ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 29. června 2011
o státní podpoře C 35/08 (ex NN 11/08), kterou Francie poskytla veřejné ìnstituci Institut Français du Pétrole
(oznámeno pod číslem K(2011) 4483)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/26/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (1), a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (2), a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s uvedenými články (3),
vzhledem k těmto důvodům:
1 POSTUP
(1)
V rámci formálního vyšetřovacího řízení ve věci státní podpory č. C 51/05, kterou Francie poskytla podniku Institut Français du Pétrole (4) (dále jen „IFP“), francouzské orgány informovaly útvary Komise dopisem ze dne 18. července 2006, zaevidovaným dne 19. července 2006, že veřejná instituce IFP byla dne 7. července 2006 přeměněna z profesní instituce ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o správě odborných zájmů na veřejnou instituci průmyslové a obchodní povahy (dále jen „EPIC“). K této změně došlo na základě dvou dokumentů, které francouzské orgány přiložily ke svému dopisu: i) na základě nařízení č. 2006-797 ze dne 6. července 2006 o nových stanovách veřejné instituce IFP a ii) na základě článku 95 zákona č. 2005-781 ze dne 13. července 2005 o programu orientace energetické politiky (k jehož provedení bylo výše uvedené nařízení přijato).
(2)
Dopisy ze dne 3. srpna 2007 a 7. května 2008 požádala Komise francouzské orgány o informace a obdržela jejich odpověď v dopisech ze dne 28. září 2007 a ze dne 26. června 2008.
(3)
Dne 16. července 2008 přijala Komise v rámci dříve zahájené věci rozhodnutí (dále jen „rozhodnutí C 51/2005“) ohledně první podpory, kterou Francie poskytla skupině IFP (5). Zdůraznila v něm, že prostřednictvím odděleného řízení zvlášť posoudí otázku existence dodatečné státní podpory ve formě případné neomezené státní záruky vyplývající z toho, že veřejná instituce IPF má postavení veřejné instituce průmyslové a obchodní povahy (EPIC).
(4)
Toto druhé řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU bylo zahájeno rozhodnutím Komise ze dne 16. července 2008 (6) (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“), které bylo přijato na základě čl. 4 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (7) (dále jen „procesní nařízení“), ohledně neomezené státní záruky, jíž mohla skupina IFP případně požívat.
(5)
Zveřejněním výše uvedeného rozhodnutí o zahájení řízení dne 11. října 2008 v Úředním věstníku Evropské unie Komise vyzvala zúčastněné třetí strany k předložení připomínek k projednávanému opatření.
(6)
Komise obdržela připomínky Francie dopisem ze dne 14. října 2008.
(7)
Dopisem ze dne 6. listopadu 2008, který Komise zaevidovala téhož dne, poradci ze společnosti UOP Limited informovali Komisi, že jejich klientka si přeje vyjádřit připomínky k projednávanému opatření. S ohledem na čas nezbytný pro překlad požádali o prodloužení termínu k předložení svých připomínek až do 30. listopadu 2008. Komise v dopise ze dne 7. listopadu 2008 uvedla, že souhlasí s odůvodněním této žádosti a že prodlužuje lhůtu pro odpověď společnosti UOP Limited do 30. listopadu 2008. Dopisem ze dne 28. listopadu 2008, který Komise zaevidovala téhož dne, poradci ze společnosti UOP Limited zaslali připomínky své klientky k rozhodnutí o zahájení řízení.
(8)
V témže dopise ze dne 28. listopadu 2008 poradci společnosti UOP Limited požádali o povolení, aby jejich klientka mohla vyjadřovat další připomínky během řízení. Komise dopisem ze dne 17. prosince 2008 odpověděla na tuto žádost a souhlasila s prodloužením lhůty pro odpověď společnosti UOP Limited až do 23. ledna 2009, aby jí umožnila předložit případné další připomínky. V dopise ze dne 23. ledna 2009 zaslali poradci společnosti UOP Limited další připomínky své klientky.
(9)
V dopise ze dne 6. května 2009 Komise informovala francouzské orgány o všech připomínkách, které k rozhodnutí o zahájení řízení vznesla společnost UOP Limited, a to v případě potřeby bez důvěrných údajů. Vyzvala francouzské orgány, aby se k těmto připomínkám vyjádřily nejpozději do dne 8. června 2009. Francouzské orgány dopisem ze dne 2. června 2009 požádaly o prodloužení této lhůty do 22. června 2009, protože připomínky předložené třetí stranou podle nich vyžadovaly podrobnou a hloubkovou analýzu a konzultaci několika ministerských odborů. Komise v dopise ze dne 9. června 2009 schválila prodloužení lhůty do 22. června 2009. Francouzské orgány se vyjádřily k připomínkám společnosti UOP Limited dopisem ze dne 22. června 2009.
(10)
Komise v dopise ze dne 29. července 2009 požádala francouzské orgány o dodatečné informace a vyzvala je, aby je poskytly do 24. srpna 2009. Francouzské orgány dopisem ze dne 19. srpna 2009 požádaly o prodloužení lhůty na odpověď do 7. září 2009, Komise tuto žádost schválila dopisem ze dne 20. srpna 2009. Francouzské orgány nakonec zaslaly požadované informace v dopise ze dne 8. září 2009.
(11)
Komise v dopise ze dne 20. listopadu 2009 požádala francouzské orgány o dodatečné informace a vyzvala je, aby je poskytly do dvaceti dnů. Francouzské orgány dopisem ze dne 14. prosince 2009 požádaly o prodloužení lhůty na odpověď do 22. ledna 2010, Komise tuto žádost schválila dopisem ze dne 18. prosince 2009. Francouzské orgány nakonec zaslaly požadované informace v dopise ze dne 13. ledna 2010.
(12)
Dne 20. května 2010 uspořádaly útvary Komise v Bruselu schůzi, na které s francouzskými orgány projednaly, jaké důsledky má pro posuzovanou podporu rozhodnutí Komise ze dne 26. ledna 2010 ve věci státní podpory č. C 56/07 (ex E 15/05) poskytnuté společnosti La Poste (8) (dále jen „rozhodnutí C 56/2007“). Společnost La Poste byla veřejným subjektem, který měl až do té doby postavení rovnocenné veřejné instituci průmyslové a obchodní povahy (9), věc, která se jí týkala (dále jen „věc La Poste“ nebo„věc týkají se pošty“), měla řadu společných znaků s projednávaným opatřením, a proto francouzské orgány předložily v připomínkách k oběma věcem mutatis mutandis tytéž argumenty. Dne 4. června 2010 zaslaly útvary Komise Francii mailem seznam dodatečných otázek, protože si přály mít k dispozici písemné vyjádření francouzských orgánů k několika bodům, které se projednávaly na výše uvedené schůzi. Francouzské orgány poskytly požadovaná vyjádření v dopise ze dne 16. července 2010.
(13)
V dopise ze dne 29. září 2009 požádala Komise francouzské orgány o dodatečné informace a vyzvala je, aby jí je zaslaly do dvaceti dnů. Francouzské orgány dopisem ze dne 7. října 2010 požádaly o prodloužení lhůty na odpověď do 26. listopadu 2010 a Komise tuto žádost schválila dopisem ze dne 8. října 2010. Francouzské orgány nakonec zaslaly požadované informace v dopise ze dne 26. listopadu 2010.
2 SKUPINA IFP
(14)
Jak Komise uvedla v rozhodnutí o zahájení řízení a ve výše uvedeném rozhodnutí C 51/2005 (10), veřejná instituce IFP plní tyto tři úkoly:
-
výzkum a vývoj v oblasti vyhledávání ložisek ropy a plynu a v oblasti technologií rafinace a petrochemie,
-
vzdělávání inženýrů a techniků a
-
poskytování informací a dokumentace souvisejících s těmito odvětvími.
Uzavírá se státem smlouvu o cílech, v níž jsou pokaždé vymezeny hlavní směry její činnosti na období pěti let.
(15)
Veřejná instituce IFP rovněž přímo či nepřímo ovládá obchodní společnosti, s nimiž uzavřela výhradní výzkumné a licenční dohody. Komise na základě souboru souvisejících prvků, jejichž podrobný popis je uveden ve 137. bodě odůvodnění, dospěla v rozhodnutí C 51/2005 k závěru, že celek, který tvoří akciové společnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat a jejich mateřská společnost, veřejná instituce IFP, představuje ve smyslu práva hospodářské soutěže hospodářskou skupinu (dále jen „skupinu IFP“).
(16)
Společnost Axens působí na trhu katalyzátorů a technologií pro rafinerie a petrochemický průmysl. V roce 2006, v době změny postavení mateřské společnosti, dosáhla konsolidovaného obratu 308,45 milionů EUR. IFP a Axens jsou propojeny dvěma výhradními dohodami o rámcové licenci a o licenci na výrobky a smlouvou o aplikovaném výzkumu (11). Protihodnotou za tyto dohody platí dceřiná společnost mateřské společnosti jednak poplatky na základě licenčních smluv a jednak odměnu […] (13) za přístup k výzkumným kapacitám veřejné instituce IFP.
(17)
Společnost Beicip-Franlab se specializuje na vydávání a distribuci programového vybavení v oblasti „Průzkum - Ložiska“ a na provádění studií a poradenské činnosti. V roce 2006 činil její obrat 42 milionů EUR. Výhradní smlouva o vývoji, uvádění na trh a užití, která byla podepsána v roce 2003 na dobu deseti let, stanoví, že [IFP nabízí] společnosti Beicip-Franlab [výsledky svých výzkumů] (**) o algoritmech, modelech nebo metodikách [vyvinutých] (**) IFP v oblasti „Průzkum - Ložiska“ a že Beicip-Franlab může IFP požádat o realizaci produktů na tomto základě. Beicip-Franlab hradí veškeré náklady veřejné instituce IFP na vývoj produktů. Beicip-Franlab kromě toho hradí různé doplňkové odměny […] (*) k pokrytí nákladů na údržbu a užívací práva. V roce 2005 byl podepsán dodatek smlouvy, který upravuje podmínky odměňování, ale zachovává přitom zásadu, že Beicip-Franlab hradí veškeré náklady na vývoj.
