatňuje u distribuce novin ceny nižší, než jsou její náklady. Ztráty, které DPLP vznikají, jsou podle ní financovány veřejnými dotacemi. Nevysoké ceny údajně ztěžují jakoukoliv hospodářskou soutěž vůči DPLP.
(63)
Podle BD společnost DPLP údajně porušila směrnici Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby (28) a také článek 7 směrnice 97/67/ES. BD si rovněž kladla otázky ohledně existence podpory podle čl. 107 odst. 1 SFEU a ohledně slučitelnosti vyrovnání nákladů spojených se službami obecného hospodářského zájmu podle čl. 106 odst. 2 SFEU.
(64)
Kladla si otázku, zda lze distribuci novin označit za službu obecného hospodářského zájmu vzhledem ke skutečnosti, že ve většině členských států je tato činnost otevřena hospodářské soutěži, aniž by do ní byl zapojen poskytovatel poštovních služeb.
(65)
BD si rovněž kladla otázku, zda dotace vyhrazená výlučně poskytovateli poštovních služeb je tím nejvhodnějším prostředkem, jak podporovat distribuci novin, ve srovnání s podporou poskytnutou vydavatelům, kteří by si tak mohli zajistit distribuční služby na volném trhu, čímž by různí poskytovatelé mohli mezi sebou soutěžit.
(66)
BD položila otázku nezbytných nákladů, a to i v případě, pokud by měl být schválen úkol distribuce novin, jímž byla DPLP pověřena. Podle této společnosti má DPLP značně vyšší náklady než ostatní hospodářské subjekty, čímž se zvyšuje nutná míra dotací. V tomto smyslu nejsou dotace ani přiměřené, ani oprávněné.
(67)
BD se konečně domnívá, že by náklady DPLP převzaté státem mohly zahrnovat investiční náklady, které by nebyly nezbytně nutné pro plnění služby obecného hospodářského zájmu vzhledem k tomu, že DPLP údajně mohla využívat infrastruktur zavedených pro jiné služby. Z veřejné dotace mohly být údajně financovány také reklamní kampaně ve prospěch komerčních produktů.
5. PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ
5.1 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘEVZETÍ DŮCHODŮ
(68)
Belgické orgány zdůrazňují, že v souladu s přístupem použitým v rozsudku ve věci Combus (29) nepředstavuje převzetí závazků v oblasti důchodů státní podporu, protože zbavuje belgickou poštu neobvyklých výdajů a ne výdajů, které běžně zatěžují rozpočet podniku.
(69)
Neobvyklé výdaje údajně vyplývají z vyšších mzdových nákladů kvůli statutárním zaměstnancům a nedostatečné provozní flexibility, které brání DPLP snížit mezi jejími zaměstnanci počet státních zaměstnanců podle jejího přání.
(70)
Belgické orgány vymezují tři příčiny nedostatečné flexibility:
1.
definitiva státních zaměstnanců;
2.
neexistující vnitřní mobilita;
3.
nemožnost využívat dočasné nezaměstnanosti.
(71)
Definitiva státních zaměstnanců: DPLP zdůrazňuje, že její statutární zaměstnanci jsou de facto najímáni na dobu neurčitou. DPLP nemůže vypovědět pracovní smlouvy svých statutárních zaměstnanců kromě vážného důvodu nebo opakujících se špatných výsledků. Dokonce i v tomto případě podléhá propouštěcí řízení mimořádně obtížným požadavkům.
(72)
Státní rada (belgické správní soudnictví pravomocné pro statutární zaměstnance, zatímco smluvní zaměstnanci spadají pod pravomoc pracovních soudů) k tomu projevila sklon upřednostňovat statutární zaměstnance tím, že stanovila přísnou normu pro prokázání „platného důvodu“. Z uvedeného vyplývá, že DPLP nemůže propouštět své statutární zaměstnance ať už jednotlivě či hromadně a ať už z hospodářských či technických důvodů.
(73)
Vypovězení pracovní smlouvy tak nepředstavuje nástroj řízení, který by umožnil měnit složení zaměstnanců podle skutečných provozních potřeb. Nemožnost přistoupit k propuštění z hospodářských důvodů rovněž značně omezuje prostředky, které má DPLP na řešení obtíží, jako je nedostatečná mobilita nebo mzdy a výhody statutárních zaměstnanců, které převyšují mzdy a výhody uplatňované na trhu. Statutární zaměstnanci k tomu nejsou oprávněni požadovat automatické převedení do veřejné správy a ani DPLP takové převedení nemůže prosazovat.
(74)
Uvedené znamená, že se snižování počtu statutárních zaměstnanců omezuje v zásadě na nepočetné dobrovolné odchody a na odchody přirozené.
(75)
Neexistence vnitřní mobility: vedle neschopnosti DPLP snížit počet statutárních zaměstnanců v oblastech, ve kterých došlo ke snížení poptávky po službách, podléhají možnosti, které má při přesunu svých statutárních zaměstnanců v rámci organizace podle svých potřeb, přísným omezením.
(76)
Ohledy jako jazyková příslušnost, kvalifikace, odpracované roky a funkční zařazení jsou příčinou stavu, kdy je DPLP v široké míře neschopna přesouvat své zaměstnance z oblastí, v nichž požadavky na počet zaměstnanců klesají, a to např. kvůli ústupu tradiční korespondence, do odvětví, v nichž existují nedostatečné stavy pracovníků kvůli odchodům do důchodu nebo zvýšené poptávce.
(77)
Řečeno jinými slovy, kvůli nepružnému „statusu“ je DPLP v široké míře neschopna přesouvat statutární zaměstnance podle svých potřeb nebo vyrovnávat nevyváženost mezi oblastmi činností s nadměrným počtem pracovníků a oblastmi, kde je jich nedostatek. Kvůli uspokojení potřeb v odvětvích s nedostatečným počtem pracovníků tak DPLP musí paradoxně najímat brigádníky nebo smluvní zaměstnance a přitom si ponechat nadbytečné statutární zaměstnance v odvětvích s nadbytkem pracovníků.
(78)
Nevyužívání dočasné nezaměstnanosti: DPLP k tomu nemůže své statutární zaměstnance dočasně propustit („nezaměstnanost z hospodářských důvodů“), jak to mohou učinit v případě, kdy není dostatek práce, hospodářské subjekty soukromého sektoru.
(79)
Vyšší mzdové náklady: když se agentura pošt stala v roce 1992 autonomním veřejnoprávním podnikem a byla přejmenována na DPLP, dostávali statutární zaměstnanci značně vyšší mzdy a měli značně vyšší výhody než smluvní zaměstnanci v soukromém sektoru. Od roku 1992 automatické zvyšování mezd podle odpracovaných roků a značný vliv odborových organizací při vyjednávání přispěly k tomu, že mzdy a výhody zůstaly na srovnatelně vyšší úrovni.
(80)
Vedle mezd a výhod, které jsou vyšší než mzdy a výhody smluvních zaměstnanců, mají statutární zaměstnanci nárok na 4 až 11 dnů dodatečné placené dovolené (30), což zvyšuje náklady DPLP. Tyto skutečnosti, které jsou příznačné pro statutární zaměstnance, ztížily DPLP správu jednotkového nákladu u statutárních zaměstnanců, který značně převyšuje jednotkový náklad u smluvních zaměstnanců v soukromém sektoru.
(81)
Od převzetí statutárních zaměstnanců agentury pošt v roce 1992 vedoucí pracovníci DPLP uznali, že tito zaměstnanci s vyššími mzdovými náklady a provozní nepružností představují strukturální nevýhodu, která je s postupující liberalizací poštovního trhu stále více obtížněji udržitelná. DPLP proto počínaje rokem 1998 přestala statutární zaměstnance najímat. Přirozené odchody, u nichž se jedná hlavně o odchody do důchodu, vedly ke snížení počtu zaměstnanců v absolutních hodnotách a stav zaměstnanců dosáhl v roce 2008 počtu 23 538 osob.
(82)
Jelikož snižování počtu statutárních zaměstnanců závisí hlavně na míře přirozených odchodů v souvislostech současné věkové pyramidy, probíhalo pomalu a jak ukazuje níže uvedená tabulka, mělo by s největší pravděpodobností zůstat pomalé až do roku 2030, to znamená dlouho po úplné liberalizaci poštovního trhu.
Tabulka 2
Vývoj počtu statutárních zaměstnanců DPLP
(83)
Belgické orgány se proto domnívají, že statutární zaměstnanci DPLP představují vážnou nevýhodu z provozního hlediska a z hlediska nákladů v porovnání se soukromými hospodářskými subjekty a že stát zbavil DPLP neobvyklých výdajů, které její konkurenty nezatěžují.
(84)
Opatření podle nich nepředstavuje státní podporu, a proto přístup, který Komise zaujala v rozhodnutí o zahájení řízení, není údajně vzhledem k předchozím případům, které se týkaly důchodových systémů (EDF (31), La Poste (Francie) (32), Royal Mail (33)), v záležitosti DPLP nutný.
(85)
Belgické orgány přesto zdůrazňují, že případné uplatnění takovéto metody na DPLP by údajně vedlo k závěru, že podíl nákladů na sociální zabezpečení vyjádřený procentním podílem na mzdových nákladech, který zatěžuje DPLP, je stejný jako u jejích konkurentů.
5.2 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K ROČNÍMU VYROVNÁNÍ NÁKLADŮ VEŘEJNÉ SLUŽBY
(86)
Belgické orgány sdělily účetní údaje (34) společnosti DPLP a vysvětlily zásady analytického účetnictví, které DPLP uplatňuje.
(87)
Předně tvrdí, že ročně vyplácené vyrovnání za veřejnou službu nepředstavuje podporu, protože je v souladu s judikaturou Altmark.
(88)
Dále zdůrazňují, že v případě, pokud vyrovnání za veřejnou službu podporu představuje, jedná se o podporu slučitelnou, protože nepředstavuje nadměrné vyrovnání čistých nákladů, které zatěžují DPLP v rámci plnění jejich úkolů veřejné služby. Výpočty předložené belgickými orgány podle nich dokládají, že vyrovnání nákladů DPLP je dokonce nedostatečné.
(89)
Belgické orgány nakonec uvádějí, že některá opatření představují existující podporu. V tomto ohledu se odkazuje na část věnovanou existujícím podporám (bod odůvodnění 6.3.2 a následující).
5.3 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ KE VKLADŮM KAPITÁLU
5.3.1 Kapitálové vklady v roce 1997
(90)
V dopise zaslaném Komisi dne 12. srpna 2009 belgické orgány uvádějí, že je nutno posuzovat kapitálové vklady z roku 1997 v celkové výši 62 milionů EUR jako odložené vyrovnání za závazky veřejné služby.
5.3.2 Kapitálové vklady v roce 2003 a 2006
(91)
Podle belgických orgánů spočívala obě navýšení kapitálu provedená v roce 2003 a v roce 2006 na strategickém plánu (35), jehož konečným cílem bylo zlepšit konkurenceschopnost a ziskovost podniku v souvislostech postupné liberalizace poštovního trhu.
(92)
Tento strategický plán sledoval dva hlavní cíle:
1.
zlepšit produktivitu za účelem zajištění konkurenceschopnosti a ziskovosti ve více liberalizovaném tržním prostředí;
2.
otevřením kapitálu soukromým investorům postupně rozvíjet DPLP směrem k tržnímu uvažování, tj. dosáhnout a zachovat míry návratnosti kapitálu nutné pro přilákání soukromých investorů a uvolnit potenciál podniku z hlediska ziskovosti.
(93)
Kapitálové vklady v roce 2003: podle belgických orgánů bylo cílem navýšení kapitálu v roce 2003 posílit vlastní kapitál DPLP vzhledem ke značných finančním závazkům, které na sebe společnost vzala zejména za účelem výstavby čtyř nových poštovních uzlů, modernizace jednoho stávajícího poštovního uzlu, optimalizace roznášky dopisních zásilek a automatizace.
(94)
Belgické orgány k tomu zdůraznily, že vložené finanční prostředky rovněž kryly výdaje spojené se zaměstnanci v důsledku snížení počtu pracovníků ve spojení se systémem předčasného odchodu do důchodu, zkrácení pracovní doby a zvýšení mezd nových zaměstnanců.
(95)
Tato opatření údajně poskytla přiměřené záruky ohledně zvýšení ziskovosti během období 2003-2007, což uspokojilo očekávání soukromých investorů. Když se belgický stát rozhodl ke kapitálové investici, byl jako jediný akcionář společnosti DPLP v roce 2003 údajně veden výhledy na ziskovost a uvažoval při plném dodržení zásady soukromého investora v tržním hospodářství.
(96)
Dne 5. srpna 2009 belgické orgány mimoto sdělily, že výhledy ziskovosti dokládají, že kapitálový vklad byl proveden za podmínek, které byly v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, protože očekávaná návratnost kapitálu přesahuje návratnost, již by požadoval soukromý investor. Tyto výhledy byly realistické, protože skutečná ziskovost zaznamenaná mezi rokem 2003 a rokem 2008 značně přesáhla ziskovost očekávanou.
(97)
Belgické orgány upřesnily, že mezi kapitálovým vkladem z roku 2003 a zrušením pohledávek státu v účtech společnosti DPLP v roce 2005 neexistovalo žádné spojení. K tomuto zrušení došlo v jiném časovém okamžiku a jednalo se o běžný účetní úkon, protože stát jasně prohlásil, že tyto pohledávky nebudou společnosti DPLP uhrazeny. Konečné částky, které byly zrušeny v rámci konsolidace rozvahy za rok 2005, se lišily od částek kapitálového vkladu z roku 2003 a ztrát nahromaděných na konci roku 2002.
(98)
Kapitálové vklady v roce 2006: belgické orgány zdůraznily, že tento vklad byl v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, protože byl proveden za stejných podmínek (pari passu) jako u soukromého investora, tj. společnosti Post Invest Europe SA, která investovala částku 300 milionů EUR. Upsání nových akcií státem a soukromým investorem umožnilo, že nový investor získal podíl ve výši 50 % bez jedné akcie a stát si zachoval podíl ve výši 50 % s jednou akcií navíc (36).
(99)
Při určování ceny nových vydaných akcií ocenila investiční banka, na kterou se belgické orgány obrátily, celkovou hodnotu společnosti DPLP mezi […] a […] EUR. Stát se nakonec rozhodl pro částku […] EUR za celý podnik, a to před kapitálovými vklady. Belgické orgány uznávají, že pozdější výsledky DPLP přesáhly předpoklady, se kterými se pracovalo v okamžiku ocenění.
(100)
Podle belgických orgánů provedení strategického plánu zřejmě umožnilo učinit z DPLP jednoho z nejúčinnějších evropských provozovatelů. DPLP údajně dosáhla zásadního pokroku v oblasti ziskovosti, účinnosti (37) a kvality, a to při zachování přiměřených cen účtovaných zákazníkům.
5.4 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K DAŇOVÝM OSVOBOZENÍM
(101)
Ve svém prohlášení ze dne 12. srpna 2009 belgické orgány připouštějí, že DPLP nepodléhala dani z příjmů právnických osob, ale až do 27. prosince 2005 podléhala dani ze zisku (tj. zdanění právnických osob). Zdůrazňují nicméně, že během období 2003-2005 tohoto systému zdanění nevyužívala: kdyby totiž podléhala dani z příjmů právnických osob, měla by nárok na převedení ztrát zaznamenaných v minulosti a během tohoto období by nemusela daň z příjmů právnických osob platit.
(102)
Kromě toho tvrdí, že DPLP během období 2003-2005 musela zaplatit daň ze svých zisků ve výši 2 milionů EUR.
(103)
Počínaje hospodářským rokem 2006 musela DPLP platit daň z příjmů právnických osob, aniž by mohla převést své předchozí ztráty. Belgické orgány odhadují ušlý daňový odpočet k tomuto dni na částku 51,87 milionu EUR.
(104)
Na základě uvedeného dospívají k názoru, že DPLP neměla z osvobození od daně z příjmů právnických osob před rokem 2006 žádný čistý zisk.
(105)
Belgické orgány upřesňují, že DPLP je osvobozena od pozemkové daně u příjmů z nemovitého majetku, který je využíván za účelem plnění služby veřejného zájmu.
(106)
Provedly odhad čisté výhody, kterou DPLP takto získává a která podle nich představuje jen omezenou část dodatečných nákladů, jež jí vznikají s ohledem na její povinnost udržovat poštovní síť, pro niž je příznačná přesně stanovená územní hustota, což je povinnost, za kterou nedostává žádné vyrovnání.
(107)
Belgické orgány vysvětlují, že DPLP je osvobozena od některých přímých a místních daní. Zdůrazňují, že tato osvobození mají čistý dopad de minimis.
5.5 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘEVODU BUDOV
(108)
Ve svém prohlášení ze dne 12. srpna 2009 belgické orgány potvrdily, že v době přeměny DPLP na autonomní veřejnoprávní podnik byl na tuto společnost převeden určitý počet budov. DPLP tyto budovy využívala již od roku 1971 a byly nutné pro plnění jejího úkolu poštovní služby.
(109)
Belgické orgány zdůrazňují, že převod budov neposkytl DPLP žádnou výhodu, protože je již využívala v rámci svého úkolu veřejné služby. Jinými slovy, jednalo se pouze o reorganizaci veřejného majetku.
5.6 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ KE STÁTNÍ ZÁRUCE NA PŮJČKY
(110)
Ve svém prohlášení ze dne 12. srpna 2009 belgické orgány zdůrazňují, že DPLP není na její půjčky poskytována státní záruka automaticky. Pokud by DPLP o takovou záruku požádala, musela by získat souhlas belgických orgánů a hradit státní pokladně roční prémii ve výši 0,25 %.
(111)
Během zvažovaného období se DPLP uchýlila k veřejné záruce pouze jednou.
(112)
Belgické orgány se domnívají, že záruční prémie ve výši 0,25 % je odpovídající vzhledem k finanční situaci DPLP a nízké pravděpodobnosti, že by DPLP půjčku nevrátila. Ostatně odhadují, že by úrokové sazby poskytnuté trhem v případě podobné půjčky bez státní záruky byly až o 40 bazických bodů vyšší.
5.7 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(113)
Ve svém prohlášení ze dne 12. října 2009 belgické orgány zdůrazňují, že pouze prohlášení společností BD a FVP/Prodipresse obsahují rozhodující skutečnosti. Tyto skutečnosti se týkají zejména distribuce novin a časopisů s velmi časným dodáním.
(114)
Belgické orgány tvrdí, že na rozdíl od názoru BD nespadá přidělování nevyhrazených poštovních služeb (jako je distribuce tisku) do oblasti působnosti právních předpisů Unie o zadávání veřejných zakázek (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES (38)).
(115)
K tomu zdůrazňují, že distribuce novin a časopisů, jež představuje službu obecného hospodářského zájmu, neporušuje ustanovení Unie o liberalizaci poštovního trhu.
(116)
Belgické orgány rovněž uvádějí, že toto přidělení nevyplývá ze svévolného rozhodnutí. Podle nich je DPLP jediným podnikem, který je schopen splnit podmínky a povinnosti uložené poskytovateli tohoto typu služeb.
(117)
Belgické orgány zdůrazňují, že na rozdíl od tvrzení společnosti BD se DPLP během období 2002-2008 nedostalo nadměrného vyrovnání nákladů spojených s plněním její služby distribuce novin a časopisů.
(118)
Nesdílejí názor FVP/Prodipresse, podle nějž DPLP úmyslně navýšila své investice a nadnáklady spojené s rozšířením celostátního pokrytí distribuce s velmi časným dodáním, které údajně zvýšila z 82 na 100 %. Jelikož se uvedených 18 % týká hlavně vzdálených oblastí, náklady DPLP na zaměstnance neúměrně vzrostly a DPLP si musela pořídit dopravní vozidla na dlouhé vzdálenosti, pro které jsou příznačné vysoké odpisové náklady.
(119)
Belgické orgány nakonec zdůrazňují, že při výpočtu vyrovnání, které společnost dostala od státu za distribuci tisku s velmi časným dodáním, nebyly zohledněny náklady na její reklamní kampaň.
(120)
Společnost BD uvádí, že z hlediska nákladů není DPLP zjevně účinná. Belgické orgány toto tvrzení odmítají a zdůrazňují, že plně nezohledňuje vysoké nadnáklady spojené s distribucí tisku s velmi časným dodáním a že pomíjí značné úsilí vyvinuté DPLP za účelem zvládnutí svých nákladů a zvýšení své produktivity.
(121)
Podle BD jsou náklady Deltamedia nižší než náklady DPLP. Tento stav lze podle belgických orgánů přičíst těmto skutečnostem:
a)
Deltamedia nenabízí celostátní pokrytí;
b)
Deltamedia pracuje s nezávislými distributory;
c)
služba poskytovaná společností Deltamedia je zjednodušena, protože pracuje pouze s omezeným počtem vydavatelů sdružených v jediné tiskové skupině;
d)
vydavatelé dodávají noviny okamžitě do distribučních center.
5.8 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K EXISTUJÍCÍ PODPOŘE
(122)
Ve svém prohlášení ze dne 21. prosince 2010 belgické orgány uvádějí, že některá z opatření, jež jsou předmětem šetření, představují existující podpory.
(123)
Zaprvé, belgické orgány zdůrazňují, že daňová osvobození, jichž využívala DPLP, pocházejí z doby před přistoupením Belgie k Evropské unii, a proto představují existující podpory.
(124)
Zadruhé, belgické orgány tvrdí, že roční dotace vyplácená DPLP pochází z doby před rokem 1999, to znamená před liberalizací poštovního trhu, a představuje tak existující podporu. Stejně tak by vklady kapitálu provedené před rokem 1999 měly být považovány, pokud by představovaly státní podporu, za podporu existující.
(125)
Zatřetí, belgické orgány tvrdí, že z důvodu desetileté promlčecí lhůty představují údajně všechna opatření přijatá před 13. červencem 1999 (tj. deset roků před zahájením formálního vyšetřovacího řízení v tomto konkrétním případě) existující podpory, protože v případě, že by ke zrušení Soudem prvního stupně došlo dříve, mělo by to za následek zrušení všech předchozích vyšetřovacích úkonů Komise. Tvrdí naopak, že vzhledem ke skutečnosti, že Komise provedla první vyšetřovací akt v prosinci 2002, je nutno nezahrnovat do vyšetřování opatření provedená před prosincem 1992. Mělo by se to týkat převodu budov a první roční dotace vyplacené v roce 1992.
6. POSOUZENÍ
6.1 PŘEDBĚŽNÉ POZNÁMKY TÝKAJÍCÍ SE SYSTÉMU ANALYTICKÉHO ÚČETNICTVÍ DPLP
(126)
Článek 14 směrnice 97/67/ES ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/6/ES ze dne 20. února 2008, kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na úplné dotvoření trhu poštovních služeb Společenství (39) (třetí poštovní směrnice) vyžaduje od poskytovatelů poštovních služeb vedení analytického účetnictví, ve kterém jsou jasně odlišeny na jedné straně služby a produkty, které jsou součástí všeobecných služeb, a na druhé straně služby a produkty, které jejich součástí nejsou. Jejich účetnictví musí přiřazovat přímo náklady, které lze přímo přiřadit produktům, a přiřazovat přímo nebo nepřímo společné náklady, a to zejména přiřazovat vhodným způsobem společné náklady nutné pro zajištění jak všeobecných služeb, tak služeb nevšeobecných. Analytické účetnictví DPLP spočívá v metodě stanovování nákladů podle činností (activity based costing - ABAC), při níž se přiřazují všechny provozní náklady až po úroveň provozního zisku před úroky a zdaněním (EBIT) jednotlivým produktům, a to v souladu s metodou úplného přidělování nákladů (FDC). Analytické účetnictví pokrývá všechny provozní náklady a všechny organizační jednotky DPLP. V roce 2009 představovaly komerční produkty […] % obratu DPLP v porovnání s […] % u produktů spojených s veřejnou službou.
(127)
Metoda analytického účetnictví obsahuje tři úrovně: prostředky, činnosti a produkty. Jejím cílem je určit podíl nákladů přiřaditelných každému produktu.
(128)
Náklady se dělí na 398 typů různých nákladů a 3 954 středisek odpovědnosti. Pro účely účetnictví jsou tyto náklady seskupeny do 34 stanic zdrojů („pools“) a 108 skupin kódů. Existuje 986 různých činností.
(129)
Náklady zdrojů jsou přiřazovány činnostem podle jejich povahy: „přímé prostředky“ jsou přímo přiřazovány konkrétní činnosti, zatímco „nepřímé prostředky“ přispívají k provádění několika činností a musí být přiřazovány pomocí přerozdělovacího klíče, který vyjadřuje stupeň využívání dotyčného prostředku každou z činností. Všeobecný příspěvek k provozování činnosti potom zahrnuje všeobecné náklady, které nelze přiřadit konkrétním činnostem; tyto náklady jsou přiřazovány rovnoměrně všem produktům na základě navýšených pořizovacích nákladů.
(130)
986 různých činností tvoří základní prvky hodnotového řetězce každého produktu. Část nákladů spojená s danou činností je přiřazována produktům v závislosti na využívání dotyčné činnosti u každého produktu. Náklady neprovozních činností jsou napřed přiřazeny provozním činnostem, které přispívají přímo produktům.
(131)
V poslední etapě postupu jsou náklady činností nakonec přiřazeny ke každému produktu podle přerozdělovacího klíče, který je obvykle založen na objemu. Jinými slovy, všechny produkty, které využívají určité činnosti, jsou zaúčtovány s částí nákladů této činnosti a tato část je úměrná objemu, s jakým tuto činnost využívají.
(132)
Komise soudí, že metoda analytického účetnictví, kterou v současné době DPLP používá, je uspokojivá, protože všechny náklady přiřazuje správně a s dostatečnou odpovídající mírou. Komise ale konstatuje, že DPLP vypracovala tuto metodu postupně, a lze se proto domnívat, že účetní údaje z počátku období, jež je předmětem šetření, jsou sice celkově důvěryhodné, ale ne tak podrobné jako údaje současného systému účetnictví.
(133)
V březnu roku 2011 belgické orgány seznámily Komisi se změnou metody analytického účetnictví DPLP, která měla být provedena se zpětnou platností s cílem odlišného rozdělení některých nákladů mezi komerční činnosti a činnosti veřejné služby. Změna plánovaná belgickými orgány se týká poslední etapy přiřazování nákladů, kdy jsou produkty zúčtovávány s náklady, které jsou úměrné objemu využití každé činnosti.
(134)
Změnou se mění metoda přiřazování provozních nákladů produktům, kterou DPLP dosud používala. Po podobné změně by některé náklady spojené s komerčními produkty přešly do oblasti veřejných služeb, čímž by se rozšířil základ nákladů veřejných služeb. Veřejné služby by tím nesly za rok v průměru […] EUR nákladů, které jsou v současné době přiřazovány komerčním produktům. Ostatní součásti metody analytického účetnictví by zůstaly beze změn.
(135)
Belgické orgány uvádějí, že náklady některých činností jsou již ze své podstaty určovány na určité úrovni, kterou stanoví potřeby veřejné služby. Jinými slovy, náklady těchto činností využívaných pro účely veřejných služeb by zůstaly stejné, i kdyby jich nevyužíval žádný komerční produkt. Jelikož daný komerční produkt nevyvolal dotyčnou činnost, neměl by nést provozní náklady spojené s touto činností ani v případě, kdy ji využívá.
(136)
Ačkoliv belgické orgány zdůrazňují, že je revidovaná metoda slučitelná se směrnicí 97/67/ES, rozsudkem ve věci Chronopost (40) a rámcem Unie pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (41) (dále jen „rámec pro SOHZ“), protože přiděluje produktům přímo přiřaditelné náklady a část společných nákladů, a že tato metoda lépe odráží skutečné náklady spojené se závazky veřejné služby, Komise soudí, že toto nové tvrzení nelze přijmout z formálních, ekonomických a právních důvodů.
(137)
Pokud jde o formální hledisko, není navrhovaná metoda ve skutečnosti v interním účetnictví DPLP používána, ale spočívá spíše ve změně ex post předchozích údajů. Revidovaná metoda nezískala souhlas regulačního orgánu jako základu pro stanovení sazeb a nepoužívá ji ani stát za účelem výpočtu vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu. Revidovaná metoda se tak jeví jako teoretická konstrukce vypracovaná pro účely tohoto řízení v oblasti státní podpory. Pokud jde o stanovení ceny převodu prováděného uvnitř podniku, nelze z ekonomického hlediska předpokládat, že by komerčním produktům neměla být přiřazována část nákladů prostředků, které využívají (podle této metody by např. komerční produkty nepřispívaly na náklady spojené s roznáškou poštovních doručovatelů, i když doručovatelé roznášejí také tyto produkty). Z právního hlediska se taková změna nejeví jako slučitelná s čl. 14 odst. 3 písm. b) iv) směrnice 97/67/ES, rozsudkem ve věci Chronopost (42) a rámcem pro SOHZ (43) z roku 2005, které všechny vyžadují, aby společné náklady byly vhodným způsobem přiřazovány komerčním činnostem.
(138)
Komise nepostaví své posouzení na změněných účtech ale na údajích analytického účetnictví potvrzených v souladu se směrnicí 97/67/ES Belgickým institutem poštovních služeb a telekomunikací (IBPT - Institut belge des services postaux et des télécommunications, tj. regulačním orgánem belgického poštovního odvětví (44)), které byly sděleny původně a které jsou založeny na metodě analytického účetnictví, kterou DPLP úředně používá.
6.2 POSOUZENÍ PŘEVZETÍ DŮCHODOVÝCH NÁKLADŮ
6.2.1 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(139)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
(140)
Aby určité opatření představovalo státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, musí být splněny tyto kumulativní podmínky: opatření musí
i)
poskytnout příjemci výhodu,
ii)
narušovat nebo moci narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňuje určité podniky,
iii)
představovat zásah státu nebo být poskytnuto ze státních prostředků,
iv)
ovlivňovat obchod mezi členskými státy.
6.2.1.1 Výhoda a selektivita
(141)
Na základě přístupu použitého v rozsudku ve věci Combus (45) belgické orgány zdůrazňují, že závazky v oblasti důchodů představovaly neobvyklé výdaje, které konkurenti nemuseli financovat, a tím pádem jejich převzetí státem nepředstavuje podporu.
(142)
Zdůrazňují zejména, že kvůli nedostatečné pružnosti, která je příznačná pro status statutárních zaměstnanců, nemohla DPLP snížit podíl představovaný touto kategorií zaměstnanců, ačkoliv je tato kategorie značně nákladnější než případní zaměstnanci s méně výhodnými pracovními smlouvami.
(143)
Nejprve je nutno obecně připomenout, že rozsudek ve věci Combus nebyl Soudním dvorem potvrzen. Judikatura Soudního dvora naopak vyvrací předpoklad, podle kterého by vyrovnání za strukturální nevýhodu vylučovalo jakékoli označení za podporu. Z ustálené judikatury Soudního dvora tak vyplývá, že existenci podpory je nutno posuzovat z hlediska důsledků a ne z hlediska příčin nebo cílů státního zásahu (46). Soudní dvůr rovněž rozhodl, že pojem podpory zahrnuje výhody poskytnuté veřejnými orgány, které v různých formách snižují výdaje běžně zatěžující rozpočet podniku (47).
(144)
Soudní dvůr kromě toho uvedl, že náklady spojené s odměnami zaměstnanců zatěžují již ze své podstaty rozpočet podniků, a to bez ohledu na to, zda tyto náklady vyplývají či nevyplývají ze zákonných povinností nebo kolektivních smluv (48). V tomto ohledu Soudní dvůr stanovil, že skutečnost, že státní opatření mají za cíl vyrovnat nadnáklady, nebrání možnosti, aby byly označeny za podporu (49).
(145)
K tomu je možno poznamenat, že souvislosti hospodářské soutěže, do nichž spadal případ Combus, byly odlišné od souvislostí, které se týkají DPLP. Společnost Combus musela vyvíjet svou dopravní činnost na obchodním základě a působit na trhu za podmínek hospodářské soutěže, jež byly srovnatelné s podmínkami soukromých společností autobusové dopravy. Společnosti veřejné dopravy postupují po nabídkovém řízení svou činnost v oblasti autobusové přepravy soukromým a veřejnoprávním podnikům. V souladu s pravidly zadávání zakázek jsou zakázky přidělovány „hospodářsky nejvýhodnější nabídce“, a to bez ohledu na to, zda je uchazeč soukromý nebo veřejný subjekt. Během celého posuzovaného období měla společnost DPLP značný monopol a hospodářské tlaky se projevovaly zcela odlišným způsobem. Na rozdíl od věci Combus k tomu Belgie v tomto případě nepřijala žádné právní opatření s cílem zrušit nebo přizpůsobit zvláštní systém zaměstnaneckého poměru platný pro státní zaměstnance pracující pro DPLP, nebo způsob, jakým jim vzniká nárok na důchod.
(146)
Komise proto soudí, že skutkové rozdíly mezi případem Combus a předmětným případem odůvodňují odlišný závěr v této věci.
(147)
Za účelem posouzení, zda předmětná opatření obsahují prvky státní podpory, je nutno zjistit, zda tato opatření poskytují DPLP hospodářské zvýhodnění v tom, že jí umožňují nenést náklady, které by měly běžně zatěžovat její vlastní finanční prostředky, a tím zabránily, aby síly přítomné na trhu působily obvyklým způsobem. Podpora spočívá ve snížení nákladů, které zpravidla zatěžují rozpočet podniků vzhledem k povaze nebo struktuře předmětného režimu nákladů. Obráceně by bylo možno definovat pojem „zvláštní zatížení“ jako dodatečné náklady vůči nákladům obvyklým. Odstranění podobného zvláštního zatížení právním opatřením by příjemci neposkytlo zvýhodnění, a nepředstavovalo by proto státní podporu.
(148)
Podle judikatury Soudního dvora v oblasti analýzy selektivity, jež obsahuje pro určení slučitelnosti či neslučitelnosti odlišného zacházení s některými podniky nebo výrobami v tržní situaci, která je ze strukturálního hlediska obvyklá, srovnání s referenčním rámcem, označení zatížení za „běžné“ nebo za „zvláštní“ znamená, že je nutno vymezit referenční či srovnávací rámec s cílem zjistit podniky, které by se z hlediska cíle sledovaného dotyčnými opatřeními nacházely ve srovnatelné právní a skutkové situaci.
(149)
Nezdá se ovšem, že lze vypracovat nezávislý srovnávací rámec, který by umožnil stanovit „běžný“ příspěvek, který zatěžuje podniky, které se z hlediska cíle sledovaného dotyčným opatřením nacházejí v právní a skutkové situaci srovnatelné se situací DPLP. U konkurentů DPLP se zejména jedná o soukromoprávní podniky, které provozují své činnosti na konkurenčních trzích, zatímco DPLP měla během posuzovaného období zákonný monopol, a to až do úplné liberalizace, k níž došlo v roce 2011.
(150)
Za účelem zjištění výhody ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy musí Komise proto posoudit situaci DPLP a porovnat odvody na sociální zabezpečení před a po převzetí důchodových nákladů.
(151)
Od zákona ze dne 6. července 1971 až do reformy důchodového systému v roce 1997 nesla DPLP všechny důchodové náklady a náklady na sociální zabezpečení u svých státních zaměstnanců. Za těchto okolností se Komise domnívá, že tyto náklady jsou součástí běžných výdajů, které DPLP musela financovat ze svých vlastních prostředků s ohledem na její právní a skutkové postavení na belgickém poštovním trhu.
(152)
Jelikož převzetí důchodových nákladů, k němuž došlo v roce 1997 a jež je předmětem šetření, umožnilo DPLP, aby nemusela nést náklady, které by za běžných podmínek musela financovat ze svých vlastních prostředků, předmětná opatření poskytují tomuto subjektu výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(153)
Dotyčná výhoda je selektivní, protože se týká pouze DPLP.
6.2.1.2 Státní prostředky
(154)
Hrazení důchodů bylo financováno státem, který v oblasti důchodů převzal pravomoci DPLP.
(155)
Vzhledem k tomu, že stát hradí důchodcům DPLP důchody přímo ze svého vlastního rozpočtu, jsou zcela zjevně používány státní prostředky.
6.2.1.3 Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(156)
Výše popsaná opatření mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy, protože DPLP působí na trzích otevřených hospodářské soutěži, jako jsou služby dodávání balíků, pro něž je příznačná výrazná přeshraniční výměna. Na trhu zasílání balíků čelí konkurenci podniků, které vyvíjejí činnost v jiných členských státech, jako jsou společnosti UPS, FedEx nebo TNT Express. DPLP vyvíjí rovněž činnost na trhu distribuce tisku, kde působí či mohou působit podniky z jiných členských států. Distribuce balíků nebyla nikdy DPLP vyhrazena zcela a již na počátku devadesátých let minulého století nabízely další podniky některé služby v oblasti distribuce balíků (50) nebo jiné zvláštní poštovní služby (51). DPLP kromě toho působí na trhu finančních odvětví (běžné poštovní účty, spořicí účty a platební služby), kde čelí konkurenci subjektů, které nabízejí finanční produkty, jako jsou banky a finanční subjekty. Poštovní běžné a spořicí účty, které se používají jak k platbám, tak ke spoření, konkurují bankovním běžným a spořicím účtům. Bankovní odvětví bylo otevřeno hospodářské soutěži již před rokem 1992 a vyznačovalo se rozsáhlými obchody mezi členskými státy. Banky různých členských států se v Belgii usadily již před rokem 1992: v té době působilo na území Belgie více než 70 zahraničních finančních společností (52).
(157)
Vzhledem k výše uvedeným odůvodněním je zjevné, že každé státní opatření, které DPLP poskytuje hospodářské zvýhodnění, může ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(158)
Z důvodů uvedených v 141. až 157. bodě odůvodnění Komise soudí, že převzetí hrazení důchodů představuje podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
6.2.2 Posouzení slučitelnosti převzetí hrazení důchodů s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c)
(159)
V rámci reformy důchodového systému v roce 1997 bylo hrazení ročních čistých nákladů na důchody společností DPLP státu nahrazeno přímým příspěvkem, čímž došlo ke srovnání důchodových nákladů hrazených DPLP s náklady jejích konkurentů. Bez této reformy by úroveň důchodových nákladů v následujících letech výrazně vzrostla, a to zejména kvůli zhoršení poměru mezi pracovně činnými státními zaměstnanci (přispěvatelé) a pracovně nečinnými (příjemci) v důsledku rozhodnutí DPLP státní zaměstnance nadále do zaměstnání nepřijímat.
(160)
Vzhledem k tomu, že odchylky stanovené v čl. 107 odst. 2 a v čl. 107 odst. 3 písm. a) a b) SFEU nejsou zjevně použitelné a že Belgie na podporu slučitelnosti převzetí hrazení důchodů ve prospěch DPLP nezmínila čl. 106 odst. 2 SFEU, Komise přezkoumá, zda lze toto převzetí prohlásit za slučitelné podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, který stanoví, že podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
(161)
Komise nejprve přezkoumá, do jaké míry převzetí všech nákladů spojených s důchody splňuje cíl společného zájmu a je pro něj nutné, a potom přiměřenost této míry a zváží pozitivní a negativní důsledky podpory.
6.2.2.1 Liberalizace poštovního odvětví představuje společný zájem
(162)
Právo Unie podporovalo od roku 1992 stále větší liberalizaci poštovního odvětví tím, že přijalo zelenou knihu, která následně vedla k přijetí tří směrnic, a to i) směrnice 97/67/ES, ii) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/39/ES ze dne 10. června 2002, kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na další otevření hospodářské soutěže poštovních služeb Společenství (53), a iii) směrnice 2008/6/ES. Uznává se rovněž, že liberalizace poštovních trhů na úrovni EU má důležitou úlohu v Lisabonské strategii pro dosažení růstu a vytvoření pracovních příležitostí.
(163)
Je proto důležité nejenom zajistit poskytování základních poštovních služeb, jak se projevuje v pojmu závazku všeobecné služby, ale také zavést rovné podmínky hospodářské soutěže pro tradičního provozovatele, již existující konkurenty a nové subjekty.
(164)
Již v rozhodnutí, které se týkalo francouzské společnosti La Poste, Komise uznala, že zavedení stejných podmínek v oblasti odvodů na sociální zabezpečení pro tradičního provozovatele a jeho konkurenty představuje klíčovou podmínku pro spravedlivou hospodářskou soutěž v odvětví poštovních služeb. Usoudila, že převzetí závazků financování důchodů státních zaměstnanců pracujících ve francouzské společnosti La Poste je slučitelné s vnitřním trhem, přičemž veřejné dotace zaručují stejnou výši odvodů na sociální zabezpečení pro francouzskou La Poste a její konkurenty. Komise má v úmyslu použít v tomto konkrétním případě stejné uvažování jako v kapitole 6.3 tohoto rozhodnutí, které je nutno považovat za použitelné v tomto konkrétním případě v míře, v jaké je relevantní.
6.2.2.2 Nezbytnost převzetí hrazení důchodů
(165)
Komise soudí, že přeměna DPLP v roce 1992 byla nutná pro podpoření hospodářské soutěže na poštovním trhu: toto opatření totiž postavilo DPLP a její konkurenty na stejnou úroveň, pokud jde o právní formu (a tím zrušilo neomezenou záruku, již dosud DPLP měla jakožto veřejnoprávní jednotka).
(166)
Ani belgický stát a ani agentura pošt ovšem nenashromáždily rezervy odpovídající nahromaděným závazkům v oblasti důchodů. Při svém vzniku v roce 1992 DPLP nadále plnila závazky v oblasti důchodů, aniž by byla na jejich krytí zanesena do jejího účetnictví odpovídající aktiva.
(167)
Vyplácení důchodů by proto pro DPLP postupně začalo představovat příliš velkou zátěž, protože četní státní zaměstnanci se blížili věku odchodu do důchodu. Ačkoliv byla za účelem zlepšení tohoto stavu přijata opatření (zlepšení produktivity, postupné snižování počtu zaměstnanců díky přirozeným odchodům, indexace mezd), k zajištění trvalé finanční rovnováhy DPLP by to nestačilo (viz níže tabulka č. 1).
(168)
Může za to zejména skutečnost, že přeměna na soukromoprávní podnik znamenala pro DPLP také nepřijímat nadále do zaměstnání státní zaměstnance a najímat pouze smluvní zaměstnance (na něž se vztahuje obecná pracovní smlouva a ustanovení pracovního práva). DPLP by proto po roce 1997 musela financovat ze svých vlastních příjmů jak výdaje na důchody státních zaměstnanců v důchodu, tak sociální odvody na důchodové zabezpečení svých pracovně činných smluvních zaměstnanců.
(169)
Negativní vývoj peněžních toků DPLP se postupem let zhoršoval a nadále zhoršuje, protože vyšší platby na důchody přesáhly a stále přesahují příjmy vytvářené jejími činnostmi (viz tabulka č. 3).
Tabulka 3
Simulace penežních toku DPLP provedená belgickými orgány v roce 1996
(170)
DPLP by nepochybně čelila mnohem vyšším nákladům, pokud by po roce 1997 musela financovat důchody všech svých státních zaměstnanců z vlastních prostředků. Je zřejmé, že bez podpory by byl ohrožen přechod z právního statusu veřejné správy na právní status soukromého podniku.
(171)
Kromě toho by úplné refinancování důchodových nákladů zvýšením příjmů z regulovaných dopisních zásilek vedlo k velmi vysokým sazbám za odeslání dopisů a k takovému potenciálně výraznému snížení počtu odesílaných dopisů, že by to ohrozilo nabídku všeobecných služeb dopisních zásilek.
(172)
Komise vedle toho zastává názor, že předmětná opatření jsou přizpůsobena cíli zájmu Společenství, který sledují. Žádný jiný nástroj by nemohl řešit tuto záležitost účinnějším způsobem. V odvětvích, v nichž existuje služba obecného hospodářského zájmu, by samozřejmě mohla být poskytnuta vyrovnání za veřejnou službu, ovšem podobný přístup by nebyl dlouhodobě udržitelný z důvodu zvláštní strukturální povahy této záležitosti.
(173)
S ohledem na cíle liberalizace poštovních trhů, které spočívají zejména v zaručené nabídce všeobecných poštovních služeb dobré kvality za dostupné ceny, a vzhledem k cíli prosazování poctivé hospodářské soutěže představovalo převzetí hrazení důchodů nezbytné opatření.
6.2.2.3 Proporcionalita převzetí hrazení důchodů
(174)
Rozhodnutí ve věci francouzské společnosti La Poste uvádí posouzení Komise, pokud jde o proporcionalitu opatření podpory ve spojení s převzetím nákladů na důchody, které mají tradiční provozovatelé poštovního odvětví, kteří nadále zaměstnávají státní zaměstnance za podmínek domluvených v době, kdy měli monopolní postavení. Proporcionalitu je nutno posuzovat s ohledem na zavedení spravedlivých podmínek na trzích otevřených hospodářské soutěži (např. dopisy, balíky a finanční služby). Tradiční provozovatel musí platit stejné sazby odvodů na sociální zabezpečení jako jeho konkurenti.
(175)
Jelikož se smluvní zaměstnanci DPLP na rozdíl od statutárních, kteří mají podobný status jako státní zaměstnanci, nacházejí z právního hlediska ve stejné situaci jako zaměstnanci jakéhokoli soukromého podniku, umožňuje porovnání odvodů na sociální zabezpečení placených DPLP pro každou kategorii zaměstnanců ověřit, zda společnost od doby, kdy byla zbavena hrazení důchodů, plní podmínku týkající se placení stejné sazby odvodů na sociální zabezpečení jako její konkurenti.
(176)
Níže uvedená souhrnná tabulka uvádí zevrubný přehled nákladů na sociální zabezpečení placených DPLP pro své statutární a smluvní zaměstnance:
Náklady na sociální zabezpečení nesené a hrazené DPLP
Statutární zaměstnanci
Smluvní zaměstnanci
Odvody DPLP do systému sociálního zabezpečení, z nichž 8,86 % připadá na důchody
[…] %
[…] %
Náklady přímo nesené DPLP
[…] %
[…] %
Nemocenské a invalidní pojištění
[…] %
[…] %
Rodinné přídavky
[…] %
-
Příspěvek k vyplácení vyrovnání (54)
[…] %
Strukturální snížení (55)
[…] %
PŘÍSPĚVEK HRAZENÝ ZAMĚSTNAVATELEM Celkem
[…] %
[…] %
PŘÍSPĚVEK HRAZENÝ ZAMĚSTNANCI
[…] %
[…] %
Příspěvek zaměstnance do všeobecného systému sociálního zabezpečení
[…] %
[…] %
(177)
Jak dokládá výše uvedená tabulka, je míra příspěvku DPLP do belgického systému sociálního zabezpečení (nominální procentní podíl mzdových nákladů) zřetelně nižší než příspěvek soukromých subjektů ([…] % oproti […] %).