(18)
Společnost Prosernat dodává studie a služby, jakož i průmyslové celky v oblasti zpracování plynu a rekuperace síry. V roce 2006 činil její obrat 49,9 milionů EUR. Dohoda o rámcové licenci a smlouva o aplikovaném výzkumu mezi veřejnou institucí IFP a společností Prosernat byly podepsány dne 18. srpna 2003 na dobu deseti let, se zpětným účinkem k 1. lednu 2002, a udělují společnosti Prosernat výhradní licenci na patenty veřejné instituce IFP a [IFP této společnosti nabízí výsledky svých] (**) výzkumů […] (*) v oblasti technologií zpracování plynu a rekuperace síry. Společnost Prosernat platí mateřské společnosti poplatek z ročního obratu jako odměnu za licenci na postupy a také poplatek, který je stanoven podle konkrétního vybavení. Odměna veřejné instituce IFP za přístup společnosti Prosernat k výsledkům výzkumných prací činí […] (*) % z celkového ročního obratu společnosti Prosernat.
(19)
V souladu s článkem 6 rozhodnutí C 51/2005 byla v roce 2009 (14) vložena do výhradních dohod, které upravují odměňování veřejné instituce IFP jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, doložka, která zajišťuje, aby se mateřské společnosti vyplácela minimální nepaušální odměna pokrývající alespoň 25 % nákladů na studie proveditelnosti před aplikovaným výzkumem, 50 % nákladů na aplikovaný výzkum a případně 75 % nákladů na předvýrobní vývojové činnosti (15) ve smyslu Pokynů Společenství pro státní podpory na výzkum a vývoj ze dne 17. února 1996 (16) (dále jen „pokyny pro výzkum a vývoj z roku 1996“), které IFP provádí v oblastech činnosti svých dceřiných společností.
(20)
V souladu s rozhodnutím o zahájení řízení by se v rámci vyšetřování projednávané podpory mělo přihlédnout k potenciálnímu dopadu státní záruky, která vyplývá z toho, že veřejná instituce IFP má postavení EPIC, na všechny subjekty skupiny IFP (tedy na veřejnou instituci IFP a její tři soukromoprávní dceřiné společnosti) (17).
3 POPIS OPATŘENÍ
(21)
Až do roku 2006 měla veřejná instituce IFP formu právnické osoby soukromého práva, profesní instituce ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o správě odborných zájmů, a byla pod hospodářskou a finanční kontrolou francouzské vlády.
(22)
Článek 95 zákona č. 2005-781 ze dne 13. července 2005 o programu orientace energetické politiky stanovil, že se IFP stane veřejnou institucí průmyslové a obchodní povahy (EPIC). Tato přeměna nabyla účinnosti od data zveřejnění nařízení č. 2006-797 ze dne 6. července 2006 o stanovách veřejné instituce IFP v Úředním věstníku Francouzské republiky.
(23)
K datu změny postavení na EPIC se z veřejné instituce IFP stala právnická osoba veřejného práva (18).
(24)
Právní důsledky postavení EPIC jsou podrobně vysvětleny v části 2 (Popis opatření) rozhodnutí C 56/2007 a v části 3.2.1 (Právní důsledky postavení EPIC pro IFP) rozhodnutí o zahájení řízení, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis.
4 DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(25)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise uvedla, že pochybnosti související s podporou se týkaly zejména skutečnosti, že nepřiměřený režim obecného práva, který byl zaveden ve prospěch veřejných institucí průmyslové a obchodní povahy (EPIC) v případě konkurzu, je obdobný mechanismu neomezené státní záruky využívajícímu veřejné prostředky:
-
Na veřejné instituce EPIC jakožto právnické osoby veřejného práva se z důvodu obecné zásady nezabavitelnosti majetku právnických osob veřejného práva, kterou francouzské soudy, zejména Kasační soud, uznávají již od konce 19. století (19), nepoužije insolvenční a konkurzní řízení. Podrobnější informace jsou uvedeny v části 3.2.1.1 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně ve 38. až 40. bodě odůvodnění (20).
-
Na druhou stranu pro veřejné instituce EPIC platí zákon ze dne 16. července 1980 a související prováděcí předpisy. Tyto předpisy výslovně stanoví, že stát je orgánem způsobilým k vymáhání dluhů veřejných institucí, udělují mu významné pravomoci, například pravomoc provedení úhrady z moci úřední a pravomoc vytvoření dostatečných zdrojů, a upravují zásadu konečné odpovědnosti státu za dluhy právnických osob veřejného práva. Komise uvedla podrobnější informace v části 3.2.1.2 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně ve 41. až 45. bodě odůvodnění (21).
-
V případě zániku EPIC se použije zásada převodu dluhů na stát nebo na jiný veřejnoprávní subjekt (22), takže všichni věřitelé EPIC mají jistotu, že nikdy nepřijdou o svou pohledávku vůči veřejné instituci. Komise uvedla podrobnější informace v části 3.2.1.3 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně v 46. až 51. bodě odůvodnění (23).
-
EPIC by mohly využít přednostního přístupu k účtům záloh státní pokladny. Komise uvedla podrobnější informace v části 3.2.1.4 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně v 52. bodě odůvodnění (24).
(26)
Kromě toho, jak Komise podrobněji uvedla v 65 až 74. bodě rozhodnutí o zahájení řízení, měla Komise za to, že vysvětlení, které francouzské orgány podaly k právním předpisům, a priori nestačilo k odstranění pochybností.
(27)
Komise dále uvedla, že nelze vyloučit, že z této situace vyplývá selektivní hospodářská výhoda, zejména kvůli podmínkám financování, které se zdají být příznivější, a to i v přesto, že veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti nejsou oceňovány externí ratingovou agenturou. Skupina IFP by mohla být rovněž zvýhodněna ve svých vztazích se zákazníky a dodavateli, pokud se tito zákazníci a dodavatelé domnívají, že jejich pohledávky jsou zaručené státem. Ve fázi předběžného šetření proto nemohlo být vyloučeno, že při dodávce nebo nákupu zboží či služeb spojených s pohledávkou poskytují tito dodavatelé nebo zákazníci veřejné instituci IFP lepší podmínky, než by poskytli podniku, který nedisponuje státní zárukou.
(28)
Komise rovněž na základě informací, které měla k dispozici po předběžném šetření, dospěla k závěru, že neomezená povaha záruky, zejména pokud jde o její trvání, její výši a její rozsah, velice ztěžuje výpočet tržního poplatku, který by veřejná instituce IFP měla státu platit za poskytnutí této ochrany.
(29)
Komise rovněž uvedla, že pochybuje o slučitelnosti státní podpory s vnitřním trhem, protože se prima facie nezdá, že by tato podpora usnadňovala rozvoj některých hospodářských činností nebo regionů.
5 PŘIPOMÍNKY A NÁVRHY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
5.1 PŮVODNÍ PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
(30)
V návaznosti na výše uvedené rozhodnutí o zahájení řízení sdělily francouzské orgány Komisi své připomínky a návrhy dopisem ze dne 14. října 2008. Tento dopis doplnil připomínky a návrhy uvedené v předchozích dopisech francouzských orgánů (25) a shrnuté v rozhodnutí o zahájení řízení.
(31)
Ve svých připomínkách ze dne 14. října 2008 francouzské orgány na úvod připomněly, že řízení ve věci skupiny IFP bylo zahájeno souběžně s výše uvedeným řízením ve věci pošty, a uvedly, že proto mutatis mutandis využijí stejné argumenty jako ty, které předložily při vyšetřování uvedené věci (26). Francouzské orgány rovněž upozornily, že i přes výše uvedené obdobné prvky je veřejná instituce IFP jedinečná v tom, že se jedná o výzkumnou instituci pověřenou třemi posláními obecného zájmu (výzkum, vzdělávání a dokumentace), jejíž činnosti jsou z velké části nehospodářské povahy, což je důvodem k financování z veřejných zdrojů. Dále odůvodnily změnu postavení na EPIC: údajným účelem změny postavení bylo dosažení souladu mezi povahou činnosti a způsobem financování IFP na jedné straně s jeho právním postavením na straně druhé, aby se instituce IFP přiblížila k veřejné sféře zrušením postavení profesní instituce soukromého práva.
(32)
Francouzské orgány nesouhlasily s tím, že by se jednalo o státní podporu, protože podle nich nejsou splněny dvě podmínky čl. 107 odst. 1 SFEU, projednávané opatření nezahrnuje převod státních zdrojů (5.1.1) a neposkytuje veřejné instituci IFP žádnou výhodu (5.1.2).
5.1.1 NEEXISTENCE ZÁRUKY, KTEROU BY POSKYTOVAL STÁT A KTERÁ BY ZAHRNOVALA PREVOD STÁTNÍCH PROSTREDKU
(33)
Podle francouzských orgánů a) není veřejným institucím poskytována záruka v důsledku jejich postavení a b) odůvodnění Komise v rozhodnutí o zahájení řízení je chybné.
A. Neexistence neomezené státní záruky
(34)
Jak bylo uvedeno v 41. až 45. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány uvedly na podporu svého tvrzení pět argumentů.
(35)
Za prvé, žádný právní předpis ani žádné rozhodnutí nezavádí zásadu, podle které by stát za dluhy EPIC ručil ze zásady a neomezeně.
(36)
Za druhé, z jurisdikce Státní rady, zejména z rozsudku ve věci Société de l'hôtel d'Albe (27) a ze dvou rozhodnutí ve věci Campoloro (28), vyplývá, že záruky neexistují.
(37)
Za třetí, ústavní zákon ze dne 1. srpna 2001 o rozpočtovém zákoně stanoví, že záruka může vzniknout pouze na základě ustanovení rozpočtového zákona (29), což Státní rada výslovně potvrdila ve své výroční zprávě za rok 2006 (30). Podle znalce, kterého francouzské orgány pověřily ve věci pošty (31), proto od úplného nabytí účinnosti rozpočtového zákona ke dni 1. ledna 2005 nemohla být podle práva poskytnuta žádná implicitní záruka. Na dluhy sjednané po dni 1. ledna 2005 se tudíž nevztahuje žádná implicitní záruka. V případě dluhů sjednaných před dnem 1. ledna 2005 má znalec za to, že vzhledem k tomu, že v této věci neexistuje žádné soudní rozhodnutí, nelze stanovit, zda z důvodu dodržování ústavou chráněných práv věřitele lze nebo nelze vyloučit neplatnost implicitních záruk, které byly poskytnuty před dnem 1. ledna 2005, aniž by byly výslovně povoleny rozpočtovým zákonem.