(178)
Pokud se ovšem pro účely srovnání skutečných sazeb odvodů na sociální zabezpečení zohlední náklady přímo nesené zaměstnavatelem, oba podíly jsou téměř stejné a v případě statutárních zaměstnanců DPLP dokonce mírně vyšší ([…] % oproti […] %).
(179)
Lze také pozorovat, že odvody placené zaměstnanci jsou v obou případech výrazně stejné ([…] % oproti […] %).
(180)
Důvodem nižší nominální sazby odvodů na sociální zabezpečení placených DPLP pro své statutární zaměstnance je osvobození od některých poplatků na sociální zabezpečení, které se nevztahují na pracovníky se statusem státních zaměstnanců (např. nemoc z povolání, nezaměstnanost, pracovní úraz). Sama DPLP ovšem přímo nese náklady na sociální zabezpečení, na které se vztahuje osvobození z důvodu zvláštního statusu jejích statutárních zaměstnanců. Tento přístup má pro DPLP za následek vysoké přímé náklady.
(181)
Pokud jde o příspěvek samotných zaměstnanců, který je nutno také zohlednit, protože zaměstnanci musí platit tento příspěvek ze své mzdy, již jim platí zaměstnavatel (pro něhož tudíž tento příspěvek představuje také náklad), je u statutárních zaměstnanců oproti smluvním mírně vyšší.
(182)
Belgické orgány a DPLP sdělily informace, z nichž vyplývá, že přímé odvody zůstaly během času celkově stabilní.
(183)
Ačkoliv se u přímých nákladů přímo nesených DPLP ([…] %) nejedná v přesném slova smyslu o odvody na sociální zabezpečení, je nutno zohlednit skutečnost, že se nejedná o dobrovolné náklady, ale že vyplývají přímo ze zvláštního statusu statutárních zaměstnanců a že byly tudíž DPLP uloženy. Zdá se proto logické považovat je z hlediska původu a určení za další povinné náklady na sociální zabezpečení.
(184)
Pro výpočet skutečných odvodů na sociální zabezpečení placených DPLP je proto nutno tyto přímé náklady zohlednit. Celková míra odvodů na sociální zabezpečení, která z toho vyplývá, je zřejmě mírně vyšší v případě statutárních zaměstnanců DPLP ([…] %) než v případě zaměstnanců podniků soukromého sektoru ([…] %).
6.2.2.4 Kritérium pro zjištění vyváženosti převzetí hrazení důchodů
(185)
Reforma důchodového systému použitelná na DPLP představovala zásadní etapu přizpůsobení podniku postupné liberalizaci a s výhledem na úplnou liberalizaci belgického poštovního trhu, která hraje důležitou úlohu v rámci Lisabonské strategie pro dosažení růstu a vytvoření pracovních příležitostí.
(186)
V rozhodnutí o společnosti La Poste Komise uvedla, že liberalizace poštovního odvětví by mohla být ztížena, pokud nebudou schváleny projekty reformy důchodového systému (srovnatelné s reformou provedenou v Belgii).
(187)
Komise se rovněž domnívá, že i když se předmětná opatření netýkají, pokud jde o dávky vyplácené důchodcům, zvláštního režimu, mohou učinit mechanizmus financování, který se v důsledku historického vývoje stal zastaralým, trvale udržitelným. Soudí, že tato opatření proto zapadají do obecnějšího rámce reformy důchodových systémů členských států, již si přeje jak Rada, tak Komise.
(188)
Negativní důsledky opatření se jeví jako omezené, protože vzhledem k minulosti DPLP a jejích činností je zřejmé, že většina jejích závazků v oblasti důchodů se týká činností ve vyhrazeném odvětví, kde je narušení hospodářské soutěže již svou podstatou omezené.
(189)
Předmětné opatření by teoreticky mohlo umožnit DPLP zachovat si dominantní postavení. Komise ovšem považuje toto riziko za nízké, protože se opatření omezují na sladění sociálních odvodů placených DPLP s odvody jejích konkurentů.
(190)
Z předchozího vyplývá, že v porovnání s pozitivními důsledky opatření jsou negativní důsledky podpory poskytnuté DPLP omezené.
(191)
Vzhledem k tomu, že se opatření omezují na míru nutnou k vytvoření rovných podmínek v oblasti odvodů na sociální zabezpečení a že odstraňují narušení hospodářské soutěže, jež znevýhodňovalo DPLP, neovlivňují podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
(192)
Komise proto zastává názor, že lze opatření převzetí hrazení důchodů přijaté v roce 1997 považovat za podporu slučitelnou s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, protože nestaví DPLP oproti ostatním subjektům do výhodnějšího postavení, pokud jde o náklady na sociální zabezpečení jejích statutárních zaměstnanců.
6.3 POSOUZENÍ VYROVNÁNÍ ZA VEŘEJNOU SLUŽBU A DALŠÍ OPATŘENÍ
6.3.1 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
6.3.1.1 Výhoda a selektivita
(193)
Pokud jde o vyrovnání nákladů veřejné služby, rozsudek ve věci Altmark (56) stanoví kritéria, jež veřejný zásah musí splnit, aby mohl být považován za vyrovnání závazků veřejné služby a nebyl označen za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(194)
V tomto konkrétním případě nejsou tato kritéria splněna, a to zejména kritérium čtvrté: DPLP nebyla vybrána v rámci řízení o zadání veřejné zakázky. Belgické orgány navíc neprokázaly, že míra vyrovnání byla stanovena na základě analýzy nákladů, které by měl průměrně velký a dobře spravovaný podnik vybavený odpovídajícími prostředky, aby mohl uspokojit požadované potřeby veřejné služby, a Komise nemá k dispozici žádné náznaky či informace, aby se mohla domnívat, že je čtvrté kritérium splněno.
(195)
Protože příjemcem každoročních vyrovnání byl pouze jeden podnik a protože tato vyrovnání dala tomuto podniku k dispozici dodatečné prostředky, opatření poskytlo DPLP selektivní zvýhodnění.
(196)
Kapitálové vklady v roce 1997: belgické orgány přiznaly, že se u kapitálových vkladů provedených v roce 1997 v celkové výši 62 milionů EUR ve skutečnosti jednalo o odložené vyplacení dlužného vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu z roku 1996. Tyto vklady je proto nutno posuzovat na stejném základě jako každoroční vyrovnání. Jelikož nejsou splněny různé podmínky stanovené v rozsudku ve věci Altmark, opatření poskytlo DPLP selektivní zvýhodnění.
(197)
Kapitálové vklady v roce 2003: belgické orgány prohlásily, že při vkladu kapitálu provedeném v roce 2003 (297,5 milionu EUR) byla dodržena zásada investora v tržním hospodářství, a že tento vklad proto nepředstavuje státní podporu. Podle nich měl tento vklad za cíl posílit vlastní kapitál DPLP za účelem výstavby a modernizace poštovních uzlů, optimalizace roznášky dopisních zásilek a automatizace. Vložené finanční prostředky měly rovněž pokrýt výdaje spojené se zaměstnanci v důsledku snížení počtu pracovníků ve spojení se systémem předčasného odchodu do důchodu, zkrácení pracovní doby a zvýšení mezd nabízených novým zaměstnancům.
(198)
Na prokázání, že tento vklad kapitálu byl v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, belgické orgány vypracovaly v rámci svého strategického plánu výhledy ziskovosti, které vedly k úrovni ziskovosti přesahující kapitálové náklady, kterou by požadoval soukromý investor.
(199)
Výhledy a výpočet zisku provedené belgickými orgány mají povahu prognózy, jsou velmi podrobné a v souladu s metodou, již by použil soukromý investor:
1.
ziskovost je vypočítána pomocí metody budoucích realizovaných peněžních toků, jež zohledňuje budoucí růst podniku a schopnosti investic přinášet zisk a peněžní toky pro jeho akcionáře;
2.
počítalo se s třemi různými scénáři: scénářem optimistickým, pesimistickým a nejpravděpodobnějším, který byl nakonec zvolen pro posouzení citlivosti výhledů;
3.
výhledy uváděly zvýšení ziskového rozpětí na […] % v roce 2007 (viz tabulka č. 4) a očekávanou míru návratnosti kapitálu během období 2003-2012 na úrovni […] %, což je míra přesahující […] % uváděných nezávislým znalcem (Banque Degroof) jako ziskové rozpětí, jež by soukromí investoři v poštovním odvětví považovali za přiměřené.
Tabulka č. 4
Výhledy ex ante zisku během období 2003-2007 vypracované belgickými orgány
(…)
Zdroj: belgické orgány.
Tabulka č. 5
Výpočet míry návratnosti kapitálu ex ante provedený belgickými orgány pro nejpravděpodobnější scénář
(…)
Zdroj: belgické orgány.
(200)
Lze rovněž poznamenat, že spolehlivost výhledů byla obecně potvrzena finančními výsledky dosahovanými během následujících roků (viz tabulka č. 6). V důsledku tohoto zvýšení ziskovosti začala DPLP od roku 2007 vyplácet dividendy.
Tabulka č. 6
Zisk ex post během období 2003-2007
(…)
Zdroj: belgické orgány.
(201)
Hospodářské výsledky zaznamenané během období deseti let jsou rovněž v souladu s výhledy z roku 2003, protože míra návratnosti kapitálu ex post by se měla pohybovat na úrovni […] %, tudíž přesáhnout úroveň […] %, s níž se počítalo v roce 2003.
(202)
Ačkoliv se návratnost investice provedené belgickým státem jeví jako dostatečná pro potvrzení, že u této investice byla dodržena zásada soukromého investora v tržním hospodářství, je nutno poznamenat, že očekávané příjmy, které sloužily jako základ pro posouzení této návratnosti, zahrnovaly státní podpory, a to zejména každoroční vyrovnání vyplácená společnosti DPLP.
(203)
Tato opatření státní podpory ovšem zjevně sledují odlišné cíle a nemají žádnou chronologickou vazbu na kapitálový vklad provedený v roce 2003.
(204)
Nejistota, kterou by soukromému investorovi mohla způsobit neoznámená podpora ve prospěch DPLP, byla zmírněna formálním povolením kapitálového vkladu poskytnutým Komisí v jejím rozhodnutí z roku 2003. V okamžiku provedení investice by každý soukromý investor s příznivými výhledy návratnosti následkem přijetí kladného rozhodnutí Komise pravděpodobně podstoupil riziko a tuto investici provedl, i když toto rozhodnutí nebylo ještě konečné. Soukromý investor by se svým rozhodnutím nečekal několik let až do vynesení rozsudků Soudu prvního stupně a Soudního dvora. Pozdější zrušení tohoto rozhodnutí proto představuje událost, se kterou se v okamžiku provedení investice nedalo počítat a která se musela jevit jako málo pravděpodobná, protože rozhodnutí Komise se považují za právoplatná, dokud nebyla zrušena.
(205)
Komise proto zastává názor, že kapitálový vklad provedený v roce 2003 lze považovat za vklad v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství a že nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(206)
Kapitálové vklady v roce 2006: belgické orgány prohlásily, že při vkladu kapitálu provedeném v roce 2006 (40 milionů EUR) byla dodržena zásada investora v tržním hospodářství, a že tento vklad proto nepředstavuje státní podporu.
(207)
Tento vklad byl proveden za stejných podmínek, jaké platí pro soukromého investora: navýšení kapitálu DPLP bylo upsáno státem (ve výši 40 milionů EUR) a společností Post Invest Europe (ve výši 300 milionů EUR), a to za stejnou cenu za akcii (pari passu). Společnost Post Invest Europe byla v té době vnějším investorem bez jakékoliv vazby na DPLP nebo belgický stát.
(208)
Emisní cena akcií byla kromě toho stanovena správně. Za účelem určení ceny nových vydaných akcií odhadla investiční banka, na kterou se belgické orgány obrátily, že se celková hodnota společnosti DPLP pohybuje mezi […] a […] EUR. Stát se nakonec rozhodl pro částku […] EUR za celý podnik, a to před kapitálovými vklady. Předpoklady ohledně míry návratnosti kapitálu a rizika na základě společného obchodního plánu spočívaly jako takové na ohledech spojených s optimalizací zisků v dlouhodobém výhledu. Také hospodářské výsledky zaznamenané později společností DPLP následkem navýšení kapitálu v roce 2006 (viz níže) potvrzují spolehlivost předpokladů a parametrů zohledněných v době přijímání rozhodnutí o investici.
Tabulka č. 7
Hospodářské výsledky DPLP mezi rokem 2006 a rokem 2010
(…)
Zdroj: belgické orgány.
(209)
Komise soudí, že kapitálový vklad ve výši 40 milionů EUR provedený v roce 2006 je zjevně v souladu s chováním investora v tržním hospodářství, a proto nepředstavuje státní podporu.
(210)
Osvobození od daně z příjmů právnických osob, které by mohlo poskytnout DPLP výhodu tím, že by snížilo výši daně, již by jinak tato společnost musela uhradit, nevedlo k žádnému konkrétnímu zvýhodnění: od roku 1992 do roku 2005, v němž bylo toto osvobození zrušeno, byl totiž kumulovaný hospodářský výsledek DPLP po zdanění záporný. Ačkoliv byl čistý hospodářský výsledek v některých letech kladný, převedení daňového odpočtu z jednoho roku na druhý by DPLP umožnilo daň neplatit, a to i kdyby režimu daně z příjmů právnických osob podléhala. Toto osvobození není proto v tomto rozhodnutí podrobněji přezkoumáváno.
(211)
Osvobození od pozemkové daně a od místní daně staví naopak DPLP do výhodnějšího postavení než ostatní podniky, protože zmírňují závazky, které by měla za běžných okolností plnit. Poskytují jí proto selektivní zvýhodnění.
(212)
Belgické orgány zdůrazňují, že převod budov spadal do vnitřní reorganizace státního majetku, protože DPLP patřila v té době zcela státu. Převodem budov ale DPLP dostala k dispozici nová aktiva, jež předtím patřila státu. DPLP sice tyto budovy využívala již v době, kdy patřily státu, nebyla ale jejich právoplatným vlastníkem. Převodem právního aktu vlastnictví získala DPLP, tedy podnik oddělený od státu, vlastnická práva k budovám. DPLP tedy obdržela v poměru ke stavu před převodem dodatečné prostředky. Toto opatření jí proto poskytlo selektivní zvýhodnění.
(213)
Bez státní záruky by DPLP nemohla získat půjčku za stejných podmínek. Belgické orgány soudily, že tržní sazby by byly vyšší až o 40 bazických bodů, zatímco záruční prémie hrazená státu představovala 25 bazických bodů.
(214)
Podle sdělení Komise o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory ve formě záruk (57) (bod 3.2 písm. d)) „by se za riziko obvykle měla zaplatit příslušná prémie z částky záruky nebo protizáruky. Pokud je cena zaplacená za záruku nejméně stejně vysoká jako odpovídající záruční prémie, kterou lze nalézt na finančních trzích, neobsahuje záruka podporu. Nelze-li na finančních trzích nalézt odpovídající záruční prémii, kterou by bylo možno použít pro srovnání, je třeba porovnat celkové finanční náklady zaručené půjčky, včetně úrokové sazby půjčky a záruční prémie, s tržní cenou podobné nezaručené půjčky“. Jelikož záruční prémie není zřejmě v souladu s trhem, umožnila státní záruka DPLP získat financování za nižší cenu, než by měla v zásadě platit.
(215)
Opatření proto poskytlo DPLP selektivní zvýhodnění, jež se rovná rozdílu mezi úrokovou sazbou, již by DPLP musela platit, pokud by státní záruka neexistovala, a skutečnou úrokovou sazbou navýšenou o záruční prémii. Získaná výhoda představovala každý rok 15 bazických bodů z kapitálového závazku. Zvýhodnění lze tedy odhadnout na 1,5 milionu EUR za celou dobu trvání půjčky.
6.3.1.2 Existence státních prostředků
(216)
Každoroční vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu bylo financováno z rozpočtu belgického státu v souladu s na sebe navazujícími smlouvami o správě uzavřenými mezi DPLP a belgickým státem. Podle informací sdělených belgickým státem představovaly kapitálové vklady provedené v roce 1997 ve skutečnosti vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu, a jsou proto zahrnuty do této části rozhodnutí.
(217)
Daňová osvobození vedla k omezení příjmů státu z daní kvůli snížení příjmů, které by stát měl, pokud by tato osvobození neexistovala. Znamenají proto převod státních prostředků, který spočívá ve ztrátě fiskálních příjmů pro belgický stát.
(218)
Budovy převedené na DPLP patřily předtím státu. Stát postoupil jejich vlastnictví DPLP, čímž snížil svá vlastní aktiva a zvýšil aktiva DPLP. Opatření proto představuje převod státních prostředků.
(219)
Záruka týkající se půjčky byla poskytnuta státem, který za ni nesl rizika z vlastního rozpočtu bez protiplnění; představuje proto státní prostředek ve formě zřeknutí se příjmů.
(220)
Příjmy vytvářené službami distribuce dopisních zásilek nepředstavují v souladu s rozsudkem ve věci Preussen Elektra (58) státní příjmy, protože ceny placené uživateli jsou financovány z jejich vlastních finančních prostředků, které se vymykají kontrole státu.
(221)
Pro účely posouzení slučitelnosti jsou tyto příjmy přesto uvedeny přímo do souvislosti s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu v poštovním odvětví, a musí být proto v souladu s bodem č. 17 rámce pro SOHZ a článku 7 směrnice 97/67/ES zohledněny za účelem určení nezbytnosti a proporcionality vyrovnání.
6.3.1.3 Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(222)
Opatření mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy ze stejných důvodů, jako jsou důvody uvedené ve 156. bodě odůvodnění.
6.3.1.4 Shrnutí opatření podpory
(223)
Z důvodů uvedených ve 193. až 222. bodě odůvodnění představují následující opatření státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU:
a)
každoroční vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu (1992-2010);
b)
kapitálové vklady provedené v roce 1997;
c)
osvobození od pozemkové daně (1992-2005);
d)
převod budov v roce 1992;
e)
záruka poskytnutá státem v roce 2004.
6.3.2 Existující podpora ve smyslu čl. 108 odst. 1 SFEU
(224)
Některá opatření zkoumaná v tomto konkrétním případě by mohla být považována za existující podpory ve smyslu čl. 108 odst. 1 SFEU.
6.3.2.1 Osvobození od daně z příjmů právnických osob a pozemkové daně
(225)
DPLP byla osvobozena od daně z příjmu právnických osob a pozemkové daně, když byla stále veřejnou správou, tj. před rokem 1971, a tato osvobození pocházejí z doby před přistoupením Belgie k EHS. Od té doby u nich nedošlo k žádné změně. Tato opatření proto představují existující podpory.
(226)
Osvobození od daně z příjmů právnických osob bylo zrušeno v roce 2005, zatímco osvobození od pozemkové daně zůstává stále v platnosti.
6.3.2.2 Liberalizace poštovního trhu
(227)
Podle belgických orgánů by za existující podporu měla být považována všechna opatření přijatá před liberalizací poštovních trhů v roce 1999. Z dotyčných opatření měly ovšem prospěch všechny činnosti DPLP, která působila na konkurenčních trzích (jako jsou trhy distribuce balíků a finančních služeb) již před vstupem v platnost směrnice 97/67/ES v roce 1999. V souladu s rozsudkem ve věci Alzetta (59) nelze proto takovou podporu považovat za podporu, která se stala existující z důvodu vývoje vnitřního trhu: lze ji považovat za existující podporu pro daného příjemce jen tehdy, pokud tento příjemce vyvíjel v době zavedení podpory činnosti pouze na trzích, které nebyly otevřeny hospodářské soutěži.
(228)
Komise proto tento argument nemůže přijmout.
6.3.2.3 Desetiletá promlčecí lhůta
(229)
Nelze rovněž přijmout tvrzení, podle nějž by se desetiletá promlčecí lhůta měla počítat od zahájení tohoto formálního vyšetřovacího řízení v roce 2009. Rozsudek vynesený Soudem prvního stupně v roce 2009 nezrušil všechny vyšetřovací akty. Pouze naznačil, že tyto akty měly podnítit Komisi k zahájení formálního vyšetřovacího řízení (60).
(230)
Protože Komise naopak učinila svůj první vyšetřovací akt dne 23. prosince 2002, když belgickým orgánům zaslala svou první žádost o informace, je nutno považovat za existující podpory opatření, která se začala provádět před 23. prosincem 1992.
6.3.3 Slučitelnost vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU
(231)
Slučitelnost vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu je posuzována z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU a rámce pro SOHZ. Rámec pro SOHZ je použitelný od svého vstupu v platnost dne 29. listopadu 2005. Vzhledem k tomu, že v zásadě spočívá v kodifikaci pravidel, která existovala již před jeho vstupem v platnost, bude na něj odkazováno i při posuzování opatření, která předcházela jeho vstupu v platnost.
6.3.3.1 Rozsah posouzení stanovený na základě pověření svěřených smlouvami o správě
(232)
Ve svých připomínkách se belgické orgány a DPLP rozhodně postavily proti tomu, aby Komise v souladu s přístupem použitým předtím pro posouzení jiných případů týkajících se podpor protiprávně vyplacených v minulosti provedla celkovou analýzu veškeré podpory poskytnuté DPLP za celé období, což předpokládá, že tato podpora financovala bez rozdílu všechny úkoly veřejné služby, které byly podniku svěřeny. Belgické orgány a DPLP zdůraznily, že v tomto konkrétním případě a na rozdíl od toho, co lze pozorovat v jiných případech, smlouvy o správě, které uzavřely, vymezují přísně oblast činností DPLP, které by měly být příjemci podpory, a stejně tak částky podpory, na které mohou mít tyto činnosti nárok (61).
(233)
Komise soudí, že předmětné smlouvy o správě definují přesným způsobem práva a povinnosti státu a příjemce podpory tím, že stanoví ukazatele výpočtu vyrovnání, o které se příjemce může ucházet u konkrétních činností, jež jsou zde vyjmenovány, a za období, jež jsou zde uvedena. Komise proto založí své posouzení na ustanoveních jednotlivých smluv o správě.
(234)
Služby obecného hospodářského zájmu, u nichž je nutno ověřit slučitelnost podpory, jsou definovány v pověřeních vystavených členským státem. Úkoly veřejně služby, které DPLP musí plnit, jí jsou svěřovány postupnými správními akty, kterými se schvalují smlouvy o správě, jež podepisuje se státem přibližně každých pět let. Tyto smlouvy rozvíjejí a doplňují ustanovení vnitrostátního poštovního zákona.
(235)
Každá z po sobě následujících smluv o správě představuje odlišné pověření, popisuje úkoly veřejné služby, které musí DPLP plnit, stanoví dobu trvání pověření a rovněž ukazatele, na jejichž základě se vypočítává vyrovnání, které má stát zaplatit. Smlouvy o správě upřesňují činnosti, jež jsou zohledněny ve výpočtu výše finančního vyrovnání poskytovaného státem.
(236)
Slučitelnost opatření podpory je nutno posuzovat z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU, protože vyrovnání bylo poskytnuto na financování nákladů vyvolaných plněním úkolů veřejné služby. Vyrovnání by bylo slučitelné, a to včetně přiměřeného zisku, pokud nevyrovnává nadměrně dodatečné náklady, které DPLP vznikají při plnění úkolů veřejné služby, které jsou jí svěřeny smlouvami o správě. Jakékoliv nadměrné vyrovnání bude muset být vráceno.
(237)
Rozsah posouzení nadměrného vyrovnání zahrnuje služby obecného hospodářského zájmu, u nichž ustanovení smluv o správě počítají s vyrovnáním.
(238)
Je nutno poznamenat, že ustanovení jednotlivých smluv o správě vykazují několik odlišností. Nadměrné vyrovnání je proto nutno vypočítávat na základě konkrétních ukazatelů stanovených v každé ze smluv.
(239)
V první smlouvě o správě (1992-1996) pokrývá vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu všechny veřejné služby. Ustanovení této první smlouvy o správě nerozdělují vyrovnání mezi různé veřejné služby podle toho, zda mají či nemají na vyrovnání podle této smlouvy nárok.
(240)
Je proto oprávněné soudit, že vyrovnání stanovené v této smlouvě pokrývá bez rozlišení dodatečné náklady vzniklé při plnění všech úkolů veřejné služby. U tohoto období se proto ověření případného nadměrného vyrovnání bude týkat všech opatření veřejné služby: všeobecné poštovní služby (závazek všeobecné služby - ZVS) stejně jako distribuce tisku a dalších úkolů svěřených DPLP.
(241)
Na rozdíl od první smlouvy o správě vyhrazuje druhá, třetí a čtvrtá smlouva o správě podpory určitým službám obecného hospodářského zájmu, které jsou zde definovány. Služby obecného hospodářského zájmu, které mohou uplatnit nárok na vyrovnání, jsou: distribuce novin a časopisů a rovněž další veřejné služby vyjmenované ve 33. bodě odůvodnění. Doložky, které určují služby, jež jsou příjemci určité podpory, jsou uvedeny ve smlouvách o správě: v článku 7 druhé smlouvy o správě, v článku 15 třetí smlouvy o správě a v článcích 12 a 13 čtvrté smlouvy o správě.
(242)
S výjimkou první smlouvy není naopak všeobecná poštovní služba na základě smluv o správě příjemcem žádného vyrovnání.
(243)
Náklady a příjmy všeobecné poštovní služby nejsou proto ve výpočtu nadměrného vyrovnání zohledněny, kromě případných přebytků pocházejících z vyhrazeného odvětví (62).
6.3.3.2 Výpočet nadměrného vyrovnání
(244)
Z důvodu odlišností mezi pověřeními veřejnou službou, které jsou uvedeny v 239. až 243. bodě odůvodnění, je případné nadměrné vyrovnání vypočítáváno odděleně pro první smlouvu o správě a pro tři další, které jí následovaly.
(245)
Kromě pokrytí nákladů vyvolaných plněním závazků veřejné služby, rámec pro SOHZ stanoví rovněž vyrovnání přiměřené míry odměny (63).
(246)
Bod č. 18 rámce pro SOHZ stanoví, že přiměřeným ziskem „je nutno rozumět míru návratnosti vlastního kapitálu, která zohledňuje riziko nebo nepřítomnost rizika vyplývající pro dotčený podnik ze zásahu členského státu, zejména pokud mu stát udělil výhradní nebo zvláštní práva. Tato míra nesmí běžně přesáhnout průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech. V odvětvích, kde neexistuje podnik srovnatelný s podnikem, jemuž bylo svěřeno poskytování služby obecného hospodářského zájmu, může být toto srovnání učiněno s podniky umístěnými v jiných členských státech nebo, pokud je to nezbytné, v rámci jiných odvětví za předpokladu, že budou zohledněny zvláštnosti každého podniku. Při určování výše přiměřeného zisku může členský stát zavést pobídková kritéria, která se budou mimo jiné týkat kvality poskytované služby a přírůstků produktivity“.
(247)
Příslušnou míru přiměřeného zisku je proto nutno zvolit při zohlednění různých ukazatelů, a to zejména průměrnou míru v dotčeném odvětví, riziko spojené s činnostmi podniku a případně pobídková kritéria spojená s dotyčnou společností.
(248)
Pro stanovení míry přiměřeného zisku Komise vycházela z řady znaleckých studií, které jsou podrobněji rozvedeny níže. Na základě studií a úrovně rizika každé smlouvy o správě Komise stanovila pro DPLP širokou škálu míry přiměřeného zisku, která se pro každou ze čtyř smluv o správě týká na jedné straně distribuce dopisních zásilek a na druhé straně distribuce tisku. Tyto studie mají společné, že se snaží vymezit skupiny podniků dostatečně srovnatelných s dotyčným tradičním poštovním provozovatelem, pokud jde o činnosti a profil rizika, a stanovit pro něj referenční míru zisku založenou na ziscích zaznamenaných u těchto srovnatelných podniků.
(249)
Pokud jde zejména o riziko, Komise by ráda zdůraznila, že DPLP čelila po celé zkoumané období slabé či neexistující konkurenci u drtivé většiny svých činností, protože buď požívala právně chráněného monopolního postavení (to platí pro většinu služeb distribuce dopisních zásilek), nebo byla v dominantní pozici, která se projevovala velmi vysokými podíly na trhu a zábranami při vstupu na něj, jež tvořilo dotování cen, které byly nižší než náklady (např. distribuce tisku). Podle názoru Komise je nutno tento aspekt zohlednit ve všech srovnávacích studiích prováděných se společnostmi, které sice zajišťovaly podobné služby jako DPLP, ale vyvíjely své činnosti v konkurenčním prostředí.
(250)
Kromě toho stupeň vystavení riziku tradičního poštovního provozovatele závisí hlavně na vlastnostech regulačního mechanizmu zavedeného orgány veřejné moci.
(251)
Pokud jde o distribuci dopisních zásilek, tedy odvětví, v němž byl závazek všeobecné služby DPLP financován hlavně díky cenám poštovních známek (64), Komise se domnívá, že riziko se značně lišilo podle toho, zda ceny poštovních známek byly regulačním orgánem přizpůsobovány více či méně často (např. na začátku každého roku nebo prostě jen tehdy, kdy to bylo nutné), aby kryly čisté náklady závazku všeobecné služby stálým způsobem, či zda ceny poštovních známek (65) byly určovány předem na dlouhé období (např. na čtyři nebo pět let) v rámci dlouhodobé smlouvy (66). První způsob regulace cen vede k celkem nízkému riziku pro dotyčný podnik, protože ceny poštovních známek jsou přizpůsobovány v určitých intervalech tak, aby byla zachována stálá finanční vyváženost mezi příjmy a náklady. Tento typ regulace chrání zisková rozpětí společnosti před nejistotami. Druhý způsob vyvolává riziko větší, protože vystavuje provozovatele důsledkům dlouhodobého kolísání nákladů a příjmů.
(252)
Pokud jde o distribuci tisku (závazek všeobecné služby financovaný finančními vyrovnáními), je rozdíl stejně tak výrazný podle toho, zda je vyrovnání založeno na skutečných čistých nákladech (čisté náklady skutečně vzniklé) nebo na čistých nákladech plánovaných za dlouhé období. Vyrovnání vyplácené formou paušální částky a pokrývající očekávané čisté náklady za dlouhé období vystavuje provozovatele veškerému kolísání příjmů a nákladů. Provozovatel tak čelí většímu riziku než v případě úplného vyrovnání na základě následného určení nákladů a příjmů.
(253)
Pokud je smlouva, kterou je vázán provozovatel a veřejné orgány, taková, že veřejnou službu provází určitý stupeň rizika, a to např. protože vystavuje tradičního provozovatele výraznému kolísání příjmů a nákladů, musí být přiměřený zisk, na nějž má tradiční provozovatel nárok, úměrný odpovídající míře rizika, jemuž je vystaven. Pokud je smlouva mezi tradičním provozovatelem a veřejnými orgány naopak taková, že veřejnou službu neprovází žádné zásadní riziko, musí být přiměřený zisk rovněž skromný.
(254)
Komise kromě toho bere na vědomí, že mezi úrovní rizika, kterému je vystavena společnost, a úrovní vyrovnání, na něž má nárok za přírůstky účinnosti, existuje úzká vazba. Veřejné orgány tak mohou předem stanovit úroveň pevného vyrovnání, které předpokládá a zahrnuje přírůstky účinnosti, kterých by podnik měl za běžných okolností dosáhnout během trvání pověření. Vystavením společnosti veškerému kolísání nákladů a příjmů ji smlouva podněcuje k větší výkonnosti a ke zlepšení poměru mezi náklady a účinností. Zároveň ji vystavuje většímu riziku. Do určité míry jdou riziko a podnícení k účinnosti ruku v ruce. Stejně tak stropní cena stanovená předem na dlouhé období podněcuje běžně více k větší účinnosti, ale zároveň pro dotčenou společnost představuje také větší riziko.
(255)
Při přezkumu otázky míry přiměřeného zisku DPLP vychází Komise z několika znaleckých studií:
(256)
Studie WIK: v rámci případu C 36/07, tedy řízení o státní podpoře týkající se německého poštovního provozovatele Deutsche Post AG (dále jen „DP“), Komise požádala WIK Consult o vypracování studie o odpovídající úrovni přiměřeného zisku pro tradiční poštovní provozovatele (67) (dále jen „studie WIK“). Relevantní aspekty studie WIK byly sděleny Belgii dne 25. března 2010 a 7. února 2011. Komise obdržela připomínky Belgie ke studii WIK dne 23. dubna 2010 a 1. března 2011.
(257)
Studie Deloitte: dne 23. dubna 2010 Komise obdržela studii agentury Deloitte (68) (dále jen „studie Deloitte“), ve které tato agentura uvedla svůj názor na úroveň přiměřeného zisku, která by měla být přijata pro všeobecné služby poskytované DP. Tato studie byla předána Belgii dne 9. prosince 2011. Komise obdržela připomínky Belgie ke studii Deloitte dne 26. prosince 2011.
(258)
Studie CRA: Dne 1. března 2011 Belgie předložila studii vypracovanou kanceláří Charles Rivers Associates (69) (dále jen „CRA“), která popírá studii WIK.
(259)
V této studii WIK stanoví referenční přiměřený zisk pro DP. Konkrétně WIK nejprve analyzuje úkoly a riziko, které jsou vlastní DP, a dospívá k závěru, že tato společnost plní hlavně běžné úkoly a čelí jen omezenému podnikatelskému riziku (70). Na základě této analýzy přistupuje WIK k výběru podniků, které budou sloužit pro srovnání, tedy vymezuje složení referenčních skupin, jež umožní odvodit referenční přiměřený zisk. WIK obecně zdůrazňuje, že zvolený postup hodnocení přebírá zásady typizované metodiky používané pro referenční hodnoty ziskovosti v cenách převodů (71). Taková metodika se používá nejenom ve vnitrostátních předpisech v oblasti cen převodů, ale také v zásadách OECD v této oblasti (dále jen „zásady OECD“) (72).
(260)
WIK volí několik nástrojů pro měření ziskovosti a rozlišuje mezi interní mírou návratnosti (IMN), jež je založena na peněžních tocích a je považována za teoreticky správný nástroj měření ziskovosti dané činnosti, a ostatními ukazateli získanými z účetních údajů (míra odměny), jako je návratnost použitého kapitálu (NPK), návratnost vlastního kapitálu (NVK), výnosnost aktiv (VA) a provozní ziskové rozpětí (PZR) (73). Jak je vysvětleno v kapitole č. 5 studie, WIK navrhuje v tomto konkrétním případě používat jako ukazatel ziskovosti PZR. Jednou z předností tohoto nástroje je, že závisí pouze na účetních údajích o ziscích (EBIT (74)) a prodejích, tedy na dvou položkách, které lze v účetnictví společnosti jednoduše zjistit. Použitím PZR se lze k tomu vyhnout ocenění a přidělování aktiv mezi různé služby, což by bylo nezbytné u referenčního ukazatele založeného na kapitálu, jako je NVK a NPK, a což je obvykle nesnadný úkol. WIK rovněž uvádí, že se referenční ukazatel založený na PZR doporučuje v případě, kdy podniky sloužící pro srovnání a společnost, jež je předmětem srovnávací studie, patří ke stejnému druhu podniků nebo ke stejnému průmyslovému odvětví, což zajišťuje stejnorodost struktury EBIT a prodejů.
(261)
Pokud jde o složení referenční skupiny, WIK dospívá k závěru o nutnosti nalézt kompromis mezi srovnatelností podniků, které jsou součástí vzorku, a velikostí tohoto vzorku. WIK odmítá zahrnutí evropských tradičních poštovních provozovatelů do vzorku, protože jejich ceny byly po celou dobu zkoumaného období ve většině zemí regulovány, a to na trhu uzavřeném hospodářské soutěži. Ze stejného důvodu je celkem omezen počet společností, které tradičním poštovním provozovatelům přímo konkurují. Jedná se hlavně o malé společnosti. Za účelem získání vyvážené skupiny srovnatelných podniků, WIK zahrnuje jak přímé konkurenty na vnitrostátních trzích, tak velké nadnárodní subjekty, jako jsou mezinárodní společnosti balíkové kurýrní služby (UPS, FedEx, DHL), které vyvíjejí rizikovější činnosti a mají vyšší kapitálovou náročnost než tradiční poštovní provozovatel působící na chráněném vnitrostátním trhu.
(262)
Pokud jde o otázku kompromisu mezi srovnatelností a velikostí vzorku, WIK počítá se třemi referenčními skupinami: i) referenční skupinou I, neboli omezeným odvětvím balíkových služeb, jež zahrnuje společnosti vyvíjející činnost hlavně jako poskytovatelé služeb balíkových zásilek (10 společností považovaných za vysoce srovnatelné s poskytovateli všeobecných poštovních služeb); ii) referenční skupinou II, neboli rozšířeným odvětvím balíkových služeb, jež zahrnuje společnosti, jejichž hlavní činnost by se mohla týkat jiných služeb, jako jsou dopisní zásilky (26 společností vykazujících lehce nižší míru srovnatelnosti), a iii) referenční skupinou III, která zahrnuje rovněž společnosti odvětví pozemní přepravy (1 163 společností vykazujících menší srovnatelnost) (75). Podle WIK tento přístup posiluje statistickou platnost konečné srovnávací studie.
(263)
Jedno z výběrových kritériích použitých na všechny referenční skupiny se týká velikosti společnosti: jsou zohledněny pouze společnosti, jejichž příjmy přesahují 3 miliony EUR (76). Pokud jde o období pokryté údaji, byly spolehlivé údaje dostupné pouze pro období 1998-2007 a pro období 1990-1997 byly použity zpětné interpolace (77).
(264)
Za účelem vyrovnání krajních hodnot a stanovení úrovně přiměřeného zisku, WIK kromě toho přebírá analýzu používanou v cenách převodu a vychází z konceptu mezikvartilového rozpětí (78).
(265)
Pro období 1998-2007 dochází WIK k těmto výsledkům:
a)
referenční skupina I: 25. percentil se rovná - 0,42 %, 75. percentil se rovná 6,72 % a medián (50. percentil) se rovná 3,86 %;
b)
referenční skupina II: 25. percentil se rovná 0,45 %, 75. percentil se rovná 6,77 % a medián (50. percentil) se rovná 3,48 %;
c)
referenční skupina III: 25. percentil se rovná 0,64 %, 75. percentil se rovná 5,57 % a medián (50. percentil) se rovná 2,59 %.
(266)
WIK dochází k závěru, že rozšířené odvětví balíkových služeb, neboli referenční skupina II, je referenční skupinou nejvhodnější, protože obdržené výsledky jsou poměrně stálé v čase ve srovnání s další referenční skupinou (omezeným odvětvím balíkových služeb) a protože je toto odvětví z hlediska fungování bližší činnostem poštovních a balíkových zásilek než další referenční skupina (odvětví pozemní přepravy).
(267)
Za účelem zjištění horní hranice přiměřeného zisku DP, založené na analýze podnikatelského rizika, jemuž je podnik vystaven ve srovnání s referenční skupinou, byla provedena další úprava. Na tomto základě WIK navrhuje jako horní hranici přiměřeného zisku DP hodnotu 3,48 %, která odpovídá mediánu PZR referenční skupiny II. Výběrem mediánu místo 75. percentilu jako horní hodnoty přiměřeného zisku chce WIK vyjádřit skutečnost, že společnosti ze vzorku podstupují větší riziko než tradiční poštovní provozovatelé, protože nepožívají žádná zvláštní práva.
(268)
Belgické orgány soudily, že metodika použitá ve zprávě WIK není správná, a dne 23. dubna 2010, 1. března 2011, 14. června 2011, 5. srpna 2011, 10. srpna 2011, 14. prosince 2011 a 19. prosince 2011 předložily řadu dokumentů (dopisy, stanoviska a zprávy), které odmítají postup použitý ve zprávě WIK a ve kterých předkládají svou vlastní metodu odhadu referenčního přiměřeného zisku.
(269)
Ve stanovisku zaslaném dne 5. srpna 2011 belgické orgány v podstatě zdůraznily, že vzorek použitý ve studii WIK není reprezentativní pro činnost, velikost, profil rizika a referenční období. Belgie proto tvrdí, že odůvodnit použití vzorku na základě kritérií stanovených v bodě č. 18 rámce pro SOHZ lze jen velmi obtížně.
(270)
Ve stejném stanovisku Belgie rovněž zdůraznila, že by bylo logické rozlišovat mezi ziskovými rozpětími u činností, jež vykazují značně rozdílné úrovně rizika: jsou-li distribuce tisku a distribuce dopisních zásilek činnostmi s odlišným profilem rizika, belgické orgány zdůrazňují, že by bylo záhodno používat také různé míry přiměřeného zisku.
(271)
Belgické orgány kromě toho tvrdí, že činnosti DPLP vykazují růst produktivity a že by Komise měla tuto skutečnost zohlednit při stanovení míry přiměřené odměny, jak to stanoví bod č. 18 rámce pro SOHZ. Belgické orgány zdůrazňují, že po četných reformách a dlouhém období ztrátovosti se DPLP stala ziskovou. Náklady DPLP byly sníženy, a to zejména uzavřením poštovních úřadů. Podíl ve výši 50 % v držení soukromých investorů od roku 2006 dal vzniknout nové kultuře zaměřené na účinnost. Podle belgických orgánů by měl být takový růst účinnosti zohledněn při stanovení míry přiměřené odměny, kterou lze DPLP poskytnout.
(272)
Dne 1. března 2011 zaslaly belgické orgány Komisi zprávu vypracovanou kanceláří Charles River Associates (CRA), která se staví kriticky ke studii WIK a navrhuje jinou metodu posouzení přiměřeného zisku DPLP.
(273)
Pokud jde o složení vzorku, CRA zdůrazňuje, že tři vzorky WIK zahrnují početné malé společnosti, jejichž profily rizika nejsou srovnatelné s profilem velkého poštovního provozovatele. CRA proto popírá závěry WIK, ve kterých se tvrdí, že poskytování služeb v oblasti dopisních zásilek dotyčným tradičním poštovním provozovatelem obsahuje nízké riziko a že společnosti zahrnuté do referenčních skupin umožňují provést řádná srovnání.
(274)
CRA zejména upozorňuje na vazbu mezi strukturou nákladů určitého podniku (z hlediska poměru mezi fixními a proměnlivými náklady) a obchodním rizikem, kterému je vystaven. CRA zdůrazňuje, že poštovní provozovatel plnící závazek všeobecné služby čelí výraznějším fixním nákladům, a je proto více vystaven snížení poptávky než společnost, která má fixní náklady nižší. CRA kromě toho zdůrazňuje rozdíl v PZR mezi malými a velkými společnostmi ve skupinách WIK (79), který podle ní naznačuje existenci systematických rozdílů mezi malými společnostmi zajišťujícími balíkové zásilky a většími společnostmi, jako jsou UPS a FedEx, který by šel vysvětlit rozdílnou strukturou nákladů.
(275)
CRA rovněž analyzuje podrobněji příznačné vlastnosti některých malých společností zajišťujících balíkové zásilky, jež jsou zahrnuty do vzorku referenční skupiny I studie WIK, a dochází k závěru, že jejich profil rizika nelze srovnávat s profilem velkého poštovního provozovatele. CRA se rovněž domnívá, že neexistuje důvod pro zvětšení tohoto vzorku, který je již obtížně srovnatelný, tím, že by se do něj zahrnuly podniky ještě méně srovnatelné.
(276)
CRA odmítá tvrzení WIK, podle nějž by do vzorku neměli být zahrnuti tradiční evropští poštovní provozovatelé, protože jejich zisk nebyl určen hospodářskou soutěží ale regulací cen, a tedy existuje riziko, že tito tradiční poštovní provozovatelé mohli díky této regulaci cen dosahovat nadměrných zisků. CRA zdůrazňuje, že odmítnutím ostatních tradičních poštovních provozovatelů pro účely srovnání vychází WIK z teoretického předpokladu, podle nějž tito tradiční provozovatelé údajně mohli uplatňovat nadměrné ceny, aniž ovšem na doložení svého tvrzení předkládá empirické důkazy. V tomto ohledu CRA zdůrazňuje, že vzhledem k mechanizmům regulace cen používaných v řadě členských států, jako je cenový strop (80), zaznamenané výrazné zisky jsou spíše důsledkem růstu produktivity než vysokých cen.
(277)
CRA zdůrazňuje, že přirozená metoda výpočtu přiměřeného ziskového rozpětí pro DPLP u jejích závazků veřejné služby údajně spočívá v tom, že se bude vycházet z dostupných údajů ohledně ziskových rozpětí dosahovaných jinými poštovními provozovateli západní Evropy u činností v oblasti dopisních zásilek. Tato metoda je o to přirozenější, že se u dotyčných veřejných služeb jedná hlavně o služby v oblasti dopisních zásilek a že údaje o ziskových rozpětích dosahovaných jinými poštovními provozovateli západní Evropy u činností spojených s dopisními zásilkami jsou přímo přístupné a nevykazují žádnou příliš vstřícnou regulaci cen.
(278)
CRA zejména zdůrazňuje, že analýza by měla spočívat na rozpětích EBIT (PZR) dosahovaných poštovními provozovateli západní Evropy u činností v oblasti dopisních zásilek, kteří sdělují odvětvové informace o rozpětích EBIT u svých činností v oblasti dopisních zásilek, nebo (pokud odvětvové informace o rozpětích EBIT nejsou sdělovány) na celkových rozpětích EBIT dosahovaných poštovními provozovateli západní Evropy, kteří mají více než 75 % příjmů ze služeb v oblasti dopisních zásilek. CRA vylučuje ze vzorku provozovatele východní Evropy kvůli jejich poměrné neúčinnosti ve srovnání s poštovními provozovateli Evropy západní.
(279)
Analýza CRA proto spočívá na vzorku 11 poštovních provozovatelů západní Evropy za období 2002-2009 (celkem 73 pozorování). Průměrné PZR tohoto vzorku dosahuje výše […] %, medián výše […] % a 75. percentil se rovná […] % (81). CRA vypočítává také upravený průměr („trimmed mean“) ([…] %) a průměr podle Winsorovy metody, které nejsou, stejně jako medián, ovlivněny krajními hodnotami (82).