(38)
Za čtvrté se Francie domnívá, že kdyby měly EPIC nárok na státní záruku, změna jejich postavení by vyžadovala zavedení opatření k ochraně práv věřitelů. Vzhledem k tomu, že takový mechanismus nebyl nikdy zaveden (32), docházejí k závěru, že EPIC naopak nepožívají žádné státní záruky.
(39)
Za páté, francouzské orgány citují článek (33) pana Labetoulle, bývalého předsedy právní sekce Státní rady, podle něhož „z právních předpisů nevyplývá žádné automatické poskytování, využívání a rozsah této záruky [státní záruky, která by se plnoprávně vztahovala na státní veřejné instituce].“
B. Chybné odůvodnění Komise (34)
(40)
Francouzské orgány se domnívají, že v případě EPIC a) není zaručena úhrada individuálních pohledávek, b) není zaručeno zachování existence veřejné instituce nebo jejích závazků.
a) Neexistence záruky za úhradu individuálních pohledávek
(41)
Jak bylo uvedeno v 46. až 49. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány se domnívají, že zákon ze dne 16. července 1980 nezakládá záruku. Francie se dovolává dokumentů a jednání při přípravě zákona, výkladu rozhodnutí ve věci Camporolo ze dne 10. listopadu 1999 (35) a dne 18. listopadu 2005 (36) a zásadních článků (37) a tvrdí, že podle ní není v zákoně ze dne 16. července 1980 stanovena povinnost státu vynaložit své vlastní zdroje: výraz „tak učiní“ uvedený v článku 1 prý dává státu pouze pravomoc „zastoupit“ výkonný orgán právnické osoby, kterou zastupuje, na základě „zásady, podle níž má zástupce stejné pravomoci jako zastupovaný“. V rámci tohoto zastoupení může stát pouze vykonávat pravomoci daného výkonného orgánu, do nichž nepatří možnost nakládat státním rozpočtem, protože přidělení výjimečné dotace „nespadá do oblasti výkonu pravomoci zastupovat“.
(42)
Mimo jiné, jak je uvedeno v 50. až 53. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány tvrdí, že objektivní odpovědnosti státu se nelze dovolávat jen kvůli nedostatku aktiv. Podle francouzských orgánů je předpokladem jakékoli záruky to, že ručitel souhlasí s ručením. Jestliže se odpovědnost vztahuje k pochybení nebo, v případě objektivní odpovědnosti, na převzetí následků vlastního činu, nemůže se jednat o záruku. Francie zastává názor, že není možno uplatnit odpovědnost státu pouze z důvodu, že prefekt nebo dozorčí orgán nemohl z důvodu finanční a majetkové situace veřejné instituce přijmout žádná opatření, která by umožnila úhradu pohledávky Je třeba mít za to, že k žádnému provinění nedošlo, protože skutečnost, že prefekt nebo dozorčí orgán nepřijali opatření, není sama o sobě chybou. Francouzské orgány nicméně uznávají, že představitelé státu musí při postupu podle zákona ze dne 16. července 1980 zohledňovat požadavek na kontinuitu veřejné služby, ale domnívají se, že i kdyby soud nařídil odškodnění věřitele, věřitel by se nacházel ve stejné situaci jako v právu obecném, protože při uplatnění obecného práva by byl daný majetek prodán a věřitelé by obdrželi odpovídající částku. Pro věřitele tudíž podle jejich názoru nevyplývá žádná výhoda.
b) Neexistence záruky za zachování veřejné instituce IFP nebo za její závazky
(43)
Jak bylo uvedeno v 54. až 56. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány se domnívají, že skutečnost, že se na veřejnoprávní subjekty nepoužijí řízení obecného práva v oblasti soudního vyrovnání a likvidace, nevylučuje možnost konkurzu EPIC nebo konkurzního řízení s tímto subjektem. Francouzské orgány nesouhlasí s analýzou Komise, která vychází ze sdělení o státních podporách ve formě záruk (38) (dále jen sdělení o zárukách), a domnívají se, že v tomto konkrétním případě Komise neprokázala existenci „příznivějších úvěrových podmínek“, které by souvisely s vyloučením možnosti konkurzního řízení, a neposkytla důkazy o tom, že veřejná instituce IFP nemůže upadnout do konkurzu a že insolvenční řízení není možné, protože zákon z roku 1985 je pouze procesní zákon a skutečnost, že EPIC nespadají do jeho oblasti působnosti neznamená, že se v jejich případě nemůže použít ad hoc postup soudního vyrovnání, likvidace nebo „úpadku“.
(44)
Jak je mimo jiné vysvětleno ve 25. až 67. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány tvrdí, že použití „řízení“ zavedeného zákonem ze dne 16. července 1980 místo hromadného řízení obecného práva by věřitelům neposkytlo žádnou výhodu. Nesouhlasí s tím, že pro vyhodnocení, zda uplatnění určitého řízení v případě platební neschopnosti poskytuje subjektu, který takovému řízení podléhá, výhodu oproti podnikům podléhajícím obchodnímu právu (39), je nutné dodržovat kritéria zveřejnění (40) a rovnocennosti (41), jak Komise požaduje v 81. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, ovšem samy používají tatáž kritéria pro analýzu řízení zavedeného zákonem ze dne 16. července 1980. Francouzské orgány tvrdí, že pokud jde o kritérium zveřejnění, je řízení řádně vymezeno ratingovými agenturami jako použitelné v případě platební neschopnosti EPIC, zatímco pokud jde o kritérium rovnocennosti, rozlišují případ, kdy lze použít požadavek kontinuity veřejné služby, od případu, kdy takový požadavek uplatnit nelze, a upozorňují, že veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti se nacházejí v takové finanční situaci, že je nepravděpodobné, že by skupina IFP neměla dostatek aktiv, její dostupné prostředky a investice (150,3 milionů EUR) totiž v roce 2007 dosahovaly přibližně pětinásobku jejích úvěrů a finančních dluhů (25,2 milionů EUR):
a)
za předpokladu, že by se nepoužil žádný požadavek veřejné služby, by v případě nedostatku aktiv veřejné instituce řízení zavedené zákonem z roku 1980 neposkytlo věřitelům výhodnější podmínky než řízení podle obecného práva: získali by stejné částky jako věřitelé subjektu, který se řídí obchodním právem, tedy částky vyplývající z realizace aktiv, a po ukončení řízení by již neměli nárok na odvolání (42), protože podle názoru francouzských orgánů se odpovědnosti státu nelze dovolávat na základě pouhého nedostatku aktiv. Lišily by se pouze dva aspekty:
-
pohledávky věřitelů by se nevyřizovaly hromadně: na rozdíl od soukromoprávního řízení, v němž se pohledávky vyřizují hromadně a věřitelé jsou uspokojováni podle přednostního pořadí sestupně a v poměru k disponibilním částkám, řízení zavedené zákonem ze dne 16. července 1980 se vyznačuje tím, že věřitel si zachová svá práva, pouze pokud o to sám požádá. Logika zákona ze dne 16. července 1980 je taková, že „kdo dřív přijde, ten dřív bere“,
-
představitel státu pod dohledem správního soudu (dohled nad závažným proviněním, jak jej ustanovila Státní rada ve výše uvedeném rozhodnutí Campoloro) zastává funkci rovnocennou funkci likvidátora a správce konkurzní podstaty.
b)
za předpokladu, že by musela být zajištěna kontinuita veřejné služby, francouzské orgány připouštějí, že by představitel státu při výkonu svých pravomocí svěřených zákonem ze dne 16. července 1980 mohl rozhodnout, že určitá aktiva nezbytná k plnění poslání veřejné služby nebudou prodána. Pokud by určitý majetek nebyl postoupen a stát by za něj neposkytl náhradu, projevila by se tato skutečnost sníženým prodejem aktiv a odpovídajícím snížením částek, které by mohli obdržet věřitelé. Podle francouzských orgánů toto řízení neuděluje věřitelům veřejné instituce IFP větší práva, než která by měli při použití obchodního práva. Francouzské orgány však připouštějí, že za tohoto předpokladu by bylo možné dovolávat se objektivní odpovědnosti státu, která by se projevila odškodněním věřitelů ve výši újmy, kterou utrpěli (maximálně do výše prodejní hodnoty aktiv, která si stát zachoval z důvodu kontinuity veřejné služby). Věřitelé by tedy případně byli ve stejné situaci, jako kdyby se použilo obecné právo. Francouzské orgány z toho vyvozují, že řízení zavedené zákonem ze dne 16. července 1980 neposkytuje žádnou výhodu oproti řízení podle obecného práva, a že tedy není důvod k tomu, aby veřejná instituce IFP musela podléhat řízení podle obecného práva.
(45)
Jak bylo vysvětleno v 68. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány zdůrazňují, že předpisy, které Komise uvádí v rozhodnutí o zahájení řízení, zejména v 82. bodě odůvodnění, tedy kodifikační předpis č. 02-060-M95 ze dne 18. července 2002 o úpravě financování a účetnictví státních veřejných institucí výrobní a obchodní povahy a Příručka k finanční organizaci založení, přeměně a zrušení státních veřejných institucí a sdružení veřejného zájmu ze dne 14. listopadu 2006, nelze ani použít ani přenést na veřejnou instituci IFP.
(46)
Francouzské orgány se domnívají, že v případě rekapitalizace dceřiných společností veřejné instituce IFP by se neměla otázka uvedená v 80. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení posuzovat proto, aby se prokázala existence případné státní záruky, ale spíše proto, aby se změřily případné účinky takové záruky, která by případně vytvářela pro veřejnou instituci IFP a její dceřiné společnosti lepší situaci tím, že by usnadnila podmínky jejich rekapitalizace. Domnívají se rovněž, že tvrzení Komise vychází ze dvou nesprávných názorů:
-
Komise se podle nich mýlí, když tvrdí, že by veřejná instituce mohla eventuálně podporovat své dceřiné společnosti prostřednictvím převodů uvnitř skupiny, protože podmínky, za nichž mateřská společnost skupiny, i kdyby to byla veřejnoprávní společnost, může podporovat svou dceřinou společnost v obtížích, jsou podrobně upraveny právem obchodních společností (43) a nijak nesouvisí s pojmem podniku ve smyslu soutěžního práva.
-
francouzské orgány rovněž nesouhlasí s tvrzením, že by veřejné instituci IFP její postavení EPIC a státní záruka, která by z takového postavení případně vyplývala, umožňovalo rekapitalizovat dceřiné společnosti snadněji, než by tomu bylo v případě soukromoprávní mateřské společnosti skupiny. Francouzské orgány tvrdí, že skutečnost, že určitá společnost dočasně nese ztráty jedné ze svých dceřiných společností, je běžnou součástí fungování skupiny společností, jak již podle jejich názoru uznal i soud Evropské unie (44), a že zásah veřejnoprávního investora, který jedná podle stejných pravidel jako soukromoprávní investor, neobsahuje prvky státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU (45). Podle jejich názoru je tomu tak zejména v případě veřejné instituce IFP, která má právní možnost (nikoli povinnost) rekapitalizovat svou dceřinou společnost v obtížích podle stejných hodnotících kritérií jako každý dobrý investor. Francouzské orgány rovněž nesouhlasí s tvrzením, že veřejné instituce s postavením EPIC mají možnost „přímého přístupu“ k „účtům státní pokladny“. Upřesňují, že rozpočtový mechanismus „účtu finanční pomoci“, který je upraven článkem 24 rozpočtového zákona, se týká zřízení účtů pro omezené úvěry (jejich výše je omezena rozpočtovým zákonem), které státu umožňují, aby v případě, že si to přeje a může tak učinit (zejména s ohledem na právo Evropské unie), poskytl zálohy různým subjektům. Podle francouzských orgánů nemají veřejné instituce EPIC k těmto účtům „přímý přístup“.
5.1.2 NEEXISTENCE VÝHOD NA ÚROVNI VEREJNÉ INSTITUCE IFP A JEJÍCH DCERINÝCH SPOLECNOSTÍ
(47)
Francouzské orgány se především domnívají, že v tomto konkrétním případě nelze na základě výše uvedeného sdělení o zárukách vyvodit existenci výhody, dále že rozšíření výhod, kterých veřejná instituce IFP údajně požívá z důvodu svého postavení EPIC, na její dceřiné společnosti, akciové společnosti veřejného práva, je v rozporu s rozhodovacími postupy Komise a že v tomto konkrétním případě nebylo prokázáno poskytnutí skutečné hospodářské výhody veřejné instituci IFP a jejím dceřiným společnostem.
(48)
Francouzské orgány se domnívají, že Komise mylně vykládá bod 1.2 výše uvedeného sdělení o zárukách, v němž je stanoveno, že „(…) podporu ve formě záruky představují rovněž výhodnější úvěrové podmínky získané podniky, jejichž právní forma vylučuje konkurzní řízení nebo jiná řízení v případě platební neschopnosti, nebo zajistí výslovnou státní záruku nebo pokrytí ztrát státem“:
-
francouzské orgány za prvé nesouhlasí s tvrzením, že veřejná instituce IFP má kvůli svému postavení EPIC právní formu, která vylučuje konkurzní řízení nebo insolvenční řízení; v každém případě to Komise podle jejich názoru neprokázala, pouze předložila důkaz, že toto postavení znemožňuje použít jeden konkrétní postup (v dané věci řízení zavedené zákonem ze dne 25. ledna 1985);
-
francouzské orgány za druhé popírají, že existuje automatická vazba mezi právní a statutární nemožností stát se předmětem konkurzního nebo insolvenčního řízení a mezi využíváním příznivějších podmínek financování na trzích; podle jejich názoru má Komise při uplatňování bodu 1.2 výše uvedeného sdělení o zárukách povinnost předem prokázat existenci příznivějších úvěrových podmínek, aby bylo možné tvrdit, že podnik, jehož právní forma vylučuje konkurzní nebo insolvenční řízení, je příjemcem podpory ve formě záruk.
(49)
Francouzské orgány dále uvádějí, že Komise v rozhodnutí o zahájení řízení nepřihlížela ke své rozhodovací praxi při hodnocení případných výhod, které na úrovni dceřiných společností veřejné instituce IFP vyplývají z existence neomezené záruky pro EPIC. Komise podle jejich názoru uvažovala opačně než při zřízení společnosti La Banque Postale (46): tato společnost byla, stejně jako dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, akciovou společností, kterou ze 100 % vlastnil subjekt srovnatelný s veřejnou institucí EPIC, ale Komise dospěla k závěru (a to bez ohledu na závazky, které Francie v této věci přijala), že právní forma veřejnoprávní akciové společnosti umožňuje sama o sobě vyloučit existenci neomezené záruky na úrovni dceřiné společnosti. Stejné uvažování by podle francouzských orgánů mělo vést k závěru, že dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, které mají rovněž postavení veřejnoprávní akciové společnosti, rovněž nemají nárok na neomezenou záruku, která případně vyplývá z postavení EPIC.
(50)
Komise rovněž údajně neprokázala existenci skutečné hospodářské výhody v případě veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností, pouze v rozhodnutí o zahájení řízení uvedla, že podmínky financování „se zdají být“ příznivější, aniž by předložila konkrétní důkaz. Z jurisdikce Evropské unie vyplývá, že Komise by měla v tomto konkrétním případě prokázat, že veřejné instituci IFP její postavení EPIC skutečně umožnilo získat příznivější podmínky financování (47). Francouzské orgány tvrdí, že během řízení informovaly o určitých skutečnostech, které prokazovaly, že postavení EPIC veřejné instituci IFP ani jejím dceřiným společnostem neposkytlo a ani nemohlo poskytnout žádnou finanční výhodu, protože při přeměně veřejné instituce IFP byla dodržena obecná zásada kontinuity, zejména na úrovni její činnosti, organizace, účetního a finančního režimu (zdroje a účetní a finanční pravidla) a daňového režimu.
(51)
Francouzské orgány se domnívají, že výše uvedené skutečnosti prokazují, že
-
finanční situace veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností je dobrá, čímž je bezpředmětná otázka jejího případného konkurzu, a tedy i zásahu státu jako konečného ručitele,
-
krátkodobé podmínky financování veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností jsou v případě každého jednotlivého subjektu odlišné a jsou výsledkem konkrétních jednání, které proběhlo intuitu personae s bankami jednotlivých subjektů.
-
ve vztazích veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností s dodavateli rovněž neexistují zvýhodněné podmínky, které by vyplývaly z toho, že uvedení dodavatelé a zákazníci počítají se zárukou státu.
(52)
Francouzské orgány proto dospěly k závěru, že:
-
analýza provedená Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení je sporná: veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti nedisponují žádnou státní zárukou,
-
Komise neprokázala existenci výhody, která by pro veřejnou instituci IFP a její dceřiné společnosti vyplývala z postavení EPIC veřejné instituce IFP,
-
Komise proto neprokázala existenci státní podpory ve prospěch veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností.
5.2 NÁVRHY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
(53)
Francouzské orgány však za účelem odstranění všech pochybností Komise uvedly, že kdyby Komise souhlasila s ukončením řízení rozhodnutím o neexistenci podpory podle čl. 7 odst. 2 výše uvedeného procesního řízení, jsou ochotny přijmout následující opatření:
-
vyjasnit prováděcí nařízení k zákonu ze dne 16. července 1980,
-
vložit ustanovení o neexistenci záruky do smluv veřejné instituce IFP, které zahrnují pohledávku,
-
vložit ustanovení o neexistenci záruky do smluv o financování dceřiných společností veřejné instituce IFP.
5.2.1 VYJASNENÍ PROVÁDECÍHO NARÍZENÍ K ZÁKONU ZE DNE 16. CERVENCE 1980
(54)
Jak je upřesněno v 94. až 96. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány navrhují vyjasnit výklad zákona ze dne 16. července 1980 úpravou čl. 3 odst. 1 čtvrtého pododstavce jeho prováděcího nařízení (48). Navrhovaná změna by podle nich odstranila veškeré pochybnosti o významu výrazu „tak učiní“ při organizaci dozorčích pravomocí svěřených prefektovi nebo dozorčímu orgánu, kteří by po provedení změny museli uvolnit prostředky z rozpočtu daného územního celku nebo dané instituce (49). Podle francouzských orgánů by tento návrh vyloučil, že by v budoucnosti mohl zástupce státu při výkonu své dozorčí pravomoci zvýšit prostředky územního celku nebo dotčené instituce státní dotací nebo vkladem veřejných zdrojů.Vložení zmínky upřesňující absenci záruky do smluv veřejné instituce IFP, které by zahrnovaly pohledávku
5.2.2 VLOŽENÍ ZMÍNKY UPŘESŇUJÍCÍ ABSENCI ZÁRUKY DO SMLUV VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP, KTERÉ BY ZAHRNOVALY POHLEDÁVKU
(55)
Jak upřesňují body odůvodnění 97 až 100 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány nesouhlasí s názorem Komise (50), podle kterého by bylo možné uplatnit odpovědnost státu čistě na základě platební neschopnosti veřejné instituce IFP. Podávají nicméně návrh založený na výjimce přijatého rizika (viz rozsudky Státní rady ve věcech Sille (51) a Meunier (52)), přičemž podobně jako ve věci La Poste navrhují, že věřitelům veřejné instituce IFP úředně potvrdí, že za jejich pohledávku nebyla vystavena státní záruka a že v případě platební neschopnosti by nebyl stát povinen převzít finanční závazky podniku při zaplacení pohledávky. Proto by se případné zúčastněné strany, jež se vědomě a se znalostí věci vystavily riziku, nemohly domáhat nároku na odškodné. Francouzské orgány by se proto zavázaly, že společně s veřejnou institucí IFP budou při každé transakci ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se vztahuje smlouva) uvádět tuto zmínku:
„Emise/program/půjčka nejsou kryty žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. V případě platební neschopnosti není stát povinen převzít finanční závazky IFP při placení pohledávky“.