(280)
Pokud jde o stanovení referenční hodnoty pro přiměřené ziskové rozpětí, CRA zdůrazňuje, že použití průměrných hodnot vyvolává metodické potíže. CRA vysvětluje, že z důvodu kolísání ziskových rozpětí zaznamenaných u vzorku by měla kritická prahová hodnota, jež definuje nadměrnou ziskovost, přesahovat průměr nebo jakékoliv jiné měřítko zaměřené na středovou hodnotu a mohla by se např. rovnat 75. percentilu. Podle CRA by takový přístup odpovídal metodě používané při výzkumech o cenách převodu, která spočívá v tom, že se vychází z určitého rozpětí (např. z mezikvartilového rozpětí nebo z jiných percentilů).
(281)
Dne 14. prosince 2011 předložily belgické orgány Komisi dokument, který přebírá stanovisko DPLP ohledně rizik, jimž jsou vystaveni poštovní provozovatelé, a navrhuje metodiku pro vypracování nástroje na měření rizikové prémie, jež by po přidání k bezrizikovému provoznímu rozpětí představovala přiměřenou míru PZR.
(282)
Dokument nevysvětluje, jak by šlo v tomto konkrétním případě určit bezrizikové provozní rozpětí (vyjádřené jako PZR), a nevyjadřuje se jasně k tomu, co by na základě navrhované metodiky mělo přiměřené PZR přesně představovat. Analýza trvá spíše na posouzení různých rizik a výpočtu rizikové prémie, jež odráží všechny typy rizik.
(283)
Belgické orgány upřednostňují zejména tři hlavní kategorie rizik (odvětvové riziko, riziko spojené se službou a smluvní riziko) a pro každou kategorii obvyklé typy rizik, jimž jsou poštovní provozovatelé vystaveni. Metodika posouzení rizikové prémie stanoví: i) definici „prémie za maximální riziko“ (83); ii) rozdělení zohledňovaného období na smluvní období za účelem zjištění rizik spojených s každou smlouvou; iii) použití jednoduché škály pro posouzení každého rizika pro každé smluvní období (nízké, střední nebo vysoké); iv) převedení známek přidělených každému riziku na celkovou známku pro každou ze tří hlavních kategorií rizik a v) přeměnu celkových známek na rizikové prémie, jejichž součet stanoví výši celkové rizikové prémie.
(284)
Na prokázání, že je DPLP vystavena nadprůměrným rizikům, jsou k tomu předloženy příklady. Belgické orgány tak trvají na tom, že je DPLP vystavena riziku ve spojení s vyššími objemy, protože výraznější podíl na jejích příjmech představují činnosti v oblasti „dopisních zásilek“ a protože vykazuje výraznější nepružnost v nákladech kvůli podílu fixních nákladů, který přesahuje průměr. Další typ rizika považovaného u DPLP za vyšší je riziko spojené s bezpečností. Podle analýzy je důvodem skutečnost, že DPLP je jedním z mála evropských poštovních provozovatelů, který doručuje přímo do bydliště důchodové dávky v hotovosti.
(285)
Na základě posouzení různých rizik dospívají belgické orgány k závěru, že čtvrtá smlouva o správě představuje vysokou míru tří typů rizik, zatímco pro první, druhou a třetí smlouvu o správě je příznačná průměrná míra rizika (s jedinou výjimkou odvětvového rizika, které je u první smlouvy považováno za nízké). Belgické orgány uvádějí další příklady způsobu přeměny výše uvedeného roztřídění různých rizik na rizikovou prémii a vycházejí při tom z různých hodnot pro „prémii za maximální riziko“.
(286)
Studie Deloitte zmíněná ve výše uvedeném 257. bodě odůvodnění se shoduje se studií WIK v několika bodech:
1.
obě studie používají stejnou metodiku vyhledání ve finančních databázích společností srovnatelných z hlediska funkcí a rizika;
2.
obě navrhují použití PZR jako nejvhodnějšího referenčního měřítka pro určení referenčního zisku (z důvodu nedostatku údajů a existenci rozdílů v účetním zpracování u různých společností);
3.
poskytovatelé všeobecné poštovní služby jsou vyloučeni ze skupiny srovnatelných podniků, protože působí hlavně na regulovaných trzích a mají výhradní práva.
(287)
Pokud jde o skupinu srovnatelných podniků, hlavní rozdíl mezi studií WIK a studií Deloitte spočívá ve velikosti společností, na které se bere ohled. Studie Deloitte zahrnuje do svého vzorku pouze společnosti, jejichž roční příjmy přesahují částku 100 milionů EUR (84). Toto omezení vysvětluje analýza studie Deloitte zvláštností činností spojených s poskytováním všeobecné služby a souvisejícími obchodními a tržními riziky (85).
(288)
Studie Deloitte se zejména domnívá, že společnosti odvětví poštovních služeb a balíkových zásilek, které provozují široké a komplexní sítě sběru a distribuce, lze s DP rozumně srovnávat. Vzhledem k úsporám z rozsahu, dosahu a hustoty, které u poštovních sítí převládají, vysokému podílu provozních nákladů v porovnání s kapitálovými náklady a také souvisejícím rizikům (jako je riziko spojené s objemy nebo riziko nahrazení elektronickou poštou) jsou pro srovnání vhodnější velké podniky odvětví poštovních služeb a balíkových zásilek zaměřené na více produktů než malé podniky zaměřené na dopisní zásilky. Společnosti, které se věnují přepravě zboží a logistice, by rovněž mohly v menším měřítku přispět ke srovnání, protože používají stejná aktiva.
(289)
Na dokreslení významu, který má velikost společností, studie Deloitte srovnává svůj vzorek se vzorkem referenční skupiny II studie WIK. Studie Deloitte poznamenává, že průměrné PZR ve vzorku studie WIK se výrazně liší podle skupin různé velikosti (která je odvozena od počtu zaměstnanců) (86). Studie Deloitte zdůrazňuje, že v jejím vzorku (založeném na větších společnostech) naopak žádná úzká vazba mezi velikostí a PZR neexistuje.
(290)
Po výběru vzorku zakládá studie Deloitte svou analýzu na 7 společnostech dopisních a balíkových zásilek, 18 logistických společnostech a 19 společnostech přepravy zboží. Pokud jde o odvětví dopisních a balíkových zásilek, malá skupina sedmi srovnatelných společností zahrnuje velké nadnárodní provozovatele balíkových kurýrních služeb, jako jsou UPS, FedEx a TNT Express, a také několik dalších provozovatelů poštovních služeb hlavně ze Spojených států a Spojeného království (87). Všechny údaje v zásadě pokrývají období 1990-2007, ale údaje za první roky jsou velmi omezené, a studie Deloitte proto považuje výsledky za tyto roky za méně důvěryhodné (88).
(291)
Studie Deloitte kromě toho zkoumá výhody a nevýhody několika dalších nástrojů pro měření ziskovosti. Odmítá v tomto konkrétním případě použití IMN kvůli praktickým potížím se získáváním odpovídajících údajů o peněžních tocích. Odmítá také použití NPK nebo NVK kvůli např. rozdílům mezi společnostmi v oblasti účetního zpracování nákladů a struktury kapitálu (tato struktura je pro NVK velmi důležitá). VA je rovněž považována za neodpovídající, protože se zaměřuje na celkovou výši aktiv. Studie Deloitte proto doporučuje zvolit PZR, ale zdůrazňuje, že vzhledem ke skutečnosti, že PZR neměří návratnost kapitálu přímo, lze jej použít pro účely srovnávací studie za podmínky, že srovnávané podniky vykazují podobnou kapitálovou náročnost.
(292)
Studie Deloitte přesto NPK (a také RCP v tržní hodnotě a VA) pro malý podvzorek šesti společností vypočítává, nicméně dospívá k závěru, že by rozpětí a kolísání NPK mohlo odrážet různé faktory, což vyžaduje opatrný výklad a je na úkor jeho užitečnosti jako referenčního ukazatele. Mezi těmito faktory studie Deloitte vyzdvihuje význam kapitálové náročnosti. Studie Deloitte zdůrazňuje, že z hlediska kapitálové náročnosti se všeobecná služba DP blíží více službě např. UPS a FedEx než službě zajišťované provozovateli přepravy zboží, jako jsou společnosti Kuehne&Nagel nebo Wincanton.
(293)
Studie Deloitte zdůrazňuje rovněž výrazné rozdíly v ziskovosti společností v průběhu doby a také v rámci různých odvětví a mezi nimi. Tyto rozdíly podle studie Deloitte údajně odůvodňují použití rozsahu přiměřeného zisku spíše než jediné průměrné hodnoty. Takový přístup by byl rovněž vhodný vzhledem k nutnosti neznevýhodňovat výsledky přesahující průměr a dosažené díky růstu účinnosti.
(294)
Výsledky, které studie Deloitte shromáždila podle odvětví a u všech odvětví, jsou shrnuty v tabulce č. 22 studie. Podle nich:
a)
dosahuje v odvětví poštovních a balíkových služeb za období 1998-2007 roční průměrné PZR výše 8,1 %, průměr ročních mediánů PZR výše 7,4 %, průměr 25. ročních percentilů výše 4,8 % a průměr 75. ročních percentilů výše 12 %;
b)
dosahuje pro všechna odvětví za období 1990-2007 roční průměrné PZR výše 6 %, průměr ročních mediánů PZR výše 5,4 %, průměr 25. ročních percentilů výše 3,6 % a průměr 75. ročních percentilů výše 8,1 % (89).
(295)
Studie Deloitte navrhuje jako referenční ukazatel hodnotu založenou na průměru ročních průměrných PZR rovnající se 7,9 % (90) a za účelem zohlednění rozdílu zaznamenaného u PZR studie odvozuje rovněž rozsah pro přiměřené PZR založené na ročních mezikvartilových rozpětích (91).
(296)
Vybrání správného vzorku srovnatelných podniků v případě tradičních poštovných provozovatelů je složitý úkol. Je samozřejmé, že mimořádná péče musí být věnována výběru skupiny podniků, které mohou sloužit jako reference pro obchodní činnosti a riziko.
(297)
Studie WIK a Deloitte mají společné, že se zaměřují na obchodní společnosti vyvíjející činnosti srovnatelné s činnostmi DPLP a vylučují ze srovnávacího vzorku tradiční poštovní provozovatele. Naopak CRA používá srovnávací vzorek složený výlučně z jiných tradičních evropských poštovních provozovatelů.
(298)
Komise sdílí názor studií WIK a Deloitte, podle nějž zisky tradičních poštovních provozovatelů (které CRA používá ve své srovnávací studii) nejsou dány běžnými tržními podmínkami ale jsou z velké části výsledkem rozhodnutí ostatních členských států v oblasti regulace. Mohly by proto neodrážet odpovídajícím způsobem referenční odměnu. Zároveň ale vzhledem k tomu, že se vzorek CRA týká tradičních poštovních provozovatelů ostatních evropských zemí, představuje zřejmě vzorek podniků, které se blíží nejvíce DPLP. Komise se proto domnívá, že je nutno vzorek CRA plně zohlednit, a to zejména pro křížové ověření referenčních úrovní přiměřeného zisku (PZR) stanovených na základě studií WIK a Deloitte.
(299)
Jak studie WIK, tak studie Deloitte uznávají, že je nutno mít k dispozici vzorek dostatečně velký, aby bylo možno pro účely srovnávací studie dospět k výstižným závěrům. Za tímto účelem vycházejí z (poměrně) omezeného vzorku podniků odvětví dopisních a balíkových zásilek a ze širších vzorků zahrnujících společnosti odvětví logistiky a přepravy zboží. Komise uznává, že pro účely statistiky je důležité mít vzorek dostatečně velký. Pokud jde o stanovisko CRA v tomto ohledu, které popírá užitečnost zvětšení vzorku přidáním méně srovnatelných společností, Komise se domnívá, že širší vzorky vymezené studií WIK, a zejména studií Deloitte, na základě přijatých metodik výběru vzorků, jsou dostatečně srovnatelné, aby mohly sloužit jako výstižné referenční skupiny pro účely posouzení zisku DPLP.
(300)
Studie WIK se pokouší stanovit referenční PZR na základě tři skupin vytvořených pro účely srovnání. Komise se ale domnívá, že studii WIK lze kritizovat ve dvou odlišných a přesto vzájemně souvisejících bodech (92): i) použití vzorků ve studii WIK, které zahrnují rovněž velký počet menších společností (93), jež nejsou zjevně srovnatelné s tradičními poštovními provozovateli, jako je DPLP; a ii) předpoklady studie WIK ohledně úrovně rizika, jemuž čelí provozovatel, jenž je předmětem šetření.
(301)
Komise soudí, že pro posouzení úrovní zisku ve srovnávací studii jsou zásadními prvky rozsah činností a také struktura nákladů tradičních poštovních provozovatelů, jako je DPLP (ve spojením se zavedeným regulačním mechanizmem).
(302)
Zaprvé, jsou-li fixní náklady vysoké (a týkají-li se např. kapitálových nákladů nebo jiných fixních nákladů ve spojení se sítí), největší podniky mají větší úspory z rozsahu a hustoty než malé podniky. Studie Deloitte-II srovnáním průměrného PZR velkých a malých podniků zahrnutých do vzorku studie WIK prokazuje, že průměrné PZR stoupá s velikostí podniků (měřeno podle počtu zaměstnanců) (94). Průměrná hodnota prvního kvartilu (K1) je skutečně ve třech vzorcích studie WIK velmi nízká (např. pouze 0,75 % u vzorku WIK II za období 1998-2007) (95), což by mohlo být projevem nadměrného zastoupení (nejmenších) podniků, které vykazují ztráty a bojují o přetrvání na trhu. Zahrnutím tak vysokého počtu malých podniků do svých vzorků (včetně hlavního vzorku referenční skupiny II) studie WIK možná podcenila referenční PZR, které by bylo vhodnější pro použití na větší a lépe zavedené podniky jako DP nebo DPLP.
(303)
Zadruhé, ačkoliv studie WIK oprávněně zmiňuje slabý profil rizika provozovatele z důvodů monopolní povahy jeho činností, nezohlednila zřejmě dostatečně výrazné fixní náklady (ve srovnání s proměnlivými náklady) vyvolané závazkem všeobecné služby a ani vývoj profilu rizika, které mohly být důsledkem změn předpisů, jimž byl provozovatel v průběhu doby vystaven, a to zejména mezi různými obdobími regulace (např. různými smlouvami o správě v případě DPLP).
(304)
Podíl fixních nákladů může být vysoký nejenom z důvodu vysoké kapitálové náročnosti určitého podniku (což je jedno z běžných vysvětlení vysokých fixních nákladů), ale také proto, že tento podnik nemůže přizpůsobovat své celkové náklady z důvodu povinnosti (spojené se závazkem všeobecné služby) zachovat rozsáhlou distribuční síť a že není schopen snížit pracovní náklady kvůli stávajícím pracovním smlouvám. Vysoký podíl fixních nákladů (96) ještě o něco více zpochybňuje zahrnutí malých společností, jejichž struktura nákladů (poměr mezi fixními a proměnlivými náklady) se zřejmě značně odlišuje (97).
(305)
Jak je uvedeno v úvodu, Komise se rovněž domnívá, že stupeň vystavení riziku tradičního poštovního provozovatele závisí z velké části na parametrech regulačního mechanizmu zavedeného veřejnými orgány za účelem financování závazku všeobecné služby. Přechod na systém dlouhodobějšího cenového stropu u cen poštovních známek (jaké zažila DPLP v roce 2006) vede zejména k podstatnému zvýšení významu rizika spojeného s objemy. Existence takového rizika oslabuje váhu předpokladu studie WIK ohledně v zásadě nízkého rizika činností DPLP, a to alespoň pro období, jež se vyznačuje systémem cenového stropu.
(306)
Vzhledem k tvrzením uvedeným v 286. až 295. bodě odůvodnění se Komise domnívá, že pro ocenění zisku DPLP představují vzorky studie Deloitte oproti vzorkům studie WIK zlepšení, protože se omezují na podniky s vyšší minimální velikostí (roční obrat přesahující 100 milionů EUR).
(307)
Zároveň je ale nutno poznamenat, že v různých aspektech vykazuje přístup studie Deloitte rovněž určité možné slabé stránky a že její závěry je nutno vykládat opatrně.
(308)
Vzorky studie Deloitte zejména zahrnují zřejmě početné společnosti, jejichž kapitálová náročnost přesahuje míru, která platí pro provozovatele dopisních zásilek (98). Z metodického hlediska vyžaduje použití PZR jako nástroje posouzení zisku srovnávací vzorek společností, jež vykazují podobné úrovně kapitálové náročnosti (definované jako poměr mezi kapitálem a prodeji). Pracovním předpokladem je, že společnosti se stejným PZR budou mít návratnost použitého kapitálu (NPK (99)) obráceně úměrnou jejich poměru mezi kapitálem a prodeji. Použití PZR jako referenčního ukazatele ziskovosti proto vyžaduje, aby společnosti, jež jsou součástí referenční skupiny, vykazovaly stejnou kapitálovou náročnost. Ačkoliv se spolehlivé odhady kapitálové náročnosti (100) získávají obtížně, vykazují zřejmě činnosti distribuce dopisních zásilek a tisku menší kapitálovou náročnost činnosti balíkové kurýrní služby velkých nadnárodních společností, jako jsou UPS, TNT, FedEx a DHL (101). Je proto možné, že ukazatel přiměřeného zisku stanovený na základě vzorků studie Deloitte přeceňuje referenční zisk, který by se měl použít na společnosti se stejnou strukturou kapitálu jako DPLP (102).
(309)
Vzhledem k četným nejistotám, jež provázejí toto hodnocení, se Komise domnívá, že je oprávněné stanovit přiměřený rozsah PZR na základě odhadů studie Deloitte mediánu PZR u širšího vzorku všech odvětví (5,4 %) a také mediánu PZR u vzorku společností činných v odvětví dopisních a balíkových zásilek (7,4 %) (103). Takto získaný rozsah [5,4 %-7,4 %] by tak podle Komise představoval „standardní rozsah“ pro přiměřený zisk, a to alespoň v obdobích, během nichž DPLP čelila, při zohlednění platné smlouvy o vyrovnání, podstatnému stupni rizika a musela reagovat na výrazná podněcující opatření, aby se stala účinnější (104).
(310)
Komise soudí, že rozsah [5,4 %-7,4 %] je jako standardní hodnota vhodný, a to jak pro činnosti distribuce dopisních zásilek DPLP, tak pro její činnosti distribuce tisku, protože se jedná o úzce propojené činnosti s velmi podobnými obchodními rysy.
(311)
Je pravda, že v dotčených oblastech činnosti (distribuce dopisů a tisku) čelila DPLP slabé nebo neexistující hospodářské soutěži. Tato skutečnost vyvolává otázku, zda je vhodné posuzovat zisk této společnosti na základě mediánu zisku vzorků společností, jež jsou skutečně vystaveny hospodářské soutěži, nebo zda by pro společnost v postavení DPLP nebylo dostatečné použít omezenější referenční hodnotu (tj. nižší), jako je první kvartil (25. percentil). Komise se přesto domnívá, že podobný přístup by dostatečně nebral na vědomí existenci výrazného kolísání úrovní zisku jak mezi jednotlivými společnostmi, tak v čase. Při uložení tak přísného stropu na PZR dosažené společností následně by kromě toho bylo nutno zabránit neodůvodněnému zrušení případného růstu účinnosti.
(312)
V předmětném případě se Komise rovněž domnívá, že není vhodné vycházet z měřítek přesahujících medián, jako je třetí kvartil (105). Vzhledem k tomu, že zvolený přístup již stanoví rozsah mezi různými vzorky, jeví se přidaná hodnota zohlednění rozsahů na jedné a druhé straně mediánu ve vzorcích kvůli statistickým potřebám (mezikvartilní rozpětí běžně používané v cenách převodu) celkem nízká (106). Komise proto bere ohled spíše na kolísání mediánu v různých referenčních skupinách než na kolísání okolo mediánu v určitém vzorku (107).
(313)
Zejména ale vzhledem k tomu, že odvětví „dopisní zásilky“ DPLP vykazuje menší kapitálovou náročnost, než je kapitálová náročnost u provozovatelů balíkových kurýrních služeb (108), zdá se, že použití mediánu tohoto posledně jmenovaného vzorku by nabízelo již samo o sobě určitý prostor umožňující podchytit kolísání úrovní zisku okolo mediánu společností, které vykazují menší kapitálovou náročnost, jako je tomu v případě DPLP, a případně dostatečně odměnit růst účinnosti.
(314)
Porovnáním standardního rozsahu uvedeného v 307. bodě odůvodnění s jinými dostupnými odhady přiměřeného zisku lze provést řadu křížových ověření ucelenosti. Jak je uvedeno na začátku tohoto pododdílu, je užitečné provést křížové ověření s mediánem PZR studie CRA, který je […] % (109). Medián PZR vypočítaný na základě vzorku referenční skupiny II studie WIK, který je omezen na společnosti s obratem přesahujícím 100 milionů EUR, představuje PZR ve výši 7,1 %. Komise dochází k závěru, že tyto číselné údaje spadají do rozsahu [5,4 %-7,4 %], což podporuje tvrzení, podle nějž lze tento rozsah považovat za přiměřený.
(315)
Komise tak obecně dospívá k závěru, že standardní míra spadající do rozsahu [5,4 %-7,4 %] představuje zřejmě odpovídající referenční míru pro zisk, a to alespoň pro období, během nichž DPLP čelila podstatnému stupni rizika a musela reagovat na výrazné podněty k účinnosti.
(316)
Komise obecně soudí, že pokud je smlouva mezi tradičním provozovatelem a orgány veřejné moci taková, že vystavuje veřejnou službu podstatnému stupni rizika, musí být přiměřený zisk poskytnutý tradičnímu provozovateli úměrný odpovídající úrovni rizika, jemuž je vystaven. A naopak, pokud smlouva vyvolává málo rizik, musí být úroveň přiměřeného zisku nízká.
(317)
V předchozí části Komise vysvětlila svůj postup při stanovení standardního rozsahu přiměřeného zisku [5,4 %-7,4 %], který je považován za vhodný u smluv představujících podstatnou úroveň rizika. V případě nízkého rizika je obtížné kvantifikovat patřičnou referenční hodnotu v podobě rozsahu přiměřeného PZR, je ale zřejmé, že by se tento rozsah PZR měl nacházet v levé části rozdělení ve vzorku zjištěných úrovní zisku. Komise se domnívá, že je oprávněné přijmout v tomto ohledu místo mediánu rozsah pro přiměřený zisk založený na prvním kvartilu (25. percentil).
(318)
Použití 25. percentilu jako referenční hodnoty u smluv s nízkým rizikem vede na základě různých vzorků studie Deloitte k rozsahu přiměřeného PZR ve výši [3,6 %-4,8 %].
(319)
Také v tomto případě může srovnání s výsledky studie CRA věnované tradičním poštovním provozovatelům představovat další užitečné křížové ověření. Průměrná hodnota ročního 25. percentilu vypočítaná Komisí se rovná […] %. Komise dochází k závěru, že tyto číselné údaje spadají do rozsahu [3,6 %-4,8 %], což přidává na váze tvrzení, podle nějž lze tento rozsah považovat za přiměřený.
(320)
Komise tak obecně dospívá k závěru, že standardní míra spadající do rozsahu [3,6 %-4,8 %] představuje zřejmě odpovídající referenční míru pro zisk, a to pro období, během nichž DPLP čelila nízkému stupni rizika.
(321)
Jak je vysvětleno v úvodu této části, riziko, jemuž byla vystavena DPLP, závisí na mechanizmu vyrovnání uplatňovaném Belgií. S tímto mechanizmem se počítá v různých smlouvách o správě uzavřených mezi DPLP a belgickým státem a v průběhu doby se mění. Pro „přiměřené PZR“ je proto rozumné zohlednit různé rozsahy v závislosti na platném mechanizmu vyrovnání, který určuje úroveň rizika, jemuž je DPLP vystavena, ale také míru, v jaké je DPLP podněcována ke zlepšení své produktivity.
(322)
V těchto souvislostech by Komise chtěla zdůraznit, že charakterizace rizika ve smlouvách nezávisí na pouhé přítomnosti rizika ve smlouvách o správě uzavřené DPLP, či na absolutním stupni rizika, a spíše na míře, v jaké je riziko vyšší nebo nižší než riziko, kterému čelí společnosti zahrnuté do stejných skupin vzorků. Stejně je tomu u míry opatření podněcujících DPLP k dosažení růstu účinnosti. Vzhledem k tomu, že se tyto skupiny vzorků skládají ze společností, jež působí v prostředí hospodářské soutěže, čelí tyto společnosti běžně výraznému riziku a jsou silně podněcovány k tomu, aby se staly účinnější.
(323)
Komise soudí, že čtvrtá smlouva o správě (2006-2010) jasně stanoví mechanizmy zahrnující dlouhodobé závazky ohledně cen a financování založeného na ukazatelích ex ante. Vztahuje se to na činnosti DPLP, které se týkají jak distribuce dopisních zásilek, tak distribuce tisku.
(324)
Pokud jde konkrétněji o distribuci tisku, článek 9 čtvrté smlouvy o správě stanoví, že se po dobu trvání smlouvy (standardní období 5 roků) nebude vážený průměr sazeb za poskytování služeb patřících do „košíku drobných uživatelů“ zvyšovat rychleji, než to umožňuje mechanizmus cenových stropů založený na indexu zdraví (zvláštní index spotřebních cen) a bonus za kvalitu, který vyjadřuje procentní podíl jednotlivých dopisů dodaných včas. Stanovení sazeb tímto způsobem pro celou dobu smlouvy vykazuje podle Komise všechny znaky podněcující smlouvy, což vystavuje společnost podstatné úrovni rizika.
(325)
Pokud jde o distribuci tisku, článek 2 čtvrté smlouvy o správě upřesňuje, že během trvání smlouvy se sazby za distribuci tisku nemohou zvyšovat rychleji než index zdraví. Na pokrytí čistých nákladů distribuce tisku a vzhledem k plánované účinnosti čl. 13 odst. 2 stanoví roční vyrovnání, na které má DPLP nárok, na částku 290 613 000 EUR (částka upravená zohledněním inflace) (110). V čl. 13 odst. 5 se uvádí, že v případě, že se změní obsah nebo podmínky služby obecného hospodářského zájmu nebo že dojde k podstatnému vývoji v nákladech, který DPLP nebude moci zvládnout, smluvní strany posoudí, zda je nutno upravit výši vyrovnání, aby odpovídala tomuto vývoji nákladů. K podobné úpravě je nutné rozhodnutí rady ministrů. Komise uznává, že by tuto posledně zmíněnou doložku bylo možno chápat jako únikovou doložku, kterou se do smlouvy zavádějí ex post některé prvky (které chrání DPLP před rizikem). Komise se přesto domnívá, že obraty použité orgány veřejné moci nejsou dostatečně jednoznačné, a že DPLP proto nemůže počítat s jejím uplatněním. Komise se obecně domnívá, že opatření přijatá pro činnosti DPLP spojené s distribucí tisku předpokládají dlouhodobý závazek ohledně míry vyrovnání.
(326)
Čtvrtou smlouvu o správě (2006-2010) proto nelze podle Komise považovat za smlouvu obsahující nízké riziko ale spíše za smlouvu vedoucí k podstatnému stupni rizika. Standardní rozsah [5,4 %-7,4 %] se obecně jeví jako vyhovující pro oba typy činností stanovených ve čtvrté smlouvě o správě.
(327)
Předchozí smlouvy o správě (až do roku 2005) byly zřejmě z velké části postaveny na mechanizmu cen a vyrovnání, který naopak obsahoval pro DPLP nízký stupeň rizika.
(328)
Pokud jde o stanovení cen poštovních známek, Komise zjišťuje, že první tři smlouvy o správě nepoužívají mechanizmus cenových stropů typu, který byl použit ve čtvrté smlouvě o správě (která stanovila dlouhodobý závazek ohledně cen). Tyto smlouvy spíše obecněji odkazují na sazby založené na skutečných nákladech stanovených na základě příslušných účetních zásad (111).
(329)
Pokud jde o distribuci tisku, Komise stejným způsobem zjišťuje, že první tři smlouvy o správě nepočítají se žádným paušálním rozpočtem, který by pokrýval dobu trvání smlouvy podobným způsobem jako v případě čtvrté smlouvy o správě (112). Tyto smlouvy spíše odkazují na vyrovnání založená na skutečných nákladech (113). Komise konstatuje, že druhá smlouva stanovila pro vyrovnání celkový strop, ovšem skutečné částky vyrovnání vykázané během období zřejmě zpochybňují skutečně omezující povahu tohoto stropu (114). První smlouva o správě rovněž stanovila roční dotaci (vyrovnání), ovšem Komise zjišťuje, že smlouva zároveň neurčila dlouhodobý strop pro sazby za distribuci tisku.
(330)
Komise proto zastává názor, že rozsah [3,6 %-4,8 %], který byl považován za přiměřený při neexistenci podstatného rizika ve spojení se smlouvu, musí být použit u období odpovídajícímu třem prvním smlouvám o správě jak na distribuci tisku, tak na distribuci dopisních zásilek.
(331)
Komise konstatuje, že belgické orgány navrhují použít přístup založený na smlouvách také v dokumentu, který předložily dne 14. prosince 2011. Ačkoliv navrhovaná metodika vyvolává řadu otázek ohledně rizikových faktorů a způsobu, jimž jsou váženy (115), je analýza podle smluvních období třídící v zásadě riziko, jemuž je DPLP vystavena, podle třístupňové škály (nízké, střední, vysoké) celkově v souladu s postupem přijatým Komisí. Příslušné třídění smluv podle daného rizika provedené DPLP se vcelku jeví v souladu s analýzou Komise, protože belgické orgány se rovněž domnívají, že čtvrtá smlouva představuje celkově větší riziko než první tři.
(332)
Komise dospěla k závěru, že standardní rozsah provozního ziskového rozpětí (PZR) v rozmezí [5,4 %-7,4 %] představuje odpovídající referenční rozsah pro stanovení přiměřeného zisku pro období, během nichž DPLP musela čelit podstatnému riziku a brát ohled na silné podněty k účinnosti.
(333)
Komise dospívá také k závěru, že rozsah PZR v rozmezí [3,6 %-4,8 %] představuje odpovídající referenční rozsah pro stanovení přiměřeného zisku pro období, během nichž nebyla DPLP podstatnému riziku vystavena.
(334)
Za účelem zohlednění úsilí, na které podle belgických orgánů DPLP přistoupila, aby dosáhla růstu účinnosti, se Komise rozhodla používat pro stanovení přiměřeného zisku, který je nutno zahrnout do nákladů veřejných služeb, horních hranic těchto obou rozsahů s opatrností. Tento postup je rovněž zdůrazněn ve studii Deloitte (viz 291. bod odůvodnění)), podle níž by použití rozsahů bylo vhodné vzhledem k nutnosti neznevýhodňovat výsledky přesahující průměr a dosažené díky růstům účinnosti.
(335)
Komise soudí, že první tři smlouvy o správě (1992-1996, 1997-2002 a 2003-2005) představují nízké riziko a že lze míru přiměřeného zisku odpovídající PZR ve výši 4,8 % uplatnit jak na distribuci dopisních zásilek, tak na distribuci tisku. Naopak soudí, že čtvrtá smlouva o správě (2006-2010) je spojena s podstatně vyšším rizikem, a že lze proto uplatnit jak na distribuci dopisních zásilek, tak na distribuci tisku míru přiměřeného zisku odpovídající PZR ve výši 7,4 %.
(336)
První smlouva o správě upřesňuje, že roční vyrovnání vyplácené státem je určeno všem úkolům veřejné služby.
(337)
Případné nadměrné vyrovnání je proto nutno vypočítat sečtením všech nákladů a příjmů všech úkolů veřejné služby.
(338)
Do příjmů se musí zahrnout roční vyrovnání vyplácené státem za úkoly veřejné služby. Roční vyrovnání obdržená DPLP v rámci první smlouvy o správě představují celkovou částku ve výši 1,5 miliardy EUR.
(339)
K tomu je nutno zohlednit níže uvedená opatření podpory:
Převod budov
(340)
První smlouva o správě stanovila rovněž převod budov státu na DPLP. Za účelem výpočtu nadměrného vyrovnání za období kryté první smlouvou o správě je nutno do příjmů DPLP zahrnout tento převod vlastnictví budov v hodnotě 112,2 milionu EUR, u nějž nedošlo k žádnému protiplnění. DPLP za používání budov v době před převodem neplatila státu žádné vyrovnání.
(341)
V roce 1997 vyplatil stát DPLP částku ve výši 62 milionů EUR a DPLP ji zaúčtovala jako kapitálový vklad. Belgické orgány poté uznaly, že tento převod ve skutečnosti odpovídá odloženému uhrazení zůstatku ročního vyrovnání, s nímž první smlouva o správě počítala v roce 1996.
(342)
Původně nebyla dotyčná částka uhrazena v roce 1996 DPLP včas, takže vyrovnání státu bylo nižší než roční částka stanovená pro dotyčný rok smlouvou o správě.
(343)
Za účelem kontroly nadměrného vyrovnání je vyplacení částky 62 milionů EUR zahrnuto do vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu za období kryté první smlouvou o správě.
(344)
Výpočet nadměrného vyrovnání u první smlouvy o správě lze shrnout takto:
-
Čisté náklady (náklady - příjmy) všech úkolů veřejné služby včetně závazku všeobecné služby (ZVS)
-
Přiměřený zisk povolený pro služby obecného hospodářského zájmu
+
Roční vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu
+
Převod budov
+
Kapitálový vklad v roce 1997
=
Nadměrné vyrovnání
(345)
U třech následujících smluv o správě výpočet nadměrného vyrovnání bude brát zřetel pouze na náklady a příjmy služeb obecného hospodářského zájmu, které mohly být podle ustanovení těchto smluv předmětem vyrovnání za veřejnou službu. Náklady a příjmy odpovídající ostatním službám obecného hospodářského zájmu, které podle ustanovení smluv o správě nemohly uplatňovat nárok na podporu, nejsou zohledněny. Protože všeobecná poštovní služba není součástí činností, které jsou příjemci podpory, její možné čisté náklady nebudou zohledněny a tato služba musí být plně financována DPLP z jejích vlastních prostředků v souladu s pověřením veřejnou službou stanoveným ve smlouvách o správě. Činnosti, které jsou podle smluv o správě příjemci vyrovnání ve výši v nich uvedených, zahrnují zejména distribuci tisku (novin a časopisů) a ostatní veřejné služby uvedené 33. bodě odůvodnění.
(346)
Z důvodu nízkých sazeb uplatňovaných pro distribuci tisku jsou služby obecného hospodářského zájmu, jež jsou příjemci podpory, celkově ve ztrátě.
(347)
Protože případné nadměrné vyrovnání za určitou danou službu může být použito na financování čistých nákladů vyvolaných jinými úkoly veřejné služby s nedostatečným vyrovnáním, budou všechny náklady a příjmy týkající se služeb obecného hospodářského zájmu v rámci smluv o správě pro účely výpočtu sečteny.
(348)
Roční vyrovnání obdržená DPLP v rámci těchto tří smluv o správě představují celkovou částku ve výši 3,5 miliardy EUR.
(349)
Kromě vyrovnání stanovených ve smlouvách o správě využívala DPLP po celou dobu období, jež je předmětem šetření, výlučných práv svěřených státem na poskytování vyhrazených poštovních služeb. Ačkoliv případné přebytky pocházející z tohoto vyhrazeného odvětví nepředstavují pro účely kontroly státní podpory státní prostředky, a nemohou proto být v případě nadměrného vyrovnání předmětem nařízení o vrácení, mohou a musí být v rámci provádění pravidel o státní podpoře zohledněny při posouzení nezbytnosti a proporcionality každé veřejné podpory poskytnuté tomuto provozovateli na základě vyrovnání za veřejné služby. Při posouzení slučitelnosti vyrovnání poskytnutého DPLP na základě různých smluv o správě podle čl. 106 odst. 2 SFEU budou proto přebytky vytvořené belgickým poštovním provozovatelem v tomto vyhrazeném odvětví odečteny od nákladů služeb obecného hospodářského zájmu, jež mohou uplatňovat nárok na vyrovnání za veřejnou službu podle ustanovení těchto smluv.
(350)
V tomto ohledu je nutno poznamenat, že tato zásada je zanesena v rámci pro SOHZ, který stanoví, že „jestliže byla dotčenému podniku udělena zvláštní nebo výhradní práva spojená se službou obecného hospodářského zájmu, která vytváří zisk nad rámec přiměřeného zisku, nebo požívá-li tento podnik jiných výhod udělených státem, musí být bez ohledu na své zařazení pro účely článku 87 Smlouvy o ES tato práva a tyto výhody rovněž zohledněny a připočítávají se k výnosům podniku“ (116). Tato zásada vyjadřuje podmínku nezbytnosti a proporcionality, jež je součástí čl. 106 odst. 2 SFEU. Podpora vyplacená pro určitou službu obecného hospodářského zájmu nad přebytky, jež jsou výsledkem výhradního nebo zvláštního práva poskytnutého provozovateli a které stačí samy o sobě na pokrytí nákladů jiné služby obecného hospodářského zájmu, není pro poskytování této služby obecného hospodářského zájmu nezbytná. Provozovatel, který vytváří tyto přebytky, již požívá veřejného opatření, jež mu umožňuje plnit službu obecného hospodářského zájmu v podmínkách hospodářské rovnováhy do té míry, že žádné dodatečné vyrovnání není nezbytné.
(351)
Každý přebytek ve vyhrazeném odvětví, který je výsledkem poskytnutého výlučného práva, musí být proto zohledněn při posuzování nezbytnosti předmětných vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu poskytnutá DPLP.
(352)
V analýze nadměrného vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu je proto zohledněn každý přebytek vytvořený ve vyhrazeném odvětví (ZVS VO), který přesahuje míru přiměřeného zisku.
(353)
Protože je ale vyhrazené odvětví určeno především na financování všeobecné služby, snižuje každá ztráta vykázaná v jiných oblastech všeobecné služby příspěvek vyhrazeného odvětví k nákladům souvisejících dalších služeb obecného hospodářského zájmu.
(354)
Pro určení přebytků skutečně vytvořených vyhrazeným odvětvím je kromě toho nutno zohlednit náklady, které jsou sice vyvolané závazkem všeobecné služby, které ale nesou činnosti, jež jsou vykonávány mimo oblast všeobecné služby. V souladu s judikaturou ve věci Chronopost jsou náklady maloobchodní sítě rozděleny v analytickém účetnictví DPLP mezi činnosti, které vyžadují využívání sítě, což zahrnuje produkty spadající do veřejné služby, ale nejen je. Řečeno konkrétněji, závazek uložený DPLP udržovat maloobchodní síť určitého rozsahu a hustoty za účelem poskytování všeobecné poštovní služby dostatečné kvality stanovené belgickými orgány vyvolává ztráty u obchodních činností, které nespadají do všeobecné služby, protože část nákladů maloobchodní sítě je v souladu s judikaturou ve věci Chronopost přiřazena obchodním produktům, které maloobchodní síť využívají.
(355)
Omezení týkající se sítě a uložené smlouvami o správě: omezení uložená státem se týkají hustoty a typu poboček poštovních služeb (poštovních úřadů a/nebo poštovních přepážek), které tvoří maloobchodní síť. Jsou stanovena v po sobě následujících smlouvách o správě. Čtvrtá smlouva o správě (2005-2010) tak stanoví:
a)
obecnou povinnost udržovat síť, jež umožní plnění všeobecné služby a dalších veřejných služeb svěřených DPLP (117);
b)
povinnost zachovat alespoň 1 300 poboček poštovních služeb (poštovních úřadů a/nebo poštovních přepážek (118));
c)
povinnost zachovat alespoň 589 poštovních úřadů;
d)
navíc maximální vzdálenost po silnici mezi každou pobočkou poštovních služeb nabízející základní sortiment služeb a poštovním úřadem nabízejícím úplný sortiment služeb nesmí přesáhnout 10 km.
(356)
Belgické orgány se domnívají, že zvláštní požadavky na počet a typ poboček poštovních služeb, které tvoří maloobchodní síť DPLP, představují zvláštní povinnost v oblasti územního pokrytí uloženou státem, jež přesahuje požadavky spojené se závazkem všeobecné služby (ZVS). Na tomto základě Belgie soudí, že by stát měl vyrovnávat všechny čisté náklady odpovídající této zvláštní povinnosti územního pokrytí.
(357)
Kvantifikace omezení týkajícího se sítě: za účelem stanovení čistých nákladů, které DPLP vznikají z povinnosti udržovat maloobchodní síť skládající se z alespoň 1 300 poboček poštovních služeb, z nichž je minimálně 589 poštovních úřadů, belgické orgány porovnaly skutečnou maloobchodní síť, jejíž hustota a typ poboček poštovních služeb je uložena státem, s teoretickou maloobchodní sítí, již by DPLP provozovala, pokud by nemusela brát ohled na tato konkrétní omezení. Jinými slovy, teoretická maloobchodní síť je síť, kterou by se DPLP rozhodla provozovat za obchodních podmínek, jestliže by jí stát neuložil závazky veřejné služby.
(358)
Belgické orgány se domnívají, že tuto teoretickou síť by tvořily pouze poštovní přepážky. Poštovní úřady by zmizely. Aby ovšem DPLP mohla nadále obsloužit stejný celkový objem zákazníků, musela by výrazně zvýšit počet poštovních přepážek.
Srovnání mezi skutečnou maloobchodní sítí DPLP a teoretickou sítí v případě neexistence povinností uložených státem
Počet poboček poštovních služeb celkem
Poštovní úřady (a) + poštovní přepážky (b)
(a)
Počet poštovních úřadů
(vyhrazené pobočky poštovních služeb spravované přímo DPLP)
(b)
Počet poštovních přepážek
(pobočky poštovních služeb umístěné v prostorách třetích subjektů)
Skutečná maloobchodní síť DPLP (stav na konci roku 2009)
1 401 =
713 +
688
Teoretická maloobchodní síť v případě neexistence omezení uložených státem (podle belgických orgánů)
[…] =
[…] +
[…]
Povinnost týkající maloobchodní sítě uložená státem
Min. 1 300
Min. 589
Žádná povinnost
(359)
Jak vyplývá z výše uvedené tabulky, skutečná maloobchodní síť DPLP odpovídá požadavkům státu: jak celkový počet poboček poštovních služeb, tak počet poštovních úřadů přesahuje požadovanou míru. Teoretická síť, již by DPLP provozovala, pokud by měla povolení zvolit si svou maloobchodní síť na základě čistě obchodních hledisek, by vypadala naopak zcela odlišně: celkový počet poboček poštovních služeb by se zvýšil, ovšem poštovní úřady spravované DPLP by zmizely.
(360)
Skutečný stav u omezení týkajícího se sítě: je nutno upřesnit, že omezení, které stát uložil DPLP, není jasně prokázáno.
(361)
Zaprvé, síť skutečně udržovaná DPLP je větší, než požaduje stát. Jak celkový počet poboček poštovních služeb, tak počet poštovních úřadů je vyšší než minimální počet požadovaný státem, což by nasvědčovalo tomu, že povinnosti, jež má plnit, DPLP nezatěžují, protože z vlastní vůle udržuje síť v současné velikosti.
(362)
Belgické orgány vysvětlují tento nadbytek poštovních úřadů podmínkou vzdálenosti 10 km, nutností určité bezpečnostní zálohy pro případ neočekávaných uzavření poštovních přepážek a jejich záměrem zvýšit v příští smlouvě o správě požadovaný minimální počet poštovních úřadů na 650, čímž by bylo kontraproduktivní uzavírat kvůli sladění se současně stanoveným počtem poštovní úřady s tím, že se budou za určitou dobu znovu otevírat. Belgické orgány zdůrazňují, že z těchto důvodů nebyla DPLP schopna snížit počet poštovních úřadů ve větší míře, a přiblížit ho tak požadovanému minimálnímu počtu 589. Podle nich je současné uspořádání sítě, jež čítá 713 poštovních úřadů, přes nominální nadbytek poboček poštovních služeb ve skutečnosti určeno požadavky státu.
(363)
Zadruhé, metoda zvolená belgickými orgány spočívá na retropolaci nákladů maloobchodní sítě od roku 2009 do roku 1992. Podobná retropolace vede nutně k metodickým nejistotám. Obchodní model poštovních přepážek neexistuje nutně od roku 1992. Zaměstnanci DPLP se navíc v minulosti skládali hlavně ze statutárních úředníků, u nichž byly mzdové náklady velmi nepružné. Jelikož poštovní přepážky nejsou spravovány zaměstnanci DPLP, platila by DPLP i nadále statutární úředníky, kteří by již nebyli přiděleni na poštovní úřady. Je proto málo pravděpodobné, že by případné uzavření poštovních úřadů na počátku období, jež je předmětem šetření, mohlo vést k přímému snížení mzdových nákladů. Tohoto typu úspor by naopak mohlo být do určité míry dosaženo v roce 2009, kdy počet smluvních pracovníků mezi zaměstnanci stoupl. Vzhledem k postupnému přechodu na zaměstnance s pružnějším statusem a vzhledem k po sobě následujícím zlepšením systému analytického účetnictví lze předpokládat, že účetní údaje z posledních hospodářských roků jsou prosty tohoto typu zkreslení. Ovšem vzhledem ke skutečnosti, že pro společnost bpost nadále pracuje 20 000 státních zaměstnanců a že je nelze ani zaměstnat na poštovních pobočkách a ani propustit, zůstává i dnes nahrazení všech poštovních úřadů poštovními pobočkami nadále teoretickou a nerealistickou možností.
(364)
Belgické orgány nicméně zdůrazňují, že v minulosti byly případné náklady spojené s propuštěním údajně vyrovnávány úsporami na provozních nákladech a prodejem budov, kterých již nebylo potřeba. Pokud jde o spolehlivost údajů za období 1992-2002, belgické orgány tvrdí, že náklady maloobchodní sítě byly ve skutečnosti zřejmě podceněny, protože některé prvky, které by bylo možno považovat za náklady sítě, byly seskupeny pod jinými nákladovými středisky. Slabé stránky metody retropolace proto údajně zmírňují jiné, opatrné předpoklady, které belgické orgány zvolily pro výpočet nákladů za předchozí hospodářské roky.