(56)
Jak upřesňuje 101. bod odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány rovněž vzaly na vědomí pochybnosti, které Komise vyjádřila v 71. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, ve kterém se uvádí, že výjimka přijatého rizika je, na jedné straně, pravidlo stanovené judikaturou, která se může měnit, a že, na straně druhé, toto pravidlo spočívá na nástrojích sekundárního práva, jež mohou být v případě konfliktu zbaveny platnosti, a nakonec, že návrh francouzských orgánů se nevztahuje na všechny eventuality, neboť pohledávky mohou být nejen finanční, ale také obchodní či jiné.
(57)
Jak upřesňují body odůvodnění 102 až 104 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány poté, co uvedly své zásadní námitky ohledně stanoviska Komise k uplatnění plné odpovědnosti státu za provinění pouze na základě nedostatku aktiv veřejné instituce IFP, poskytly v odpovědi na tyto pochybnosti doplňující údaje:
a)
francouzské orgány se domnívají, že první námitka Komise odpovídá úvaze, že i když vnitrostátní právo členského státu neobsahuje zákonné ustanovení v tomto smyslu, pouhé riziko změny v judikatuře, to znamená změna vnitrostátního práva, postačuje k prokázání existence státní podpory. Komise nemůže zakládat možné opatření podpory na případné změně práva, která je v daném případě více než nepravděpodobná, přičemž výjimka přijatého rizika představuje obecnou zásadu veřejného práva, obsáhle potvrzenou v judikatuře, nikdy nepopíranou a hojně komentovanou;
b)
co se týče druhé námitky, francouzské orgány uznávají, že zákon a právní předpisy jsou nadřazeny smlouvě a že sporná doložka může být kdykoli prohlášena za neplatnou. Nicméně se domnívají, že tato námitka se nedovolává na žádný nadřazený právní předpis, není ničím podepřená, a nemá tedy žádný význam;
c)
nakonec, co se týče třetí námitky, francouzské orgány se domnívají, že tato námitka je založena pouze na předpokladu případné důvěry a očekávání státní záruky na pohledávky ze strany dodavatelů, což je předpoklad, který sám o sobě nemůže zakládat existenci výhody, ale měl by jej potvrdit důkaz svědčící o tom, že veřejné instituci IFP a jejím dceřiným společnostem byla skutečně poskytnuta takováto hospodářská výhoda.
(58)
Přesto, jak upřesňuje 106. bod odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány poznamenávají, že jsou ochotny rozšířit svůj návrh zápisu absence záruky na všechny smlouvy zahrnující pohledávku tak, aby se výslovně vyloučilo veškeré riziko uplatnění plné odpovědnosti státu, založené pouze na platební neschopnosti veřejné instituce IFP.
5.2.3 VLOŽENÍ ZMÍNKY UPŘESŇUJÍCÍ ABSENCI ZÁRUKY DO SMLUV O FINANCOVÁNÍ DCEŘINÝCH SPOLEČNOSTÍ VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP AXENS, BEICIP-FRANLAB, PROSERNAT
(59)
Kromě toho, za účelem doplnění navrhovaného mechanismu, francouzské orgány předložily Komisi dodatečný návrh podobný tomu, jenž byl předložen při zakládání La Banque Postale a který spočíval v přijetí písemného závazku týkajícího se podmínek poskytnutí půjček dceřiným společnostem veřejné instituce IFP (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) na trzích, že při každé transakci se uvede ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se vztahuje smlouva), že „v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato finanční transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou“.
(60)
Jak upřesňují body odůvodnění 107 až 110 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány se domnívají, že obě navrhovaná objasňující opatření (jejichž podrobný popis je uveden v 55. a 59. bodě odůvodnění) umožňují objasnit věřitelům veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností jejich práva tak, že Francii nelze považovat, jak uvedla Komise v 87. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, za „odpovědnou za očekávání věřitelů veřejné instituce IFP ohledně existence záruky“ a domnívat se, že svévolně udržuje „neprůhlednou právní situaci“, jež „zvýhodňuje veřejnou instituci IFP a může vést k uvolnění státních prostředků“.
5.3 DOPLŇUJÍCÍ PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
(61)
Ve svých dopisech ze dne 16. července 2010 a 26. listopadu 2010 francouzské orgány poskytly doplňující údaje, jež podle nich potvrzují neexistenci státní podpory pro veřejnou instituci IFP.
(62)
V úvodu svého dopisu ze dne 16. července 2010 připomínají věc France Télécom (53) a skutečnost, že soud Evropské unie připomenul povinnost Komise prokázat existenci skutečné výhody s cílem stanovit existenci státní podpory. Domnívají se, že v tomto případě neomezená záruka, která podle Komise vyplývá z postavení veřejné instituce IFP, neposkytuje ve skutečnosti této instituci žádnou hospodářskou výhodu. Ve svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 francouzské orgány upřesňují, že podle nich spočívá důkazní břemeno na Komisi. V této souvislosti připomínají požadavky judikatury Evropské unie na důkazy a odůvodnění, zejména pak rozsudku Tribunálu ve výše uvedené věci France Télécom a rozsudků Soudního dvora ve věci Krantz (54) a nověji ve věci Deutsche Post AG (55). Francouzské orgány se domnívají, že analýza předložená Komisí je v tomto případě „založena více na předpokladech, než na konkrétní analýze“.
(63)
Kromě toho francouzské orgány usuzují, že Komise se domnívá, že veřejná instituce IFP by mohla získat výhodu na třech úrovních: i) na úrovni svých vztahů s bankovními a finančními institucemi, ii) na úrovni svých vztahů s dodavateli, iii) na úrovni svých vztahů s třetími průmyslovými partnery, kteří využívají výzkumné služby.
(64)
Co se týče vztahů veřejné instituce IFP s bankovními a finančními institucemi, francouzské orgány se domnívají, že veřejná instituce IFP dosud na základě svého postavení EPIC nezískala žádnou hospodářskou výhodu. Překládají Komisi informace potvrzující, že i) v dlouhodobém časovém horizontu veřejná instituce IFP vykazovala nulový dluh za léta 2005, 2006 a 2007 (56), stejně jako za léta 2008 a 2009, že ii) ve střednědobém horizontu veřejná instituce IFP samozřejmě každoročně dojednala úvěrové linie u různých bankovních institucí, ale získala sazby srovnatelné s těmi na trhu, a v každém případě tyto úvěrové linie nikdy nepoužila a nakonec, že iii) v krátkodobém horizontu bylo zadlužení veřejné instituce IFP za dané období téměř nulové anebo nulové.
(65)
Co se týče vztahů s dodavateli, francouzské orgány se domnívají, že veřejná instituce IFP, coby veřejný zadavatel, podléhá povinnosti zveřejnit informace a povinnosti uskutečnit veřejné výběrové řízení podle vyhlášky č. 2005-649 ze dne 6. června 2005 (57), a proto nemůže získat žádnou výhodu. V svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 francouzské orgány znovu poukazují na tuto analýzu a upřesňují, že zadávání zakázek veřejné instituce IFP na základě výběrového řízení v souladu se směrnicí 2004/18/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (58) podle nich představuje dostatečnou záruku, že se zabrání narušení hospodářské soutěže na trhu. Podle Francie veřejná instituce IFP, která by získala své dodavatele na základě výběrového řízení v souladu s povinnostmi vyplývajícími z práva Evropské unie, by nemohla být přinejmenším z důvodu neexistence konkrétních důkazů obviněna z toho, že získala neoprávněnou výhodu. Zdůrazňují, že právě v zájmu efektivnosti zadávání veřejných zakázek se zjednodušilo používání elektronických systémů nákupů, přičemž v 13. bodě odůvodnění směrnice 2004/18/ES se například uvádí, že „tato technika nákupů umožňuje veřejným zadavatelům […] disponovat poměrně širokým spektrem nabídek […], a tudíž zajistit optimální využití veřejných prostředků prostřednictvím široké hospodářské soutěže“. V této souvislosti se zmiňují o zprávě (59) Komise, ve které Komise dochází k závěru, že právní předpisy v oblasti zadávání veřejných zakázek mají pozitivní dopad na pokles cen, tedy pokles, jenž je prezentován jako „sociální výhoda“ spravedlivější soutěže mezi uchazeči. Komise tím, že by tyto úspory „připsala“ postavení EPIC veřejné instituce IFP, by se neztotožnila se smyslem směrnice, která ve výběrových řízeních spatřuje hlavní vektor hospodářské soutěže, jež vede ke snížení nákladů veřejné zakázky.
(66)
Konečně, pokud jde o vztahy veřejné instituce IFP s jejími zákazníky, Francie upřesňuje, že příslušné činnosti v oblasti smluvního výzkumu se vztahují na služby poskytované veřejnou institucí IFP na žádost zákazníka, třetí strany nebo dceřiné společnosti v oblasti, která patří do rozsahu úloh veřejné instituce IFP, což nemá z hlediska vlastnictví výsledků pro veřejnou instituci IFP strategický význam, může obohatit poznatky a know-how veřejné instituce z hlediska řízení programů veřejného výzkumu a vývoje, jež uskutečňuje, a nepatří do výhradní oblasti činnosti dceřiných společností. Francouzské orgány poznamenávají, že při poskytování služeb výzkumu těmto zákazníkům se používá specifického vybavení a specifického posudku.
(67)
V této souvislosti Francie tvrdí, že i kdyby měla veřejná instituce IFP na základě svého postavení EPIC výhodu při výkonu těchto hospodářských činností, tato výhoda by neměla žádný materiální dopad na trh. Především by pak nemohla narušit hospodářskou soutěž, ani ovlivnit obchod mezi členskými státy. Pokud jde o běžné období počínající změnou statusu veřejné instituce IFP (ke které došlo v červenci 2006), francouzské orgány nicméně přiznávají, že by veřejná instituce IFP mohla případně dosáhnout snížení poplatků z důvodů nevystavení záruky za řádné provedení smlouvy, které by představovalo zanedbatelnou částku vzhledem k částkám, které banky a pojišťovny obvykle vyžadují. Francouzské orgány z toho vyvozují, že takový účinek nemá charakter výhody, což by zpochybnilo samotnou existenci státní podpory pro veřejnou instituci IFP.
6 PŘIPOMÍNKY TŘETÍCH STRAN A STANOVISKO FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
6.1 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTI UOP LIMITED
(68)
Ve svém dopise ze dne 28. listopadu 2008 společnost UOP Limited nejprve zdůvodnila svůj zájem konat jako třetí strana zainteresovaná na řízení (60) a poté předložila několik obecných připomínek s tím, že podle ní je subjekt, který nazývá „IFP/Axens“, příjemcem státní podpory:
-
celek tvořený veřejnou institucí a její dceřinou společností Axens, „IFP/Axens“ je zřejmě nepopiratelně vnímám trhem jako veřejný subjekt (5.1.1);
-
udělení postavení EPIC subjektu „IFP/Axens“ mohlo umožnit a nadále by umožňovalo zásadní narušení hospodářské soutěže na trhu technologií postupů, tedy trhu, na kterém je činná společnost UOP Limited, protože by ho zvýhodnilo ve vztahu k dodavatelům, poskytovatelům kapitálu a zákazníkům (5.1.2).
6.1.1 VNÍMÁNÍ SUBJEKTU „IFP/AXENS“ ZE STRANY TRHU
(69)
Podle společnosti UOP Limited argument francouzských orgánů, že Axens, stejně jako jiné dceřiné společnosti IFP, tvoří samostatné hospodářské subjekty, není možné přijmout. Komise zřejmě oprávněně zdůrazňuje, že i) Axens je 100 % vlastněn veřejnou institucí IFP; ii) uskutečňování výzkumu a vývoje veřejné instituce IFP společností Axens zřejmě odráží strategické priority rozhodnuté státem; iii) vedoucí pracovníci veřejné instituce IFP se účastní řízení společnosti Axens; iv) Axens má s veřejnou institucí IFP exkluzivní smlouvu, která je podstatná pro hospodářskou činnost dceřiné společnosti; a v) především existuje dohoda o prvním použití a přidělování zaměstnanců.
(70)
K informacím uvedeným v předcházejícím bodě odůvodnění společnost UOP Limited doplňuje, že rozhodujícími faktory jsou rovněž to, jak svůj vztah prezentují IFP a Axens a jak to vnímá trh:
-
IFP a Axens na trhu vystupují jako jeden hospodářský subjekt „IFP/Axens“. Na internetové stránce společnosti Axens se údajně především uvádí, že „společnost se už téměř padesát let opírá o úspěch v oblasti výzkumu a vývoje a vlastní průmyslové výroby“ (61). Kromě toho reklamy společnosti Axens na její technologii odkazují na veřejnou instituci IFP. Navíc zaměstnanci společnosti Axens a veřejné instituce IFP občas navštěvují držitele svých licencí společně.
-
Průmyslový tisk uvádí příklad vnímání subjektu „IFP/Axens“ ze strany trhu jako jednoho hospodářského subjektu. Společnost UOP Limited především připojila výňatky z výstřižků z tisku, jež se týkají činnosti subjektu „IFP/Axens“ v oblasti licencí na technologie postupů, anebo se alternativně zmiňují o poskytování takových licencí veřejnou institucí IFP prostřednictvím dceřiné společnosti Axens. Kromě toho společnost UOP Limited poskytla příklady v podobě článků nebo prezentací, ve kterých se zaměstnanci společnosti Axens nechali slyšet, že veřejná instituce IFP vnímá Axens jako zahrnující „všechny příslušné činnosti průmyslové divize a divize Procatalyse“.
6.1.2 VÝHODY PLYNOUCÍ Z POSTAVENÍ EPIC
(71)
Společnost UOP Limited uvádí, že skutečnost, že dodavatelé i zákazníci vnímají společnost Axens jako nakládající s neomezenými státními zdroji za účelem financování svých činností, ji výrazně zvýhodňuje na trhu. I když by se jednalo pouze o vnímání ze strany trhu, tato skutečnost má v globálním kontextu hospodářské krize stále větší význam.
(72)
Co se týče zákazníků, záruky, které údajně nabízí subjekt „IFP/Axens“, mají zvláštní význam na trhu, kde zákazníci předtím, než si vyberou danou technologii, zváží dlouhodobé ekonomické důvody. Na příkladu „aromatických komplexů“ společnost UOP Limited v podstatě vysvětluje, že před zavedením takovýchto technologií musí zákazníci velmi významně investovat do projektování a vybudování výrobních infrastruktur, které si údajně vyžadují několik let práce. Úspěch těchto průmyslových komplexů je ale spojený s výkonností používaných technologií, u kterých zákazníci obecně požadují, aby jim na ně prodejce postupů poskytl záruku (62). Za předpokladu, že by nebyla dosažena požadovaná úroveň výkonnosti, by neváhali se domáhat odpovědnosti prodejce a vyžadovali by plnění přísných závazků, pokud jde o uvedení do původního stavu. Významným faktorem ve volbě kupujících je tedy dlouhodobá platební schopnost prodejce, nejen kvůli dodržení smluvních závazků, ale také z důvodu perspektiv poskytnutých v oblasti výzkumu a vývoje, jež jsou zárukou budoucího zlepšení výkonnosti získaného postupu. Subjekt „IFP/Axens“, vnímaný trhem jako závislý na státu, má tedy údajnou výhodu ve vztahu ke konkurentům, neboť kupující nemají zvláštní důvod pochybovat o jeho dlouhodobém přežití.
(73)
Pokud jde o dodavatele, společnost UOP Limited se domnívá, že subjektu „IFP/Axens“ mohly být poskytnuty zvýhodněné podmínky v porovnání s konkurencí; v tomto směru odkazuje na smlouvy podepsané společně institucí IFP a společností Axens uvedené v rozhodnutí o zahájení řízení.
(74)
Co se týče finančních trhů, společnost UOP Limited se domnívá, že subjekt „IFP/Axens“ má zvýhodněné podmínky a zvýhodněné úrokové sazby na kapitálových trzích s ohledem na úlohu konečného ručitele, kterým by byl stát. Kromě toho v souvislosti s finanční krizí přítomnost státu a jistota, kterou tato přítomnost představuje pro investory, údajně umožňuje přilákat soukromý kapitál v době nedostatku. Konkurenční podniky nemají podobný přístup k financování nebo jej mohou získat za méně zajímavých podmínek. Podle společnosti UOP Limited vliv hospodářské a finanční krize ještě posílil potenciál opatření narušovat hospodářskou soutěž.
(75)
Ve svém dopise ze dne 23. ledna 2009 společnost UOP Limited odkazuje na své předchozí připomínky a na připomínky předané v rámci řízení týkajícího se výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005. Domnívá se, že tyto informace poskytují dostatek důkazů o významu platební schopnosti smluvních partnerů na dotyčném trhu s licencemi na výrobní postupy. Opakuje argument, podle kterého zákazníci subjektu „IFP/Axens“ předpokládají, že jsou v obchodním vztahu se státním orgánem, jehož dlouhodobá životaschopnost je bez jakéhokoli rizika. Konečně společnost UOP Limited vyzývá Komisi, aby analyzovala dohody mezi společností Axens a jejími zákazníky, přičemž uvádí, že je přesvědčena o tom, že tyto dohody neobsahují žádné ustanovení, jež by mohlo omezit odpovědnost společnosti Axens.
6.2 STANOVISKO FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM SPOLEČNOSTI UOP LIMITED
(76)
Ve svém dopise ze dne 22. června 2009 se francouzské orgány domnívají, že připomínky společnosti UOP Limited jsou „založené na nesprávných, nebo dokonce zcela nepravdivých tvrzeních, a v každém případě nejsou založené na žádném důkazu o existenci státní podpory pro veřejnou instituci IFP nebo společnost Axens“.
(77)
Francouzské orgány v zásadě popírají relevantnost tvrzení, že trh vnímá „IFP/Axens“ jako veřejný subjekt zvýhodňovaný ve vztahu k zákazníkům, dodavatelům či finančním trhům, a odmítají tvrzení, že subjekt „IFP/Axens“ je orgánem státu, který se vůbec neobává o svou dlouhodobou životaschopnost.
(78)
Francouzské orgány dále rozvíjejí dva argumenty:
-
zaprvé, subjekt IFP/Axens není orgánem státu disponujícím neomezenými zdroji; navíc nic nedokazuje, že tento subjekt je na trhu takto vnímán (6.2.1);
-
zadruhé, postavení EPIC veřejné instituce IFP neposkytuje společnosti Axens žádnou výhodu na trhu (6.2.2).
6.2.1 SUBJEKT IFP/AXENS ÚDAJNĚ NENÍ STÁTNÍM ORGÁNEM DISPONUJÍCÍM NEOMEZENÝMI ZDROJI
(79)
Podle francouzských orgánů, na rozdíl o tvrzení společnosti UOP Limited, dodavatelé a zákazníci subjektu „IFP/Axens“ údajně nevnímají tento podnik jako „státní orgán“ disponující neomezenými zdroji.
(80)
Zaprvé, francouzské orgány odkazují na právní analýzu, kterou předložily Komisi, a na své předchozí připomínky, jež podle nich dokazují, že postavení EPIC veřejné instituce IFP neposkytuje žádnou státní záruku.
(81)
Zadruhé, francouzské orgány poznamenávají, že společnost UOP Limited se dovolává na „údajné víry v neomezenou státní záruku ve prospěch IFP/Axens“, která právně neexistuje, a ani by sama o sobě nepostačovala k prokázání existence státní podpory.
(82)
Zatřetí, i za předpokladu, že by veřejná instituce IFP získala státní záruku - což francouzské orgány popírají - bylo by chybou se domnívat, že by taková záruka byla automaticky rozšířená na dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, protože tato instituce a její dceřiné společnosti údajně tvoří jednu hospodářskou skupinu ve smyslu práva hospodářské soutěže. Podle Francie se na dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, především pak společnost Axens, jako na subjekty soukromého práva podléhající právu obchodních společností, nevztahuje tato záruka, přičemž zásada nezávislosti dceřiných společností odporuje zejména teorii „automatického rozšíření“ záruk v rámci skupiny, kterou předložila společnost UOP Limited. Pojem skupina, který může mít význam v právu hospodářské soutěže, není podle všeho obsažen v právu obchodních společností, a tak poskytnutí záruk v rámci skupiny by podléhalo přísným podmínkám co do formy i obsahu. Jednalo by se především o případ veřejné instituce IFP, kde se vyžaduje povolení správní rady ve smyslu článku 7 jejích stanov. Vedle toho se francouzské orgány domnívají, že Komise již vzala tuto skutečnost na vědomí, neboť uznala, „že právní postavení Banque Postale (právnická osoba soukromého práva) stačí samo o sobě na vyloučení existence jakékoli neomezené záruky pro Banque Postale“ (63).