(365)
Existence zvláštní povinnosti územního pokrytí: i v případě, že by se uznala existence omezení týkajícího se sítě, nejeví se tvrzení belgických orgánů, podle nějž toto omezení provází oddělený úkol územního pokrytí, jako oprávněné. Ukazuje se totiž, že smlouvy o správě neobsahují žádná zvláštní ustanovení, která by stanovila skutečnou povinnost územního pokrytí, jež by byla oddělená a přesahovala by požadavky spojené se závazky všeobecné služby a dalšími závazky veřejné služby. Smlouvy o správě uzavřené mezi DPLP a belgickým státem naopak upřesňují, že omezení týkající se sítě má za jediný cíl zajištění všeobecné služby a dalších služeb obecného hospodářského zájmu (distribuce novin a časopisů, poštovní účty, poštovní poukázky atd.) a náklady sítě nutné pro tento účel jsou již předem zaneseny na účty těchto různých služeb (119). Smlouvy o správě kromě toho nepočítají se žádným mechanizmem na vyrovnání nákladů závazku územního pokrytí. Komise poznamenává, že povinnost stanovit ukazatele výpočtu vyrovnání předem byla vložena do rámce pro SOHZ z roku 2005 a že nadměrné vyrovnání nákladů za služby obecného hospodářského zájmu, jež měla DPLP, bylo zjištěno pro období po roce 2005 (viz 386. bod odůvodnění).
(366)
Je nutno poznamenat, že podle článku 3 směrnice 97/67/ES jsou členské státy povinny uložit svým tradičním poštovním provozovatelům povinnost poskytovat všeobecnou službu v odpovídající kvalitě, a to zejména pokud jde o zeměpisné pokrytí. Toto územní pokrytí, jež v tomto konkrétním případě týkajícím se Belgie existuje, ovšem představuje jen jeden z celé řady aspektů závazku všeobecné služby. Ve smlouvách o správě, kterými je DPLP svěřen úkol všeobecné služby, Komise nezjišťuje žádnou zmínku o dodatečném úkolu, který by nutil tradičního poštovního provozovatele k udržování větší sítě s více úřady, než je nutné pro územní pokrytí vyžadované závazkem veřejné služby a dalšími souvisejícími veřejnými službami, a který by odpovídal logice územní soudržnosti a územního rozvoje. Každý poštovní úřad provozovaný DPLP kvůli zajištění všeobecné služby k územní soudržnosti (120) nepochybně přispívá, ovšem z právního hlediska je povinnost zachovat tento poštovní úřad spojena s nutností zajistit všeobecnou poštovní služby a další související služby v dostatečné kvalitě. Aby bylo možno zmiňovat doplňkový územní úkol, bylo by podle použitelné judikatury nutno, aby DPLP byla pověřena odděleným a jasně definovaným úkolem zachovat přebytečné úřady poštovní sítě, jejíž velikost byla stanovena pro všeobecnou službu. Toto pověření by muselo upřesňovat závazky, náklady z nich vyplývající a také systém financování čistých nákladů dodatečného územního úkolu.
(367)
Komise žádný z těchto prvků ve smlouvách o správě uzavřených mezi státem a DPLP nenalézá. Belgické orgány a DPLP se snaží opravňovat existenci odděleného územního úkolu následně a uměle, když tvrdí, že územní pokrytí stanovené ve smlouvách o správě má dvojí důvod: vyplývá jak z úkolu všeobecné služby, tak z údajného územního úkolu, který závazek všeobecné služby přesahuje. Odpovídající smlouvy ovšem neobsahují žádné ustanovení, které by se zmiňovalo o údajném odděleném územním úkolu, který by DPLP nutil k udržování větší sítě, než jaká je stanovena pro účely poskytování všeobecné služby.
(368)
Je nutno poznamenat, že umělá povaha tvrzení belgických orgánů a DPLP vystupuje rovněž z jejich vlastního uvažování. Aby snížily míru případného nadměrného vyrovnání, by si belgické orgány přály, aby Komise považovala za náklady vyvolané dodatečným územním úkolem, který přesahuje závazek všeobecné služby, rozdíl mezi skutečnými náklady plnohodnotného poštovního úřadu a náklady teoretické poštovní přepážky, jež by jej nahradila. Toto uvažování se neopírá o větší teoretickou síť, kterou by DPLP udržovala kvůli dosažení územních cílů. Omezuje se na zdůraznění nadnákladů vyvolaných pokrytím všeobecné služby, která podle smluv o správě nemá nárok na žádnou podporu. Tuto neexistenci územního cíle potvrzuje skutečnost, že by belgické orgány musely pro poskytování všeobecné služby výrazně zvýšit počet poštovních přepážek, protože tuto službu není možno zajistit s jejich stejným počtem.
(369)
Přesto je možno konstatovat, že, ačkoliv není zřejmě možné přijmout tvrzení belgických orgánů, které zmiňují skutečnou a oddělenou povinnost územního pokrytí, se omezení ohledně sítě uložené belgickým státem, který požaduje udržování sítě umožňující zajistit všeobecnou službu a další veřejné služby, netýká pouze těchto služeb; znamená totiž také dodatečné náklady pro obchodní služby.
(370)
Jak je vysvětleno v 354. bodě odůvodnění, přispívají podle účetnictví podle činností a v souladu s judikaturou ve věci Chronopost ke společným nákladům všechny činnosti, jež maloobchodní síť používají. K nákladům sítě proto přispívají všechny produkty včetně produktů obchodních. Náklady vyplývající z povinnosti uložené státem udržovat poštovní úřady zatěžují obchodní produkty, které zřejmě vykazují neustále ztrátu, a to i když jsou prodávány za tržní cenu. DPLP nabízí své obchodní služby přes síť, protože financují část jejích fixních nákladů, a přispívají tak nepřímo na všeobecnou službu.
(371)
Z hospodářského hlediska by bylo při posuzování nadměrného vyrovnání DPLP smysluplné zohlednit ztráty vykazované obchodními produkty a vyvolané závazky všeobecné služby a dalších veřejných služeb. Má-li DPLP hospodářský zájem využívat maloobchodní síť pro prodej obchodních produktů, vede to z hlediska analytického účetnictví k tomu, že je část nákladů sítě, které by byly jinak přiřazeny veřejné službě, přiřazována obchodním produktům, které jsou kvůli tomu zřejmě ztrátové.
(372)
Výpočet nadměrného vyrovnání v tomto konkrétním případě lze proto shrnout takto:
-
Čisté náklady (náklady - příjmy) služeb obecného hospodářského zájmu
-
Přiměřený zisk povolený pro služby obecného hospodářského zájmu
+
Roční vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu
+
Přebytky navíc pocházející z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (po financování všeobecné služby včetně nadnákladů sítě, které tato služba vyvolá u obchodních služeb)
=
Nadměrné vyrovnání
(373)
Slučitelnost kapitálového vkladu z roku 1997 je nutno posoudit níže v rámci posouzení slučitelnosti ročních vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu, protože se nejedná o zvláštní navýšení kapitálu, ale o platbu související s vyrovnáním přiznaným za úkoly veřejné služby za období 1992-1996.
(374)
Jelikož kapitálový vklad z roku 2003 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je otázka slučitelnosti podpory bezpředmětná.
(375)
Jelikož kapitálový vklad z roku 2006 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je otázka slučitelnosti podpory bezpředmětná.
(376)
Je nutno poznamenat, že se státní záruka neobjevuje ve smlouvě o správě jako vyrovnání za závazky veřejné služby, takže její slučitelnost nelze posuzovat podle čl. 106 odst. 2 SFEU. Protože belgické orgány neuvedly žádný jiný právní základ, ze kterého by se mohlo vycházet pro prokázání slučitelnosti, a protože Komise žádný nenašla, představuje opatření provozní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem, která proto musí být vrácena.
(377)
Jak již bylo uvedeno, osvobození od daně z příjmů právnických osob neposkytlo DPLP žádnou výhodu, a nepředstavuje proto státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(378)
Osvobození od pozemkové daně a od místních daní představují státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je ale nutno je považovat za existující podpory, protože byly zavedeny před vstupem v platnost Smlouvy. Je ostatně nutno poznamenat, že tato daňová opatření nejsou ve smlouvách o správě uvedena jako vyrovnání za závazky veřejné služby.
(379)
Daňová osvobození proto nemají vliv na výpočet nadměrného vyrovnání, který je založen na nákladech skutečně nesených DPLP (které již zahrnují důsledky těchto daňových osvobození).
(380)
Daňová osvobození budou proto řešena v rámci odděleného řízení věnovaného existujícím podporám v souladu s články 17, 18 a 19 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (121).
6.3.3.3 Výpočet výše nadměrného vyrovnání
(381)
Výši nadměrného vyrovnání lze vypočítat na základě posouzení uvedeného v pododdílu 6.3.3.2. V souladu s mechanizmem financování veřejné služby zavedeným belgickými orgány ve smlouvách o správě bude nadměrné vyrovnání vypočítáno odděleně pro každé období pověření.
První smlouva o správě: 1992-1996
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Vyvolané náklady sítě
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
[…]
+
Kapitálový vklad (1997)
:
+
62 000
(odložené vyrovnání za SOHZ)
+
Převod budov
:
+
112 209
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Druhá smlouva o správě: 1997-2002
Výpočet přebytků navíc pocházejících z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (ZVS VO)
(v tisících EUR)
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
(zisk ZVS VO přesahující provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
Náklady sítě vyvolané ZVS
:
[…]
Čisté náklady ZVS NO
:
[…]
(ZVS NO ve ztrátě)
Přiměřený zisk ZVS NO
:
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
=
Náklady všeobecné služby, které mají být financovány vyhrazeným odvětvím
=
[…]
Přebytky navíc vytvořené vyhrazeným odvětvím a snižující čisté náklady SOHZ
=
[…]
Výpočet nadměrného vyrovnání:
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
1 286 461
+
Přebytky ZVS VO
+
[…]
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Třetí smlouva o správě: 2003-2005
Výpočet přebytků navíc pocházejících z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (ZVS VO)
(v tisících EUR)
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
(zisk ZVS VO přesahující provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
Náklady sítě vyvolané ZVS
:
[…]
Čisté náklady ZVS NO
:
-
[…]
(ziskový ZVS NO)
Přiměřený zisk ZVS
:
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
=
Náklady vyvolané ZVS, které je nutno financovat vyhrazeným odvětvím
=
[…]
(žádné ztráty k financování)
Přebytky navíc vytvořené vyhrazeným odvětvím a snižující čisté náklady SOHZ
=
[…]
Výpočet nadměrného vyrovnání:
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
677 985
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Čtvrtá smlouva o správě: 2006-2010
Výpočet přebytků navíc pocházejících z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (ZVS VO)
(v tisících EUR)
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
(zisk ZVS VO přesahující provozní ziskové rozpětí 7,4 %)
Náklady sítě vyvolané ZVS
:
[…]
Čisté náklady ZVS NO
:
[…]
(ziskový ZVS NO)
Přiměřený zisk ZVS
:
[…]
(provozní ziskové rozpětí 7,4 %)
=
Náklady vyvolané ZVS, které mají být financovány vyhrazeným odvětvím
=
[…]
(žádné ztráty k financování)
Přebytky navíc vytvořené vyhrazeným odvětvím a snižující čisté náklady SOHZ
=
[…]
Výpočet nadměrného vyrovnání:
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 7,4 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
1 568 787
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Ostatní opatření
Státní záruka
(v tisících EUR)
Záruka poskytnutá státem v roce 2004:
1 500
=
1 500
(382)
Podle dohody s belgickými orgány (122) je „nejvyváženější a nejobjektivnější“ metodou pro stanovení časového úseku, který je nutno zohlednit pro výpočet celkového nadměrného vyrovnání v tomto konkrétním případě, přístup „smlouva po smlouvě“. Komise nemá námitek proti přijetí žádosti belgických orgánů. Tato metoda nabízí stranám skutečně větší předvídatelnost a právní jistotu, a omezuje tak riziko nadměrného vyrovnání. Každé období bude proto zkoumáno odděleně a z jednoho období na druhé nebude převáděno žádné nedostatečné nebo nadměrné vyrovnání.
(383)
Belgické orgány ovšem zdůrazňují, že před vstupem v platnost rámce pro SOHZ z roku 2005 uplatňovala Komise ustáleným způsobem celkovou metodu výpočtu nedostatečného nebo nadměrného vyrovnání. Na tomto základě belgické orgány konkrétně požádaly, aby se za účelem celkového výpočtu nedostatečného nebo nadměrného vyrovnání seskupily roky předcházející roku 2005 (123).
(384)
Komise upozorňuje, že seskupení všech roků by nemělo pro výši nadměrného vyrovnání, které je nutno vrátit, žádné důsledky, protože u tří smluv o správě použitelných před rokem 2005 bylo prokázáno nedostatečné vyrovnání.
(385)
Komise kromě toho poznamenává, že od přijetí rámce pro SOHZ z roku 2005 musí být „ukazatele pro výpočet, kontrolu a přezkoumání vyrovnávací platby“ předem stanoveny v úředním aktu nebo aktech udělujících pověření (124). Jelikož čtvrtá smlouva o správě nestanovila žádné vyrovnání za jakékoliv náklady vzniklé mimo období své platnosti (2006-2010), nelze nedostatečné vyrovnání zjištěné u období nekrytých touto smlouvou vyrovnat případným nadměrným vyrovnáním vyplaceným DPLP.
(386)
Komise dospívá k závěru, že DPLP získala nadměrné vyrovnání ve výši 415 milionů EUR za plnění svého úkolu veřejné služby, a to zejména během období platnosti čtvrté smlouvy o správě. Protože nadměrné vyrovnání představuje neslučitelnou podporu, musí být vráceno.
7. ZÁVĚR
(387)
Převzetí hrazení důchodů, roční převody veřejných prostředků, převod budov, kapitálový vklad v roce 1997, daňová osvobození a státní záruka představují opatření podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, protože zbavila DPLP nákladů, které běžně zatěžují soukromé podniky.
(388)
Kapitálové vklady v roce 2003 a 2006 nepředstavují podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, protože stát jednal v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
(389)
Komise konstatuje, že Belgie provedla opatření protiprávně a porušila tím čl. 108 odst. 2 SFEU, s výjimkou kapitálového vkladu z roku 2003, který byl Komisi před provedením řádně oznámen, a daňových osvobození, která představují existující podpory.
(390)
Převzetí hrazení důchodů nepostavilo DPLP do výhodnějšího postavení než její konkurenty, pokud jde o odvody na sociální zabezpečení. Opatření lze proto prohlásit za slučitelné z hlediska čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(391)
Roční vyrovnání poskytnutá v rámci čtvrté smlouvy o správě představují neslučitelné podpory z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU, protože se DPLP dostalo nadměrného vyrovnání.
(392)
Záruka poskytnutá státem je neslučitelnou podporou.
(393)
Osvobození od pozemkové daně a osvobození od místních daní představují existující podpory a budou řešeny odděleně v rámci řízení věnovaného existujícím podporám v souladu s články 17, 18 a 19 nařízení (ES) č. 659/1999.
(394)
V souladu s bodem č. 5 rámce pro SOHZ nejsou tímto rozhodnutím dotčena platná ustanovení Unie v oblasti zadávání veřejných zakázek a hospodářské soutěže,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora ve formě převzetí hrazení důchodů poskytnutá společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) a provedená Belgií je slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Státní podpora ve formě vyrovnání nákladů veřejné služby poskytnutá společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) a provedená protiprávně Belgií porušením čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 3
Kapitálové vklady do společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) provedené Belgií v roce 2003 a v roce 2006 nepředstavují podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 4
Státní podpora ve formě státní záruky poskytnutá společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) a provedená protiprávně Belgií porušením čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 5
1. Belgie získá zpět neslučitelné podpory poskytnuté v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4.
2. Z částek, které je nutno vrátit, běží úroky počínaje dnem, kdy byly dány k dispozici příjemci, až do jejich skutečného vrácení.
3. Úroky se počítají ze základu složeného v souladu s kapitolou V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (125) a nařízením (ES) č. 271/2008, kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
4. Belgie zruší všechny neprovedené platby podpor poskytnutých v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4 počínaje dnem přijetí tohoto rozhodnutí.
Článek 6
1. Navrácení podpor poskytnutých v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4 se provede s okamžitým účinkem.
2. Belgie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 7
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Belgie Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistina a úroky), kterou má příjemce vrátit;
b)
podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
c)
doklady prokazující, že příjemci již bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Belgie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí až do úplného navrácení podpor poskytnutých v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4. Na pouhou žádost Komise předloží neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již příjemce navrátil.
Článek 8
Toto rozhodnutí je určeno Belgickému království.
V Bruselu dne 25. ledna 2012.
ROZHODNUTIE KOMISIE
z 25. januára 2012
o opatrení SA.14588 (C 20/09), ktoré Belgicko zaviedlo v prospech spoločnosti De Post - La Poste (teraz „bpost“)
[oznámené pod číslom C(2012) 178]
(Iba francúzske a holandské znenie je autentické)
(Text s významom pre EHP)
(2012/321/EÚ)
EURÓPSKA KOMISIA,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 108 ods. 2 prvý pododsek (1),
so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore, a najmä na jej článok 62 ods. 1 písm. a),
po vyzvaní zainteresovaných strán, aby predložili pripomienky v súlade s uvedenými ustanoveniami (2), a so zreteľom na tieto pripomienky,
keďže:
1. POSTUP
1.1. ROZHODNUTIE KOMISIE Z ROKU 2003 ZRUŠENÉ VŠEOBECNÝM SÚDOM
(1)
Dňa 3. decembra 2002 belgické orgány notifikovali (3) Komisii zvýšenie základného imania belgického prevádzkovateľa poštových služieb De Post - La Poste (ďalej len „DPLP“, teraz „bpost (4)“). Po predbežnom preskúmaní sa Komisia 23. júla 2003 (5) rozhodla, že proti notifikovanému opatreniu nevznesie námietky. Vo svojom rozhodnutí Komisia uviedla, že tento kapitálový vklad, rovnako ako ostatné opatrenia v prospech DPLP posúdené v rámci predbežného preskúmania, neviedli k nadmernej náhrade čistých nákladov, ktoré vznikli podniku pri plnení úloh spojených s poskytovaním služby vo verejnom záujme od roku 1992 do roku 2002.
(2)
Dňa 27. novembra 2003 podala spoločnosť Deutsche Post AG a jej belgická dcérska spoločnosť DHL International proti tomuto rozhodnutiu Komisie žalobu na Všeobecnom súde (6). Dňa 10. februára 2009 Všeobecný súd zrušil rozhodnutie Komisie, pričom dospel k záveru, že Komisia sa rozhodla nevzniesť námietku napriek existencii vážnych ťažkostí, na základe ktorých mala začať konanie vo veci formálneho zisťovania.
(3)
V apríli 2009 Belgicko podalo na Súdny dvor odvolanie (7) (C-148/09) proti zrušeniu rozhodnutia Komisie o nevznesení námietok z 23. júla 2003 Všeobecným súdom.
(4)
Dňa 22. septembra 2011 Súdny dvor zamietol odvolanie podané Belgickom konštatujúc, že Všeobecný súd právom zrušil rozhodnutie Komisie z roku 2003.
1.2. SŤAŽNOSŤ TÝKAJÚCA SA POMOCI NA DISTRIBÚCIU TLAČE
(5)
V roku 2005 niekoľko belgických súkromných spoločností zaoberajúcich sa distribúciou tlače podalo na základe antitrustových pravidiel a pravidiel štátnej pomoci sťažnosť (8) proti schéme distribúcie tlače, na ktorej sa dohodli belgické orgány a spoločnosť DPLP. Touto dohodou sa spoločnosť DPLP poveruje vykonávaním služby vo verejnom záujme v oblasti distribúcie tlače v celom Belgicku a stanovujú sa sadzby za túto službu, ako aj náhrada, na ktorú má DPLP nárok z dôvodu dodatočných nákladov súvisiacich s plnením týchto úloh. Sťažnosť sa týka najmä sadzieb za služby poskytované spoločnosťou DPLP, o ktorých sťažovatelia tvrdia, že sú také nízke, že v skutočnosti vylučujú akýkoľvek pokus o hospodársku súťaž.
(6)
Pokiaľ ide o pravidlá štátnej pomoci, útvary Komisie sťažnosť zamietli, pretože pri predbežnom preskúmaní sa preukázala neexistencia nadmernej náhrady dodatočných čistých nákladov, ktoré vznikli v súvislosti s touto službou vo verejnom záujme. V máji 2009 však sťažovatelia napadli toto predbežné stanovisko, predložili doplňujúce informácie a požiadali Komisiu, aby vykonala dôkladné prešetrovanie.
1.3. ŠTVRTÁ ZMLUVA O VÝKONE SPRÁVY (2005 - 2010)
(7)
Na základe preskúmania sťažnosti týkajúcej sa poskytnutej náhrady za distribúciu tlače Komisia zistila, že v roku 2005 Belgicko uzatvorilo so spoločnosťou DPLP nenotifikovanú „zmluvu o výkone správy“, ktorou sa ustanovila úhrada náhrady za služby všeobecného hospodárskeho záujmu (SVHZ). Komisia preto začala konanie z úradnej moci (9) a v apríli 2007 zaslala Belgicku žiadosť o informácie.
(8)
V decembri 2007 belgické orgány odpovedali, že sa domnievajú, že náhrada za SVHZ nepredstavuje štátnu pomoc, pretože sú splnené všetky štyri podmienky uvedené v rozsudku vo veci Altmark (10). Neskôr zaslali informácie o štvrtej zmluve o výkone správy a osobitne o systéme nákladového účtovníctva, ktorý sa používa na výpočet náhrady vyplácanej štátom.
(9)
Následne boli opatrenia, na ktoré sa vzťahovalo konanie z úradnej moci, ako aj sťažnosti zahrnuté do konania vo veci formálneho zisťovania C20/2009, ktoré sa začalo 23. júla 2009.
1.4. ROZHODNUTIE O ZAČATÍ KONANIA
(10)
So zreteľom na zrušenie rozhodnutia Komisie z 23. júla 2003 Všeobecným súdom a po preskúmaní informácií o uvedených opatreniach, ktoré poskytli belgické orgány, sa Komisia 13. júla 2009 rozhodla začať konanie vo veci formálneho zisťovania ustanovené v článku 108 ods. 2 ZFEÚ (11).
(11)
Rozhodnutie Komisie o začatí konania bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie. Komisia vyzvala zainteresované strany, aby jej predložili svoje pripomienky.
1.5. PRIPOMIENKY BELGICKÝCH ORGÁNOV K ROZHODNUTIU O ZAČATÍ KONANIA
(12)
Belgické orgány predložili svoje pripomienky 13. augusta 2009 a tieto pripomienky doplnili o ďalšie pripomienky 10. septembra 2009, 12. októbra 2009, 23. apríla 2010, 26. apríla 2010, 19. októbra 2010, 19. novembra 2010, 21. decembra 2010, 18. januára 2011, 17. februára 2011, 2. marca 2011, 29. marca 2011, 11. apríla 2011, 10. mája 2011, 27. mája 2011, 14. júna 2011, 10. augusta 2011, 26. augusta 2011, 7. októbra 2011, 14. decembra 2011, 19. decembra 2011, 20. decembra 2011 a 26. decembra 2011. Uviedli, že 22. apríla 2009 podali odvolanie proti rozsudku Všeobecného súdu z 10. februára 2009, a spresnili informácie o náhrade za služby vo verejnom záujme a o ostatných ad hoc opatreniach v prospech spoločnosti DPLP.
1.6. PRIPOMIENKY TRETÍCH STRÁN K ROZHODNUTIU O ZAČATÍ KONANIA A PRIPOMIENKY BELGICKÝCH ORGÁNOV K PRIPOMIENKAM TRETÍCH STRÁN
(13)
Deutsche Post AG a DHL International N.V./S.A. predložili pripomienky 28. augusta 2009.
(14)
Vlaamse Federatie van Persverspreiders (ďalej len „VFP“, flámska federácia distribútorov tlače) a Prodipresse (Union des professionnels de la diffusion de la presse - „Profesijný zväz distribútorov tlače“) predložili svoje pripomienky 28. augusta 2009.
(15)
Belgische Distributiedienst B.V.B.A (ďalej len „BD“, konkurent DPLP na trhu distribúcie tlače) predložil svoje pripomienky 28. augusta 2009.
(16)
Association belge des éditeurs de quotidiens A.S.B.L („Belgické združenie vydavateľov denníkov“) predložila svoje pripomienky 28. augusta 2009.
2. PODROBNÝ OPIS POMOCI
2.1. PRÁVNA FORMA A ČINNOSŤ SPOLOČNOSTI DPLP
(17)
Belgická spoločnosť La Poste bola do roku 1992 štátnou agentúrou („Régie des postes“). V roku 1992 však bola zaregistrovaná ako samostatná právnická osoba („entreprise publique autonome“ - „samostatný verejný podnik“). V roku 2000 sa jej právna forma zmenila na „verejnú akciovú spoločnosť“ („société anonyme de droit public“).
(18)
V roku 2010 spoločnosť DPLP dosiahla prevádzkový príjem 2 318 mil. EUR a prevádzkový zisk 319 mil. EUR. Koncom roka 2010 zamestnávala 33 616 osôb. Pre porovnanie v roku 2002 mala 42 000 zamestnancov. Personálne náklady predstavujú 65 % jej celkových prevádzkových nákladov.
(19)
Menšinovú 50 % účasť bez jedného podielu vlastní súkromný investor CVC Capital Partners. Väčšinovým akcionárom je belgický štát.
2.2. ZHRNUTIE PREDMETNÝCH ŠTÁTNYCH OPATRENÍ
2.2.1. Úlohy služby vo verejnom záujme v období rokov 1992 - 2010
(20)
Spoločnosť DPLP bola poverená vykonávaním služby vo verejnom záujme na základe poštového zákona (12) a štyroch zmlúv o výkone správy uzatvorených postupne v priebehu celého obdobia, na ktoré sa vzťahovalo prešetrovanie, čiže od roku 1992 do roku 2010.
2.2.1.1. Záväzky služby vo verejnom záujme vymedzené v zmluvách o výkone správy
(21)
V zmluvách o výkone správy sa určujú pravidlá a podmienky plnenia úloh, ktoré spoločnosť DPLP vykonáva v rámci výkonu svojich činností vo verejnom záujme, a stanovuje sa v nich finančná pomoc zo strany belgického štátu.
(22)
Od svojho založenia v roku 1992 spoločnosť DPLP uzatvorila s belgickým štátom štyri zmluvy o výkone správy vzťahujúce sa na nasledujúce obdobia (13):
1.
prvá zmluva: od 14. 9. 1992 do 31. 12. 1996;
2.
druhá zmluva: od 1. 1. 1997 do 23. 9. 2002;
3.
tretia zmluva: od 24. 9. 2002 do 23. 9. 2005;
4.
štvrtá zmluva: od 24. 9. 2005 do 23. 9. 2010; zmluva predĺžená v očakávaní novej zmluvy.
(23)
V zmluvách o výkone správy je stanovený zoznam úloh služby vo verejnom záujme. Úlohy spojené s poskytovaním služby vo verejnom záujme ustanovené belgickým štátom v terajšej zmluve o výkone správy sú vymedzené takto (14):
Poštové služby
i)
Univerzálna poštová služba
ii)
Distribúcia denníkov
iii)
Distribúcia periodík
iv)
Distribúcia volebných tlačív
v)
Špeciálne sadzby pre neziskové združenia
vi)
Poštové listové zásielky, na ktoré sa vzťahuje oslobodenie od poštovného (kráľovská korešpondencia a iná špeciálna korešpondencia)
vii)
Medzinárodné poštové služby
viii)
Medzinárodné balíky
Finančné služby
ix)
Prijímanie hotovostných vkladov na bežný poštový účet
x)
Vydávanie poštových poukážok
xi)
Doručovanie starobných a pozostalostných dôchodkov a dávok zdravotne postihnutým osobám domov
xii)
Vyplácanie odmien za účasť počas volieb
xiii)
Zúčtovanie finančných prostriedkov a blokových pokút za dopravné priestupky
xiv)
Služby týkajúce sa povolenia na rybolov
Predaj známok
xv)
Predaj známok
Iné služby vo verejnom záujme
xvi)
Sociálna úloha doručovateľa
xvii)
Zabezpečovanie primeranej informovanosti verejnosti
xviii)
Tlač a dodávka elektronickej pošty
xix)
Služby certifikácie správ
xx)
Služby vykonávané pre autorizovaných účtovníkov
xxi)
Predaj kolkov a pokutových blokov
xxii)
Spolupráca v oblasti distribúcie balíkov s hlasovacími lístkami
2.2.2. Štátne opatrenia, na ktoré sa vzťahuje prešetrovanie
(24)
Od roku 1992 do roku 2010 bola spoločnosti DPLP poskytnutá štátna podpora vo forme rôznych opatrení:
1.
financovanie dôchodkov: po reforme dôchodkového systému v roku 1997 štát oslobodil spoločnosť DPLP od akumulovaných dôchodkových záväzkov vo výške 3,8 mld. EUR;
2.
ročná náhrada nákladov na plnenie záväzkov služby vo verejnom záujme (15) v celkovej výške 5,2 mld. EUR za obdobie rokov 1992 - 2010;
3.
kapitálové vklady: dva v roku 1997 (62 mil. EUR), jeden v roku 2003 (297,5 mil. EUR) a jeden v roku 2006 (40 mil. EUR);
4.
daňové oslobodenia: oslobodenie od dane z príjmov právnických osôb, od dane z nehnuteľností a od iných nepriamych a miestnych daní;
5.
prevod nehnuteľností: v roku 1992 sa na DPLP previedlo 63 nehnuteľností v hodnote 112,2 mil. EUR;
6.
záruka za pôžičku 100 mil. EUR, ktorú v roku 2004 poskytol štát za poplatok vo výške 0,25 %.
2.2.2.1. Financovanie dôchodkov
(25)
V roku 1992 bola spoločnosť Régie des postes zákonom pretransformovaná na samostatný verejný podnik (EPA) s názvom „De Post-La Poste“. DPLP ako zákonný nástupca spoločnosti Régie des postes prevzal aktíva a zamestnancov tejto spoločnosti. Táto zmena znamenala veľký prielom, pokiaľ ide o model podniku:
1.
na rozdiel od Régie des postes, ktorá bola riadená príslušným ministrom a pod jeho právomocou a vedením, DPLP bola riadená svojím predstavenstvom a svojím riadiacim výborom, pričom vláda si zachovala iba právomoc dohľadu nad dodržiavaním zákona a zmluvy o výkone správy (16);
2.
spoločnosť DPLP v podstate zodpovedala za vlastnú finančnú stabilitu, zatiaľ čo ročný rozpočet Régie des postes predtým stanovoval príslušný minister, ktorý ho predkladal parlamentu na schválenie v prílohe k rozpočtu vlastného ministerstva.
(26)
V roku 1992 spoločnosť DPLP takto prevzala 43 747 štátnych zamestnancov, ako aj právnu ochranu, ktorú títo zamestnanci mali vo veciach záruky pracovných miest, dôchodkov a odmeňovania (článok 33 zákona z 21. marca 1991).
(27)
V roku 2008 spoločnosť DPLP zamestnávala ešte približne 23 500 zamestnancov v služobnom pomere (ktorých právne postavenie bolo podobné právnemu postaveniu úradníkov), ktorí tvorili takmer dve tretiny celkového počtu zamestnancov, ako sa uvádza ďalej v texte.
Tabuľka č. 1
Režimy zamestnania v DPLP
(28)
V rokoch 1972 až 1996 sa dôchodky vyplácali v rámci priebežne financovaného dôchodkového systému. V rámci tohto systému spoločnosť DPLP nahradila štátu sumu dôchodkov, ktoré štát vyplatil bývalým štátnym zamestnancom na dôchodku (17) za dôchodkové nároky naakumulované od roku 1972, keď sa belgická spoločnosť La Poste stala v rámci štátu samostatnou účtovnou jednotkou (Régie des postes).
(29)
Až do reformy dôchodkového systému v roku 1997 nedošlo v systéme financovania dôchodkov k žiadnej zmene. Uvedená reforma spočívala v zosúladení prvého piliera dôchodkového systému vzťahujúceho sa na zamestnancov v služobnom pomere spoločnosti DPLP s dôchodkovým systémom v súkromnom sektore: od roku 1997 musela DLPL zaplatiť ONSS (Office national de sécurité sociale - Štátny úrad sociálneho zabezpečenia) príspevky na dôchodky vo výške 8,86 % miezd.
(30)
Štát zároveň súhlasil s tým, že bude financovať naakumulované dôchodkové záväzky spoločnosti DPLP, ktoré predstavovali 3,8 mld. EUR.
2.2.2.2. Ročná náhrada nákladov na plnenie záväzkov služby vo verejnom záujme
(31)
V každej zmluve sa ustanovila úhrada ročnej náhrady zo strany štátu na účely plnenia úloh služby vo verejnom záujme vymedzených v uvedenej zmluve.
(32)
V prvých troch zmluvách bola náhrada určená na základe skutočného rozdielu medzi výdavkami a príjmami spojenými s úlohami služby vo verejnom záujme. V štvrtej zmluve o výkone správy sa ustanovuje úhrada pevne stanovenej náhrady, vypočítanej na základe očakávaného rozdielu medzi vzniknutými nákladmi spoločnosti DPLP a jej príjmami plynúcimi od používateľov verejných služieb; táto náhrada je však ohraničená stropom stanoveným v zmluvách o výkone správy (18).
(33)
DPLP má v súlade so súčasnou zmluvou o výkone správy (19) oprávnenie prijímať od štátu náhradu za tieto služby vo verejnom záujme:
Poštové služby
ii)
Distribúcia denníkov
iii)
Distribúcia periodík
iv)
Distribúcia volebných tlačív
v)
Špeciálne sadzby pre neziskové združenia
vi)
Poštové listové zásielky, na ktoré sa vzťahuje oslobodenie od poštovného (kráľovská korešpondencia a iná špeciálna korešpondencia)
Finančné služby
ix)
Prijímanie hotovostných vkladov na bežný poštový účet
x)
Vydávanie poštových poukážok
xi)
Doručovanie starobných a pozostalostných dôchodkov a dávok zdravotne postihnutým osobám domov
xiii)
Zúčtovanie finančných prostriedkov a blokových pokút za dopravné priestupky
xiv)
Služby týkajúce sa povolenia na rybolov
Predaj známok
xv)
Predaj známok
Iné služby vo verejnom záujme
xvi)
Sociálna úloha doručovateľa
xx)
Služby vykonávané pre autorizovaných účtovníkov
xxi)
Predaj kolkov a pokutových blokov
(34)
Treba poznamenať, že na univerzálnu poštovú službu sa podľa troch posledných zmlúv o výkone správy (20) náhrada nevzťahuje. Napriek tomu, že distribúcia tlače môže byť vo všeobecnosti zahrnutá do rámca univerzálnej služby v súlade so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 97/67/ES z 15. decembra 1997 o spoločných pravidlách rozvoja vnútorného trhu poštových služieb Spoločenstva a zlepšovaní kvality služieb (21), belgické orgány stanovili osobitné úlohy (distribúcia denníkov a periodík), ktoré musia byť predmetom náhrady podľa zmlúv o výkone správy, podľa kritérií, na základe ktorých sa líšia od univerzálnej poštovej služby. Týmito kritériami sú: 1. ciele úlohy, ktoré prekračujú rámec cieľov univerzálnej služby; 2. osobitné podmienky stanovené v uvedených zmluvách a 3. osobitné ustanovenia týkajúce sa systému úhrad, ktoré sa líšia od ustanovení vzťahujúcich sa na systém úhrad za univerzálnu službu.
(35)
Ciele úlohy: belgické orgány sa domnievajú, že je zvlášť dôležité zabezpečovať širokú distribúciu písanej tlače po celom území Belgicka, aby sa zvýšila úroveň informovanosti a rôznorodosť názorov a podporila sa účasť verejnosti na politickej diskusii.
(36)
V zmluve sú stanovené osobitné prevádzkové podmienky: osobitná služba distribúcie tlače zverená spoločnosti DPLP, na ktorú sa vzťahuje náhrada, prekračuje rámec služby klasickej distribúcie zahrnutej v univerzálnej službe. Táto osobitná služba podlieha celému radu prísnych podmienok v oblasti kvality a výsledkov, ktoré sa týkajú času distribúcie (napríklad distribúcia pred 7.30 hod.), frekvencie, možností distribúcie pre vydavateľov, pružnosti v poskytovaní služby vydavateľom z hľadiska objemu alebo aj nepretržitosti poskytovania služby (vrátane prísneho vymedzenia zásahu vyššej moci).
(37)
Osobitný systém úhrad: sadzby za úlohu distribúcie tlače, za ktorú sa vypláca náhrada, boli stanovené v rámci tripartitných rokovaní (belgický štát/DPLP/sektor tlače) a na rozdiel od sadzieb univerzálnej služby ich nemusí schváliť regulačný orgán. Zatiaľ čo sadzby za univerzálnu službu vo verejnom záujme vychádzajú z nákladov, sadzby za osobitnú úlohu distribúcie tlače, za ktorú sa vypláca náhrada, sú zjavne nižšie, aby umožnili splniť ciele tejto úlohy.
(38)
Za služby vo verejnom záujme uvedené v odôvodnení 33 možno poskytnúť náhradu za službu vo verejnom záujme. Za jednotlivé finančné roky boli skutočne uhradené tieto náhrady za službu vo verejnom záujme:
Prvá zmluva o výkone správy
Rok
Suma (v EUR)
1992 (22)
91 720 000
1993
351 327 000
1994
322 138 000
1995
368 308 000
1996
314 205 000
Druhá zmluva o výkone správy
Rok
Suma (v EUR)
1997
208 934 000
1998
228 629 000
1999
213 788 000
2000
216 282 000
2001
224 269 000
2002
194 559 000
Tretia zmluva o výkone správy
Rok
Suma (v EUR)
2003
175 554 000
2004
247 606 000
2005
254 825 000
Štvrtá zmluva o výkone správy
Rok
Suma (v EUR)
2006
299 729 000
2007
306 396 000
2008
315 683 000
2009
321 244 000
2010
325 735 000
2.2.2.3. Kapitálové vklady
(39)
Kapitál vložený v roku 1997: Spoločnosti DPLP boli poskytnuté dva nenotifikované kapitálové vklady v celkovej výške 62 mil. EUR. Belgické orgány však neskôr uviedli, že tieto finančné prostriedky v skutočnosti predstavujú odložené náhrady za službu vo verejnom záujme, ktoré neboli uhradené DPLP v požadovanom čase.
(40)
Kapitál vložený v roku 2003: Belgické orgány uskutočnili kapitálový vklad v prospech spoločnosti DPLP vo výške 297,5 mil. EUR. Podľa nich sa tento vklad uskutočnil za podmienok prijateľných pre súkromného investora podnikajúceho v bežných trhových podmienkach; v súlade so zásadou súkromného investora v trhovom hospodárstve teda nepredstavuje štátnu pomoc.
(41)
Kapitál vložený v roku 2006: Belgické orgány uskutočnili ďalší kapitálový vklad vo výške 40 mil. EUR. Podľa ich názoru bol tento vklad v súlade so zásadou súkromného investora v trhovom hospodárstve a bol vykonaný za rovnakých podmienok, aké sa vzťahujú na súkromných investorov (pari passu).
2.2.2.4. Daňové oslobodenia
(42)
Do 31. decembra 2005 sa na DPLP vzťahovalo oslobodenie od dane z príjmov právnických osôb.
(43)
V priebehu obdobia prešetrovania sa na spoločnosť vzťahovalo oslobodenie od dane z nehnuteľností využívaných pri vykonávaní služieb vo verejnom záujme, ktoré predstavovalo výhodu od […] (23) do […] EUR ročne. V prípade zaplatenia tejto dane by vlastné náklady výkonu (služba vo verejnom záujme a obchodné výrobky), pri využívaní týchto nehnuteľností, boli úmerne vyššie.
(44)
Na DPLP sa vzťahuje aj oslobodenie od ďalších nepriamych a miestnych daní. Belgické orgány nevedia odhadnúť presnú hodnotu tejto výhody, ale uviedli, že toto opatrenie patrí do pôsobnosti pravidiel de minimis.
(45)
Daňové oslobodenia predchádzali nadobudnutiu platnosti Zmluvy o ES v roku 1958 a zachovali sa bez väčších úprav. Kým oslobodenie od dane z príjmov právnických osôb bolo zrušené k 31. decembru 2005, ostatné dve opatrenia sú stále v platnosti.
2.2.2.5. Prevod nehnuteľností
(46)
V roku 1992 belgický štát bezodplatne previedol na spoločnosť DPLP 63 nehnuteľností (24). DPLP ich už využívala, aj keď právne patrili štátu. Celková hodnota tohto majetku sa odhadovala na 112,2 mil. EUR (25). Tieto nehnuteľnosti neboli zahrnuté v počiatočných aktívach, ku ktorým boli neskôr pripojené a ktoré boli vyčlenené z majetku vo vlastníctve štátu, keď sa La Poste stala v roku 1971 štátnym podnikom („Régie des postes“). Podnik Régie des postes zo zákona vlastnil aktíva, ktoré vykázal vo svojej súvahe. Tieto dodatočne pričlenené nehnuteľnosti, ktorých prevod sa uskutočnil v roku 1992, mali naopak vykompenzovať zaťaženie spoločnosti DPLP súvisiace s dôchodkami v čase, keď sa vzdala právnej formy štátneho podniku v prospech právnej formy samostatného verejného podniku.
(47)
Belgické orgány poukazujú na to, že prevod týchto nehnuteľností sa uskutočnil výhradne v rámci vnútornej reorganizácie majetku patriaceho štátu a nepredstavuje výhodu. Podľa nich belgická spoločnosť La Poste využívala tieto nehnuteľnosti ešte pred tým, ako sa v roku 1992 pretransformovala na DPLP (a teda ich využíval už aj podnik Régie des postes).
2.2.2.6. Štátna záruka
(48)
Spoločnosť DPLP dostala možnosť požiadať o štátnu záruku za svoje pôžičky za poplatok vo výške 0,25 %.
(49)
Počas obdobia, na ktoré sa vzťahovalo prešetrovanie, sa táto záruka použila iba raz pri pôžičke vo výške 100 mil. EUR od Európskej investičnej banky (EIB). Dohoda uzatvorená medzi spoločnosťou DPLP a EIB 22. decembra 2004 umožňuje spoločnosti DPLP čerpať pôžičku EIB do 10. júna 2008. Využijúc túto možnosť DPLP požiadala 8. novembra 2007 o sumu 100 mil. EUR, ktorú skutočne dostala 5. decembra 2007. DPLP sa zaviazala splatiť pôžičku v 11 ročných splátkach po približne 9,09 mil. EUR. Prvá splátka sa musí uhradiť 5. decembra 2012 a posledná splátka 5. decembra 2022. Úroky sa budú platiť štvrťročne (5. decembra, 5. marca, 5. júna, 5. septembra). Úroková sadzba je stanovená na základe trojmesačnej sadzby EURIBOR zníženej o 37 bázických bodov.
3. OPIS DÔVODOV NA ZAČATIE KONANIA V ROKU 2009
(50)
Komisia, odvolávajúc sa na rozsudok vo veci Altmark (26), dospela k záveru, že náhrady za službu vo verejnom záujme uhradené od roku 1992, ako aj daňové oslobodenia, kapitálové vklady, štátna záruka a prevod nehnuteľností uvedené vyššie v texte môžu predstavovať štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
(51)
Štátna pomoc spočívajúca v náhrade nákladov spojených so záväzkami univerzálnej služby môže byť vyhlásená za zlučiteľnú s článkom 106 ods. 2 ZFEÚ, ak je nevyhnutná na výkon takejto služby a neovplyvňuje rozvoj obchodu v takej miere, aby to bolo v rozpore so záujmom Európskej únie.
(52)
V rozhodnutí o začatí konania z roku 2009 sa Komisia zaoberala otázkou nevyhnutnosti a primeranosti opatrení pomoci poskytnutých spoločnosti DPLP na účely plnenia úloh služby vo verejnom záujme.
(53)
Pokiaľ ide o výpočet nadmernej náhrady v zmysle článku 106 ods. 2 ZFEÚ, Komisia usúdila, že všetky príjmy a náklady spojené so záväzkami služby vo verejnom záujme sú zohľadnené, a súčasne sa presvedčila o neexistencii nadmernej náhrady za plnenie úloh spojených so službou vo verejnom záujme. V súvislosti s týmto výpočtom by sa mala overiť spoľahlivosť uplatňovanej účtovnej metódy určovania nákladov na služby všeobecného hospodárskeho záujmu a mali by sa vziať do úvahy všetky čisté náklady na službu vo verejnom záujme a dodatočná pomoc poskytnutá v akejkoľvek forme.
(54)
Pokiaľ ide o financovanie dôchodkov štátnych zamestnancov zo strany štátu, Komisia si položila otázku, do akej miery sa spoločnosť DPL dostala vďaka oslobodeniu od svojich dôchodkových záväzkov do situácie porovnateľnej so situáciou jej konkurentov, pokiaľ ide o príspevky na sociálne zabezpečenie.
(55)
V súlade s prístupom Komisie v rozhodnutí o verejnom financovaní nákladov na dôchodky štátnych zamestnancov pracujúcich pre francúzsku spoločnosť La Poste (27) bolo potrebné preskúmať, či je toto opatrenie zlučiteľné z hľadiska článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ, a v tejto súvislosti určiť, do akej miery spoločnosť DPLP uhradila náklady na sociálne zabezpečenie po tom, ako bola od týchto záväzkov oslobodená, porovnateľné so záväzkami jej konkurentov.
4. PRIPOMIENKY ZAINTERESOVANÝCH STRÁN
4.1. PRIPOMIENKY VFP A PRODIPRESSE
(56)
Dňa 28. augusta 2009 predložili spoločnosti VFP a Prodipresse svoje pripomienky týkajúce sa systému distribúcie tlače, ktorý uplatňovala spoločnosť DPLP.
(57)
V súlade so sťažnosťou, ktorú podali už skôr, VFP a Prodipresse poukázali na narušenie hospodárskej súťaže v dôsledku nízkych sadzieb za distribúciu tlače, ktoré uplatňovala spoločnosť DPLP a ktoré znemožňujú akúkoľvek hospodársku súťaž ostatných prevádzkovateľov na trhu.