6.2.2 SPOLEČNOST AXENS NENÍ Z DŮVODU POSTAVENÍ EPIC VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP NIJAK ZVÝHODNĚNA NA TRHU
(83)
Francouzské orgány se domnívají, že argument společnosti UOP Limited, podle něhož trh věří, že subjekt „IFP/Axens“ je státním orgánem s neomezenými zdroji a že požívá výhod vůči svým zákazníkům, dodavatelům i věřitelům, není založen „na žádném hodnověrném důkaze“, a navíc je „nesporně vyvrácen fakty“.
(84)
Francouzské orgány předložily služební zprávu ředitelství pro právní záležitosti a dohody (AJA) společnosti Axens nazvanou „Zásady právní jistoty Axens“ (64), ve které jsou přesně vymezené vztahy mezi veřejnou institucí IFP a společností Axens. Tyto vztahy se výslovně řídí obecným pravidlem, že Axens nebude od své mateřské společnosti vyžadovat záruku, a to z jakéhokoli důvodu. Francouzské orgány upřesnily, že od tohoto pravidla absence záruky není možná žádná odchylka. Kromě toho se tato zásada připomíná in extenso v dokumentu těmito slovy: „IFP neručí za konání nebo opomenutí společnosti Axens“. Francouzské orgány jasně uvedly, že toto pravidlo se vztahuje na veškeré smlouvy či projekty, jež by mohla společnost Axens uzavřít nebo realizovat se zákazníky, dodavateli nebo na finančních trzích.
6.2.2.1 K vztahům mezi společností Axens a jejími zákazníky
(85)
Podle Francie společnost UOP Limited neodůvodněně vyvozuje z významu státní záruky, jaká je dlouhodobá finanční situace společnosti Axens, zejména co se týče smluvních záruk a závazků údržby klasicky obsažených v licenčních dohodách (65), a rovněž neuvádí důvody, kvůli kterým se „domnívá, že Komise nenalezne žádné ustanovení omezující odpovědnost společnosti Axens“.
(86)
V tomto směru se francouzské orgány jasně vyjádřily, že pravidlo popsané v 84. bodě odůvodnění (podle kterého dceřiná společnost nepředkládá mateřské společnosti žádnou žádost o záruku) se vztahuje rovněž na veškeré záruky, které by mohla společnost Axens vyjednat nebo uzavřít se zákazníkem. Francouzské orgány ilustrovaly své argumenty na příkladu „aromatických komplexů“, který společnost UOP Limited zmínila ve svých připomínkách. Francouzské orgány upřesnily, že obecně společnost Axens volí možnost omezení své odpovědnosti na určitou část poplatku […] (*). Tato politika omezení záruk, která je jednou ze Zásad právní jistoty Axens, se proto výrazně liší od zvyklostí jiných podniků působících v této oblasti, jež mají podle francouzských orgánů ve zvyku poskytovat v určitých případech neomezené záruky.
(87)
Konečně, francouzské orgány připomínají, že povinnosti v oblasti údržby/opravy použitelné v případě škodné události by neměly za následek uvolnění finančního krytí ze strany veřejné instituce IFP:
a)
v případě neplnění závazků ze strany společnosti Axens by kapacita nabízená jejími pojišťovateli odpovědnosti za škodu prostřednictvím různých pojistných linií v rámci jejího globálního programu byla o mnoho větší, než jsou odpovědnostní stropy společnosti Axens smluvně dojednané s držiteli její licence,
b)
velmi významná by byla rovněž schopnost okamžitého nebo rychlého uvolnění zdrojů společnosti Axens, zejména díky jejímu malému zadlužení,
c)
dohody mezi veřejnou institucí IFP a společností Axens by výslovně omezovaly odpovědnost veřejné instituce IFP v případě neplnění závazků ze strany držitele licence společnosti Axens na částky, které musí být nevyhnutelně ohraničené, protože jsou spojeny s poplatkem, který vybírá veřejná instituce IFP,
d)
pojišťovatel odpovědnosti za škodu společnosti Axens by se výslovně zřekl jakéhokoli uplatňování nároků vůči veřejné instituci IFP z jakéhokoli důvodu.
(88)
Na základě toho francouzské orgány vyvozují, že tvrzení společnosti UOP Limited týkající se existence domnělých výhod, které společnost Axens získává na trhu licencí na výrobní postupy, by se tímto vyvrátila, zejména protože společnost Axens bez přestání uskutečňovala politiku omezování záruk týkajících se odpovědnosti a poskytovaných jejím zákazníkům.
(89)
V svém dopise ze dne 8. září 2009 francouzské orgány jasně uvedly, že omezení odpovědnosti vůči zákazníkům je ustanovené jak v dohodě o rámcové licenci (66), tak v dohodě o licenci na výrobky (67), jež byly uzavřeny mezi veřejnou institucí IFP a společností Axens a vstoupily v platnost 1. ledna 2001. V obou smlouvách se ustanovuje, že pokud může společnost Axens prokázat, že příčinou neplnění závazků z její strany jsou služby poskytované veřejnou institucí IFP, finanční odpovědnost této instituce se omezí na určité procento (68) částek, které veřejná instituce IFP skutečně vybrala jako poplatek úměrný prodejní transakci, v souvislosti s kterou vznikla reklamace (licence na výrobky) a úměrný k jednotce, která je předmětem sublicence nebo prodejní transakce uskutečněné v rámci sublicence, v souvislosti s kterou vznikla reklamace (rámcová licence). Jinými slovy, odpovědnost veřejné instituce IFP nikdy nesmí přesáhnout 100 % vybraných částek. Kromě toho je v rámcové licenci ustanoveno, že společnost Axens převezme finanční záruky za technickou výkonnost výrobních postupů poskytovaných držitelům sublicencí. Veřejná instituce IFP tedy není odpovědná za technické záruky poskytované společností Axens jejím zákazníkům.
(90)
Vedle toho je třeba upřesnit, že v licenčních smlouvách mezi společností Axens a jejími zákazníky je symetricky zahrnuta skutečnost, že finanční odpovědnost společnosti Axens je obecně omezena na […] (*) % licenčních poplatků zaplacených za každou jednotku, na kterou se vztahuje reklamace. Odpovědnost veřejné instituce IFP je zcela nezávislá na odpovědnosti společnosti Axens, pokud se záruka, kterou tato společnost poskytla svému zákazníkovi, z obchodních důvodů jeví jako vyšší než ta, kterou poskytla veřejná instituce IFP. Stejná zásada se uplatňuje na veškeré licence, které veřejná instituce IFP poskytne třetím stranám, jiným než svým dceřiným společnostem.
(91)
Nakonec francouzské orgány doplnily, že veřejná instituce IFP sleduje zásadu omezovat svou odpovědnost vůči zákazníkům (dceřiným společnostem nebo společnostem mimo skupinu) v případech, kdy pro ně zabezpečuje služby (studie, výzkumy v oblasti zakázek, testy atd.). Odpovědnost, kterou na sebe bere veřejná instituce IFP, potom spočívá v závazku opravit vykonané práce, zatímco ve finanční oblasti platí zásada, že odpovědnost je omezená na […] (*) % skutečně zaplacené odměny se stropem, který může v závislosti na daném případě být až […] (*) %. Pokud se tedy zákazník domnívá, že práce vykonaná veřejnou institucí IFP je chybná, tato instituce nebude v žádné případě povinna neomezeně vykonávat opravy prací.
6.2.2.2 Ke vztahům mezi společností Axens a jejími dodavateli a k podmínkám financování na finančních trzích
(92)
Francouzské orgány popírají jakoukoli relevantnost tvrzení společnosti UOP Limited, že domnělá víra v existenci neomezených finančních záruk ve prospěch společnosti Axens by této společnosti měla poskytovat zvýhodněné podmínky jak ze strany dodavatelů, tak finančních trhů. Podle názoru Francie neposkytla společnost UOP Limited sebemenší důkaz na podporu tohoto tvrzení.
(93)
Francouzské orgány se domnívají, že pravidlo popsané v 84. bodě odůvodnění, podle kterého dceřiná společnost nepodává mateřské společnosti žádnou žádost o záruku, je dostatečné pro to, aby zneplatnilo hypotézu, kterou předkládá společnost UOP Limited.
(94)
Ostatně pokud jde o podmínky půjčky společnosti Axens, stejně jako v případě společností Beicip-Franlab a Prosernat, na finančních trzích, francouzské orgány poznamenávají, že by byly ochotny se zavázat před Komisí, že při každé transakci bude ve smlouvě o financování uvedeno, že „v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato finanční transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou“ (69).
7 HODNOCENÍ
7.1 EXISTENCE STÁTNÍ PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SMLOUVY O FUNGOVÁNÍ EU
(95)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU stanoví: „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
(96)
V tomto případě na prokázání existence státní podpory je především zapotřebí ověřit, zda opatření spočívající v udělení postavení EPIC veřejné instituci IFP ze strany Francie dne 7. července 2006 využívá státní zdroje (7.1.1) na poskytnutí neomezené státní záruky vztahující se na hospodářské činnosti (7.1.2). Zatímco rozsah krytí prostřednictvím státní záruky a povaha činností, na než se vztahuje, umožní vymezit dosah tohoto rozhodnutí (7.1.3), následně bude nutné přezkoumat, zda dotyčné opatření poskytuje skupině IFP selektivní výhodu (7.1.4), která by mohla ovlivňovat obchod mezi členskými státy (7.1.5).