(58)
Uviedli, že ceny uplatňované spoločnosťou DPLP boli stanovené počas tripartitných rokovaní medzi DPLP, vydavateľmi a štátom. Straty, ktoré vznikajú spoločnosti DPLP v dôsledku týchto cien, ktoré sú nižšie než trhové ceny, štát, podľa ich názoru, nahrádza v rámci náhrady za SVHZ. Ak je DPLP priamym príjemcom tejto pomoci, potom sa táto pomoc nepriamo poskytuje aj vydavateľom denníkov.
(59)
VFP a Prodipresse sa domnievajú, že spoločnosti DPLP sa mohla poskytnúť nadmerná náhrada za systém distribúcie tlače, ktorú používa na financovanie svojich činností.
4.2. PRIPOMIENKY BELGICKÉHO ZDRUŽENIA VYDAVATEĽOV DENNÍKOV
(60)
Dňa 28. augusta 2009 belgické združenie vydavateľov denníkov zaslalo svoje pripomienky. Pri tejto príležitosti zdôraznilo z hľadiska demokracie a rovnosti význam účinného systému distribúcie denníkov na celom území Belgicka za jednotné a primerané ceny, ktoré by predplatiteľom umožnili dostávať denníky skoro ráno.
4.3. PRIPOMIENKY DEUTSCHE POST AG A DHL INTERNATIONAL
(61)
Dňa 28. augusta 2009 zaslali svoje pripomienky spoločnosti Deutsche Post AG a DHL International. Nástojili na nutnosti preskúmať financovanie dôchodkových záväzkov spoločnosti DPLP, a najmä overiť súlad tohto opatrenia s predchádzajúcim postupom, skontrolovať súlad kapitálových vkladov s trhom, skontrolovať súlad rozdelenia nákladov s rozsudkom vo veci Chronopost a nakoniec preskúmať prevod nehnuteľností.
4.4. PRIPOMIENKY BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV/BELGIQUE DIFFUSION SA
(62)
Dňa 28. augusta 2009 zaslala svoje pripomienky spoločnosť Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA („BD“), ktorá patrí do skupiny TNT. Spoločnosť BD je konkurentom DPLP a najmä jej dcérskej spoločnosti Deltamedia poverenej distribúciou tlače na trhu distribúcie denníkov a periodík. V súlade so sťažnosťou, ktorú predtým podala, spoločnosť BD zdôraznila, že DPLP uplatňovala ceny, ktoré boli nižšie ako jej náklady na distribúciu denníkov. Straty, ktoré DPLP utrpela, boli podľa nej financované zo štátnych grantov. Nižšie ceny vraj znemožnili akúkoľvek hospodársku súťaž voči spoločnosti DPLP.
(63)
Podľa spoločnosti BD spoločnosť DPLP porušila smernicu Rady 92/50/EHS z 18. júna 1992 o koordinácii verejného obstarávania služieb (28) a článok 7 smernice 97/67/ES. Spoločnosť BD takisto spochybnila existenciu pomoci v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ a zlučiteľnosť náhrady nákladov spojených so SVHZ podľa článku 106 ods. 2 ZFEÚ.
(64)
Vyjadrila pochybnosť, či je možné kvalifikovať distribúciu denníkov ako SVHZ, keďže vo väčšine členských štátov je táto činnosť otvorená hospodárskej súťaži, s výnimkou prevádzkovateľa poštových služieb.
(65)
Spoločnosť BD takisto spochybnila, či grant vyhradený výlučne prevádzkovateľovi poštových služieb je tým najvhodnejším prostriedkom na podporu distribúcie denníkov v porovnaní s pomocou poskytovanou vydavateľom, ktorí si vďaka nej môžu obstarávať služby na voľnom trhu, vďaka čomu sa môže rozvíjať hospodárska súťaž medzi rôznymi poskytovateľmi služieb.
(66)
Spoločnosť BD vyjadrila pochybnosť o nevyhnutnosti nákladov, a to aj v prípade, keby mali byť schválené úlohy distribúcie denníkov, ktorými bola poverená spoločnosť DPLP. Podľa nej DPLP znáša oveľa vyššie náklady ako ostatní prevádzkovatelia služieb, čo zvyšuje výšku nevyhnutného grantu. V tomto zmysle nie sú granty údajne ani primerané, ani opodstatnené.
(67)
Spoločnosť BD sa napokon domnieva, že náklady spoločnosti DPLP, ktoré financoval štát, môžu zahŕňať investičné náklady, ktoré nie sú nevyhnutné na účely poskytovania SVHZ, keďže DPLP mohla využívať infraštruktúry zriadené na iné služby. Zo štátneho grantu mohli byť financované aj reklamné kampane na podporu obchodných výrobkov.
5. PRIPOMIENKY BELGICKÝCH ORGÁNOV
5.1. PRIPOMIENKY BELGICKÝCH ORGÁNOV K FINANCOVANIU DÔCHODKOV
(68)
Belgické orgány zdôrazňujú, že v súlade s prístupom uplatneným v rozsudku vo veci Combus (29) nepredstavuje financovanie dôchodkových záväzkov štátnu pomoc, pretože znižuje nadmerné zaťaženie spoločnosti La Poste, a nie také, ktoré bežne zaťažuje rozpočet podniku.
(69)
Takéto nadmerné zaťaženie údajne vyplýva z vyšších mzdových nákladov na zamestnancov v služobnom pomere a z nedostatočnej prevádzkovej pružnosti, ktoré spoločnosti DPLP bránia v tom, aby znížila počet svojich zamestnancov v služobnom pomere na ňou požadovanú úroveň.
(70)
Belgické orgány stanovujú tri príčiny nedostatočnej pružnosti:
1.
istota zamestnania štátnych zamestnancov;
2.
neexistencia vnútornej mobility;
3.
neexistencia prístupu k dočasnej nezamestnanosti.
(71)
Istota zamestnania štátnych zamestnancov: DPLP tvrdí, že jej zamestnanci v služobnom pomere sú de facto prijatí do služby na neurčitý čas. DPLP nemôže zrušiť svojim zamestnancom v služobnom pomere zmluvy z iného ako vážneho dôvodu alebo z dôvodu opakovane zlých pracovných výsledkov. Aj v podobnom prípade podlieha postup prepustenia zo zamestnania mimoriadne prísnym požiadavkám.
(72)
Okrem toho Štátna rada (belgický správny súd príslušný pre zamestnancov v služobnom pomere, zatiaľ čo zmluvní zamestnanci patria do právomoci pracovných súdov) sa ukázala byť naklonená zvýhodňovaniu zamestnancov v služobnom pomere tým, že stanovila prísnu normu na určenie „dostatočného dôvodu“ prepustenia. DPLP preto nemá možnosť prepustiť svojich zamestnancov v služobnom pomere, či už jednotlivo, alebo hromadne, z ekonomických alebo technických dôvodov.
(73)
Rozviazanie pracovnej zmluvy preto nie je nástrojom riadenia, ktorý by umožnil prekonfigurovať zloženie zamestnancov podľa skutočných prevádzkových potrieb. Okrem toho neexistencia možnosti prepustenia z práce z ekonomických dôvodov výrazne obmedzuje prostriedky, ktorými disponuje DPLP pri riešení problémov, akými sú nedostatočná mobilita alebo mzdy a výhody zamestnancov v služobnom pomere, ktoré sú vyššie ako mzdy a výhody uplatňované na trhu. Zamestnanci v služobnom pomere okrem toho nemôžu požiadať o automatické preloženie do verejnej správy a ani DPLP viac nemôže takéto preloženie presadzovať.
(74)
To znamená, že zníženie počtu zamestnancov v služobnom pomere sa obmedzuje predovšetkým na málopočetné dobrovoľné odchody a na prirodzené odchody zo zamestnania.
(75)
Neexistencia vnútornej mobility: Okrem toho, že DPLP nemôže znížiť počet zamestnancov v služobnom pomere v oblastiach, kde sa znížil dopyt po službách, možnosti, ktoré má v súvislosti s preobsadením zamestnancov v služobnom pomere vo svojej organizácii podľa svojich potrieb, podliehajú prísnym obmedzeniam.
(76)
Aspekty, ako sú jazyková príslušnosť, kvalifikácia, služobný vek a funkčné zaradenie, spôsobujú, že DPLP už vôbec nemôže preobsadzovať svojich zamestnancov pracujúcich v takých oblastiach, kde sa znižuje potreba zamestnancov, napríklad pre pokles tradičnej pošty v prospech sektorov s poddimenzovaným počtom zamestnancov predovšetkým kvôli odchodom do dôchodku alebo rastúcemu dopytu.
(77)
Inými slovami, kvôli nepružnosti „služobného poriadku“ je DPLP v širokej miere zbavená možnosti preobsadzovať svojich zamestnancov v služobnom pomere podľa svojich potrieb alebo vykompenzovať nepomer medzi oblasťami činností s predimenzovaným počtom zamestnancov a oblasťami s poddimenzovaným počtom zamestnancov. Paradoxne na účely splnenia potrieb zistených v sektoroch s poddimenzovaným počtom zamestnancov je DPLP povinná prijímať zamestnancov na určitý čas alebo zmluvných zamestnancov, pričom si zachováva nadmerný počet svojich zamestnancov v služobnom pomere v sektoroch s predimenzovaným počtom zamestnancov.
(78)
Neexistencia prístupu k dočasnej nezamestnanosti: Okrem toho DPLP nemôže svojich zamestnancov v služobnom pomere dočasne prepustiť („ekonomická nezamestnanosť“), ako to môžu urobiť prevádzkovatelia v súkromnom sektore, keď nie je dostatok práce.
(79)
Vysoké mzdové náklady: Keď sa spoločnosť Régie des postes stala v roku 1992 samostatným verejným podnikom a bola premenovaná na DPLP, zamestnanci v služobnom pomere dostávali oveľa vyššie mzdy a výhody ako zmluvní zamestnanci v súkromnom sektore. Od roku 1992 sa zvýšenie miezd automaticky viaže na služobný vek a silná pozícia odborov pri vyjednávaní prispela k zachovaniu miezd a výhod na týchto porovnateľne vyšších úrovniach.
(80)
Okrem miezd a výhod, ktoré sú vyššie ako mzdy a výhody zmluvných zamestnancov, majú zamestnanci v služobnom pomere nárok na 4 až 11 dní platenej dodatkovej dovolenky (30), čím sa zvyšujú náklady, ktoré znáša DPLP. Tieto skutočnosti charakterizujúce zamestnancov v služobnom pomere znemožnili spoločnosti DPLP riadenie jednotkových nákladov na zamestnancov v služobnom pomere, ktoré sú oveľa vyššie ako náklady na zmluvných zamestnancov v súkromnom sektore.
(81)
Od prevzatia zamestnancov v služobnom pomere podniku Régie des postes v roku 1992 uznali vedúci predstavitelia spoločnosti DPLP, že títo zamestnanci, s ktorými sú spojené vyššie náklady a prevádzková nepružnosť, predstavujú štrukturálnu nevýhodu, ktorá je s postupnou liberalizáciou poštového trhu čoraz ťažšie udržateľná, a preto DPLP prestala v roku 1998 prijímať zamestnancov do služobného pomeru. Prirodzené odchody zo zamestnania, ktoré zväčša súviseli s odchodom do dôchodku, viedli v roku 2008 k zníženiu počtu zamestnancov v absolútnom číselnom vyjadrení na 23 538 osôb.
(82)
Keďže znižovanie počtu zamestnancov v služobnom pomere závisí najmä od miery prirodzeného odchodu zo zamestnania v kontexte aktuálnej vekovej pyramídy, jeho ďalšie pokračovanie bolo pomalé a takéto bude s najvyššou pravdepodobnosťou až do roku 2030, čiže ešte dlho po úplnej liberalizácii poštového trhu, ako sa znázorňuje v tabuľke ďalej v texte.
Tabuľka č. 2
Vývoj počtu zamestnancov v služobnom pomere spoločnosti DPLP
(83)
Belgické orgány sa preto domnievajú, že po prevádzkovej stránke a z hľadiska nákladov v porovnaní so súkromnými prevádzkovateľmi služieb predstavujú zamestnanci v služobnom pomere spoločnosti DPLP vážnu nevýhodu a že štát zmiernil zaťaženie spoločnosti DPLP, ktoré je na rozdiel od jej konkurentov nadmerné.
(84)
Opatrenie podľa nich nepredstavuje štátnu pomoc a prístup, ktorý si Komisia zvolila v rozhodnutí o začatí konania v súlade s predchádzajúcimi prípadmi týkajúcimi sa dôchodkových schém [EDF (31), La Poste (Francúzsko) (32), Royal Mail (33)], preto nebol v prípade DPLP potrebný.
(85)
Belgické orgány ďalej poukazujú na to, že prípadné uplatnenie takéhoto postupu na spoločnosť DPLP by viedlo k záveru, že časť nákladov na sociálne zabezpečenie v percentuálnom vyjadrení mzdových nákladov, ktorú znáša DPLP, sa rovná takejto časti nákladov jej konkurentov.
5.2. PRIPOMIENKY BELGICKÝCH ORGÁNOV K ROČNEJ NÁHRADE NÁKLADOV NA SLUŽBU VO VEREJNOM ZÁUJME
(86)
Belgické orgány poskytli účtovné údaje (34) spoločnosti DPLP a objasnili zásady nákladového účtovníctva uplatňovaného spoločnosťou DPLP.
(87)
Predovšetkým zdôrazňujú, že každoročne vyplácaná náhrada za službu vo verejnom záujme nepredstavuje štátnu pomoc, pretože je v súlade s judikatúrou vo veci Altmark.
(88)
Ďalej poukázali na to, že ak náhrada za službu vo verejnom záujme predstavuje štátnu pomoc, je zlučiteľná, pretože nepredstavuje nadmernú náhradu čistých nákladov, ktoré znáša DPLP v rámci plnenia svojich úloh služby vo verejnom záujme. Výpočty predložené belgickými orgánmi svedčia podľa ich názoru o tom, že náhrada nákladov, ktoré znáša DPLP, nie je dostatočná.
(89)
Belgické orgány napokon uvádzajú, že niektoré z opatrení predstavujú existujúcu pomoc. V tejto súvislosti sa odkazuje na časť zaoberajúcu sa existujúcou pomocou [odôvodnenie 224 a nasl.].
5.3. PRIPOMIENKY BELGICKÝCH ORGÁNOV KU KAPITÁLOVÝM VKLADOM
5.3.1. Kapitál vložený v roku 1997
(90)
V liste zaslanom Komisii 12. augusta 2009 belgické orgány uvádzajú, že kapitálové vklady uskutočnené v roku 1997 v celkovej výške 62 mil. EUR, by sa mali považovať za odloženú náhradu za záväzky služby vo verejnom záujme.
5.3.2. Kapitál vložený v rokoch 2003 a 2006
(91)
Podľa belgických orgánov sa zvýšenie základného imania v rokoch 2003 a 2006 v oboch prípadoch zakladalo na strategickom pláne (35), ktorého konečným cieľom bolo zlepšiť konkurencieschopnosť a ziskovosť podniku v podmienkach postupnej liberalizácie poštového trhu.
(92)
Tento strategický plán sledoval dva hlavné ciele:
1.
zlepšiť produktivitu s cieľom zaistiť konkurencieschopnosť a ziskovosť vo väčšmi liberalizovanom trhovom prostredí;
2.
zabezpečiť rozvoj spoločnosti DPLP smerom k trhovej logike otvorením svojho kapitálu súkromným investorom, to znamená dosiahnuť a udržať si výkonnosť potrebnú na prilákanie súkromných investorov a uvoľniť potenciál podniku z hľadiska ziskovosti.
(93)
Kapitál vložený v roku 2003: Podľa belgických orgánov cieľom zvýšenia základného imania v roku 2003 bolo posilniť vlastné imanie DPLP so zreteľom na veľké finančné záväzky, ktoré boli prijaté najmä so zámerom vybudovať štyri nové triediace strediská a zmodernizovať existujúce stredisko, optimalizovať doručovacie pochôdzky a automatizáciu.
(94)
Okrem toho belgické orgány poukázali na to, že vložený kapitál pokryl aj personálne náklady, ktoré vznikli v dôsledku zníženia počtu zamestnancov súvisiaceho so systémom predčasného odchodu do dôchodku, skrátenia pracovného času a zvýšenia miezd novým zamestnancom.
(95)
Týmito opatreniami sa poskytli primerané záruky, pokiaľ ide o zvýšenú ziskovosť v období rokov 2003 - 2007 spĺňajúcu očakávania súkromných investorov. Belgický štát ako jediný akcionár spoločnosti DPLP sa v čase, keď sa rozhodol uskutočniť kapitálovú investíciu, údajne riadil výhľadmi ziskovosti v duchu logiky, ktorá bola v súlade so zásadou súkromného investora v trhovom hospodárstve.
(96)
Dňa 5. augusta 2009 belgické orgány ďalej poukázali na to, že prognózy ziskovosti ukazujú, že kapitálový vklad sa uskutočnil za podmienok, ktoré boli v súlade so zásadou investora v trhovom hospodárstve, keďže očakávaný výnos vkladu presahuje výnos, aký údajne môže požadovať súkromný investor. Tieto prognózy neboli nerealistické, pretože skutočná ziskovosť zaznamenaná v rokoch 2003 a 2008 bola zreteľne vyššia než očakávaná ziskovosť.
(97)
Belgické orgány spresnili, že kapitálový vklad uskutočnený v roku 2003 a zrušenie pohľadávok štátu na účtoch DPLP v roku 2005 spolu nijako nesúviseli. Zrušenie týchto pohľadávok, ktoré sa uskutočnilo v inom čase, predstavovalo bežnú účtovnú operáciu, keďže štát jednoznačne uviedol, že tieto pohľadávky neboli spoločnosti DPLP splatené. Konečné sumy zrušené v rámci opravy súvahy z roku 2005 sa údajne líšili od súm kapitálu vloženého v roku 2003 a od strát akumulovaných koncom roka 2002.
(98)
Kapitál vložený v roku 2006: Belgické orgány poukázali na to, že tento vklad bol v súlade so zásadou súkromného investora v trhovom hospodárstve, pretože sa uskutočnil za rovnakých podmienok (pari passu), aké sa uplatňujú na súkromného investora, čiže na spoločnosť Post Invest Europe SA, ktorá investovala 300 mil. EUR. Štát a súkromný investor upísali nové akcie, vďaka čomu súkromný investor získal 50 % akcií bez jedného akciového podielu a štát si zachoval 50 % akcií s jedným akciovým podielom navyše (36).
(99)
S cieľom stanoviť cenu nových vydaných akcií investičná banka, na ktorú sa belgické orgány obrátili, odhadla, že celková hodnota podielu spoločnosti DPLP predstavuje […] a […] EUR. Štát napokon schválil údaj […] EUR za celý podnik ešte pred uskutočnením kapitálových vkladov. Belgické orgány uznávajú, že neskoršie výsledky spoločnosti DPLP prekonali predpoklady vyslovené v čase oceňovania.
(100)
Podľa belgických orgánov sa spoločnosť DPLP stala vďaka vykonávaniu strategického plánu jedným z najefektívnejších prevádzkovateľov v Európe. DPLP dosiahla značný pokrok z hľadiska ziskovosti, efektívnosti (37) a kvality, pričom udržala na primeranej úrovni ceny účtované zákazníkom.
5.4. PRIPOMIENKY BELGICKÝCH ORGÁNOV K DAŇOVÝM OSLOBODENIAM
(101)
Vo svojom vyhlásení z 12. augusta 2009 belgické orgány pripúšťajú, že spoločnosť DPLP nepodliehala dani platenej spoločnosťami, ale do 27. decembra 2005 v skutočnosti podliehala dani z príjmov (t. j. dani právnických osôb). Poukazujú však na to, že v období rokov 2003 - 2005 sa na spoločnosť DPLP uvedená daň nevzťahovala: keby totiž DPLP podliehala dani z príjmov právnických osôb, mohla by stratu vykázanú za minulé obdobie previesť do ďalšieho obdobia a počas tohto obdobia by teda nemusela platiť daň z príjmov právnických osôb.
(102)
Ďalej zdôrazňujú, že spoločnosť DPLP musela v priebehu rokov 2003 - 2005 zaplatiť daň z príjmov vo výške 2 mil. EUR.
(103)
Počínajúc finančným rokom 2006 musela spoločnosť DLPL zaplatiť daň z príjmov právnických osôb bez toho, aby mohla previesť svoju stratu za predchádzajúce obdobie. Belgické orgány odhadujú výšku daňového dobropisu k uvedenému dátumu na 51,87 mil. EUR.
(104)
Na základe uvedeného belgické orgány dospeli k záveru, že spoločnosť DPLP teda nemala do roku 2006 čistý zisk z oslobodenia od dane z príjmov právnických osôb.
(105)
Belgické orgány spresňujú, že na DPLP sa vzťahuje oslobodenie od dane z nehnuteľností, ktorá sa týka jej príjmu z nehnuteľností využívaných na účely vykonávania služby vo verejnom záujme.
(106)
Čistú výhodu, ktorú získala spoločnosť DPLP, ocenili tak, že podľa ich názoru predstavuje len obmedzenú časť dodatočných nákladov, ktoré tejto spoločnosti vznikli v súvislosti s jej záväzkom udržiavať poštovú sieť charakterizovanú prísne vymedzenou územnou hustotou, za ktorý sa nevypláca žiadna náhrada.
(107)
Belgické orgány vysvetľujú, že na spoločnosť DPLP sa vzťahuje určité oslobodenie od nepriamych a miestnych daní. Zdôrazňujú, že tieto oslobodenia majú zreteľný vplyv de minimis.
5.5. PRIPOMIENKY BELGICKÝCH ORGÁNOV TÝKAJÚCE SA PREVODU NEHNUTEĽNOSTÍ
(108)
Vo svojom vyhlásení z 12. augusta 2009 belgické orgány potvrdili, že určitý počet nehnuteľností sa previedol na spoločnosť DPLP v čase jej transformácie na samostatný verejný podnik. DPLP využívala tieto nehnuteľnosti, ktoré boli nevyhnutné na plnenie úloh poštovej služby, už od roku 1971.
(109)
Belgické orgány poukazujú na to, že prevodom týchto nehnuteľností sa spoločnosti DPLP neposkytla žiadna výhoda, pretože táto spoločnosť ich využívala už v rámci svojich úloh služby vo verejnom záujme. Inými slovami, podľa nich išlo len o reorganizáciu verejného majetku.
5.6. PRIPOMIENKY BELGICKÝCH ORGÁNOV TÝKAJÚCE SA ZÁRUKY ŠTÁTU ZA PÔŽIČKY
(110)
Vo svojom vyhlásení z 12. augusta 2009 belgické orgány zdôrazňujú, že na DPLP sa automaticky nevzťahuje štátna záruka za jej pôžičky. Keby DPLP požiadala o takúto záruku, musela by od belgických orgánov získať súhlas a uhradiť ročný poplatok vo výške 0,25 % štátnej pokladnici.
(111)
V priebehu sledovaného obdobia spoločnosť DPLP použila štátnu záruku iba raz.
(112)
Belgické orgány sa domnievajú, že poplatok vo výške 0,25 % je primeraný vzhľadom na finančnú situáciu DPLP a na malú pravdepodobnosť nesplatenia pôžičky zo strany DPLP. Ďalej sa domnievajú, že sadzby poskytované na trhu pri podobnej pôžičke bez štátnej záruky boli vyššie až o 40 bázických bodov.
5.7. PRIPOMIENKY BELGICKÝCH ORGÁNOV K PRIPOMIENKAM ZAINTERESOVANÝCH STRÁN
(113)
Vo svojom vyhlásení z 12. októbra 2009 belgické orgány poukazujú na to, že rozhodujúce informácie obsahujú len vyhlásenia spoločností BD a FVP/Prodipresse. Tieto informácie sa týkajú najmä včasnej distribúcie denníkov a periodík.
(114)
Belgické orgány zdôrazňujú, že na rozdiel od toho, čo zdôrazňuje spoločnosť BD, zadávanie zákaziek na poskytovanie nevyhradených poštových služieb (ako je distribúcia tlače) nepatrí do pôsobnosti právnej úpravy Únie o verejnom obstarávaní (smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES (38)).
(115)
Ďalej poukazujú na to, že distribúcia denníkov a periodík, ktorá predstavuje službu všeobecného hospodárskeho záujmu, nie je v rozpore s ustanoveniami Únie o liberalizácii poštového trhu.
(116)
Belgické orgány zároveň zdôrazňujú, že toto zadanie verejnej zákazky nie je výsledkom svojvoľného rozhodnutia. Podľa nich je spoločnosť DPLP jediným podnikom, ktorý môže plniť podmienky a záväzky, ktoré sa ukladajú poskytovateľovi tohto typu služieb.
(117)
Belgické orgány poukazujú na to, že na rozdiel od toho, čo tvrdí spoločnosť BD, spoločnosti DPLP nebola v rokoch 2002 až 2008 poskytnutá nadmerná náhrada nákladov spojených s vykonávaním jej služby distribúcie denníkov a periodík.
(118)
Nezastávajú názor spoločnosti FVP/Prodipresse, že spoločnosť DPLP prehnala svoje investície a náklady spojené s rozšírením včasného vnútroštátneho pokrytia, ktoré sa zvýšilo z 82 na 100 %. Keďže 18 % sa týka hlavne vzdialených oblastí, personálne náklady DPLP sa neprimerane zvýšili a DPLP musela nakúpiť vozidlá na prepravu na dlhé vzdialenosti, pre ktoré sú charakteristické vysoké odpisy.
(119)
Belgické orgány napokon poukázali na to, že náklady na jej reklamnú kampaň neboli zahrnuté do výpočtu náhrady, ktorú dostala od štátu za včasnú distribúciu tlače.
(120)
Spoločnosť BD uvádza, že DPLP zjavne nie je nákladovo efektívna. Belgické orgány tento argument popierajú a zdôrazňujú, že plne nezohľadňuje vysoké náklady navyše spojené s včasnou distribúciou tlače a že opomína značné úsilie, ktoré DPLP vyvinula v oblasti kontroly nákladov a zvýšenia svojej produktivity.
(121)
Podľa spoločnosti BD sú náklady spoločnosti Deltamedia nižšie ako náklady spoločnosti DPLP. Tento stav je podľa belgických orgánov možné pripísať týmto skutočnostiam:
a)
Deltamedia neposkytuje celoštátne pokrytie;
b)
Deltamedia pracuje s nezávislými distribútormi;
c)
služba, ktorú poskytuje Deltamedia, je zjednodušená, pretože táto spoločnosť pracuje iba s obmedzeným počtom vydavateľov združených v jednej skupine vydavateľov tlače;
d)
vydavatelia ihneď dodávajú denníky do distribučných miest.
5.8. PRIPOMIENKY BELGICKÝCH ORGÁNOV TÝKAJÚCE SA EXISTUJÚCEJ POMOCI
(122)
Vo svojom vyhlásení z 21. decembra 2010 belgické orgány uvádzajú, že opatrenia, ktoré sú predmetom prešetrovania, predstavujú existujúcu pomoc.
(123)
Po prvé, belgické orgány poukazujú na to, že daňové oslobodenia boli spoločnosti DPLP poskytnuté ešte pred pristúpením Belgicka k Európskej únii, a preto predstavujú existujúcu pomoc.
(124)
Po druhé, belgické orgány zdôrazňujú, že ročný grant bol spoločnosti DPLP vyplatený pred rokom 1999, čiže pred liberalizáciou poštového trhu, a preto predstavuje existujúcu pomoc. Okrem toho keby kapitálové vklady uskutočnené pred rokom 1999 predstavovali štátnu pomoc, nemohli by sa považovať za existujúcu pomoc.
(125)
Po tretie, vzhľadom na desaťročnú premlčaciu lehotu belgické orgány tvrdia, že všetky opatrenia prijaté do 13. júla 1999 (t. j. 10 rokov pred začatím konania vo veci formálneho zisťovania v tomto prípade) predstavujú existujúcu pomoc, pretože zrušenie rozhodnutia Všeobecným súdom, ku ktorému došlo skôr, malo za následok aj zrušenie platnosti súboru predchádzajúcich úkonov prešetrovania Komisie. Naproti tomu zdôrazňujú, že keďže Komisia uskutočnila svoje prvé prešetrovanie v decembri 2002, nemali by sa do prešetrovania zahrnúť opatrenia prijaté do decembra 1992. Týkalo by sa to prevodu nehnuteľností a prvého ročného grantu vyplateného v roku 1992.
6. POSÚDENIE
6.1. PREDBEŽNÉ POZNÁMKY TÝKAJÚCE SA SYSTÉMU NÁKLADOVÉHO ÚČTOVNÍCTVA SPOLOČNOSTI DPLP
(126)
V článku 14 smernice 97/67/ES, ktorá bola zmenená a doplnená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2008/6/ES z 20. februára 2008, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 97/67/ES s ohľadom na úplné dokončenie vnútorného trhu poštových služieb Spoločenstva (39) (tretia poštová smernica), sa od prevádzkovateľov poštových služieb vyžaduje, aby viedli nákladové účtovníctvo, v ktorom sa jasne rozlišuje medzi každou zo služieb a každým z produktov, ktoré sú súčasťou univerzálnej služby, od služieb a produktov, ktoré nie sú súčasťou univerzálnej služby. V ich účtovnom systéme sa priame náklady musia priamo priradiť k jednotlivým produktom, spoločné náklady sa musia priradiť priamo alebo nepriamo k týmto produktom a predovšetkým sa musia podobne rozdeliť spoločné náklady, ktoré sú potrebné na zabezpečenie univerzálnych služieb aj neuniverzálnych služieb. Nákladové účtovníctvo spoločnosti DPLP je založené na metóde kalkulácie nákladov podľa činností, pri ktorej sa všetky prevádzkové náklady až po úroveň výsledku hospodárenia z hospodárskej činnosti pred odpočítaním úrokov a daní (EBIT) priradia k jednotlivým produktom metódou úplného pridelenia nákladov (FDC). Nákladové účtovníctvo zahŕňa všetky prevádzkové náklady a organizačné jednotky spoločnosti DPLP. V roku 2009 predstavovali obchodné výrobky […] % obratu DPLP, kým produkty súvisiace so službou vo verejnom záujme predstavovali […] %.
(127)
Metóda nákladového účtovníctva má tri úrovne: zdroje, činnosti a produkty. Jej účelom je určiť časť nákladov, ktorú možno priradiť ku každému produktu.
(128)
Náklady sa delia na 398 rôznych druhov nákladov a 3 954 stredísk zodpovednosti. Na účtovné účely sa tieto strediská zoskupujú do 34 zdrojových skupín a 108 skupín kódov. Existuje 986 rôznych činností.
(129)
Náklady na zdroje sa prideľujú k činnostiam podľa ich charakteru: „priame zdroje“ sa priamo viažu na konkrétnu činnosť, zatiaľ čo „nepriame zdroje“ sa podieľajú na viacerých činnostiach a musia sa prideliť pomocou prideľovacích kľúčov, ktoré odzrkadľujú mieru využitia príslušného zdroja príslušnou činnosťou. Nakoniec celkový príspevok na činnosť zahŕňa režijné náklady, ktoré nie je možné prideliť ku konkrétnym činnostiam; tieto náklady sa teda rovnako prideľujú k všetkým produktom na základe vynaložených vlastných nákladov.
(130)
Prvky hodnotového reťazca každého produktu tvorí 986 rôznych činností. Časť nákladov spojených s danou činnosťou sa priradí k produktom podľa použitia danej činnosti pri každom produkte. Náklady na neprevádzkové činnosti sa najprv priradia k prevádzkovým činnostiam, ktoré sa priamo podieľajú na produktoch.
(131)
V poslednom štádiu procesu sa náklady na činnosti nakoniec pridelia ku každému produktu pomocou rozdeľovacieho kľúča, ktorý je vo všeobecnosti založený na objeme. Inými slovami, všetky produkty, ktoré používajú činnosť, sa účtovne evidujú na základe časti nákladov na túto činnosť, ktorá je úmerná miere použitia tejto činnosti pri týchto produktoch.
(132)
Komisia sa domnieva, že metóda nákladového účtovníctva, ktorú v súčasnosti uplatňuje DPLP, je uspokojivá, pretože správne priraďuje všetky náklady s dostatočnou mierou primeranosti. Komisia však zistila, že spoločnosť DPLP zaviedla túto metódu postupne; možno teda predpokladať, že účtovné údaje zo začiatku obdobia, na ktoré sa vzťahuje prešetrovanie, nie sú také podrobné ako údaje súčasného účtovného systému, aj keď sú celkovo spoľahlivé.
(133)
V marci 2011 belgické orgány oznámili Komisii úpravu metódy nákladového účtovníctva spoločnosti DPLP so spätnou účinnosťou, ktorej cieľom bolo odlišné rozdelenie niektorých nákladov medzi obchodné činnosti a činnosti služby vo verejnom záujme. Belgickými orgánmi plánovaná úprava sa týka poslednej etapy priradenia nákladov, keď sa produkty účtovne evidujú na základe nákladov vyčíslených úmerne k miere použitia každej činnosti.
(134)
Uvedenou úpravou sa mení metóda priraďovania prevádzkových nákladov k produktom, ktorú DPLP doteraz používala. Po takejto úprave by sa niektoré náklady spojené s obchodnými výrobkami presunuli do oblasti služieb vo verejnom záujme, čím by sa rozšírila nákladová základňa služieb vo verejnom záujme. Následkom toho by sa službám vo verejnom záujme pripísali náklady v priemere […] EUR ročne, ktoré sa v súčasnosti prideľujú k obchodným výrobkom. Ostatné časti metódy nákladového účtovníctva by zostali nezmenené.
(135)
Belgické orgány uvádzajú, že náklady na niektoré činnosti sú vzhľadom na svoj charakter stanovené na určitej úrovni, ktorá sa určuje podľa potrieb služby vo verejnom záujme. Inými slovami, náklady na tieto činnosti používané na účely služieb vo verejnom záujme by zostali nezmenené, aj keby sa tieto činnosti nevzťahovali na žiadny obchodný výrobok. Pokiaľ obchodný výrobok nespôsobil predmetnú činnosť, nemali by v súvislosti s ním vzniknúť prevádzkové náklady spojené s touto činnosťou, aj keď ju používa.
(136)
Napriek tomu, že belgické orgány tvrdia, že revidovaná metóda je zlučiteľná so smernicou 97/67/ES, s rozsudkom vo veci Chronopost (40) a s rámcom Spoločenstva pre štátnu pomoc vo forme náhrady za služby vo verejnom záujme (41) (ďalej len „rámec SVHZ“), pretože k produktom priraďuje priamo prideliteľné náklady a časť spoločných nákladov, a že lepšie odzrkadľuje skutočné náklady spojené so záväzkami služby vo verejnom záujme, Komisia sa domnieva, že s touto novou argumentáciou nemožno súhlasiť z formálnych, ekonomických a právnych dôvodov.
(137)
Z formálneho hľadiska sa navrhovaná metóda v skutočnosti nepoužíva vo vnútornom účtovnom systéme spoločnosti DPLP, ale spočíva skôr v úprave ex post predchádzajúcich údajov. Revidovanú metódu neodsúhlasil regulačný orgán ako základ systému úhrad a štát ju ani nepoužíva na účely výpočtu náhrady za SVHZ. Revidovaná metóda je teda podľa všetkého iba teoretický obraz vypracovaný na účely tohto konania vo veci štátnej pomoci. Z ekonomického hľadiska nemožno v oblasti stanovenia vnútropodnikovej zúčtovacej ceny predpokladať, že k obchodným výrobkom by sa nemala prideľovať časť nákladov na zdroje, ktoré používajú (napr. podľa tejto metódy sa obchodné výrobky nepodieľajú na nákladoch na doručovacie pochôdzky poštových doručovateľov, aj keď títo doručovatelia doručujú aj obchodné výrobky). Napokon z právneho hľadiska sa takáto úprava nezdá byť v súlade s článkom 14 ods. 3 písm. b) bod iv) smernice 97/67/ES, s rozsudkom vo veci Chronopost (42) a s rámcom pre SVHZ z roku 2005 (43), v ktorých sa vyžaduje, aby sa k obchodným činnostiam pridelila zodpovedajúca časť spoločných nákladov.
(138)
Komisia preto nebude zakladať svoje posúdenie na upravených účtoch, ale na údajoch nákladového účtovníctva schválených v súlade so smernicou 97/67/ES orgánom Institut belge des services postaux et des télécommunications [IBPT, čiže regulačný orgán belgického sektora poštových služieb (44)], ktoré boli predložené už predtým a ktoré sú založené na metóde nákladového účtovníctva, ktorú DPLP oficiálne používa.
6.2. POSÚDENIE FINANCOVANIA DÔCHODKOV
6.2.1. Existencia pomoci v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ
(139)
V článku 107 ods. 1 ZFEÚ sa ustanovuje, že „ak nie je zmluvami ustanovené inak, pomoc poskytovaná v akejkoľvek forme členským štátom alebo zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná s vnútorným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi“.
(140)
Na to, aby opatrenie mohlo predstavovať štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, musia byť splnené tieto štyri súhrnné kritériá:
i)
opatrením sa príjemcovi poskytuje výhoda;
ii)
opatrenie narúša alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určité podniky;
iii)
opatrenie predstavuje pomoc poskytnutú štátom alebo zo štátnych zdrojov;
iv)
opatrenie ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi.
6.2.1.1. Výhoda a selektívnosť
(141)
Opierajúc sa o prístup uplatnený v rozsudku vo veci Combus (45) belgické orgány tvrdia, že záväzky v oblasti dôchodkov predstavujú nadmerné zaťaženie, ktoré konkurenti nemohli financovať, a preto ich financovanie štátom nepredstavuje štátnu pomoc.
(142)
Predovšetkým tvrdia, že pre nepružnosť, ktorou sa vyznačuje služobný poriadok zamestnancov v služobnom pomere, nemá spoločnosť DPLP možnosť znížiť podiel reprezentovaný touto kategóriou zamestnancov, aj keď sú s nimi spojené oveľa vyššie náklady ako v prípade hypotetického počtu zamestnancov, na ktorých sa vzťahujú menej výhodné zmluvy.
(143)
Najprv treba všeobecne pripomenúť, že Súdny dvor nepotvrdil rozsudok vo veci Combus. Naopak judikatúra Súdneho dvora popiera predpoklad, že náhrada za štrukturálnu nevýhodu vylučuje akúkoľvek kvalifikáciu tejto náhrady ako štátnej pomoci. Z judikatúry Súdneho dvora je okrem toho zrejmé, že existencia pomoci by sa mala posúdiť so zreteľom na účinky, a nie na príčiny alebo ciele štátnej pomoci (46). Súdny dvor takisto usúdil, že pojem pomoci zahŕňa výhody priznané verejnými orgánmi, ktoré rôznymi spôsobmi znižujú náklady bežne zaťažujúce rozpočet určitého podniku (47).
(144)
Okrem toho Súdny dvor uviedol, že náklady na odmeňovanie zamestnancov vzhľadom na svoj charakter zaťažujú rozpočet podnikov nezávisle od toho, či tieto náklady sú alebo nie sú spojené so zákonnými záväzkami alebo s kolektívnymi zmluvami (48). V tejto súvislosti usúdil, že skutočnosť, že cieľom štátnych opatrení je kompenzovať dodatočné náklady, ešte neznamená, že sa nemajú posudzovať ako štátna pomoc (49).
(145)
Okrem toho možno pozorovať, že konkurenčné prostredie, v ktorom sa nachádzala spoločnosť Combus, sa líšilo od konkurenčného prostredia spoločnosti DPLP. Spoločnosť Combus bola nútená vykonávať dopravnú činnosť na komerčnom základe a pôsobiť na trhu v konkurenčných podmienkach porovnateľných s podmienkami súkromných spoločností autobusovej dopravy. Po skončení verejnej súťaže dopravné spoločnosti spoločne postúpili svoju činnosť autobusovej dopravy súkromným a verejným podnikom. V súlade s pravidlami zadávania verejných zákaziek boli zákazky zadané „ekonomicky najvýhodnejšej ponuke“ nezávisle od toho, či bol uchádzač verejným alebo súkromným subjektom. Počas celého obdobia posudzovania mala spoločnosť DPLP silné monopolné postavenie, v rámci ktorého ekonomický tlak pôsobil úplne odlišným spôsobom. Okrem toho na rozdiel od prípadu Combus Belgicko v tomto prípade neprijalo žiadny zákon zameraný na zrušenie alebo na prispôsobenie osobitného režimu zamestnávania štátnych zamestnancov pracujúcich pre DPLP, alebo na spôsob, akým títo štátni zamestnanci získavajú nárok na dôchodok.
(146)
Komisia sa preto domnieva, že faktické rozdiely medzi prípadom Combus a týmto prípadom oprávňujú v tomto prípade dospieť k odlišnému záveru.
(147)
Na posúdenie toho, či uvedené opatrenia obsahujú prvky štátnej pomoci, by sa malo určiť, či sa týmito opatreniami poskytuje spoločnosti DPLP hospodárska výhoda spočívajúca v tom, že nemusí znášať náklady, ktoré by za bežných okolností nevyhnutne zaťažili jej vlastné finančné zdroje, a tým sa zabránilo tomu, aby sily existujúce na trhu účinkovali bežným spôsobom. Pomoc spočíva v znížení nákladov, ktoré vzhľadom na charakter či štruktúru daného nákladového systému bežne zaťažujú rozpočet podnikov. Na druhej strane by malo byť možné vymedziť pojem „osobitné zaťaženie“, ktoré by znamenalo dodatočné zaťaženie oproti bežnému zaťaženiu. Zrušením takéhoto osobitného zaťaženia zákonom by sa príjemcovi neposkytla výhoda, a preto takéto zrušenie zaťaženia nepredstavuje štátnu pomoc.
(148)
Podľa judikatúry Súdneho dvora v oblasti analýzy selektívnosti opatrenia, ktorá obsahuje porovnanie s referenčným rámcom s cieľom určiť súlad alebo nesúlad s „charakterom a štruktúrou systému“ odlišného zaobchádzania s niektorými podnikmi a niektorými výrobkami v trhovej situácii bežnej zo štrukturálneho hľadiska, kvalifikácia „bežného“ alebo „osobitného“ zaťaženia predpokladá vymedzenie referenčného alebo porovnávacieho rámca s cieľom označiť podniky, ktoré sú z hľadiska cieľa príslušných opatrení v porovnateľnej právnej a faktickej situácii.
(149)
Podľa všetkého však nie je možné určiť vonkajší porovnávací subjekt, pomocou ktorého by sa dal vymedziť pojem „bežný“ príspevok hradený podnikmi, ktoré sa z hľadiska cieľa uvedeného opatrenia nachádzajú v porovnateľnej právnej a faktickej situácii ako spoločnosť DPLP. Predovšetkým sú konkurentmi spoločnosti DPLP podniky súkromného práva, ktoré vykonávajú svoje činnosti na konkurenčných trhoch, zatiaľ čo spoločnosť DPLP mala počas posudzovaného obdobia, teda ešte pred úplnou liberalizáciou trhu, ku ktorej došlo v roku 2011, zákonný monopol.
(150)
Na účely preskúmania existencie výhody v zmysle článku 107 ods. 1 zmluvy by preto Komisia mala preskúmať situáciu spoločnosti DPLP a porovnať príspevky na sociálne zabezpečenie existujúce pred financovaním dôchodkov a po ňom.
(151)
Od prijatia zákona 6. júla 1971 až do reformy dôchodkového systému v roku 1997 niesla spoločnosť DPLP všetky náklady spojené s dôchodkami a príspevkami na sociálne zabezpečenie za svojich štátnych zamestnancov. Komisia sa preto domnieva, že tieto náklady patria k bežným výdavkom, ktoré mala DPLP vzhľadom na svoje právne a faktické postavenie na belgickom poštovom trhu financovať z vlastných zdrojov.
(152)
Keďže financovanie dôchodkov, ku ktorému došlo v roku 1997 a ktoré bolo predmetom prešetrovania, umožnilo spoločnosti DPLP neuhrádzať náklady, ktoré by za bežných okolností musela hradiť z vlastných zdrojov, uvedenými opatreniami sa prevádzkovateľovi poskytuje výhoda v zmysle článku 107 ods. 1 zmluvy.
(153)
Uvedená výhoda je selektívna, pretože sa týka len DPLP.
6.2.1.2. Štátne zdroje
(154)
Uhrádzanie dôchodkov bolo financované štátom, ktorý prevzal právomoci DPLP v oblasti dôchodkov.
(155)
Keďže štát vypláca dôchodky zamestnancom DPLP, ktorí sú na dôchodku, priamo z vlastného rozpočtu, zjavne používa štátne zdroje.
6.2.1.3. Narušenie hospodárskej súťaže a ovplyvnenie obchodu medzi členskými štátmi
(156)
Uvedené opatrenia ovplyvňujú obchod medzi členskými štátmi, pretože spoločnosť DPLP pôsobí na trhoch otvorených hospodárskej súťaži ako napr. na trhu služieb doručovania balíkov, pre ktoré je príznačný intenzívny cezhraničný obchod. Na trhu balíkov čelí konkurencii podnikov, ktoré vykonávajú činnosti v iných členských štátoch, ako sú UPS, FedEx alebo aj TNT Express. DPLP vykonáva aj činnosti na trhu distribúcie tlače, na ktorom pôsobia alebo môžu pôsobiť podniky z iných členských štátov. Distribúcia balíkov nebola nikdy úplne vyhradená spoločnosti DPLP a už začiatkom 90. rokov 20. storočia (50) poskytovali určité služby distribúcie balíkov (51) alebo iné osobitné poštové služby aj iné podniky. DPLP okrem toho pôsobí vo finančných sektoroch trhu (bežné poštové účty, sporiace účty a platobné služby), kde čelí konkurencii subjektov ponúkajúcich finančné produkty, ako sú banky a finančné subjekty. Bankovým bežným účtom a sporiacim účtom konkurujú poštové bežné účty a sporiace účty používané tak na účely platieb, ako aj sporenia. Bankový sektor bol otvorený hospodárskej súťaži už pred rokom 1992 a vyznačoval sa rozsiahlym obchodom medzi členskými štátmi. Do roku 1992 boli v Belgicku zriadené banky rôznych členských štátov: v tom čase malo totiž Belgicko na svojom území 70 zahraničných finančných inštitúcií (52).
(157)
So zreteľom na predchádzajúce úvahy je zrejmé, že akékoľvek štátne opatrenie, ktorým sa spoločnosti DPLP poskytuje hospodárska výhoda, ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi.
(158)
Z dôvodov vysvetlených v odôvodneniach 141 až 157 sa Komisia domnieva, že financovanie dôchodkov predstavuje pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
6.2.2. Posúdenie zlučiteľnosti financovania dôchodkov s vnútorným trhom v zmysle článku 107 ods. 3 písm. c)
(159)
V rámci reformy dôchodkového systému z roku 1997 sa úhrada spoločnosťou DPLP čistých ročných nákladov na dôchodky odvádzaná štátu nahradila oslobodzujúcim príspevkom, ktorým sa vyrovnal rozdiel medzi nákladmi na dôchodky hradenými spoločnosťou DPLP a nákladmi na dôchodky hradenými jej konkurentmi. Keby sa táto reforma neuskutočnila, výška nákladov na dôchodky by sa v nadchádzajúcich rokoch ďalej výrazne zvyšovala, najmä v dôsledku zhoršenia pomeru štátnych zamestnancov v činnej službe (prispievateľov) a štátnych zamestnancov mimo činnej služby (príjemcov) následkom rozhodnutia spoločnosti DPLP už nenajímať štátnych zamestnancov.
(160)
Keďže výnimky ustanovené v článku 107 ods. 2 a v článku 107 ods. 3 písm. a) a b) ZFEÚ sa zjavne neuplatňujú a Belgicko sa na podporu zlučiteľnosti financovania dôchodkov spoločnosti DPLP neodvolalo na článok 106 ods. 2 ZFEÚ, Komisia preskúma, či toto financovanie dôchodkov možno považovať za zlučiteľné v zmysle článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ, v ktorom sa ustanovuje, že za zlučiteľnú s vnútorným trhom možno považovať pomoc na rozvoj určitých hospodárskych činností alebo určitých hospodárskych oblastí, za predpokladu, že táto podpora nepriaznivo neovplyvní podmienky obchodu tak, že by to bolo v rozpore so spoločným záujmom.
(161)
Komisia najprv preskúma opatrenie, v prípade ktorého prevzatie všetkých nákladov spojených s dôchodkami spĺňa cieľ všeobecného záujmu a v záujme tohto cieľa je nevyhnutné, a potom preskúma primeranosť tohto opatrenia a zváži pozitívny a negatívny vplyv pomoci.
6.2.2.1. Liberalizácia poštového sektora je cieľ spoločného záujmu.
(162)
Právo Únie podnietilo zelenou knihou od roku 1992 čoraz väčšiu liberalizáciu poštového sektora, ktorá následne vyústila do prijatia troch smerníc, t. j. i) smernice 97/67/ES, ii) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/39/ES z 10. júna 2002, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 97/67/ES s ohľadom na ďalšie otvorenie hospodárskej súťaže poštových služieb Spoločenstiev (53), a iii) smernice 2008/6/ES. Zároveň sa pripúšťa, že liberalizácia trhu poštových služieb v rámci EÚ plní dôležitú úlohu pri plnení lisabonskej stratégie pre rast a zamestnanosť.
(163)
V dôsledku uvedeného je dôležité nielen garantovať poskytovanie základných poštových služieb, ako to vyplýva z pojmu „záväzok univerzálnej služby“, ale zároveň vytvoriť rovnaké podmienky pre tradičného prevádzkovateľa, jeho konkurentov, ktorí už pôsobia na trhu, a nových prevádzkovateľov.
(164)
Už v rozhodnutí o francúzskej spoločnosti La Poste Komisia uznala, že kľúčovým predpokladom spravodlivej hospodárskej súťaže v poštovom sektore je vytvorenie rovnakých podmienok v oblasti príspevkov na sociálne zabezpečenie pre tradičného prevádzkovateľa a jeho konkurentov. Komisia usúdila, že financovanie záväzkov v oblasti dôchodkov štátnych zamestnancov uložených francúzskej spoločnosti La Poste je zlučiteľné s vnútorným trhom, pričom verejnými dotáciami sa zaisťuje rovnaká sadzba príspevkov na sociálne zabezpečenie pre francúzsku spoločnosť La Poste a jej konkurentov. Komisia zamýšľa riadiť sa v tomto prípade rovnakou logikou, akú uplatnila v kapitole 6.3 tohto rozhodnutia a ktorú treba v tomto prípade považovať za uplatniteľnú v relevantnej miere.
6.2.2.2. Nevyhnutnosť financovania dôchodkov
(165)
Komisia sa domnieva, že transformácia spoločnosti DPLP v roku 1992 bola nevyhnutná na podporu hospodárskej súťaže na poštovom trhu: týmto opatrením sa totiž spoločnosť DPLP zrovnoprávnila s jej konkurentmi, pokiaľ ide o právnu formu (a takto sa zrušila neobmedzená záruka, ktorú spoločnosť DPLP ako verejný subjekt dovtedy využívala).
(166)
Ani belgický štát, ani Régie des postes však nevytvorili rezervy zodpovedajúce akumulovaným dôchodkovým záväzkom. V čase svojho založenia v roku 1992 spoločnosť DPLP na seba opäť vzala záväzky v oblasti dôchodkov, ale na účely ich krytia nemala na svojich účtoch vykázané žiadne zodpovedajúce aktíva.
(167)
Keďže vek mnohých štátnych zamestnancov sa blížil k veku odchodu do dôchodku, vyplácanie dôchodkov sa pre spoločnosť DPLP zrejme postupne stalo príliš veľkou záťažou. Napriek tomu, že boli prijaté opatrenia (zvýšenie produktivity, postupné znižovanie počtu zamestnancov vďaka prirodzeným odchodom zo zamestnania, indexácia miezd) na zlepšenie tejto situácie, nestačilo to na nastolenie udržateľnej rovnováhy financií spoločnosti DPLP (pozri tabuľku č. 3).
(168)
Predovšetkým je to spôsobené tým, že transformácia na podnik súkromného práva znamenala pre DPLP aj to, že už nemohla najímať štátnych zamestnancov a získavať zmluvných zamestnancov (podliehajúcich všeobecnej pracovnej zmluve a pracovnoprávnym predpisom). DPLP musela následne po roku 1997 financovať nielen náklady na dôchodky štátnych zamestnancov na dôchodku, ale aj príspevky na sociálne zabezpečenie spojené s dôchodkovým poistením svojich činných zmluvných zamestnancov.
(169)
Negatívny trend toku peňažných prostriedkov v spoločnosti DPLP sa rokmi zhoršoval, pretože vyššie platby dôchodkov mali čoskoro presiahnuť príjmy z jej činností (pozri tabuľku č. 3).
Tabuľka č. 3
Simulácie tokov peňažných prostriedkov v spoločnosti DPLP zostavené belgickými orgánmi v roku 1996
(170)
Je nesporné, že keby DPLP po roku 1997 musela financovať dôchodky všetkých svojich štátnych zamestnancov na dôchodku, musela by niesť oveľa vyššie náklady. Je zrejmé, že v prípade neposkytnutia pomoci by bol prechod od právnej formy orgánu verejnej správy k právnej forme súkromného podniku ohrozený.
(171)
Okrem toho úplné refinancovanie nákladov na dôchodky prostredníctvom zvýšenia príjmov z regulovanej poštovej služby by viedlo k veľmi vysokým sadzbám poštovného a k potenciálne veľmi veľkému zníženiu počtu odosielaných listov do takej miery, že by to mohlo ohroziť ponuku univerzálnych poštových služieb.
(172)
Komisia okrem toho zastáva názor, že uvedené opatrenia sledujú cieľ, ktorý je v záujme Spoločenstva. Žiadny iný nástroj by nemohol túto problematiku riešiť účinnejšie. V odvetviach poskytujúcich SVHZ sa náhrady za službu vo verejnom záujme samozrejme mohli poskytovať, ale takýto prístup nie je z dlhodobého hľadiska udržateľný pre špecifický štrukturálny charakter daného problému.
(173)
So zreteľom na ciele liberalizácie poštových trhov, ktoré spočívajú najmä v zaistení ponuky kvalitných a cenovo dostupných univerzálnych poštových služieb, a na cieľ presadzovania spravodlivej hospodárskej súťaže bolo financovanie dôchodkov nevyhnutným opatrením.
6.2.2.3. Primeranosť financovania dôchodkov
(174)
V rozhodnutí týkajúcom sa francúzskej spoločnosti La Poste sa vysvetľuje posúdenie zo strany Komisie primeranosti opatrení pomoci spočívajúcich vo financovaní nákladov na dôchodky, ktoré nesú tradiční prevádzkovatelia v poštovom sektore, ktorí ďalej zamestnávajú štátnych zamestnancov za podmienok dohodnutých v čase, keď mali ešte monopolné postavenie. Primeranosť opatrení by sa mala posúdiť so zreteľom na vytvorenie spravodlivých podmienok na trhoch otvorených hospodárskej súťaži (napríklad trh listových zásielok, trh balíkov a trh finančných služieb). Tradičný prevádzkovateľ je povinný odvádzať príspevky na sociálne zabezpečenie v rovnakej sadzbe ako jeho konkurenti.
(175)
Keďže po právnej stránke sa zmluvní zamestnanci spoločnosti DPLP nachádzajú v rovnakej situácii ako zamestnanci akéhokoľvek súkromného podniku, na rozdiel od zamestnancov v služobnom pomere, ktorí majú podobné postavenie ako štátni zamestnanci, porovnanie príspevkov na sociálne zabezpečenie odvádzaných spoločnosťou DPLP za jednotlivé kategórie zamestnancov umožňuje overiť si, či táto spoločnosť dodržiava, odkedy je oslobodená od dôchodkových záväzkov, podmienku týkajúcu sa odvádzania príspevkov na sociálne zabezpečenie v rovnakej sadzbe ako jej konkurenti.
(176)
V súhrnnej tabuľke sa podrobne uvádzajú náklady na sociálne zabezpečenie odvádzané spoločnosťou DPLP za jej zamestnancov v služobnom pomere a za jej zmluvných zamestnancov:
Náklady na sociálne zabezpečenie, ktoré znáša a odvádza spoločnosť DPLP
Zamestnanci v služobnom pomere
Zmluvní zamestnanci
Príspevok spoločnosti DPLP do systému sociálneho zabezpečenia, z toho 8,86 % na dôchodky
[…] %
[…] %
Náklady priamo hradené spoločnosťou DPLP
[…] %
[…] %
Nemocenské a invalidné poistenie
[…] %
[…] %
Rodinné dávky
[…] %
-
Príspevok na úhradu náhrad (54)
[…] %
Štrukturálne zníženie (55)
[…] %
ZAMESTNÁVATEĽSKÝ PRÍSPEVOK spolu
[…] %
[…] %
PRÍSPEVKY ZAMESTNANCOV
[…] %
[…] %
Príspevky zamestnancov do všeobecného systému sociálneho zabezpečenia
[…] %
[…] %
(177)
Ako sa uvádza v tabuľke, výška príspevku spoločnosti DPLP do belgického systému sociálneho zabezpečenia (nominálne percento mzdových nákladov) je výrazne nižšia ako výška príspevku súkromných prevádzkovateľov ([…] % oproti […] %).
(178)
Ak sa však na porovnanie skutočných sadzieb príspevkov na sociálne zabezpečenie zohľadnia náklady, ktoré znáša priamo zamestnávateľ, obidve percentuálne sadzby sú takmer rovnaké a v prípade zamestnancov DPLP v služobnom pomere dokonca o čosi vyššie ([…] % oproti […] %).
(179)
Zároveň možno konštatovať, že príspevky platené zamestnancami sú v obidvoch prípadoch zjavne rovnaké ([…] % oproti […] %).
(180)
Nižšia nominálna sadzba príspevku na sociálne zabezpečenie odvádzaná spoločnosťou DPLP za jej zamestnancov v služobnom pomere je dôsledkom oslobodenia od určitých príspevkov na sociálne zabezpečenie, ktoré sa nevzťahujú na zamestnancov s postavením štátnych zamestnancov (napr. choroby z povolania, nezamestnanosť, pracovné úrazy). DPLP však priamo sama znáša náklady na príspevky, na ktoré bolo poskytnuté oslobodenie z dôvodu osobitného postavenia jej zamestnancov v služobnom pomere. Pri takejto stratégii má spoločnosť DPLP vysoké priame náklady.
(181)
Pokiaľ ide o príspevok samotných zamestnancov, ktorý takisto treba zohľadniť, pretože zamestnanci musia tento príspevok odvádzať zo mzdy, ktorú im vypláca zamestnávateľ (príspevok, ktorý teda tiež predstavuje náklady zamestnávateľa), v prípade zamestnancov v služobnom pomere je o čosi vyšší než v prípade zmluvných zamestnancov.
(182)
Belgické orgány a DPLP poskytli informácie, ktoré svedčia o celkovej stabilite priamych príspevkov z časového hľadiska.
(183)
Napriek tomu, že priame náklady hradené priamo spoločnosťou DPLP ([…] %) sa nerovnajú v presnom zmysle slova príspevkom na sociálne zabezpečenie, mala by sa zohľadniť skutočnosť, že tieto náklady nie sú dobrovoľnými nákladmi, ale priamo vyplývajú z osobitného postavenia zamestnancov v služobnom pomere, a teda boli spoločnosti DPLP uložené. Preto sa zdá byť logické, že z hľadiska pôvodu a účelu sa považujú za rovnocenné ostatným povinným nákladom na sociálne zabezpečenie.
(184)
Na základe uvedených skutočností by sa tieto priame náklady mali zohľadniť pri výpočte skutočných príspevkov spoločnosti DPLP na sociálne zabezpečenie. Celková výsledná výška príspevkov na sociálne zabezpečenie by bola oveľa vyššia v prípade zamestnancov DPLP v služobnom pomere ([…] %) než v prípade zamestnancov podnikov v súkromnom sektore ([…] %).
6.2.2.4. Porovnávacie kritérium financovania dôchodkov
(185)
Reforma dôchodkového systému vzťahujúca sa na spoločnosť DPLP znamenala dôležitú etapu v prispôsobovaní sa podniku postupnej liberalizácii a bola v záujme úplnej liberalizácie belgického poštového sektora, ktorý zohráva významnú úlohu v rámci lisabonskej stratégie pre rast a zamestnanosť.
(186)
V rozhodnutí týkajúcom sa spoločnosti La Poste Komisia uviedla, že liberalizácia poštového sektora by sa mohla sťažiť, ak by neboli schválené návrhy dôchodkovej reformy (ktorú možno prirovnať k reforme zavedenej v Belgicku).
(187)
Komisia sa takisto domnieva, že uvedené opatrenia, aj keď sa netýkajú osobitného systému, pokiaľ ide o dávky vyplácané dôchodcom, umožňujú zabezpečiť dlhú životnosť mechanizmu financovania, ktorý v dôsledku historických zmien zastaral. Domnieva sa, že tieto opatrenia tým zapadajú do všeobecnejšieho rámca reformy dôchodkových systémov členských štátov, ktorú si súčasne prajú Rada aj Komisia.
(188)
Zdá sa, že negatívny vplyv opatrenia je obmedzený, pretože so zreteľom na minulosť spoločnosti DPLP a jej činnosti je zrejmé, že veľká časť jej záväzkov v oblasti dôchodkov sa vzťahuje na činnosti vo vyhradenom sektore, kde je narušenie hospodárskej súťaže prirodzene obmedzené.
(189)
Vďaka uvedenému opatreniu by si spoločnosť DPLP teoreticky mohla udržať dominantné postavenie. Komisia sa však domnieva, že toto riziko je nepatrné, pretože opatrenia sa obmedzujú na vyrovnanie príspevkov odvádzaných spoločnosťou DPLP s príspevkami jej konkurentov.
(190)
Na základe uvedeného je negatívny vplyv pomoci poskytnutej spoločnosti DPLP obmedzený v porovnaní s pozitívnym vplyvom opatrenia.
(191)
Keďže opatrenia sa obmedzujú na to, čo je striktne nevyhnutné na vytvorenie rovnakých podmienok, pokiaľ ide o príspevky na sociálne zabezpečenie, a ukončujú narušenie hospodárskej súťaže, ktoré znevýhodňovalo spoločnosť DPLP, nemenia podmienky obchodu tak, že by to bolo v rozpore so spoločným záujmom.
(192)
Komisia preto zastáva názor, že opatrenie financovania dôchodkov prijaté v roku 1997 možno považovať za pomoc zlučiteľnú s vnútorným trhom v zmysle článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ, keďže DPLP nie je v lepšej situácii než ostatní prevádzkovatelia, pokiaľ ide o náklady na sociálne zabezpečenie jej zamestnancov v služobnom pomere.
6.3. POSÚDENIE NÁHRADY ZA SLUŽBU VO VEREJNOM ZÁUJME A ĎALŠÍCH OPATRENÍ
6.3.1. Existencia pomoci v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ
6.3.1.1. Výhoda a selektívnosť
(193)
Pokiaľ ide o náhradu nákladov na službu vo verejnom záujme, v rozsudku vo veci Altmark (56) sú stanovené kritériá, ktoré musí spĺňať štátna pomoc, aby sa mohla považovať za náhradu za záväzky služby vo verejnom záujme a mohla sa vyhnúť kvalifikácii ako štátnej pomoci v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
(194)
V tomto prípade nie sú tieto kritériá a osobitne štvrté kritérium splnené: výber spoločnosti DPLP sa neuskutočnil v rámci postupu verejného obstarávania. Belgické orgány okrem toho nepreukázali, že výška náhrady bola stanovená na základe analýzy nákladov, ktoré by vznikli bežnému podniku, dobre riadenému a vybavenému primeranými prostriedkami tak, aby bol schopný plniť záväzky služby vo verejnom záujme, ktorými bol poverený, a Komisia nemá žiadnu správu alebo informáciu o tom, že by štvrté kritérium bolo splnené.
(195)
Keďže z ročných náhrad mal prospech iba jeden podnik, ktorému sa prostredníctvom nich poskytli dodatočné zdroje, opatrením bola spoločnosti DPLP poskytnutá selektívna výhoda.
(196)
Kapitál vložený v roku 1997: Belgické orgány priznali, že kapitálový vklad uskutočnený v roku 1997 vo výške 62 miliónov EUR v skutočnosti predstavuje odloženú úhradu náhrady za SVHZ splatnú za rok 1996. Tieto vklady sa preto musia posudzovať na rovnakom základe ako ročné náhrady. Keďže neboli splnené jednotlivé podmienky stanovené v rozsudku vo veci Altmark, opatrením sa spoločnosti DPLP poskytla selektívna výhoda.
(197)
Kapitál vložený v roku 2003: Belgické orgány vyhlásili, že kapitálový vklad uskutočnený v roku 2003 (297,5 miliónov EUR) je v súlade so zásadou investora v trhovom hospodárstve, a teda nepredstavuje štátnu pomoc. Podľa nich bolo cieľom tohto vkladu posilniť vlastné imanie spoločnosti DPLP v snahe vybudovať a modernizovať triediace strediská, optimalizovať doručovacie pochôdzky a dosiahnuť automatizáciu. Vložený kapitál mal pokryť personálne náklady spojené so znížením počtu zamestnancov, ktoré súviselo so systémom predčasného odchodu do dôchodku, skrátením pracovného času a zvýšením miezd ponúkaných novým zamestnancom.
(198)
S cieľom preukázať, že tento kapitálový vklad je v súlade so zásadou investora v trhovom hospodárstve, belgické orgány uskutočnili v rámci svojho strategického plánu prognózy ziskovosti, ktorých výsledkom bola miera ziskovosti, ktorá bola vyššia ako kapitálové náklady a vyššia, ako by požadoval súkromný investor.
(199)
Odhady a výpočet zisku, ktoré uskutočnili belgické orgány, majú výhľadový charakter, sú veľmi podrobné a sú v súlade s metódou, ktorú by použil súkromný investor:
1.
ziskovosť sa vypočítala pomocou metódy aktualizovaných budúcich tokov peňažných prostriedkov, ktorá zohľadňuje budúci rast podniku a schopnosť investícií vytvoriť zisk a toky peňažných prostriedkov pre svojich akcionárov;
2.
uvažovalo sa o troch rôznych scenároch: optimistickom, pesimistickom a najpravdepodobnejšom, ktorý bol nakoniec schválený na účely posúdenia citlivosti odhadov;
3.
odhady naznačovali zvýšenie ziskovej marže na […] % v roku 2007 (pozri tabuľku č. 4) a očakávanú vnútornú návratnosť […] % za obdobie rokov 2003 - 2012 (pozri tabuľku č. 5), čiže vyššiu, než je očakávaná vnútorná návratnosť […] %, ktorú uviedol nezávislý expert (Banque Degroof) ako ziskovú maržu, ktorú by súkromní investori v poštovom sektore považovali za primeranú.
Tabuľka č. 4
Odhady ex ante ziskov za obdobie rokov 2003 - 2007, ktoré vykonali belgické orgány
[…]
Zdroj: belgické orgány
Tabuľka č. 5
Výpočet vnútornej návratnosti ex ante, ktorý uskutočnili belgické orgány pre najpravdepodobnejší scenár
[…]
Zdroj: belgické orgány
(200)
Treba poznamenať, že spoľahlivosť odhadov celkovo potvrdili finančné výsledky dosiahnuté v nasledujúcich rokoch (pozri tabuľku č. 6). Vďaka tomuto zvýšeniu ziskovosti začala spoločnosť DPLP od roku 2007 vyplácať dividendy.
Tabuľka č. 6
Zisky ex post za obdobie rokov 2003 - 2007
[…]
Zdroj: belgické orgány
(201)
Výsledky zaznamenané za obdobie desiatich rokov sú tiež v súlade s prognózami z roku 2003, keďže vnútorná návratnosť ex post mala byť […] %, t. j. na vyššej úrovni, ako je úroveň […] % predpokladaná v roku 2003.
(202)
Hoci sa zdá, že návratnosť investície uskutočnenej belgickým štátom je dostatočná na preukázanie súladu uvedenej investície so zásadou súkromného investora v trhovom hospodárstve, treba poznamenať, že očakávaný zisk slúžiaci ako základ na posúdenie tejto návratnosti zahŕňal štátnu pomoc a najmä ročné náhrady vyplatené spoločnosti DPLP.
(203)
Tieto opatrenia štátnej pomoci však zjavne sledujú rozdielne ciele a nemajú žiadnu časovú súvislosť s kapitálovým vkladom uskutočneným v roku 2003.
(204)
Okrem toho neistotu, ktorá pre súkromného investora môže vyplynúť z nenotifikovanej pomoci v prospech spoločnosti DPLP, zmiernilo formálne povolenie kapitálového vkladu, ktorý Komisia udelila vo svojom rozhodnutí z roku 2003. Pri uskutočňovaní investície by každý súkromný investor s dobrými výhľadmi návratnosti kapitálu pravdepodobne podstúpil riziko takejto investície za predpokladu prijatia kladného rozhodnutia Komisie, aj keby toto rozhodnutie ešte nebolo konečné. Súkromný investor by na prijatie tohto rozhodnutia nečakal niekoľko rokov, čiže do dátumu rozsudku Všeobecného súdu a Súdneho dvora. Neskoršie zrušenie tohto rozhodnutia je teda udalosť, ktorá sa v čase uskutočnenia investície nedala predvídať, ale musela sa javiť ako nepravdepodobná, keďže rozhodnutia Komisie sa považujú za právoplatné, pokiaľ neboli zrušené.
(205)
Komisia preto zastáva názor, že kapitálový vklad vykonaný v roku 2003 možno považovať za vklad, ktorý je v súlade so zásadou súkromného investora v trhovom hospodárstve a nepredstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
(206)
Kapitálový vklad v roku 2006: Belgické orgány vyhlásili, že kapitálový vklad uskutočnený v roku 2006 (vo výške 40 mil. EUR) je v súlade so zásadou investora v trhovom hospodárstve, a teda nepredstavuje štátnu pomoc.
(207)
Tento vklad sa uskutočnil za rovnakých podmienok ako vklady súkromného investora: základné imanie spoločnosti DPLP sa zvýšilo upísaním akcií zo strany štátu (vo výške 40 mil. EUR) a spoločnosti Post Invest Europe (vo výške 300 mil. EUR) v rovnakej cene za akciu (pari passu). Spoločnosť Post Invest Europe bola v tom čase externým investorom, ktorý nebol v žiadnom vzťahu so spoločnosťou DPLP alebo s belgickým štátom.
(208)
Okrem toho emisná cena akcií bola stanovená správne. Na účely stanovenia ceny nových vydaných akcií investičná banka, na ktorú sa obrátili belgické orgány, odhadla, že celková hodnota spoločnosti DPLP je […] až […] EUR. Štát napokon schválil údaj […] EUR za celý podnik pred uskutočnením kapitálových vkladov. Predpoklady týkajúce sa miery návratnosti a miery rizika na základe spoločného podnikového plánu sa zakladali na úvahách súvisiacich s dlhodobou optimalizáciou zisku. Výsledky zaznamenané spoločnosťou DPLP neskôr po zvýšení základného imania v roku 2006 (pozri vyššie v texte) takisto potvrdzujú spoľahlivosť predpokladov a parametrov zohľadnených v čase investičného rozhodnutia.
Tabuľka č. 7
Výsledky DPLP v rokoch 2006 až 2010
[…]
Zdroj: belgické orgány
(209)
Komisia sa domnieva, že kapitálový vklad vykonaný v roku 2006 vo výške 40 mil. EUR je zjavne v súlade so správaním investora v trhovom hospodárstve, a preto nepredstavuje štátnu pomoc.
(210)
Napriek tomu, že oslobodením od dane z príjmov právnických osôb by sa spoločnosti DPLP mohla poskytnúť výhoda spočívajúca v prípadnom znížení dane, ktorú by táto spoločnosť v opačnom prípade bola povinná zaplatiť, žiadna konkrétna výhoda sa týmto neposkytla: v období rokov 1992 až 2005, keď bolo toto oslobodenie od dane zrušené, bol totiž kumulovaný výsledok hospodárenia spoločnosti DPLP po zdanení záporný. Hoci bol čistý výsledok hospodárenia DPLP v niektorých rokoch kladný, vďaka daňovému dobropisu, ktorý by sa previedol z jedného roka do druhého, by spoločnosť DPLP nemusela zaplatiť daň, aj keby podliehala systému dane z príjmov právnických osôb. Toto oslobodenie od dane sa preto v tomto rozhodnutí už podrobnejšie neskúmalo.
(211)
Naopak vďaka oslobodeniu od dane z nehnuteľností a od miestnej dane sa spoločnosť DPLP dostáva do priaznivejšej situácie než ostatné podniky, pretože sa ním zbavuje záväzkov, ktoré by za normálnych okolností musela plniť. Týmto oslobodením sa preto spoločnosti DPLP poskytuje selektívna výhoda.
(212)
Belgické orgány poukázali na to, že prevod nehnuteľností sa uskutočnil v rámci vnútornej reorganizácie majetku vo vlastníctve štátu, pretože spoločnosť DPLP patrila v celom rozsahu štátu. Prevodom nehnuteľností sa však spoločnosti DPLP dali k dispozícii nové aktíva, ktoré predtým vlastnil štát. Spoločnosť DPLP tieto nehnuteľnosti využívala už v čase, keď patrili štátu, ale ešte nebola ich zákonným vlastníkom Prevodom úradného listu vlastníctva sa spoločnosti DPLP, podniku nezávislému od štátu, poskytli vlastnícke práva k nehnuteľnostiam. Vzhľadom na situáciu pred prevodom spoločnosť DPLP teda získala dodatočné zdroje. Týmto opatrením sa jej teda poskytla selektívna výhoda.
(213)
Bez štátnej záruky by spoločnosť DPLP nemohla získať pôžičku za rovnakých podmienok. Belgické orgány usúdili, že trhové sadzby by boli vyššie až o 40 bázických bodov, zatiaľ čo poplatok uhradený štátu bol 25 bázických bodov.
(214)
V súlade s oznámením Komisie o uplatňovaní článkov 87 a 88 Zmluvy o ES na štátnu pomoc vo forme záruk (57) [bod 3.2 písm. d)], „znášanie rizika by sa za normálnych okolností malo kompenzovať primeraným poplatkom zo sumy záruky alebo protizáruky. Ak je cena za záruku prinajmenšom taká istá ako zodpovedajúca orientačná výška poplatku na finančných trhoch, záruka neobsahuje prvok pomoci. Ak sa na finančných trhoch nedá nájsť zodpovedajúca orientačná výška poplatku, celkové finančné náklady na pôžičku so zárukou, vrátane úrokovej sadzby pôžičky a poplatku za záruku, sa musia porovnať s trhovou cenou podobnej pôžičky, ktorá nie je zabezpečená zárukou.“ Keďže poplatok nie je podľa všetkého v súlade s trhom, vďaka štátnej záruke mohla spoločnosť DPLP získať financovanie za náklady nižšie, ako sú tie, ktoré by v podstate mala znášať.
(215)
Opatrením sa preto spoločnosti DPLP poskytla selektívna výhoda, ktorá sa rovná rozdielu medzi úrokovou sadzbou, ktorú by DPLP musela zaplatiť, keby nebolo štátnej záruky, a skutočnou úrokovou sadzbou zvýšenou o poplatok zaplatený za záruku. Získaná výhoda každoročne predstavovala 15 bázických bodov z nesplateného kapitálu. Výhodu teda možno odhadnúť na 1,5 mil. EUR za celé obdobie trvania pôžičky.
6.3.1.2. Existencia štátnych zdrojov
(216)
Ročná náhrada za SVHZ sa financovala z rozpočtu belgického štátu v súlade so zmluvami o výkone správy, ktoré spoločnosť DPLP postupne uzatvorila s belgickým štátom. Podľa informácií belgického štátu vklady uskutočnené v roku 1997 predstavujú v skutočnosti náhradu za SVHZ, a preto sú zahrnuté v tejto časti rozhodnutia.
(217)
Daňové oslobodenia mali za následok zníženie daňových príjmov štátu, ktoré by štát dosiahol v prípade neexistencie uvedených oslobodení. Preto znamenajú prevod štátnych zdrojov, spôsobujúci belgickému štátu stratu z daňových príjmov.
(218)
Nehnuteľnosti prevedené na spoločnosť DPLP predtým patrili štátu. Štát previedol vlastníctvo týchto nehnuteľností na DPLP, čím znížil svoje vlastné aktíva a zvýšil aktíva spoločnosti DPLP. Opatrenie preto predstavuje prevod štátnych zdrojov.
(219)
Záruku za pôžičku bezodplatne poskytol štát zo svojho rozpočtu, čím súčasne prevzal riziká spojené s pôžičkou; záruka preto predstavuje štátny zdroj vo forme zrieknutia sa príjmov.
(220)
Príjmy zo služieb distribúcie listových zásielok nepredstavujú v súlade s rozsudkom vo veci Preussen Elektra (58) štátne príjmy, pretože ceny platené používateľmi sú financované z ich vlastných finančných prostriedkov, ktoré nepatria pod kontrolu štátu.
(221)
Na účely posúdenia zlučiteľnosti sa však príjmy priamo dávajú do súvisu s poskytovaním služby vo všeobecnom hospodárskom záujme v poštovom sektore, a preto sa musia zohľadniť v súlade s bodom 17 rámca pre SVHZ a článkom 7 smernice 97/67/ES pri určovaní nevyhnutnosti a primeranosti náhrady.
6.3.1.3. Narušenie hospodárskej súťaže a ovplyvnenie obchodu medzi členskými štátmi
(222)
Opatrenia môžu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi z rovnakých dôvodov ako sú tie, ktoré sú uvedené v odôvodnení 156.
6.3.1.4. Zhrnutie opatrení pomoci
(223)
Z dôvodov vysvetlených v odôvodneniach 193 až 222 nasledujúce opatrenia predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ:
a)
ročná náhrada za SVHZ (1992 - 2010);
b)
vklady uskutočnené v roku 1997;
c)
oslobodenie od dane z nehnuteľností (1992 - 2005);
d)
prevod nehnuteľností v roku 1992;
e)
záruka poskytnutá štátom v roku 2004.
6.3.2. Existujúca pomoc v zmysle článku 108 ods. 1 ZFEÚ
(224)
Niektoré z opatrení skúmaných v tomto prípade by sa mohli považovať za existujúcu pomoc v zmysle článku 108 ods. 1 ZFEÚ.
6.3.2.1. Oslobodenia od dane z príjmov právnických osôb a od dane z nehnuteľností
(225)
Oslobodenie od dane z príjmov právnických osôb a oslobodenie od dane z nehnuteľností boli spoločnosti DPLP poskytnuté v čase, keď bola orgánom verejnej správy, čiže pred rokom 1971, a ešte pred pristúpením Belgicka k EHS. Odvtedy nedošlo v ich prípade k žiadnej zmene. Tieto opatrenia preto predstavujú existujúcu pomoc.
(226)
Oslobodenie od dane z príjmov právnických osôb bolo zrušené v roku 2005, zatiaľ čo oslobodenie od dane z nehnuteľností sa stále uplatňuje.
6.3.2.2. Liberalizácia poštového trhu
(227)
Podľa belgických orgánov všetky opatrenia predchádzajúce liberalizácii poštových trhov v roku 1999 by sa mali považovať za existujúcu pomoc. Uvedené opatrenia sa však zaviedli v prospech všetkých činností spoločnosti DPLP pôsobiacej na konkurenčných trhoch (ako sú trhy distribúcie balíkov a finančných služieb) ešte pred nadobudnutím účinnosti smernice 97/67/ES v roku 1999. Na základe toho a v súlade s rozsudkom vo veci Alzetta (59) sa takáto pomoc nemôže považovať za pomoc, ktorá sa následkom vývoja vnútorného trhu stáva existujúcou pomocou: môže sa považovať za existujúcu pomoc pre daného príjemcu v rozsahu, v akom tento príjemca vykonával činnosti výhradne na trhoch, ktoré neboli v čase zavedenia opatrenia otvorené hospodárskej súťaži.
(228)
Komisia preto nemôže s týmto argumentom súhlasiť.
6.3.2.3. Desaťročná premlčacia lehota
(229)
S tvrdením, že desaťročná premlčacia lehota mala plynúť odo dňa začatia tohto konania vo veci formálneho zisťovania v roku 2009, tiež nemožno súhlasiť. Rozsudkom Všeobecného súdu vyneseným v roku 2009 sa nezrušila platnosť súboru predchádzajúcich úkonov prešetrovania. V rozsudku sa uvádza iba to, že tieto úkony mali podnietiť Komisiu k začatiu konania vo veci formálneho zisťovania (60).
(230)
Na druhej strane, keďže Komisia uskutočnila svoj prvý úkon prešetrovania 23. decembra 2002, keď zaslala belgickým orgánom svoju prvú žiadosť o informácie, opatrenia uskutočnené pred 23. decembrom 1992 by sa mali považovať za existujúcu pomoc.
6.3.3. Zlučiteľnosť náhrady za SVHZ v zmysle článku 106 ods. 2 ZFEÚ
(231)
Zlučiteľnosť náhrady za SVHZ sa posudzuje podľa článku 106 ods. 2 ZFEÚ a rámca pre SVHZ. Rámec pre SVHZ je uplatniteľný od dátumu nadobudnutia jeho účinnosti, t. j. od 29. novembra 2005. Keďže je predovšetkým kodifikáciou pravidiel, ktoré existovali už pred nadobudnutím jeho účinnosti, bude sa pri posudzovaní opatrení prijatých pred nadobudnutím jeho účinnosti odkazovať aj na tento rámec.
6.3.3.1. Rozsah posúdenia stanovený na základe poverenia udeleného zmluvami o výkone správy
(232)
Vo svojich pripomienkach sa belgické orgány a spoločnosť DPLP ostro ohradili proti tomu, aby Komisia v súlade s prístupom, ktorý si predtým zvolila na účely posúdenia iných prípadov týkajúcich sa pomoci, ktorá bola v minulosti neoprávnene poskytnutá, uskutočnila všeobecnú analýzu akejkoľvek pomoci poskytnutej spoločnosti DPLP za celé obdobie na základe predpokladu, že sa z tejto pomoci bez rozdielu financovali všetky úlohy služby vo verejnom záujme, ktorými bol podnik poverený. Belgické orgány a DPLP poukázali na to, že na rozdiel od iných prípadov, v tomto prípade nimi uzatvorené zmluvy o výkone správy prísne vymedzujú rozsah činností spoločnosti DPLP, ktoré by mali byť podporené, ako aj súm pomoci, na poskytnutie ktorých sú tieto činnosti oprávnené (61).
(233)
Komisia sa domnieva, že v uvedených zmluvách o výkone správy sú prísne vymedzené príslušné práva a povinnosti štátu a príjemcu pomoci prostredníctvom stanovenia parametrov na výpočet náhrady, na ktorú si príjemca môže uplatniť nárok v súvislosti s osobitnými činnosťami a obdobiami, ktoré sú v nich uvedené. Komisia preto založí svoje posúdenie na ustanoveniach jednotlivých zmlúv o výkone správy.
(234)
SVHZ, pri ktorých sa musí kontrolovať zlučiteľnosť pomoci, sú vymedzené v povereniach od členského štátu. Úlohy služby vo verejnom záujme, ktoré je spoločnosť DPLP povinná plniť, jej boli zverené opakovanými administratívnymi úkonmi, ktorými boli schválené zmluvy o výkone správy, ktoré uzatvorila so štátom približne raz za päť rokov. Tieto zmluvy rozvíjajú a dopĺňajú ustanovenia vnútroštátneho poštového zákona.
(235)
Každá opakovane uzatváraná zmluva o výkone správy predstavuje osobitné poverenie, v ktorom sú opísané úlohy služby vo verejnom záujme, ktoré je spoločnosť DPLP povinná plniť a v ktorom je stanovená doba trvania poverenia, ako aj parametre, na základe ktorých sa vyratúva náhrada, ktorú má štát uhradiť. V zmluvách o výkone správy sú spresnené činnosti, ktoré sa zohľadňujú pri výpočte výšky finančnej náhrady poskytovanej štátom.
(236)
Zlučiteľnosť opatrení pomoci by sa mala posudzovať podľa článku 106 ods. 2 ZFEÚ, pretože náhrada sa poskytla na účely financovania nákladov vzniknutých pri plnení úloh služby vo verejnom záujme. Náhrada by mala byť zlučiteľná vtedy, keď nadmerne nekompenzuje dodatočné náklady, ktoré znáša spoločnosť DPLP pri plnení úloh služby vo verejnom záujme, ktorými bola poverená zmluvami o výkone správy, vrátane primeraného zisku. Každá nadmerná náhrada sa bude musieť vrátiť.
(237)
Do rozsahu posúdenia nadmernej náhrady sú zahrnuté SVHZ, pre ktoré ustanovenia opakovane uzatváraných zmlúv o výkone správy ustanovujú náhradu.
(238)
Treba poznamenať, že ustanovenia opakovaných zmlúv o výkone správy vykazujú niekoľko rozdielov. Nadmerná náhrada by sa preto mala vypočítať na základe osobitných parametrov stanovených v každej jednej zmluve.
(239)
V prvej zmluve o výkone správy (1992 - 1996) sa náhrada za SVHZ vzťahuje na všetky služby vo verejnom záujme. Ustanovenia tejto prvej zmluvy o výkone správy nerozdeľujú náhradu medzi jednotlivé služby vo verejnom záujme podľa toho, či sa za ne môže alebo nemôže žiadať náhrada v zmysle uvedenej zmluvy.
(240)
Náhrada stanovená v tejto zmluve by preto mala znamenať náhradu, ktorá pokrýva dodatočné náklady súvisiace s plnením všetkých úloh služby vo verejnom záujme bez rozdielu. Kontrola možnej nadmernej náhrady sa bude teda vzťahovať na všetky úlohy služby vo verejnom záujme: univerzálnu poštovú službu (záväzok univerzálnej služby - ZUS) a distribúciu tlače a ďalšie úlohy, ktorými bola poverená spoločnosť DPLP.
(241)
Na rozdiel od prvej zmluvy o výkone správy, v druhej, tretej a štvrtej zmluve o výkone správy je pomoc vyhradená pre určité SVHZ, ktoré sú v nej vymedzené. Náhradu možno žiadať za tieto SVHZ: distribúciu denníkov a periodík, ako aj ďalšie služby vo verejnom záujme vymenované v odôvodnení 33. Zmluvy o výkone správy obsahujú ustanovenia, ktoré vymedzujú služby, na ktoré sa poskytuje pomoc: článok 7 druhej zmluvy o výkone správy, článok 15 tretej zmluvy o výkone správy a články 12 a 13 štvrtej zmluvy o výkone správy.
(242)
Naopak za univerzálnu poštovú službu sa podľa zmlúv o výkone správy, s výnimkou prvej zmluvy, neposkytuje žiadna náhrada.
(243)
Náklady a príjmy súvisiace s univerzálnou poštovou službou nie sú teda pri výpočte nadmernej náhrady zohľadnené, v relevantných prípadoch s výnimkou nadmerného zisku pochádzajúceho z vyhradeného sektora (62).
6.3.3.2. Výpočet nadmernej náhrady
(244)
Kvôli rozdielom medzi povereniami službou vo verejnom záujme uvedenými v odôvodneniach 239 až 243 sa možná nadmerná náhrada v prípade prvej zmluvy o výkone správy vypočítava inak ako v prípade následných zmlúv.
(245)
Okrem pokrytia nákladov vzniknutých pri plnení záväzkov služby vo verejnom záujme ustanovuje rámec pre SVHZ aj primeranú mieru návratnosti (63).
(246)
V bode 18 rámca pre SVHZ sa ustanovuje, že primeraný zisk „by mal znamenať mieru návratnosti vlastného kapitálu, ktorá zohľadňuje riziko alebo neprítomnosť rizika v podniku z dôvodu zásahu členského štátu, najmä ak mu udelil výhradné alebo osobitné práva. Táto miera normálne neprekračuje priemernú mieru v danom sektore za posledné roky. V sektoroch, v ktorých nie je žiaden podnik porovnateľný s podnikom povereným poskytovaním služieb všeobecného hospodárskeho záujmu, môže byť uskutočnené porovnanie s podnikmi nachádzajúcimi sa v ostatných členských štátoch alebo prípadne v iných sektoroch za predpokladu, že je zohľadnený osobitný charakter každého sektora. Pri kalkulovaní primeraného zisku môžu členské štáty zaviesť stimulujúce kritériá týkajúce sa najmä kvality poskytovanej služby a prírastkov produktívnej účinnosti“.
(247)
Musí sa teda zvoliť relevantná miera primeraného zisku so zreteľom na rôzne parametre, najmä na priemernú mieru v danom sektore, riziko spojené s činnosťami podniku a poprípade na stimulujúce kritériá súvisiace s danou spoločnosťou.
(248)
Pri stanovovaní primeraného zisku sa Komisia opierala o viaceré štúdie odborníkov, ktoré sú podrobnejšie vysvetlené ďalej v texte. Na základe štúdií a miery rizika stanovenej v jednotlivých zmluvách o výkone správy Komisia určila pre spoločnosť DPLP rozsah úrovní primeraného zisku, ktorá sa týka jednak distribúcie listových zásielok a jednak distribúcie tlače pre každú zo štyroch zmlúv o výkone správy. Tieto štúdie majú spoločné to, že sa pokúšajú vymedziť skupiny podnikov dostatočne porovnateľných z hľadiska činností a rizikového profilu v porovnaní s predmetným tradičným prevádzkovateľom poštových služieb a stanoviť pre tohto prevádzkovateľa referenčnú úroveň zisku založenú na ziskoch zistených v porovnateľných podnikoch.
(249)
Pokiaľ ide najmä o riziko, Komisia by chcela zdôrazniť, že počas celého skúmaného obdobia spoločnosť DPLP čelila slabej, resp. neexistujúcej hospodárskej súťaži pri väčšine svojich činností, pretože mala monopol chránený zákonom (tento monopol sa vzťahuje na väčšinu služieb distribúcie poštových zásielok), čiže mala dominantné postavenie na trhu vyznačujúce sa veľmi veľkými trhovými podielmi a prekážkami vstupu na trh v podobe dotovania cien, ktoré sú nižšie ako náklady (napr. distribúcia tlače). Podľa Komisie by sa mal tento aspekt zohľadniť vo všetkých porovnávacích štúdiách zahŕňajúcich spoločnosti, ktoré mali pri zabezpečovaní podobných služieb, aké zabezpečuje spoločnosť DPLP, vykonávať svoju činnosť v konkurenčnom prostredí.
(250)
Okrem toho miera vystavovania sa riziku u tradičného prevádzkovateľa poštových služieb závisí najmä od charakteristík regulačného mechanizmu zavedeného orgánmi verejnej moci.
(251)
Pokiaľ ide o oblasť distribúcie listových zásielok, kde sa záväzok univerzálnej služby spoločnosti DPLP financoval najmä prostredníctvom cien známok (64), Komisia sa domnieva, že riziko sa značne líši v závislosti od toho, či cenu známok celkove upravil regulačný orgán (napríklad na začiatku každého roka alebo jednoducho vždy, keď to bolo potrebné) na účely nepretržitého pokrytia čistých nákladov na záväzok univerzálnej služby alebo či boli ceny známok (65) dopredu stanovené na dlhé obdobie (napríklad na štyri alebo päť rokov) v rámci dlhodobej zmluvy (66). Prvý spôsob regulácie cien predstavuje pre podnik dosť nízke riziko, pokiaľ sa ceny známok upravujú s určitou pravidelnosťou tak, aby sa zachovala stála finančná rovnováha medzi príjmami a nákladmi. Tento typ regulácie chráni spoločnosť pred nestálosťou ziskových marží. S druhým spôsobom je spojené väčšie riziko, pretože prevádzkovateľa dlhodobo vystavuje dôsledkom výkyvov v nákladoch a príjmoch.
(252)
Podobne v prípade distribúcie tlače (záväzok univerzálnej služby financovaný prostredníctvom finančných náhrad) je podstatný rozdiel v tom, či sa náhrada vypočítava na základe skutočných čistých nákladov (skutočne vynaložených čistých náklady) alebo predpokladaných čistých nákladov za dlhšie obdobie. Napríklad pri náhrade vyplácanej vo forme paušálnej sumy pokrývajúcej očakávané čisté náklady za budúce dlhé obdobie je prevádzkovateľ vystavený všetkým výkyvom v príjmoch a nákladoch. Prevádzkovateľ je potom vystavený väčšiemu riziku než v prípade úplnej náhrady na základe nákladov a príjmov stanovených a posteriori.
(253)
Ak je služba vo verejnom záujme na základe zmluvy medzi prevádzkovateľom a orgánmi verejnej moci spojená s určitou mierou rizika, napríklad preto, lebo tradičného prevádzkovateľa vystavuje značným výkyvom v príjmoch a nákladoch, primeraný zisk, na ktorý má tradičný prevádzkovateľ nárok, musí byť úmerný zodpovedajúcej miere podstupovaného rizika. Naopak ak služba vo verejnom záujme na základe zmluvy medzi tradičným prevádzkovateľom a orgánmi verejnej moci nie je spojená so značným rizikom, povolený primeraný zisk musí byť tiež malý.
(254)
Komisia okrem toho zistila, že úroveň rizika podstúpeného spoločnosťou a výška náhrad, na ktoré má táto spoločnosť nárok za zvýšenie efektívnosti, spolu úzko súvisia. Orgány verejnej moci môžu napríklad dopredu vymedziť výšku fixnej náhrady, ktorá predpokladá a zahŕňa zvýšenie efektívnosti, ktoré by mal podnik bežne dosiahnuť počas trvania poverenia. Tým, že je spoločnosť na základe zmluvy vystavená všetkým výkyvom v nákladoch a príjmoch, sa podnecuje k tomu, aby sa stala výkonnejšou a zlepšila nákladovú efektívnosť. Súčasne je vystavená väčšiemu riziku. Riziko a stimuly na zvýšenie efektívnosti sa do istej miery vyrovnávajú. Rovnako cenový strop vopred stanovený na dlhé obdobie bežne podnecuje k väčšej efektívnosti, ale pre dotknutú spoločnosť je aj riskantnejší.
(255)
Pri skúmaní problematiky primeraného zisku spoločnosti DPLP sa Komisia opiera o viaceré štúdie odborníkov:
(256)
Štúdia WIK: V rámci veci C 36/07, konania vo veci štátnej pomoci týkajúceho sa nemeckého prevádzkovateľa poštových služieb Deutsche Post AG (ďalej len „DP“), Komisia požiadala spoločnosť WIK Consult, aby vypracovala štúdiu o vhodnej úrovni primeraného zisku pre tradičných prevádzkovateľov poštových služieb (67) (ďalej len „štúdia WIK“). Relevantné aspekty štúdie WIK boli Belgicku oznámené 25. marca 2010 a 7. februára 2011. Komisia dostala pripomienky Belgicka k štúdii WIK 23. apríla 2010 a 1. marca 2011.
(257)
Štúdia Deloitte: Dňa 23. apríla Komisia dostala štúdiu agentúry Deloitte (68) (ďalej len „štúdia Deloitte“), v ktorej táto agentúra uviedla svoj názor na úroveň primeraného zisku, ktorá by sa mala schváliť pre univerzálne služby spoločnosti DP. Táto štúdia bola zaslaná Belgicku 9. decembra 2011. Komisia dostala pripomienky od Belgicka k štúdii Deloitte 26. decembra 2011.
(258)
Štúdia CRA: Dňa 1. marca 2011 Belgicko predložilo štúdiu spoločnosti Charles Rivers Associates (69) spochybňujúcu štúdiu WIK (ďalej len „CRA“).
(259)
V tejto štúdii spoločnosť WIK vymedzuje referenčný primeraný zisk pre spoločnosť DP. Najprv konkrétne analyzuje úlohy a riziká vlastné spoločnosti DP a potom usudzuje, že táto spoločnosť zabezpečuje najmä rutinné úlohy a je vystavená obmedzenému podnikateľskému riziku (70). Na základe tejto analýzy WIK vybrala podniky slúžiace na porovnanie, inými slovami určila zloženie referenčných skupín, pomocou ktorých sa bude dať odvodiť referenčný primeraný zisk. Všeobecne WIK zdôrazňuje, že prijatý postup posúdenia je v súlade so zásadami vzorovej metodiky používanej na určenie referenčných hodnôt návratnosti pri transferovom oceňovaní (71). Takáto metodika sa uplatňuje nielen vo vnútroštátnych nariadeniach o transferovom oceňovaní, ale aj v zásadách OECD v oblasti transferového oceňovania (ďalej len zásady OECD) (72).
(260)
WIK zohľadňuje niekoľko nástrojov merania ziskovosti a rozlišuje medzi mierou vnútornej návratnosti (IRR), ktorá je založená na peňažných tokoch a pokladá sa za teoreticky správny nástroj ziskovosti, a ostatnými ukazovateľmi získanými z účtovných údajov (miera návratnosti), ako sú rentabilita investovaného kapitálu (ROCE), rentabilita vlastného kapitálu (ROE), rentabilita aktív (ROA) a rentabilita tržieb (ROS) (73). Ako je vysvetlené v kapitole 5 štúdie, WIK v tomto navrhuje použiť v tomto prípade ROS ako ukazovateľ ziskovosti. Jednou z výhod tohto nástroja je, že je založený len na účtovných údajoch o zisku (EBIT (74)) a o odbyte, čo sú dve položky, ktoré sa v účtovníctve spoločnosti dajú ľahko zistiť. Okrem toho pri použití ROS nie je potrebné odhadnúť aktíva a prideliť ich k jednotlivým službám, čo by bolo nutné v prípade referenčného ukazovateľa založeného na kapitále, ako sú ROE a ROCE, čo je zvyčajne ťažká úloha. WIK tiež upozorňuje, že referenčný ukazovateľ založený na ROS sa odporúča v prípade, keď podniky slúžiace na porovnanie a spoločnosť, ktorej sa týka porovnávacia štúdia, patria do toho istého odvetvia/priemyselného sektora, čo zaručuje rovnorodosť štruktúry EBIT a odbytu.
(261)
Pokiaľ ide o zloženie referenčnej skupiny, spoločnosť WIK dospela k záveru, že nevyhnutne treba nájsť kompromis medzi porovnateľnosťou podnikov obsiahnutých vo vzorke a veľkosťou tejto vzorky. Namieta proti zahrnutiu tradičných európskych prevádzkovateľov poštových služieb do vzorky, pretože ich ceny boli regulované na trhu, ktorý vo väčšine krajín nebol počas celého skúmaného obdobia otvorený hospodárskej súťaži. Z tohto dôvodu je počet spoločností, ktoré priamo konkurujú tradičným prevádzkovateľom poštových služieb, dosť obmedzený. Sú to predovšetkým malé spoločnosti. V záujme získania vyváženej skupiny porovnateľných podnikov spoločnosť WIK zahrnula do vzorky priamych konkurentov na vnútroštátnych trhoch a veľké nadnárodné subjekty, ako sú medzinárodné spoločnosti poskytujúce expresné balíkové služby (UPS, FedEx, DHL), ktoré vykonávajú rizikovejšie a kapitálovo náročnejšie činnosti než tradičný prevádzkovateľ poštových služieb na chránenom vnútroštátnom trhu.
(262)
Pokiaľ ide o otázku kompromisu medzi porovnateľnosťou a veľkosťou vzorky, spoločnosť WIK uvažuje o troch referenčných skupinách: i) referenčnej skupine I alebo užšom sektore balíkových zásielok, ktorý zahŕňa spoločnosti, ktoré pôsobia najmä ako poskytovatelia balíkových služieb (10 spoločností považovaných za vysoko porovnateľné s poskytovateľmi univerzálnej poštovej služby); ii) referenčnej skupine II alebo širšom sektore balíkových zásielok, ktorý zahŕňa spoločnosti, ktorých hlavná činnosť by sa mohla vzťahovať na iné služby, ako sú poštové služby (26 spoločností s trocha nižšou mierou porovnateľnosti), a iii) referenčnej skupine III, ktorá zahŕňa aj spoločnosti zo sektora pozemnej dopravy (1 163 spoločností s nízkou mierou porovnateľnosti) (75). Podľa spoločnosti WIK tento prístup zvyšuje štatistickú platnosť účelovej porovnávacej štúdie.
(263)
Jedno z kritérií výberu uplatnených na všetky referenčné skupiny sa týka veľkosti spoločnosti; zohľadnené boli iba spoločnosti, ktorých príjmy presahujú 3 mil. EUR (76). Pokiaľ ide o obdobie, na ktoré sa vzťahujú údaje, spoľahlivé údaje boli k dispozícii iba za obdobie rokov 1998 - 2007 a za obdobie rokov 1990 - 1997 (77) boli použité retrospektívne výpočty.
(264)
Okrem toho spoločnosť WIK prevzala analýzu použitú pri transferovom oceňovaní, pričom sa opierala o koncepciu medzikvartilového rozpätia (78), aby zmiernila vplyv extrémnych hodnôt a určila úroveň primeraného zisku.
(265)
Spoločnosť WIK získala tieto výsledky za obdobie rokov 1998 - 2007:
a)
referenčná skupina I: 25. percentil rovnajúci sa - 0,42 %, 75. percentil rovnajúci sa 6,72 % a medián (50. percentil) rovnajúci sa 3,86 %;
b)
referenčná skupina II: 25. percentil rovnajúci sa 0,45 %, 75. percentil rovnajúci sa 6,77 % a medián (50. percentil) rovnajúci sa 3,48 %;
c)
referenčná skupina III: 25. percentil rovnajúci sa 0,64 %, 75. percentil rovnajúci sa 5,57 % a medián (50. percentil) rovnajúci sa 2,59 %.
(266)
Spoločnosť WIK usudzuje, že širší sektor balíkových zásielok alebo referenčná skupina II je najvhodnejšou referenčnou skupinou, pretože dosiahnuté výsledky sú v porovnaní s druhou referenčnou skupinou (užší sektor balíkových zásielok) relatívne stabilné a tento sektor je funkčne bližší činnostiam v oblasti listových zásielok a balíkových zásielok než druhá referenčná skupina (sektor pozemnej dopravy).
(267)
Ďalšia úprava sa uskutočnila s cieľom určiť hornú hranicu primeraného zisku spoločnosti DP, založenú na analýze podnikateľského rizika, ktorému bola spoločnosť vystavená v porovnaní s referenčnou skupinou. Na tomto základe WIK navrhuje ako hornú hranicu primeraného zisku spoločnosti DP hodnotu 3,48 %, ktorá zodpovedá mediánovej ROS referenčnej skupiny II. Tým, že si spoločnosť WIK zvolila za hornú hodnotu primeraného zisku radšej medián než 75. percentil, chce zohľadniť skutočnosť, že spoločnosti zahrnuté vo vzorke na seba berú väčšie riziko než tradiční prevádzkovatelia poštových služieb, keďže im neboli poskytnuté žiadne osobitné práva.
(268)
Belgické orgány usúdili, že metodika použitá v správe spoločnosti WIK bola nesprávna, a 23. apríla 2010, 1. marca 2011, 14. júna 2011, 5. augusta 2011, 10. augusta 2011, 14. decembra 2011 a 19. decembra 2011 predložili viacero dokumentov (listy, stanoviská a správy) popierajúcich prístup použitý v správe spoločnosti WIK a predkladajú svoju vlastnú metódu určenia referenčného primeraného zisku.
(269)
Vo svojom stanovisku zaslanom 5. augusta 2011 belgické orgány v podstate tvrdia, že vzorka použitá v štúdii WIK nebola reprezentatívna z hľadiska činnosti, veľkosti, rizikového profilu a referenčného obdobia. Belgicko preto tvrdí, že je veľmi ťažké uznať relevantnosť vzorky na základe kritérií vysvetlených v bode 18 rámca pre SVHZ.
(270)
V tom istom stanovisku Belgicko tiež tvrdí, že by bolo logické rozlišovať medzi ziskovými maržami činností, ktoré sa vyznačujú podstatne rozdielnou mierou rizika: belgické orgány tvrdia, že ak sú distribúcia tlače a distribúcia listových zásielok činnosti s rozdielnym rizikovým profilom, potom by sa mali použiť rozdielne úrovne primeraného zisku.
(271)
Belgické orgány navyše tvrdia, že činnosti spoločnosti DPLP majú výhodu zvýšenia produktivity a Komisia by to mala zohľadniť pri určovaní miery primeranej návratnosti kapitálu, ako je ustanovené v bode 18 rámca pre SVHZ. Belgické orgány zdôrazňujú, že po tom, čo bola spoločnosť DPLP veľmi dlho stratová, sa po mnohých reformách stala ziskovou. Náklady spoločnosti DPLP sa znížili najmä vďaka zatvoreniu poštových úradov. Päťdesiatpercentný podiel súkromných investorov od roku 2006 viedol k vzniku novej kultúry zameranej na efektívnosť. Podľa belgických orgánov by sa takéto zvýšenie efektívnosti malo zohľadniť pri určovaní miery návratnosti kapitálu, ktorú možno povoliť spoločnosti DPLP.
(272)
Dňa 1. marca 2011 belgické orgány zaslali Komisii správu vypracovanú spoločnosťou Charles River Associates (CRA), ktorá kriticky hodnotí štúdiu WIK a navrhuje inú metódu na určenie primeraného zisku spoločnosti DPLP.
(273)
Pokiaľ ide o zloženie vzorky, spoločnosť CRA tvrdí, že všetky tri vzorky spoločnosti WIK zahŕňajú veľa malých spoločností, ktorých rizikové profily nie sú porovnateľné s rizikovým profilom veľkého prevádzkovateľa poštových služieb. Spoločnosť CRA preto spochybňuje závery WIK tvrdením, že poskytovanie služieb v oblasti listových zásielok uvedeným tradičným prevádzkovateľom poštových služieb so sebou nesie nízke riziko a spoločnosti obsiahnuté v referenčných skupinách umožňujú vykonať riadne porovnania.
(274)
Spoločnosť CRA predovšetkým upozorňuje na zhodu medzi štruktúrou nákladov podniku (z hľadiska pomeru fixných a variabilných nákladov) a podstúpeným obchodným rizikom. Poukazuje na to, že prevádzkovateľ poštových služieb, ktorý na seba berie záväzok univerzálnej služby, má väčšie fixné náklady, a je teda viac vystavený poklesu dopytu ako spoločnosť, ktorej fixné náklady sú nižšie. Okrem toho spoločnosť CRA poukazuje na rozdiel v ROS medzi malými a veľkými spoločnosťami skupín spoločnosti WIK (79), ktorý podľa nej napovedá o existencii systematických rozdielov medzi malými spoločnosťami zameranými na balíkové zásielky a najväčšími spoločnosťami, ako sú UPS a FedEX, ktoré sa údajne dajú vysvetliť rozdielnou štruktúrou nákladov.
(275)
Spoločnosť CRA zároveň podrobnejšie analyzuje charakteristické črty niektorých malých spoločností zameraných na balíkové zásielky, ktoré sú zahrnuté v referenčnej skupine I spoločnosti WIK, a usudzuje, že ich rizikový profil nie je porovnateľný s rizikovým profilom veľkého prevádzkovateľa poštových služieb. Spoločnosť CRA sa tiež domnieva, že veľkosť tejto vzorky, ktorá je už aj tak ťažko porovnateľná, by sa nemala zväčšiť o podniky, ktoré sú ešte menej porovnateľné.
(276)
Spoločnosť CRA odmieta tvrdenie spoločnosti WIK, že tradiční európski prevádzkovatelia poštových služieb by nemali byť do vzorky zahrnutí, pretože ich zisky neurčila hospodárska súťaž, ale cenová regulácia, pričom hrozí riziko, že títo tradiční prevádzkovatelia poštových služieb mohli vďaka tejto cenovej regulácii dosiahnuť nadmerný zisk. Spoločnosť CRA tvrdí, že keď spoločnosť WIK odmieta zahrnúť do porovnania iných tradičných prevádzkovateľov poštových služieb, opiera sa o teoretický predpoklad, že títo tradiční prevádzkovatelia mohli uplatňovať nadmerné ceny, ale na podporu svojho vyhlásenia nepredložila žiadne empirické dôkazy. V tejto súvislosti spoločnosť CRA zdôrazňuje, že z hľadiska mechanizmov cenovej regulácie uplatňovaných vo viacerých členských štátoch, akým je stanovenie hornej cenovej hranice (80), zaznamenané vysoké zisky sú skôr výsledkom vyššej produktivity ako vysokých cien.
(277)
Spoločnosť CRA tvrdí, že prirodzenou metódou výpočtu primeranej ziskovej marže pre spoločnosť DPLP na záväzky služby vo verejnom záujme je výpočet na základe dostupných údajov o dosiahnutých ziskových maržiach na poštové činnosti iných prevádzkovateľov poštových služieb v západnej Európe. Táto metóda je o to prirodzenejšia, že uvedené služby vo verejnom záujme sú predovšetkým listové služby a údaje o dosiahnutých ziskových maržiach na činnosti poštového charakteru iných prevádzkovateľov poštových služieb v západnej Európe sú priamo dostupné a nesvedčia o žiadnej príliš miernej regulácii.
(278)
Spoločnosť CRA predovšetkým tvrdí, že analýza by mala vychádzať z dosiahnutých marží EBIT (ROS) na poštové činnosti prevádzkovateľov poštových služieb v západnej Európe, ktorí predkladajú odvetvové informácie o maržiach EBIT na ich poštové činnosti alebo (ak odvetvové informácie o maržiach EBIT neboli predložené) o celkových maržiach EBIT prevádzkovateľov poštových služieb v západnej Európe, ktorí získavajú viac ako 75 % svojich príjmov z poštových služieb. Spoločnosť CRA vylučuje zo vzorky prevádzkovateľov z východnej Európy z dôvodu ich relatívnej neefektívnosti v porovnaní s prevádzkovateľmi poštových služieb zo západnej Európy.
(279)
Následkom toho je analýza spoločnosti CRA založená na vzorke 11 prevádzkovateľov poštových služieb zo západnej Európy za obdobie rokov 2002 - 2009 (celkovo 73 pozorovaní). Priemerná ROS tejto vzorky je […] %, medián je […] % a 75. percentil sa rovná […] % (81). Spoločnosť CRA vypočítala aj useknutý priemer ([…] %) a Winsorov priemer ([…] %), ktoré rovnako ako medián nie sú dotknuté extrémnymi hodnotami (82).
(280)
Pokiaľ ide o definíciu referenčnej hodnoty pre primeranú ziskovú maržu, spoločnosť CRA tvrdí, že použitie priemerných hodnôt spôsobuje metodologické problémy. Vysvetľuje, že z dôvodu výkyvov v ziskových maržiach pozorovaných vo vzorke by kritický prah vymedzujúci nadmernú ziskovosť mal byť vyšší ako priemer alebo ako akýkoľvek iný parameter polohy a mohol by sa napríklad rovnať 75. percentilu. Podľa spoločnosti CRA je tento prístup v súlade s metódou použitou v zisťovaniach zameraných na transferové oceňovanie a je založený na rozpätí (napr. medzikvartilové rozpätie alebo iné percentily).
(281)
Dňa 14. decembra 2011 belgické orgány predložili Komisii dokument, v ktorom uvádzajú stanovisko DPLP k rizikám, ktorým sú vystavení poštoví prevádzkovatelia, a navrhujú metodiku na vypracovanie nástroja na výpočet prémie za riziko, ktorý by po pripočítaní k rentabilite tržieb bez rizika poskytol primeranú mieru ROS.
(282)
Dokument nevysvetľuje, ako by mohla byť v tomto prípade vymedzená bezriziková zisková marža (vyjadrená ako ROS), a nevyslovuje sa zreteľne k tomu, aká presne by mala byť primeraná ROS na základe navrhnutej metodiky. Analýza je skôr postavená na posúdení rôznych rizík a na výpočte prémie za riziko, ktorá zohľadňuje všetky typy rizík.
(283)
Belgické orgány uprednostňujú najmä tri veľké kategórie rizika - odvetvové riziko, riziko spojené so službou a zmluvné riziko - a obvyklé typy rizika pre každú kategóriu, ktorým sú vystavení prevádzkovatelia poštových služieb. Metodika určenia výšky prémie za riziko predpokladá: i) vymedzenie pojmu „maximálna prémia za riziko“ (83); ii) rozdelenie zohľadneného obdobia na zmluvné obdobia, aby sa vymedzili riziká spojené s každou jednou zmluvou, iii) použitie na posúdenie jednotlivých rizík vzťahujúcich sa na jednotlivé obdobia jednoduchú stupnicu (nízke, stredné a vysoké riziko), iv) prevedenie známok udelených jednotlivým rizikám na celkovú známku každej z troch kategórií rizík a v) prevedenie celkových známok na prémiu za riziko, ktorej výška bude predstavovať celkovú prémiu za riziko.
(284)
Okrem toho sa udelia známky, aby sa preukázalo, že spoločnosť DPLP je vystavená väčším rizikám, ako sú priemerné riziká. Belgické orgány nástoja na tom, že spoločnosť DPLP čelí riziku spojenému s väčšími objemami, pretože získava väčší podiel príjmov zo svojej „poštovej“ činnosti a pretože vykazuje väčšiu stabilitu nákladov v dôsledku väčšieho podielu fixných nákladov, ako je priemer. Ďalším typom rizika, ktoré sa v prípade DPLP považuje za vyššie, je riziko spojené s bezpečnosťou. Podľa analýzy je to spôsobené tým, že spoločnosť DPLP je jedným z mála európskych poštových prevádzkovateľov, ktorí doručujú peňažné dôchodkové dávky domov.
(285)
Na základe posúdenia jednotlivých rizík belgické orgány dospeli k záveru, že štvrtá zmluva o výkone správy predstavuje vysokú úroveň rizika pri všetkých troch typoch rizika, zatiaľ čo prvá, druhá a tretia zmluva sa vyznačujú priemernou úrovňou rizika (pričom jedinou výnimkou je odvetvové riziko, ktoré sa v prípade prvej zmluvy považuje za nízke). Belgické orgány uvádzajú ďalšie príklady spôsobu prevedenia uvedenej klasifikácie rôznych rizík na rizikovú prirážku, pričom pri „maximálnej rizikovej prirážke“ sa opiera o rôzne hodnoty.
(286)
Štúdia Deloitte uvedená v odôvodnení 257 sa zhoduje so štúdiou WIK v niekoľkých bodoch:
1.
pri oboch štúdiách sa použila rovnaká metodika vyhľadania spoločností, ktoré sú porovnateľné z hľadiska funkcií a rizika, v databázach finančných údajov;
2.
pri oboch štúdiách bolo navrhnuté použiť ROS ako najvhodnejšie referenčné meradlo na určenie referenčného zisku (v dôsledku nedostatku údajov, rozdielov v účtovnom spracovaní medzi jednotlivými spoločnosťami);
3.
nakoniec sa zo skupiny porovnateľných podnikov vylúčili poskytovatelia univerzálnej poštovej služby, pretože pôsobia hlavne na regulovaných trhoch a vzťahujú sa na ne výhradné práva.
(287)
Pokiaľ ide o skupinu porovnateľných podnikov, hlavný rozdiel medzi štúdiou WIK a štúdiou Deloitte sa týka veľkosti zohľadnených spoločností. Spoločnosť Deloitte zahrnula do svojej vzorky iba tie spoločnosti, ktorých ročný príjem je vyšší ako 100 mil. EUR (84). Toto obmedzenie sa vysvetľuje analýzou špecifík činností spojených s poskytovaním univerzálnej služby a so súvisiacimi obchodnými a trhovými rizikami, ktorú táto spoločnosť uskutočnila (85).
(288)
Spoločnosť Deloitte sa predovšetkým domnieva, že spoločnosti zo sektora poštových a balíkových služieb, ktoré prevádzkujú rozsiahle a komplexné zberné a distribučné siete, sú primerane porovnateľné so spoločnosťou DP. So zreteľom na úspory z rozsahu, štruktúry a hustoty, ktoré prevládajú v poštových sieťach, a na vysoký podiel prevádzkových nákladov v porovnaní s kapitálovými nákladmi, ako aj na súvisiace riziká (akým je riziko spojené s objemom, riziko nahradenia elektronickou poštou) sú na účely porovnania vhodnejšie veľké podniky poskytujúce viacero produktov v sektore poštových a balíkových služieb. Vhodné na porovnanie sú v menšej miere aj spoločnosti zamerané na nákladnú dopravu a logistiku, pretože používajú rovnaké aktíva.
(289)
Spoločnosť Deloitte porovnáva svoju vzorku so vzorkou referenčnej skupiny II spoločnosti WIK, aby objasnila význam veľkosti spoločností. Upozorňuje, že priemerná ROS vo vzorke spoločnosti WIK sa výrazne líši medzi skupinami spoločností rôznej veľkosti (ktorá sa odvodí od počtu zamestnancov) (86). Spoločnosť Deloitte tvrdí, že v jej vzorke (založenej na väčších spoločnostiach) naopak nejestvuje žiadna úzka spojitosť medzi veľkosťou spoločností a ROS.
(290)
Pokiaľ ide o proces výberu vzorky, spoločnosť Deloitte zakladá svoju analýzu na 7 poštových a balíkových spoločnostiach, 18 logistických spoločnostiach a 19 spoločnostiach zameraných na nákladnú dopravu. Pokiaľ ide o sektor poštových a balíkových služieb, malá skupina siedmich porovnateľných spoločností zahŕňa veľkých nadnárodných prevádzkovateľov expresných balíkových služieb ako UPS, FedEx a TNT Express, ako aj zopár ďalších prevádzkovateľov poštových služieb pochádzajúcich najmä zo Spojených štátov a zo Spojeného kráľovstva (87). Všetky údaje sa v podstate vzťahujú na obdobie rokov 1990 - 2007, ale údaje za prvé roky sú veľmi obmedzené a spoločnosť Deloitte sa preto domnieva, že výsledky za tieto roky sú menej spoľahlivé (88).
(291)
Spoločnosť Deloitte okrem toho skúma výhody a nevýhody niekoľkých ďalších nástrojov na meranie návratnosti kapitálu. V tomto prípade odmieta používať vnútornú mieru návratnosti (IRR) kvôli praktickým ťažkostiam súvisiacim so získavaním príslušných údajov o peňažných tokoch. Zároveň odmieta používať ukazovatele ROCE a ROE, napr. pre rozdiely medzi spoločnosťami v účtovnom spracovaní nákladov a kapitálovej štruktúry (táto kapitálová štruktúra je dôležitá pre ROE). Za nevhodný sa považuje aj ukazovateľ ROA, pretože je zameraný na celkovú sumu aktív. Spoločnosť Deloitte preto navrhuje zvoliť si ROS, ale zdôrazňuje, že tento ukazovateľ nemeria priamo návratnosť kapitálu, ale môže sa použiť na účely porovnávacej štúdie, pokiaľ je výška kapitálu porovnávaných podnikov podobná.
(292)
Spoločnosť Deloitte však vypočítala ROCE (a tiež trhovú hodnotu ROCE a ROA) pre malú čiastočnú vzorku šiestich spoločností, ale usúdila, že do rozpätia a výkyvov ukazovateľa ROCE by mohli premietnuť rôzne faktory, čo si vyžaduje opatrný výklad a je na úkor jeho vhodnosti ako referenčného ukazovateľa. Spomedzi týchto faktorov spoločnosť Deloitte zdôrazňuje význam výšky kapitálu. Spoločnosť Deloitte tvrdí, že z hľadiska výšky kapitálu sa univerzálna služba spoločnosti DP viac približuje univerzálnej službe napr. spoločností UPS a FedEx než univerzálnej službe prevádzkovateľov nákladnej dopravy, ako sú Kuehne&Nagel alebo Wincanton.
(293)
Spoločnosť Deloitte tiež poukazuje na značné rozdiely v návratnosti kapitálu spoločností v rámci období a v rámci sektorov a medzi jednotlivými sektormi. Tieto rozdiely sú podľa spoločnosti Deloitte dôvodom skôr na použitie rozpätí primeraného zisku než jednotnej priemernej hodnoty. Takýto prístup je tiež vhodný vzhľadom na nutnosť nepostihovať výsledky lepšie než priemer, dosiahnuté vďaka zvýšeniu produktivity.
(294)
Výsledky, ktoré spoločnosťou Deloitte získala za jednotlivé sektory a za všetky sektory, sú zhrnuté v tabuľke č. 22 štúdie Deloitte. Napríklad:
a)
za sektor poštových a balíkových služieb za obdobie rokov 1998 - 2007 je priemer priemerných ročných ROS 8,1 %, priemer ročných mediánových ROS je 7,4 %, priemer 25. ročných percentilov je 4,8 % a priemer 75. ročných percentilov je 12 %;
b)
za všetky sektory za obdobie rokov 1990 - 2007 je priemer ročných priemerných ROS 6 %, priemer ročných mediánových ROS je 5,4 %, priemer ročných 25. percentilov je 3,6 % a priemer 75. ročných percentilov je 8,1 % (89).
(295)
Spoločnosť Deloitte navrhuje použiť ako referenčný ukazovateľ priemernú hodnotu ročných priemerných ROS, ktorá sa rovná 7,9 % (90); na účely zohľadnenia zisteného rozdielu v ROS spoločnosť Deloitte odvodila aj rozpätie primeranej ROS na základe ročných medzikvartilných rozpätí (91).
(296)
Vybrať si dobrú vzorku porovnateľných podnikov v prípade tradičných prevádzkovateľov poštových služieb je zložitá úloha. Najväčšiu starostlivosť je samozrejme potrebné venovať výberu skupiny podnikov, ktoré môžu slúžiť ako referenčná skupina, pokiaľ ide o obchodnú činnosť a riziko.
(297)
Štúdia WIK a štúdia Deloitte majú spoločné to, že sa zameriavajú na obchodné spoločnosti, ktorých činnosti sú porovnateľné s činnosťami spoločnosti DPLP, pričom z porovnávacej vzorky vylučujú tradičných prevádzkovateľov poštových služieb. Spoločnosť CRA naopak používa porovnávaciu vzorku zloženú výhradne z iných tradičných európskych prevádzkovateľov poštových služieb.
(298)
Komisia zastáva názor spoločností WIK a Deloitte, že príjmy tradičných prevádzkovateľov poštových služieb (ktoré spoločnosť CRA použila vo svojej porovnávacej štúdii) nie sú určené bežnými trhovými podmienkami, ale poväčšine vyplývajú z rozhodnutí uskutočnených členskými štátmi v oblasti regulácie. Môže sa preto stať, že sa do nich primerane nepremietne referenčný zisk. Okrem toho, keďže vzorka spoločnosti CRA pozostáva z tradičných prevádzkovateľov poštových služieb z iných európskych krajín, podľa všetkého predstavuje vzorku podnikov, ktorá sa spoločnosti DPLP podobajú najviac. Práve preto sa Komisia domnieva, že vzorka spoločnosti CRA by sa mala plne zohľadniť najmä preto, aby sa porovnaním overili referenčné úrovne primeraného zisku (ROS) určené na základe štúdie WIK a štúdie Deloitte.
(299)
V štúdii WIK sa rovnako ako v štúdii Deloitte uznáva, že je potrebná dostatočne veľká vzorka, aby sa na účely porovnávacej štúdie dali vyvodiť významné závery. Preto sa tieto štúdie opierajú o (relatívne) užšiu vzorku podnikov sektora poštových a balíkových služieb a o širšie vzorky zahŕňajúce spoločnosti sektora logistiky a sektora nákladnej dopravy. Komisia uznáva, že na štatistické účely je potrebné mať dostatočne veľkú vzorku. Pokiaľ ide o stanovisko spoločnosti CRA v tejto veci, ktorá spochybňuje užitočnosť zväčšenia veľkosti vzorky a do svojej vzorky zahrnula spoločnosti, ktorú sú menej porovnateľné, Komisia sa domnieva, že širšie vzorky vymedzené spoločnosťou WIK a osobitne spoločnosťou Deloitte na základe metodík výberu upravených vzoriek sú dostatočne porovnateľné na to, aby ako významné referenčné skupiny mohli slúžiť na odhad zisku spoločnosti DPLP.
(300)
Cieľom štúdie WIK je pokúsiť sa určiť referenčnú ROS na základe troch skupín vytvorených na účely porovnania. Komisia sa však tiež domnieva, že štúdiu WIK možno spochybniť v dvoch rôznych, aj keď navzájom súvisiacich bodoch (92), ktorými sú: i) použitie spoločnosťou WIK vzoriek, ktoré zahŕňajú aj veľký počet malých spoločností (93), ktoré zjavne nie sú porovnateľné s tradičnými prevádzkovateľmi poštových služieb, ako je DPLP, a ii) predpoklady spoločnosti WIK týkajúce sa úrovne rizika, ktorému je vystavený prevádzkovateľ poštových služieb, ktorý je predmetom prešetrovania.
(301)
Komisia sa domnieva, že rozsah činností a štruktúra nákladov tradičných prevádzkovateľov poštových služieb, ako je DPLP (v spojení s typom zavedeného regulačného mechanizmu), sú podstatné prvky na posúdenie porovnávacej štúdie úrovní zisku.
(302)
Po prvé, ak sú fixné náklady vysoké (a napríklad sa týkajú kapitálových nákladov alebo iných fixných nákladov spojených so sieťou), najväčšie podniky majú väčší prospech z úspor z rozsahu a hustoty než malé podniky. Pri porovnaní priemernej ROS veľkých a malých podnikov zahrnutých do vzorky spoločnosti WIK sa štúdiou Deloitte-II podarilo preukázať, že priemerná ROS sa zvyšuje spolu s veľkosťou podnikov (meranou podľa počtu zamestnancov) (94). Priemerná hodnota prvého kvartilu (K1) je veľmi nízka v troch vzorkách WIK (napríklad iba 0,75 % v prípade vzorky WIK II za obdobie rokov 1998 - 2007) (95), čo by mohlo znamenať určité nadmerné zastúpenie (menších) podnikov, ktoré utrpeli straty a bojujú o to, aby sa udržali na trhu. Tým, že spoločnosť WIK zahrnula do svojich vzoriek (vrátane svojej hlavnej vzorky referenčnej skupiny II) toľko malých podnikov, možno podhodnotila referenčný ukazovateľ ROS, ktorý sa skôr vzťahuje na väčšie podniky, ktoré majú lepšie postavenie na trhu ako spoločnosť DP alebo DPLP.
(303)
Po druhé, napriek tomu, že spoločnosť WIK oprávnene spomína nízky rizikový profil prevádzkovateľa z dôvodu monopolného charakteru jeho činností, zdá sa, že dostatočne nezohľadnila veľké fixné náklady (v porovnaní s variabilnými nákladmi) vzniknuté v súvislosti so záväzkom univerzálnej služby, ani vývoj rizikového profilu, ktorý mohol byť spôsobený úpravami regulačného systému, ktorým bol prevádzkovateľ postupom času vystavený, najmä medzi jednotlivými regulačnými obdobiami (v prípade spoločnosti DPLP napríklad jednotlivé zmluvy o výkone správy).
(304)
Podiel fixných nákladov môže byť zvýšený nielen z dôvodu vysokej kapitálovej náročnosti podniku (bežné vysvetlenie vysokých fixných nákladov), ale aj preto, lebo podnik nemôže upraviť svoje celkové náklady vzhľadom na svoj záväzok (súvisiaci so záväzkom univerzálnej služby) udržiavať rozsiahlu distribučnú sieť, a tiež preto, lebo pre existujúce zmluvy nemôže znížiť pracovné náklady. Vysoký podiel fixných nákladov (96) spochybňuje ešte viac zahrnutie do vzorky malých spoločností, ktorých štruktúra nákladov (pomer fixné náklady/variabilné náklady), ako sa zdá, sa podstatne líši (97).
(305)
Ako sa uvádza v úvode, Komisia sa tiež domnieva, že miera vystavenia prevádzkovateľa poštových služieb riziku závisí z veľkej časti od charakteristík regulačného mechanizmu, ktorý zaviedli orgány verejnej moci na účely financovania záväzku univerzálnej služby. Prechod na systém stanovenia dlhodobejších maximálnych cien známok (ako ho poznala spoločnosť DPLP v roku 2006) má za následok predovšetkým výrazné zvýšenie rizika spojeného s objemami. Existencia takéhoto rizika spochybňuje predpoklad spoločnosti WIK o prirodzene nízkom riziku činností spoločnosti DPLP, prinajmenšom za obdobie charakterizované systémom stanovenia hornej hranice cien.
(306)
So zreteľom na tvrdenia uvedené v odôvodneniach 286 až 295 sa Komisia domnieva, že pre odhad zisku spoločnosti DPLP predstavujú vzorky spoločnosti Deloitte zlepšenie v porovnaní so vzorkami spoločnosti WIK, pretože sa obmedzujú na podniky vyznačujúce sa väčšou minimálnou veľkosťou (ročný obrat presahujúci 100 mil. EUR).
(307)
Súčasne však treba poznamenať, že prístup spoločnosti Deloitte má z viacerých aspektov určité potenciálne slabiny a jej závery by sa mali vykladať opatrne.
(308)
Zdá sa, že vzorky spoločnosti Deloitte predovšetkým zahŕňajú množstvo spoločností, ktorých kapitálová náročnosť je vyššia ako kapitálová náročnosť poštových prevádzkovateľov (98). Z metodologického hľadiska používanie ROS ako nástroja na odhad zisku si vyžaduje porovnávaciu vzorku spoločností s podobnou kapitálovou náročnosťou (definovanou ako pomer kapitálu a odbytu). Pracovný predpoklad je, že spoločnosti s rovnakou ROS budú mať vyššiu rentabilitu investovaného kapitálu (ROCE (99)) nepriamo úmernú ich pomeru kapitálu a odbytu. Použitie ROS ako referenčného ukazovateľa návratnosti kapitálu si vyžaduje, aby spoločnosti v referenčnej skupine mali rovnakú kapitálovú náročnosť. Napriek tomu, že je ťažké spoľahlivo odhadnúť kapitálovú náročnosť (100), sa zdá, že činnosti distribúcie listových zásielok a tlače sa vyznačujú menšou kapitálovou náročnosťou než činnosti v oblasti expresných balíkových služieb veľkých nadnárodných spoločností, ako sú UPS, TNT, FedEx a DHL (101). Môže sa preto stať, že ukazovateľ primeraného zisku určený na základe vzoriek spoločnosti Deloitte nadhodnotí referenčný zisk, ktorý by sa mal vzťahovať na spoločnosti s rovnakou kapitálovou štruktúrou, akú má spoločnosť DPLP (102).
(309)
So zreteľom na častý nedostatok istoty pri uskutočňovaní odhadov sa Komisia domnieva, že je opodstatnené stanoviť primerané rozpätie ROS na základe odhadu mediánovej ROS, ktorý uskutočnila spoločnosť Deloitte pre širšiu vzorku všetkých sektorov (5,4 %) a mediánovej ROS, ktorý uskutočnila pre vzorku spoločností pôsobiacich v sektore poštových a balíkových služieb (7,4 %) (103). Takto získané rozpätie [5,4 % - 7,4 %] predstavuje podľa Komisie „štandardné rozpätie“ primeraného zisku, prinajmenšom za obdobia, počas ktorých bola spoločnosť DPLP vystavená vysokému riziku so zreteľom na platnú zmluvu o náhrade a vzťahovali sa na ňu silné stimuly na dosiahnutie väčšej efektívnosti (104).
(310)
Komisia sa domnieva, že rozpätie [5,4 % - 7,4 %] je primerané ako štandardná hodnota tak pre činnosti distribúcie listových zásielok spoločnosti DPLP, ako aj pre činnosti distribúcie tlače, keďže tieto činnosti spolu úzko súvisia a majú veľmi podobné komerčné charakteristiky.
(311)
Je pravda, že spoločnosť DPLP je v dotknutých oblastiach činnosti (doručovanie listov a tlače) vystavená slabej alebo neexistujúcej hospodárskej súťaži. Táto skutočnosť vyvoláva otázku, či by sa mal odhad jej zisku uskutočniť na základe mediánového zisku vzoriek spoločností, ktoré sú skutočne vystavené hospodárskej súťaži a či by pre spoločnosť v postavení DPLP nebola postačujúca prísnejšia (čiže nižšia) referenčná hodnota, ako prvý kvartil (25. percentil). Komisia sa však domnieva, že takýto prístup dostatočne nezohľadňuje existenciu značných výkyvov v úrovniach zisku jednak medzi spoločnosťami a jednak v čase. Okrem toho by sa malo zabrániť akémukoľvek neopodstatnenému vylúčeniu prípadného zvýšenia efektívnosti, ku ktorému by došlo stanovením takého prísneho stropu pre ROS, ktorú spoločnosť dosiahla a posteriori.
(312)
V uvedenej veci sa Komisia domnieva, že nie je vhodné vychádzať z meradiel presahujúcich medián, ako je tretí kvartil (105). Keďže pri zvolenom prístupe sa už vymedzilo rozpätie medzi jednotlivými vzorkami, pridaná hodnota poskytnutá zohľadnením na štatistické účely rozpätí okolo mediánu vo vzorkách (medzikvartilové rozpätie všeobecne používané pri transferovom oceňovaní) je podľa všetkého trocha obmedzená (106). Komisia preto zohľadňuje skôr výkyvy v jednotlivých referenčných skupinách než výkyvy okolo mediánu v osobitnej vzorke (107).
(313)
Keďže je však sektor „listových zásielok“ spoločnosti DPLP predovšetkým menej kapitálovo náročný než sektor prevádzkovateľov expresných balíkových služieb (108), zdalo by sa, že použitie mediánu tejto poslednej vzorky poskytuje už samo osebe určitý priestor na vymedzenie úrovní zisku okolo mediánu pre spoločnosti s menšou kapitálovou náročnosťou, ako je napr. spoločnosť DPLP a v relevantných prípadoch dostatočne vykompenzovať zvýšenie efektívnosti.
(314)
Môže sa uskutočniť niekoľko krížových kontrol konzistentnosti prostredníctvom porovnania štandardného rozpätia uvedeného v odôvodnení 308 s ostatnými dostupnými odhadmi primeraného zisku. Ako sa už uviedlo na začiatku tohto pododdielu, bolo by prospešné uskutočniť krížovú kontrolu s mediánovou ROS zo štúdie CRA, ktorá je […] % (109). Mediánová ROS vypočítaná na základe vzorky referenčnej skupiny II WIK obmedzenej na spoločnosti, ktorých obrat je vyšší ako 100 miliónov EUR, vedie k výsledku ROS 7,1 %. Komisia dospela k záveru, že tieto údaje sú zahrnuté v rozpätí [5,4 % - 7,4 %], čo posilňuje tvrdenie, že sa toto rozpätie môže pokladať za primerané.
(315)
Komisia celkovo dospela k záveru, že štandardné rozpätie [5,4 % - 7,4 %] predstavuje primerané referenčné rozpätie pre zisk, aspoň za obdobia, počas ktorých bola spoločnosť DPLP vystavená vysokému riziku a silným stimulom na zvýšenie efektívnosti.
(316)
Komisia sa celkovo domnieva, že ak je verejná služba podľa zmluvy medzi tradičným prevádzkovateľom a orgánmi verejnej moci spojená s veľkým rizikom, primeraný zisk povolený tradičnému prevádzkovateľovi musí byť úmerný príslušnej úrovni podstúpeného rizika. Ak je naopak zmluva spojená iba s malým rizikom, primeraný zisk musí byť malý.
(317)
V predchádzajúcom oddiele Komisia vysvetlila svoj postup určenia štandardného rozpätia primeraného zisku [5,4 % - 7,4 %], ktoré sa považuje za primerané pre zmluvy predstavujúce vysoké riziko. V prípade nízkeho rizika je ťažké číselne vyjadriť primeranú referenčnú hodnotu pomocou primeraného rozpätia ROS, ale je zrejmé, že takéto rozpätie ROS by sa malo nachádzať na ľavej strane rozdelenia vo vzorke zistených úrovní zisku. Komisia sa domnieva, že z tohto pohľadu je odôvodnené prijať pre primeraný zisk namiesto mediánu rozpätie vychádzajúce z prvého kvartilu (25. percentil).
(318)
Použitím 25. percentilu ako referenčnej hodnoty pre zmluvy predstavujúce nízke riziko dostaneme primerané rozpätie ROS [3,6 % - 4,8 %] na základe jednotlivých vzoriek spoločnosti Deloitte.
(319)
Ďalším užitočným krížovým porovnaním môže byť aj porovnanie s výsledkami spoločnosti CRA týkajúcimi sa tradičných prevádzkovateľov poštových služieb. Priemer ročného 25. percentilu vypočítaného Komisiou sa rovná […] %. Komisia dospela k záveru, že tieto údaje sú v rozpätí [3,6 % - 4,8 %], čo podporuje tvrdenie, že takéto rozpätie možno považovať za primerané.
(320)
Komisia preto celkovo dospela k záveru, že štandardná marža [3,6 % - 4,8 %] je podľa všetkého primeranou referenčnou ziskovou maržou, pokiaľ ide o obdobia, počas ktorých bola spoločnosť DPLP vystavená nízkemu riziku.
(321)
Ako už bolo vysvetlené v úvode tohto oddielu, riziko, ktorému je vystavená spoločnosť DPLP, závisí od mechanizmu náhrad, ktorý sa uplatňuje v Belgicku. Tento mechanizmus je stanovený v jednotlivých zmluvách o výkone správy medzi DPLP a belgickým štátom a postupom času sa mení. Pri určovaní „primeranej ROS“ je preto rozumné zohľadniť jednotlivé rozpätia podľa zavedeného mechanizmu náhrad, ktorý určuje úroveň rizika, ktorému je vystavená spoločnosť DPLP, ale aj mieru, v akej je DPLP stimulovaná zvýšiť svoju produktivitu.
(322)
V tejto súvislosti by Komisia chcela zdôrazniť, že charakterizovanie rizika v zmluvách nezávisí len od existencie rizika v zmluvách o výkone správy spoločnosti DPLP alebo dokonca od absolútnej rizikovej miery, ale skôr od toho, do akej miery je riziko vyššie alebo nižšie než riziko spoločností nachádzajúcich sa v rovnakých skupinách vzoriek. To isté platí pre intenzitu opatrení podnecujúcich DPLP k dosiahnutiu väčšej efektívnosti. Keďže sa tieto skupiny vzoriek skladajú zo spoločností pôsobiacich v konkurenčnom prostredí, ide o spoločnosti, ktoré sú obvykle vystavené veľkému riziku a silným stimulom, aby sa stali efektívnejšími.
(323)
Komisia sa domnieva, že štvrtá zmluva o výkone správy (2006 - 2010) presne vymedzuje mechanizmy vrátane dlhodobých záväzkov týkajúcich sa cien a financovania, ktoré sú založené parametroch ex ante. To sa vzťahuje na činnosti spoločnosti DPLP jednak v oblasti distribúcie listových zásielok a jednak v oblasti distribúcie tlače.
(324)
Pokiaľ ide konkrétne o tlač, v článku 9 štvrtej zmluvy o výkone správy sa špecifikuje, že za lehotu platnosti zmluvy (štandardná lehota 5 rokov) sa vážený priemer sadzieb za poskytovanie služieb patriacich do „koša malých používateľov“ nezvýši rýchlejšie, než ako to povoľuje mechanizmus určovania maximálnej výšky cien založený na indexe zdravia (osobitný index spotrebiteľských cien) a na prémii kvality odrážajúcej percento včas doručených individuálnych listových zásielok. Podľa Komisie stanovenie sadzieb takýmto spôsobom na celú dobu platnosti zmluvy vykazuje všetky charakteristiky stimulačnej zmluvy, na základe čoho je spoločnosť vystavená značne vysokému riziku.
(325)
Pokiaľ ide o distribúciu tlače, v článku 2 štvrtej zmluvy o výkone správy sa spresňuje, že počas platnosti zmluvy sa sadzby za distribúciu tlače nemôžu zvýšiť rýchlejšie než index zdravia. Na účely pokrytia čistých nákladov na distribúciu tlače so zreteľom na plánovanú efektívnosť sa v článku 13 ods. 2 stanovuje ročná náhrada, na ktorú má spoločnosť nárok, na 290 613 000 EUR (suma upravená podľa inflácie) (110). V článku 13 ods. 5 sa uvádza, že ak sa zmení obsah alebo podmienky SVHZ alebo dôjde k podstatnej zmene v nákladoch, ktoré spoločnosť DPLP nemôže kontrolovať, zmluvné strany preskúmajú, či by sa výška náhrady nemala upraviť s cieľom reagovať na tento vývoj nákladov. Takáto úprava si vyžaduje rozhodnutie Rady ministrov. Komisia priznáva, že by sa táto doložka mohla vykladať ako „úniková“ doložka, ktorou sa do zmluvy spätne vkladajú určité prvky (ktoré chránia spoločnosť DPLP pred rizikom). Komisia sa však domnieva, že výrazy, ktoré použili orgány verejnej moci, sú dosť vyhýbavé a spoločnosť DPLP sa preto nemôže spoliehať na ich použitie. Celkovo sa Komisia domnieva, že opatrenia prijaté v súvislosti s činnosťami spoločnosti DPLP spojenými s distribúciou tlače predpokladajú dlhodobý záväzok v oblasti náhrady.
(326)
Podľa Komisie sa teda štvrtá zmluva o výkone správy (2006 - 2010) nemôže pokladať za predstavujúcu nízke riziko, ale skôr za predstavujúcu vysoké riziko. Celkovo sa zdá, že štandardné rozpätie [5,4 % - 7,4 %] vyhovuje obom typom činností ustanovených v štvrtej zmluve o výkone správy.
(327)
Naopak, predchádzajúce zmluvy o výkone správy (do roku 2005) podľa všetkého vychádzali väčšinou z cenového mechanizmu a z mechanizmu náhrad, ktoré pre spoločnosť DPLP predstavovali len vysoké riziko.
(328)
Pokiaľ ide o stanovenie cien známok, Komisia zistila, že v prvých troch zmluvách o výkone správy sa neuplatňuje mechanizmus stanovenia cenového stropu takého typu, aký sa použil v štvrtej zmluve o výkone správy (ustanovujúcej dlhodobý záväzok v oblasti cien). Tieto zmluvy skôr odkazujú, a to dosť všeobecne, na sadzby založené na skutočných nákladoch stanovených na základe príslušných účtovných zásad (111).
(329)
Pokiaľ ide o distribúciu tlače, Komisia tiež zistila, že prvé tri zmluvy o výkone správy neustanovujú žiadny paušálny rozpočet na obdobie platnosti zmluvy podobným spôsobom ako v štvrtej zmluve o výkone správy (112). Odvolávajú sa skôr na náhrady na základe skutočných nákladov (113). Komisia zistila, že v druhej zmluve sa okrem iného vymedzil celkový strop náhrady, ale zdá sa, že skutočné kompenzačné sumy zistené počas daného obdobia spochybňujú skutočnú záväznosť stropu (114). V prvej zmluve o výkone správy bola tiež stanovená ročná dotácia (náhrada), ale Komisia zistila, že v zmluve nebol súčasne určený dlhodobý strop sadzieb za distribúciu tlače.
(330)
Komisia teda zastáva názor, že rozpätie [3,6 % - 4,8 %], ktoré sa považovalo za primerané v prípade neexistencie väčšieho rizika spojeného so zmluvou, sa musí vzťahovať tak na distribúciu tlače, ako aj na distribúciu listových zásielok za obdobie zodpovedajúce prvým trom zmluvám o výkone správy.
(331)
Komisia konštatuje, že prístup založený na zmluvách navrhujú aj belgické orgány v dokumente, ktorý predložili 14. decembra 2011. Napriek tomu, že navrhovaná metodika vyvoláva viacero otázok týkajúcich sa rizikových faktorov a spôsobu, akým sú vážené (115), analýza podľa zmluvných období, pri ktorej sa predovšetkým klasifikuje riziko podstúpené spoločnosťou DPLP podľa trojúrovňovej stupnice (nízke, stredné, vysoké), je celkovo v súlade s prístupom, ktorý prijala Komisia. Celkovo sa zdá, že príslušná klasifikácia zmlúv podľa predpokladaného rizika uskutočnená spoločnosťou DPLP je v súlade s analýzou Komisie, keďže sa belgické orgány takisto domnievajú, že štvrtá zmluva je celkovo rizikovejšia než prvé tri zmluvy.
(332)
Komisia dospela k záveru, že štandardné rozpätie rentability tržieb (ROS) [5,4 % - 7,4 %] predstavuje vhodné referenčné rozpätie primeraného zisku za obdobia, v priebehu ktorých mala spoločnosť DPLP čeliť väčšiemu riziku a na zohľadnenie stimulov na zvýšenie efektívnosti.
(333)
Komisia zároveň dospela k záveru, že rozpätie ROS [3,6 % - 4,8 %] predstavuje vhodné referenčné rozpätie primeraného zisku za obdobia počas ktorých spoločnosť DPLP nebola vystavená väčšiemu riziku.
(334)
S cieľom zohľadniť snahu, ktorú podľa belgických orgánov vyvinula spoločnosť DPLP, aby dosiahla zvýšenie efektívnosti, sa Komisia rozhodla preukázať opatrnosť a použiť horné hranice týchto dvoch rozpätí na účely stanovenia primeraného zisku, ktorý sa má zahrnúť do nákladov na služby vo verejnom záujme. Tento prístup je zreteľný aj v štúdii Deloitte (pozri odôvodnenie 293), podľa ktorej by bolo vhodné použiť rozpätia s ohľadom na nutnosť nepostihovať nadpriemerné výsledky dosiahnuté vďaka zvýšeniu efektívnosti.
(335)
Komisia sa domnieva, že prvé tri zmluvy o výkone správy (1992 - 1996, 1997 - 2002 a 2003 - 2005) predstavujú nízke riziko a že primeraná úroveň zisku zodpovedajúca ROS 4,8 % sa môže uplatňovať na distribúciu listových zásielok, ako aj tlače. Na druhej strane sa domnieva, že štvrtá zmluva o výkone správy (2006 - 2010) je spojená so zreteľne vyšším rizikom, takže primeraná úroveň zisku zodpovedajúca ROS 7,4 % sa môže uplatniť na distribúciu listových zásielok, ako aj tlače.
(336)
V prvej zmluve o výkone správy sa spresňuje, že ročná náhrada vyplácaná štátom je určená pre všetky úlohy služby vo verejnom záujme.
(337)
Možná nadmerná náhrada sa preto musí vypočítať tak, že sa pripočítajú všetky náklady a príjmy spojené so všetkými úlohami služby vo verejnom záujme.
(338)
Ročná náhrada vyplatená štátom za úlohy služby vo verejnom záujme musí byť zahrnutá do príjmov. Ročné náhrady, ktoré spoločnosť DPLP dostala na základe prvej zmluvy o výkone správy, predstavujú celkovú sumu 1,5 mld. EUR.
(339)
Okrem toho sa musia zohľadniť nasledujúce opatrenia pomoci:
Prevod nehnuteľností
(340)
V prvej zmluve o výkone správy sa ustanovil aj prevod nehnuteľností vo vlastníctve štátu na spoločnosť DPLP. Tento prevod vlastníctva k nehnuteľnostiam v hodnote 112,2 miliónov EUR, za ktorý nebola zaplatená žiadna protihodnota, musí byť na účely výpočtu nadmernej náhrady za obdobie, na ktoré sa vzťahuje prvá zmluva o výkone správy, zahrnutý do príjmov spoločnosti DPLP. Spoločnosť DPLP nezaplatila štátu žiadnu protihodnotu za používanie budov v období pred prevodom.
(341)
V roku 1997 štát vyplatil spoločnosti DPLP sumu 62 mil. EUR a túto sumu zaúčtoval ako kapitálový vklad. Belgické orgány následne pripustili, že tento prevod v skutočnosti zodpovedá odloženej výplate zostatku ročnej náhrady za rok 1996 stanovenej v prvej zmluve o výkone správy.
(342)
Na začiatku, v roku 1996, nebola uvedená suma zaplatená spoločnosti DPLP včas a okrem toho štátna náhrada bola nižšia ako ročná suma za uvedený rok stanovená v zmluve o výkone správy.
(343)
Na účely kontroly nadmernej náhrady sa úhrada 62 mil. EUR zahrnula do náhrady za SVHZ za obdobie, na ktoré sa vzťahuje zmluva o výkone správy.
(344)
Výpočet nadmernej náhrady v rámci prvej zmluvy o výkone správy možno zhrnúť takto:
-
čisté náklady (náklady - príjmy) na všetky úlohy služby vo verejnom záujme vrátane záväzku služby vo verejnom záujme (SVZ)
-
primeraný zisk povolený pre SVHZ
+
ročné náhrady za SVHZ
+
prevod nehnuteľností
+
kapitálový vklad z roku 1997
=
nadmerná náhrada
(345)
V prípade troch nasledujúcich zmlúv o výkone správy sa pri výpočte nadmernej náhrady zohľadnia iba náklady a príjmy spojené so SVHZ, na ktoré sa podľa ustanovení uvedených zmlúv mohla vzťahovať náhrada za službu vo verejnom záujme. Náklady a príjmy zodpovedajúce ostatným SVHZ, ktoré podľa ustanovení zmlúv o výkone správy neboli oprávnené na pomoc, sa nezohľadnia. Keďže univerzálna poštová služba nepatrí k činnostiam, na ktoré sa poskytuje pomoc, potenciálne čisté náklady na ňu sa nezohľadnia a v celom rozsahu ich musí financovať spoločnosť DPLP zo svojich vlastných zdrojov v súlade s poverením službou vo verejnom záujme vymedzenom v zmluvách o výkone správy. K činnostiam, na ktoré sa v súlade so zmluvami o výkone správy poskytuje náhrada vo výške, ktorá je v nich stanovená, patrí najmä distribúcia tlače (denníky a periodiká) a ďalšie služby vo verejnom záujme vymenované v odôvodnení 33.
(346)
Vzhľadom na uplatňované nízke sadzby za distribúciu tlače sú SVHZ, na ktoré sa poskytuje pomoc, celkovo stratové.
(347)
V rozsahu, v akom môže byť možná nadmerná náhrada za danú službu použitá na financovanie čistých nákladov vzniknutých v súvislosti s úlohami vo verejnom záujme, za ktoré bola vyplatená nedostatočná náhrada, sa pri výpočte pripočítajú všetky náklady a príjmy spojené so SVHZ oprávnenými na pomoc na základe zmlúv o výkone správy.
(348)
Ročné náhrady, ktoré spoločnosť DPLP dostala na základe týchto troch zmlúv o výkone správy, predstavujú celkovú sumu 3,5 mld. EUR.
(349)
Okrem náhrad stanovených v zmluvách o výkone správy využívala spoločnosť DPLP počas celého prešetrovaného obdobia výhradné práva na poskytovanie vyhradených poštových služieb, ktoré jej udelil štát. Napriek tomu, že možné čisté prebytky pochádzajúce z tejto vyhradenej oblasti nepredstavujú na účely kontroly štátnej pomoci štátne zdroje, a teda sa na ne nemôže vzťahovať príkaz na vrátenie nadmernej náhrady, podľa pravidiel štátnej pomoci môžu a musia byť zohľadnené pri posudzovaní nevyhnutnosti a primeranosti každej ďalšej štátnej pomoci, ktorá bola uvedenému prevádzkovateľovi poskytnutá ako náhrada za služby vo verejnom záujme. Pri posudzovaní zlučiteľnosti náhrady poskytnutej spoločnosti DPLP na základe jednotlivých zmlúv o výkone správy podľa článku 106 ods. 2 ZFEÚ, nadmerný zisk, ktorý belgický prevádzkovateľ poštových služieb dosiahol vo vyhradenej oblasti, sa odpočíta od nákladov na SVHZ oprávnené na náhradu za službu vo verejnom záujme v zmysle ustanovení predmetných zmlúv.
(350)
V tejto súvislosti treba uviesť, že táto zásada je v súlade s rámcom pre SVHZ, v ktorom sa stanovuje, že „ak je príslušný podnik držiteľom osobitných alebo výhradných práv spojených s inou službou všeobecného hospodárskeho záujmu, ktorá vytvára zisk nad rámec primeraného zisku alebo profituje z iných výhod udelených štátom, musia sa zohľadniť bez ohľadu na ich klasifikáciu na účely článku 87 Zmluvy o ES a pripočítať k zisku“ (116). Do tejto zásady sa premietla podmienka nevyhnutnosti a primeranosti obsiahnutá v článku 106 ods. 2 ZFEÚ. Pomoc vyplatená za SVHZ okrem nadmerného zisku, ktorý vyplynul z výhradného alebo osobitného práva udeleného prevádzkovateľovi a sám osebe stačí na pokrytie nákladov na inú SVHZ, nie je nevyhnutná na poskytovanie uvedenej SVHZ. Prevádzkovateľ dosahuje tento svoj nadmerný zisk už vďaka štátnemu opatreniu, ktoré mu umožňuje zabezpečovať SVHZ v podmienkach ekonomickej rovnováhy, takže nie je potrebná žiadna dodatočná náhrada.
(351)
Pri posudzovaní nevyhnutnosti uvedených náhrad za SVHZ poskytnutých spoločnosti DPLP sa musí zohľadniť každý nadmerný zisk vo vyhradenej oblasti.
(352)
Následkom toho sa pri analýze nadmernej náhrady za SVHZ zohľadní každý akýkoľvek zisk dosiahnutý vo vyhradenej oblasti (ZUS-VO), ktorý presahuje úroveň primeraného zisku.
(353)
Keďže je však vyhradená oblasť predovšetkým určená na financovanie univerzálnej služby, každá strata zaznamenaná v iných oblastiach univerzálnej služby znižuje príspevok vyhradenej oblasti na náklady ostatných súvisiacich SVHZ.
(354)
Okrem toho je pri určovaní nadmerného zisku, ktorý skutočne pochádza z vyhradenej oblasti, nevyhnutné zohľadniť náklady vzniknuté v súvislosti so záväzkom univerzálnej služby, ktoré sú však spojené s činnosťami, ktoré nepatria do rámca univerzálnej služby. V súlade s judikatúrou vo veci Chronopost sú náklady na maloobchodnú sieť rozdelené v nákladovom účtovníctve spoločnosti DPLP medzi činnosti vyžadujúce používanie siete, čím sa rozumejú produkty spadajúce pod univerzálnu službu, ale nie výhradne tieto produkty. Konkrétnejšie, záväzok udržiavať maloobchodnú sieť určitej veľkosti a hustoty uložený spoločnosti DPLP, aby poskytovala univerzálnu poštovú službu na dostatočnej kvalitatívnej úrovni stanovenej belgickými orgánmi, má za následok straty pre obchodné činnosti, ktoré nespadajú pod univerzálnu službu, pretože časť nákladov na maloobchodnú sieť je v súlade s judikatúrou vo veci Chronopost pridelená k obchodným produktom, ktoré používajú maloobchodnú sieť.
(355)
Obmedzenie siete uložené zmluvami o výkone správy: Obmedzenia uložené štátom sa týkajú hustoty a typu poštových prevádzkarní (poštové úrady a/alebo poštové predajné miesta) tvoriace maloobchodnú sieť. Sú vymedzené v opakovaných zmluvách o výkone správy. Napríklad v štvrtej zmluve o výkone správy (2005 - 2010) sa ustanovuje:
a)
všeobecná povinnosť udržiavať sieť umožňujúcu poskytovať univerzálnu službu a iné služby vo verejnom záujme, ktorými bola poverená spoločnosť DPLP (117);
b)
povinnosť mať najmenej 1 300 poštových prevádzkarní (poštové úrady a poštové predajné miesta (118));
c)
povinnosť mať najmenej 589 poštových úradov;
d)
okrem toho cestná vzdialenosť medzi každou poštovou prevádzkarňou ponúkajúcou sortiment základných služieb a poštovým úradom poskytujúcim kompletný sortiment služieb nesmie presiahnuť 10 km.
(356)
Belgické orgány sa domnievajú, že osobitné požiadavky na počet a druh poštových prevádzkarní tvoriacich maloobchodnú sieť spoločnosti DPL predstavujú osobitný záväzok územného pokrytia uložený štátom nad rámec záväzku univerzálnej služby (ZUS). Na základe toho sa Belgicko domnieva, že všetky čisté náklady spojené s týmto osobitným záväzkom územného pokrytia by mal kompenzovať štát.
(357)
Kvantitatívne vyjadrenie obmedzenia týkajúceho sa siete: S cieľom určiť čisté náklady, ktoré vznikajú spoločnosti DPLP v súvislosti so záväzkom udržiavať maloobchodnú sieť pozostávajúcej z najmenej 1 300 poštových prevádzkarní, z čoho je minimálne 589 poštových úradov, belgické orgány porovnali skutočnú maloobchodnú sieť, ktorej hustota a typ poštových prevádzkarní je stanovená štátom, s hypotetickou maloobchodnou sieťou, ktorú by DPLP prevádzkovala, keby nemusela prihliadať na tieto osobitné obmedzenia. Inými slovami, hypotetická maloobchodná sieť je sieť, ktorú by si DPLP vybrala na prevádzkovanie v komerčných podmienkach, keby jej štát neuložil záväzok verejnej služby.
(358)
Belgické orgány sa domnievajú, že túto hypotetická sieť by tvorili výhradne poštové predajné miesta. Poštové úrady by zanikli. Na to, aby spoločnosť DPLP mohla naďalej obslúžiť rovnaký objem zákazníkov, by musela výrazne zvýšiť počet poštových predajných miest.
Porovnanie medzi súčasnou maloobchodnou sieťou spoločnosti DPLP a hypotetickou sieťou v prípade neexistencie záväzkov uložených štátom
Celkový počet poštových prevádzkarní
poštové úrady a) + poštové predajné miesta b)
a)
Počet poštových úradov
(vyhradené poštové prevádzkarne, ktoré prevádzkuje sama spoločnosť DPLP)
b)
Počet poštových predajných miest
(poštové prevádzkarne nachádzajúce sa v priestoroch tretích osôb)
Skutočná maloobchodná sieť DPLP (koncom roka 2009)
1 401 =
713 +
688
Hypotetická maloobchodná sieť v prípade neexistencie obmedzení uložených štátom (podľa belgických orgánov)
[…] =
[…] +
[…]
Záväzok týkajúci sa maloobchodnej siete uložený štátom
minimálne 1 300
minimálne 589
žiadny záväzok
(359)
Ako vyplýva z tabuľky, skutočná maloobchodná sieť spoločnosti DPLP spĺňa požiadavky štátu: celkový počet poštových prevádzkarní a počet poštových úradov je v oboch prípadoch vyšší ako požadovaná úroveň. Naopak hypotetická sieť, ktorú by DPLP prevádzkovala, keby bola oprávnená vybrať si maloobchodnú sieť na základe čisto komerčných úvah, by bola veľmi odlišná: celkový počet poštových predajných miest by sa zvýšil alebo poštové úrady prevádzkované spoločnosťou DPLP by zanikli.
(360)
Reálna situácia týkajúca sa obmedzenia siete: Treba spresniť, že obmedzenie, ktoré štát ukladá spoločnosti DPLP, nie je jasne stanovené.
(361)
Po prvé sieť, ktorú spoločnosť DPLP skutočne udržiava, je väčšia, než požaduje štát. Takto je celkový počet poštových prevádzkarní, ako aj počet poštových úradov vyšší ako minimálny počet predpísaný štátom, z čoho by sa dalo usúdiť, že záväzky, ktoré musí spoločnosť DPLP dodržiavať, ju nezaťažujú, pretože z vlastnej vôle má sieť súčasnej veľkosti.
(362)
Belgické orgány vysvetľujú tento nadbytok poštových úradov podmienkou vzdialenosti 10 km, nutnosťou mať bezpečnú ziskovú maržu, aby bolo možné čeliť prípadom neočakávaného zatvorenia poštových predajných miest a ich úmyslom zvýšiť v budúcej zmluve o výkone správy minimálny predpísaný počet poštových úradov na 650, takže by bolo kontraproduktívne znížiť počet poštových úradov na počet, ktorý je v súčasnosti stanovený, prostredníctvom ich zatvorenia a neskôr, po určitom čase, ich opäť otvoriť. Belgické orgány tvrdia, že práve z týchto dôvodov nemohla spoločnosť DPLP viacej znížiť počet poštových úradov na úroveň približujúcu sa predpísanému minimálnemu počtu 589. Podľa nich je napriek menovitému nadbytku poštových prevádzkarní súčasná konfigurácia siete, ktorá pozostáva z 713 poštových úradov, v skutočnosti diktovaná požiadavkami štátu.
(363)
Po druhé metóda, ktorú si zvolili belgické orgány, je založená na retrospektívnom výpočte nákladov na maloobchodnú sieť od roku 2009 do roku 1992. Podobný retrospektívny výpočet má nevyhnutne za následok neistotu týkajúcu sa metodiky. Obchodný model poštových predajných miest nie je nevyhnutne dostupný od roku 1992. Okrem toho v minulosti tvorili personál spoločnosti DPLP zamestnanci v služobnom pomere, ktorých mzdové náklady boli veľmi stále. Keďže poštové predajné miesta neprevádzkovali zamestnanci spoločnosti DPLP, zamestnancov v služobnom pomere, ktorí už neboli pridelení na poštové úrady, ďalej platila spoločnosť DPLP. Je preto nepravdepodobné, že by možné zatvorenie poštových úradov na začiatku prešetrovaného obdobia malo priamo za následok zníženie mzdových nákladov. Naopak, tento druh úspor mohol byť do istej miery dosiahnutý v roku 2009, keď personál tvorilo viacej zmluvných zamestnancov. So zreteľom na postupný prechod na pružnejšie personálne zabezpečenie a na postupné zlepšenia systému nákladového účtovníctva, sa možno domnievať, že účtovné údaje týkajúce sa novších účtových období sú uchránené pred skreslením tohto druhu. Keďže však pre bpost ešte stále pracuje viac ako 20 000 štátnych zamestnancov a títo zamestnanci nemôžu byť zamestnaní na poštových predajných miestach a nemôžu byť ani prepustení, nahradenie všetkých poštových úradov poštovými predajnými miestami zostáva ešte aj dnes len teoretickou a nerealistickou možnosťou.
(364)
Belgické orgány však zdôrazňujú, že v minulosti sa potenciálne náklady na prepustenie zamestnancov kompenzovali úsporami prevádzkových nákladov a predajom budov, ktoré sa stali zbytočnými. Pokiaľ ide o spoľahlivosť údajov týkajúcich sa obdobia rokov 1992 - 2002, belgické orgány tvrdia, že v skutočnosti boli náklady na maloobchodnú sieť podhodnotené, pretože určité položky, ktoré sa mohli pokladať za náklady na sieť, boli združené v iných nákladových strediskách. Slabé stránky metódy retrospektívneho výpočtu sa preto vykompenzovali inými, opatrnými predpokladmi, ktoré si belgické orgány zvolili na účely výpočtu nákladov za predchádzajúce finančné roky.
(365)
Existencia osobitného záväzku územného pokrytia: Aj keď pripustíme existenciu obmedzenia siete, tvrdenie belgických orgánov, že toto obmedzenie je spojené s osobitným záväzkom územného pokrytia, je podľa všetkého neopodstatnené. Ukazuje sa totiž, že zmluvy o výkone správy neobsahujú osobitné ustanovenia vymedzujúce reálny záväzok územného pokrytia, ktorý by bol oddelený a presahoval by rámec požiadaviek na záväzky univerzálnej služby a na iné záväzky služby vo verejnom záujme. Naopak v zmluvách o výkone správy medzi spoločnosťou DPLP a belgickým štátom sa spresňuje, že jediným cieľom obmedzenia siete je zabezpečiť univerzálnu službu a ostatné SVHZ (distribúcia denníkov a časopisov, poštové účty a poštové poukážky atď.) a náklady na sieť, ktoré sú nevyhnutné na poskytovanie týchto služieb, sú už vopred zaúčtované na účtoch týchto jednotlivých služieb (119). Okrem toho sa v zmluvách o výkone správy neustanovuje žiadny mechanizmus náhrady nákladov za záväzok územného pokrytia. Komisia upozorňuje, že povinnosť vopred určiť parametre pre výpočet náhrady bola zavedená v rámci pre SVHZ z roku 2005 a nadmerná náhrada nákladov vzniknutých spoločnosti DPLP v súvislosti so SVHZ bola zistená za obdobie po roku 2005 pozri odôvodnenie 386).
(366)
Treba poznamenať, že v súlade s článkom 3 smernice 97/67/ES sú členské štáty povinné uložiť svojim tradičným prevádzkovateľom poštových služieb záväzok poskytovať univerzálnu službu na primeranej kvalitatívnej úrovni, najmä z hľadiska geografického pokrytia. Toto geografické pokrytie existujúce aj v prípade, ktorý sa týka Belgicka, je však iba jedným z mnohých aspektov záväzku univerzálnej služby. V zmluvách o výkone správy, ktorým sa spoločnosť DPLP poveruje záväzkom univerzálnej služby, Komisia nenachádza žiadnu zmienku o dodatočnej úlohe tradičného prevádzkovateľa poštových služieb udržiavať väčšiu sieť, ktorú by tvoril väčší počet poštových úradov, než aký je potrebný na územné pokrytie, ktoré si vyžaduje záväzok služby vo verejnom záujme a ďalšie súvisiace služby vo verejnom záujme zodpovedajúce logike územnej súdržnosti alebo územného rozvoja. Niet pochýb, že každý poštový úrad prevádzkovaný spoločnosťou DPLP na účely zabezpečenia univerzálnej služby prispieva k územnej súdržnosti (120), ale z právneho hľadiska je záväzok udržiavať tento poštový úrad spojený s nutnosťou zabezpečovať univerzálnu poštovú službu a ostatné súvisiace služby na dostatočnej kvalitatívnej úrovni. Na to, aby bolo možné odvolávať sa na dodatočný záväzok územného pokrytia je v zmysle uplatniteľnej judikatúry potrebné, aby spoločnosť DPLP bola poverená osobitnou a presne vymedzenou úlohou udržiavať úrady v počte presahujúcom rámec poštovej siete, ktorej veľkosť bola stanovená pre univerzálnu službu. V poverení touto úlohou by mali byť spresnené záväzky, náklady na tieto záväzky a tiež systém financovania čistých nákladov na dodatočnú úlohu územného pokrytia.
(367)
Komisia nenachádza v zmluvách o výkone správy medzi štátom a spoločnosťou DPLP žiadny z týchto prvkov. Belgické orgány a spoločnosť DPLP sa totiž usilujú spätne a umelo odôvodniť existenciu osobitnej úlohy územného pokrytia, pričom tvrdia, že územné pokrytie stanovené v zmluvách o výkone správy má dvojaké opodstatnenie: vyplýva jednak z úlohy univerzálnej služby a jednak z údajnej úlohy územného pokrytia presahujúcej rámec záväzku univerzálnej služby. Príslušné zmluvy však neobsahujú žiadne ustanovenie zmieňujúce sa o údajnej osobitnej úlohe územného pokrytia, na základe ktorej by spoločnosť DPLP bola nútená udržiavať väčšiu sieť, ako je sieť stanovená na účely poskytovanie univerzálnej služby.
(368)
Treba poznamenať, že vykonštruovanosť tvrdení belgických orgánov a spoločnosti DPLP vyplýva aj z ich vlastného uvažovania. Belgické orgány by chceli, aby Komisia považovala za náklady na dodatočnú úlohu územného pokrytia presahujúcu záväzok univerzálnej služby rozdiel medzi skutočnými celkovými nákladmi na poštový úrad a nákladmi na hypotetický poštový úrad, ktorý by ho nahradil, aby znížili úroveň prípadnej nadmernej náhrady. Takéto uvažovanie sa opiera o väčšiu hypotetickú sieť, než akú by spoločnosť DPLP udržiavala na účely dosiahnutia cieľov v oblasti územného pokrytia. Obmedzuje sa na vyzdvihnutie nákladov navyše na pokrytie univerzálnej služby, na ktorú sa v súlade so zmluvami o výkone správy neposkytuje žiadna pomoc. Táto neexistencia cieľa týkajúceho a územného pokrytia je potvrdená skutočnosťou, že belgické orgány mali značne zvýšiť počet poštových predajných miest na účely poskytovania univerzálnej služby, pretože túto službu nie je možné zabezpečovať pri tom istom počte poštových predajných miest.
(369)
Možno však poznamenať, že napriek tomu, že nie je možné súhlasiť s tvrdením belgických orgánov, ktoré sa dovolávajú reálneho a osobitného záväzku územného pokrytia, obmedzenie týkajúce sa siete stanovené belgickým štátom, ktoré vyžaduje udržiavať sieť umožňujúcu zaisťovať univerzálnu službu a iné služby vo verejnom záujme, sa netýka výhradne týchto služieb; toto obmedzenie zároveň spôsobuje dodatočné náklady na obchodné služby.
(370)
Podľa účtovníctva podľa činností a v súlade s judikatúrou vo veci Chronopost sa všetky činnosti, ktoré používajú maloobchodnú sieť, podieľajú na spoločných nákladoch, ako je vysvetlené v odôvodnení 354. Následkom toho sa na nákladoch na sieť podieľajú všetky produkty vrátane obchodných produktov. Náklady súvisiace so záväzkom udržiavať poštové úrady, ktorý uložil štát, zaťažujú obchodné produkty, v súvislosti s ktorými stále vznikajú straty, aj keď sa predávajú za trhové ceny. Spoločnosť DPLP poskytuje svoje obchodné služby prostredníctvom siete, pretože z týchto služieb financujú časť fixných nákladov na sieť, a tak sa tieto služby nepriamo podieľajú na univerzálnej službe.
(371)
Z hospodárskeho hľadiska sa zdá byť rozumné zohľadniť pri posudzovaní nadmernej náhrady spoločnosti DPLP straty zaznamenané v súvislosti s obchodnými produktmi, ktoré sú spojené so záväzkami univerzálnej služby a inými službami vo verejnom záujme. Ak má spoločnosť DPLP hospodársky záujem na používaní maloobchodnej siete pri predaji obchodných produktov, z hľadiska nákladového účtovníctva to má za následok, že časť nákladov na sieť, ktorá by sa inak pridelila k službe vo verejnom záujme, sa prideľuje k obchodným produktom, ktoré sa z tohto dôvodu zdajú byť stratové.
(372)
Na základe toho sa výpočet nadmernej náhrady môže zhrnúť takto:
-
čisté náklady (náklady - príjmy) na SVHZ
-
primeraný zisk povolený pre SVHZ
+
ročné náhrady za SVHZ
+
nadbytok nadmerného zisku pochádzajúceho z vyhradenej oblasti univerzálnej služby (po financovaní univerzálnej služby vrátane nákladov navyše na sieť vzniknutých v súvislosti s obchodnými službami)
=
nadmerná náhrada
(373)
Zlučiteľnosť kapitálových vkladov v roku 1997 by sa ďalej mala posudzovať spolu so zlučiteľnosťou ročných náhrad za SVHZ, pretože tento vklad v skutočnosti nebol samostatnou rekapitalizáciou, ale úhradou viazanou na náhradu poskytnutú za úlohy verejnej služby za obdobie rokov 1992 - 1996.
(374)
Keďže kapitálový vklad v roku 2003 nepredstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, otázka zlučiteľnosti pomoci nevzniká.
(375)
Keďže kapitálový vklad v roku 2006 nepredstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, otázka zlučiteľnosti pomoci nevzniká.
(376)
Treba poznamenať, že zmluva o výkone správy neobsahuje žiadnu zmienku o štátnej záruke ako náhrade za záväzky služby vo verejnom záujme, takže jej zlučiteľnosť nemožno posúdiť podľa článku 106 ods. 2 ZFEÚ. Keďže belgické orgány neuviedli žiadny iný základ, z ktorého by bolo možné vychádzať pri určovaní zlučiteľnosti štátnej záruky, a Komisia žiadny takýto základ nenašla, opatrenie predstavuje prevádzkovú pomoc nezlučiteľnú s vnútorným trhom, a preto sa musí vrátiť.
(377)
Ako sa už uviedlo, oslobodením od dane z príjmov právnických osôb sa spoločnosti DPLP neposkytla žiadna výhoda a toto opatrenie preto nepredstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
(378)
Oslobodenia od dane z nehnuteľností a od miestnych daní predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, ale musia sa považovať za existujúcu pomoc, pretože sa zaviedli ešte pred nadobudnutím platnosti zmluvy. Okrem toho treba poznamenať, že tieto daňové opatrenia nie sú v zmluvách o výkone správy uvedené ako náhrada za záväzky služby vo verejnom záujme.
(379)
Daňové oslobodenia sa preto nedotýkajú výpočtu nadmernej náhrady, ktorý je založený na nákladoch, ktoré spoločnosť DPLP skutočne vynaložila (a ktoré už zahŕňajú účinky týchto daňových oslobodení).
(380)
Daňové oslobodenia sa preto prerokujú v rámci samostatného konania vo veci existujúcej pomoci v súlade s článkami 17, 18 a 19 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúcom podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (121).
6.3.3.3. Výpočet nadmernej náhrady
(381)
Výška nadmernej náhrady sa môže vypočítať na základe posúdenia uvedeného v pododdiele 6.3.3.2. V súlade s mechanizmom financovania služby vo verejnom záujme, zavedeného belgickými orgánmi v zmluvách o výkone správy, sa nadmerná náhrada vypočíta samostatne za každé obdobie poverenia.
Prvá zmluva o výkone správy: 1992 - 1996
(v tis. EUR)
-
čisté náklady na službu vo verej. záujme
:
-
[…]
-
náklady na sieť
:
-
[…]
-
povolený priemerný zisk
:
-
[…]
(prevádzková marža 4,8 %)
+
náhrady vyplatené štátom
:
+
[…]
+
kapitálový vklad (1997)
:
+
62 000
(odložená náhrada za SVHZ)
+
prevod nehnuteľností
:
+
112 209
=
nadmerná náhrada
=
[…]
Druhá zmluva o výkone správy: 1997 - 2002
Výpočet prebytku nadmerného zisku pochádzajúceho z vyhradenej oblasti univerzálnej služby (ZUS-VO)
(v tis. EUR)
+
nadmerný zisk ZUS-VO
:
+
[…]
(zisk ZUS-VO presahujúci prevádzkovú maržu 4,8 %)
náklady na sieť spojené so ZUS
:
[…]
čisté náklady ZUS-NO
:
[…]
(ZUS-NO vykazujúce stratu)
primeraný zisk ZUS-NO
:
[…]
(prevádzková marža 4,8 %)
=
náklady na univerzálnu službu, ktoré sa musia financovať vyhradenou oblasťou
=
[…]
prebytok nadmerného zisku z vyhradenej oblasti, ktorý znižuje čisté náklady na SVHZ
=
[…]
Výpočet nadmernej náhrady:
(v tis. EUR)
-
čisté náklady na verejnú službu
:
-
[…]
-
povolený primeraný zisk
:
-
[…]
(prevádzková marža 4,8 %)
+
náhrady vyplatené štátom
:
+
1 286 461
+
prebytok nadmerného zisku ZUS-VO:
+
[…]
=
nadmerná náhrada
=
[…]
Tretia zmluva o výkone správy: 2003 - 2005
Výpočet prebytku nadmerného zisku z vyhradenej oblasti univerzálnej služby (ZUS-VO)
(v tis. EUR)
-
nadmerný zisk zo ZUS-VO
:
+
[…]
(zisk zo ZUS-VO presahujúci prevádzkovú maržu 4,8 %)
náklady na sieť spojené so ZUS
:
[…]
čisté náklady na ZUS-NO
:
-
[…]
(ZUS-NO vykazujúce zisk)
primeraný zisk zo ZUS
:
[…]
(prevádzková marža 4,8 %)
=
náklady na ZUS, ktoré sa musia financovať vyhradenou oblasťou
=
[…]
(netreba financovať žiadnu stratu)
prebytok nadmerného zisku z vyhradenej oblasti, ktorý znižuje čisté náklady na SVHZ
=
[…]
Výpočet nadmernej náhrady:
(v tis. EUR)
-
čisté náklady na službu vo verej. záujme
:
-
[…]
-
povolený primeraný zisk
:
-
[…]
(prevádzková marža 4,8 %)
+
náhrady vyplatené štátom
:
+
677 985
+
prebytok nadmerného zisku zo ZUS-VO
:
+
[…]
=
nadmerná náhrada
=
[…]
Štvrtá zmluva o výkone správy: 2006 - 2010
Výpočet prebytku nadmerného zisku pochádzajúceho s vyhradenej oblasti univerzálnej služby (ZUS-VO)
(v tis. EUR)
+
nadmerný zisk zo ZUS-VO
:
+
[…]
(zisk zo ZUS-VO presahujúci prevádzkovú maržu 7,4 %)
náklady na sieť spojené so ZUS
:
[…]
čisté náklady na ZUS-NO
:
[…]
(ZUS-NO vykazujúce zisk)
primeraný zisk zo ZUS
:
[…]
(prevádzková marža 7,4 %))
=
náklady na ZUS, ktoré sa musia financovať vyhradenou oblasťou
=
[…]
(netreba financovať žiadnu stratu)
prebytok nadmerného zisku z vyhradenej oblasti, ktorý znižuje čisté náklady na SVHZ
=
[…]
Výpočet nadmernej náhrady:
(v tis. EUR)
-
čisté náklady na službu vo verej. záujme
:
-
[…]
-
povolený primeraný zisk
:
-
[…]
(prevádzková marža 7,4 %)
+
náhrady vyplatené štátom
:
+
1 568 787
+
prebytok nadmerného zisku zo ZUS-VO
:
+
[…]
=
nadmerná náhrada
=
[…]
Iné opatrenia
Štátna záruka
(v tis. EUR)
Záruka poskytnutá štátom v roku 2004:
1 500
=
1 500
(382)
Ako sa dohodlo s belgickými orgánmi (122), „najobjektívnejšia a najvyváženejšia metóda“ určenia časového intervalu pre výpočet celkovej nadmernej náhrady je v tomto prípade „prístup podľa zmlúv“. Komisia nevidí žiadny problém v tom, aby vyhovela žiadosti belgických orgánov. Táto metóda totiž umožňuje zmluvným stranám veľkú predvídateľnosť a právnu istotu a tým znižuje riziko nadmernej náhrady. Každé obdobie sa teda preskúma samostatne a žiadna nedostatočná náhrada alebo nadmerná náhrada sa nebude prevádzať z jedného obdobia do druhého.
(383)
Belgické orgány však tvrdia, že pred nadobudnutím účinnosti rámca pre SVHZ z roku 2005 Komisia stále uplatňovala globálnu metódu výpočtu nedostatočnej/nadmernej náhrady. Na základe toho belgické orgány požiadali konkrétne o to, aby sa na účely celkového výpočtu nedostatočnej/nadmernej náhrady združili všetky roky predchádzajúce roku 2005 (123).
(384)
Komisia upozorňuje, že keďže sa v prípade prvých troch zmlúv o výkone správy uplatniteľných do roku 2005 zistila nedostatočná náhrada, združenie všetkých rokov by nemalo žiadny vplyv na výšku nadmernej náhrady, ktorú treba vrátiť.
(385)
Okrem toho Komisia upozorňuje, že od prijatia rámca pre SVHZ z roku 2005 musia byť „parametre na výpočet, kontrolu a prehodnocovanie náhrady“ vopred stanovené v poverovacích aktoch (124). Keďže v štvrtej zmluve o výkone správy nie je stanovená žiadna náhrada akýchkoľvek nákladov vzniknutých mimo obdobia jej platnosti (2006 - 2010), zistená nedostatočná náhrada za obdobia, na ktoré sa uvedená zmluva nevťahuje, nemôže byť prípadne vykompenzovaná vyplatením nadmernej náhrady spoločnosti DPLP.
(386)
Komisia dospela k záveru, že spoločnosť DPLP dostala nadmernú náhradu vo výške 415 mil. EUR na plnenie úloh služby vo verejnom záujme, najmä počas obdobia uplatňovania štvrtej zmluvy o výkone správy. Keďže nadmerná náhrada predstavuje nezlučiteľnú pomoc, musí sa vrátiť.
7. ZÁVER
(387)
Financovanie dôchodkov, ročné prevody štátnych zdrojov, prevody nehnuteľností, kapitálové vklady v roku 1997, daňové oslobodenia a štátna záruka predstavujú opatrenia pomoci v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, pretože oslobodili spoločnosť DPLP od nákladov, ktoré by súkromné podniky mali za bežných okolností znášať.
(388)
Kapitálové vklady uskutočnené v rokoch 2003 a 2006 nepredstavujú pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, pretože štát konal v súlade so zásadou investora v trhovom hospodárstve.
(389)
Komisia konštatuje, že Belgicko neoprávnene zaviedlo opatrenia v rozpore s článkom 108 ods. 2 ZFEÚ, s výnimkou kapitálového vkladu uskutočneného v roku 2003, ktorý bol Komisii pred poskytnutím riadne notifikovaný, a daňových oslobodení, ktoré predstavujú existujúcu pomoc.
(390)
Následkom financovania dôchodkov sa spoločnosť nedostala do situácie, ktorá by bola priaznivejšia než situácia jej konkurentov, pokiaľ ide o príspevky na sociálne zabezpečenie. Opatrenie je preto potrebné vyhlásiť za zlučiteľné podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ.
(391)
Ročné náhrady poskytnuté na základe štvrtej zmluvy o výkone správy predstavujú pomoc nezlučiteľnú s článkom 106 ods. 2 ZFEÚ v rozsahu, v akom bola spoločnosti DPLP poskytnutá nadmerná náhrada.
(392)
Záruka poskytnutá štátom je nezlučiteľnou pomocou.
(393)
Oslobodenie od dane z nehnuteľností a oslobodenie od miestnych daní predstavujú existujúcu pomoc a prerokujú sa samostatne v rámci konania vo veci existujúcej pomoci v súlade s článkami 17, 18 a 19 nariadenia (ES) č. 659/1999.
(394)
V súlade s článkom 5 rámca pre SVHZ sa toto rozhodnutie nedotýka platných ustanovení Únie v oblasti verejného obstarávania a hospodárskej súťaže,
PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
Článok 1
Štátna pomoc vo forme financovania dôchodkov, ktorú Belgicko poskytlo spoločnosti De Post-La Poste (DPLP, teraz „bpost“), je zlučiteľná s vnútorným trhom v zmysle článku 107 ods. 3 písm. c) Zmluvy o fungovaní Európskej únie.
Článok 2
Štátna pomoc vo forme náhrady nákladov na službu vo verejnom záujme, ktorú Belgicko neoprávnene poskytlo spoločnosti De Post-La Poste (DPLP, teraz „bpost“) v rozpore s článkom 108 ods. 3 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, je nezlučiteľná s vnútorným trhom.
Článok 3
Kapitálové vklady, ktoré poskytlo Belgicko spoločnosti De Post-La Poste (DPLP, teraz „bpost“) v rokoch 2003 a 2006, nepredstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 Zmluvy o fungovaní Európskej únie.
Článok 4
Štátna pomoc vo forme štátnej záruky, ktorú Belgicko neoprávnene poskytlo spoločnosti De Post-La Poste (DPLP, teraz „bpost“) v rozpore s článkom 108 ods. 3 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, je nezlučiteľná s vnútorným trhom.
Článok 5
1. Belgicko bude požadovať od príjemcu vrátenie nezlučiteľnej pomoci poskytnutej v rámci opatrení uvedených v článku 2 a 4.
2. Sumy, ktoré sa majú vrátiť, zahŕňajú úroky plynúce odo dňa, keď boli poskytnuté príjemcovi, až do ich skutočného vrátenia.
3. Úroky sa vypočítajú ako zložené úroky v súlade s kapitolou V nariadenia Komisie (ES) č. 794/2004 (125) a nariadenia (ES) č. 271/2008, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 794/2004.
4. Belgicko zruší všetky nevyplatené platby pomoci poskytnutej v rámci opatrení uvedených v článkoch 2 a 4 s účinnosťou od dátumu prijatia tohto rozhodnutia.
Článok 6
1. Vrátenie pomoci poskytnutej v rámci opatrení uvedených článkoch 2 a 4 je bezodkladné a účinné.
2. Belgicko zabezpečí, aby sa toto rozhodnutie vykonalo do štyroch mesiacov po dátume oznámenia tohto rozhodnutia.
Článok 7
1. Belgicko do dvoch mesiacov od oznámenia tohto rozhodnutia predloží Komisii tieto informácie:
a)
celkovú sumu (istinu a úroky), ktorú príjemca musí vrátiť;
b)
podrobný opis už prijatých alebo plánovaných opatrení na dosiahnutie súladu s týmto rozhodnutím;
c)
dokumenty, ktoré dokazujú, že príjemcovi bolo nariadené pomoc vrátiť.
2. Belgicko bude pravidelne informovať Komisiu o pokroku dosiahnutom v súvislosti s vnútroštátnymi opatreniami, ktoré sa prijali na vykonanie tohto rozhodnutia, až do úplného vrátenia pomoci poskytnutej v rámci opatrení uvedených v článkoch 2 a 4. Belgicko na požiadanie Komisii bezodkladne poskytne všetky informácie o opatreniach, ktoré sa už prijali a ktoré sa plánujú prijať na dosiahnutie súladu s týmto rozhodnutím. Takisto poskytne podrobné informácie o sumách pomoci a úrokov, ktoré príjemca už vrátil.
Článok 8
Toto rozhodnutie je určené Belgickému kráľovstvu.
V Bruseli 25. januára 2012