7.1.1 VYUŽÍVÁNÍ STÁTNÍCH ZDROJŮ VE FORMĚ NEOMEZENÉ ZÁRUKY
(97)
Se zřetelem na osobitou strukturu hospodářské skupiny ve smyslu práva hospodářské soutěže je zapotřebí zohlednit možný dopad neomezené státní záruky vyplývající z postavení EPIC veřejné instituce IFP na všechny subjekty skupiny IFP, tj. samotnou veřejnou instituci a její dceřiné společnosti, ve dvou fázích:
-
pokud jde o veřejnou instituci IFP, dopad neomezené záruky přímo vyplývá z postavení EPIC: veřejná instituce IFP, coby právnická osoba veřejného práva, nepodléhá obecnému právu týkajícímu se soudního vyrovnání a likvidace podniků v obtížích. Vzhledem k této zvláštnosti by mateřská společnost skupiny IFP mohla přímo vykonávat své hospodářské činnosti za výhodnějších podmínek, než mají další účastníci na trhu, kteří nemají podobnou ochranu (7.1.1.1),
-
pokud jde o činnosti vykonávané přímo dceřinými společnostmi soukromého práva skupiny IFP, které plně podléhají obecnému právu v oblasti konkurzu, přímé uplatnění nároku vůči veřejné instituci, a tedy i státu, je podle všeho nemožné. Proto je za předpokladu nedostatečné výše majetku některé z dceřiných společností vhodné analyzovat, zda by věřitelé společností Axens, Prosernat a Beicip-Franlab mohli těžit z nepřímého mechanismu na základě případné odpovědnosti mateřské společnosti za počínání jejích dceřiných společností, rovnocenné mechanismu záruky (7.1.1.2).
7.1.1.1 Krytí veřejné instituce IFP prostřednictvím neomezené státní záruky, kterou poskytuje postavení EPIC
(98)
Ve výše uvedeném rozhodnutí C 56/2007 došla Komise k závěru (70), že podstatné zvláštnosti postavení veřejné instituce La Poste (71), a zejména pak existence záruky na úhradu jednotlivých pohledávek a na zachování existence a/nebo povinností La Poste, znamenají, že stát plní úlohu konečného ručitele za hospodářské činnosti vykonávané veřejnou institucí.
(99)
V tomto případě se Komise domnívá, že argumenty použité ve výše uvedeném rozhodnutí C 56/2007 je možno v zásadě uplatnit na postavení EPIC veřejné instituce IFP a že se na tuto instituci taktéž vztahuje zvláštní právní stav, pokud jde o uspokojování jejích věřitelů či zachování její existence v případě platební neschopnosti. Pro potřeby této analýzy bude tedy Komise odkazovat na argumenty rozvinuté v části 4.1 („Charakteristika podpory“) výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007.
A. Záruka za úhradu jednotlivých pohledávek
(100)
Nejprve je třeba ověřit argument francouzských orgánů, že právní předpisy nebo judikatura vylučují existenci státní záruky ve prospěch institucí s postavením EPIC (a), a až potom prokázat, že kdyby se veřejná instituce nacházela v situaci zastavení plateb, na její věřitele by se vztahovalo výhodnější řízení než na věřitelské podniky podléhající obecnému právu.
a) Odmítnutí argumentů francouzských orgánů
(101)
Na rozdíl od tvrzení francouzských orgánů Komise může usuzovat, že francouzské právo připouští existenci implicitních záruk, zejména existenci státní záruky v důsledku postavení veřejné instituce. Komise odmítá argumenty francouzských orgánů z těchto důvodů:
(102)
Zaprvé, Komise se odvolává mutatis mutandis na body odůvodnění 120 a 121 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007 v souvislosti s tvrzením francouzských orgánů, že žádný předpis anebo rozhodnutí nestanovuje zásadu, podle níž stát ručí za dluhy subjektů s postavením EPIC. Komise se naopak domnívá, že ačkoli opravdu neexistuje žádný předpis nebo rozhodnutí potvrzující nebo vylučující existenci výslovné státní záruky ve prospěch subjektů EPIC, absence takové záruky nevylučuje existenci záruky implicitní.
(103)
Zadruhé, Komise se odvolává mutatis mutandis na body odůvodnění 122 až 124 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007 v souvislosti s názorem francouzských orgánů, že existuje judikatura o neexistenci záruk, zejména rozsudek ve věci Société de l'hôtel d'Albe (72) a rozsudky ve věci Campoloro (73). Co se týče první věci, jak zdůraznil odborník Komise ve věci La Poste, rozsudek Société de l'hôtel d'Albe se netýká konkrétní situace, v níž by mohla být záruka uplatněna (74). Pokud jde o druhou věc (75), Komise se naopak domnívá, že tato věc ukazuje, že režim odpovědnosti státu při zavádění opatření ohledně postupu pro vymáhání dluhů veřejných institucí vykazuje veškeré vlastnosti záručního mechanismu.
(104)
Zatřetí, Komise se domnívá, že argument francouzských orgánů předložený ve věci La Poste, podle něhož se na dluhy, které vznikly subjektům s postavením EPIC po vstupu v platnost ústavního zákona a rozpočtovém zákoně (LOLF) dne 1. ledna 2005, nemůže vztahovat implicitní záruka, nelze přijmout:
a)
Komise zdůrazňuje, že změna právního postavení veřejné instituce IFP nastala dne 7. července 2006, což je až po vstupu v platnost zákona LOLF. Za takovýchto podmínek není nutné zkoumat argumenty odborníka francouzských orgánů ve věci La Poste ohledně případných dluhů vzniklých před datem 1. ledna 2005, a to i přesto, že na ně francouzské orgány ve svých připomínkách odkazují mutatis mutandis. Ve skutečnosti dluhy, které vznikly veřejné instituci IFP před datem 1. ledna 2005, vznikly profesní instituci ve smyslu zákona č. 4-612 ze dne 17. listopadu 1943 o řízení profesních zájmů (a tedy právnické osobě soukromého práva), a proto se na ně v čase jejich vzniku (76) nemohla vztahovat neomezená záruka plynoucí z postavení EPIC.
b)
Komise nicméně podotýká, že - jak ostatně zdůraznil její odborník ve věci La Poste a jak už vysvětlila ve 130. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, že rozsah povinnosti zahrnout do rozpočtového zákona státní záruky se omezuje na „poskytnutí“ takových záruk; že poskytnutí záruk se vztahuje na případy, ve kterých se stát výslovným projevem vůle rozhodl poskytnout záruku za instituci nebo za transakci; že do rozsahu povinnosti zahrnout záruky do rozpočtového zákona proto nepatří záruky vzniklé na základě právního postavení nebo právní povinnosti, jež se vyznačují tím, že jsou implicitní a automatické; že tato druhá kategorie nezávisí na rozhodnutí státu, ale na skutečnosti, že záruka je vlastně důsledkem již existujícího právního rámce daného státem (77).
c)
Komise na základě toho došla k závěru, že stejně jako v 131. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, argument francouzských orgánů opírající se o LOLF není přesvědčivý a skutečnost, že žádný rozpočtový zákon neupřesňuje, že stát poskytuje záruku veřejné instituci IFP z důvodu jejího postavení, nevylučuje existenci takové implicitní záruky; že Komise není v žádném případě vázána charakteristikou opatření jakožto záruky podle francouzského práva, ani skutečností, že by se jednalo o záruku spadající pod ustanovení LOLF; že podstatné je hodnocení tohoto opatření pouze z hlediska práva Evropské unie; že toto právo uznává existenci implicitní záruky, jestliže je členský stát právně vázán k uhrazení pohledávky jiné osoby v případě její platební neschopnosti (78).
(105)
Začtvrté, Komise odmítá argument francouzských orgánů, že v případě existence státní záruky ve prospěch subjektů s postavením EPIC by si založení každého nového subjektu s tímto postavením (včetně změny právního postavení) žádalo zavedení opatření týkajících se záruk, jež by ochránila právní nároky věřitelů, které vznikly před změnou postavení subjektu, a jejich protiargument (modus tollens), že když takový mechanismus nebyl nikdy zaveden (79), neměla by existovat žádná záruka ve prospěch veřejné instituce IFP:
a)
Jak uvedl odborník Komise ve věci La Poste a jak se uvádí v 133. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, Komise se domnívá, že takové tvrzení vychází z příliš širokého výkladu ústavní ochrany práva vlastnit majetek.
b)
Komise si přeje upřesnit, jak ostatně učinila v 134. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, že právo vlastnit majetek nestanovuje přijetí zvláštního opatření k zaručení práv věřitelů v době přeměny EPIC na společnost podléhající řízení týkajícímu se soudní vyrovnání a likvidace, a že neexistence takových opatření tudíž není známkou absence implicitní záruky.
c)
Komise dodává, jak vysvětlila v bodech odůvodnění 135 a 136 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se odvolává mutatis mutandis, že skutečnost, že francouzské orgány rozhodly o poskytnutí výslovné záruky podniku La Poste (80), když v roce 1990 získal postavení rovnocenné s EPIC, nedokazuje, že už v jeho prospěch neexistovala nějaká implicitní záruka.
(106)
Zapáté, Komise odkazuje na část tohoto rozhodnutí týkající se uplatnění odpovědnosti státu, stejně jako na část 4.1.1 bod A písm. b) podbod 3) výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, pokud je o článek pana Labetoullea citovaný francouzskými orgány (81) a jeho analýzu judikatury Camporolo (82).
(107)
Oproti tomu, co tvrdí francouzské orgány - podle nich předpisy vylučují takovou záruku - Komise podotýká, že existence implicitních záruk vázaných na právní postavení veřejné instituce je potvrzena oznámením Státní rady předloženým v roce 1995 ve věci Crédit Lyonnais, které zakládá existenci implicitní státní záruky pouze na povaze subjektu coby veřejné instituce (83).
(108)
Jak bylo vysvětleno ve zmíněném rozhodnutí C 56/2007, konkrétně v bodech odůvodnění 142 až 145, na které se odkazuje mutatis mutandis, Komise nesdílí výklad francouzských orgánů, podle něhož nelze toto stanovisko Státní rady přenést na veřejnou instituci IFP. V rozhodnutí se konkrétně zdůrazňuje, že toto stanovisko se nijak neodvolává ani na poslání této veřejné instituce ani na to, zda tato veřejná instituce má nebo nemá veřejného účetního. Francouzské orgány nevysvětlují, proč by se podle nich dalo toto stanovisko použít pouze na veřejné instituce s veřejným účetním. Komise dále odmítá argumenty francouzských orgánů, podle nichž toto stanovisko není použitelné, jelikož je starší než zákon LOLF a je v rozporu z pozdější judikaturou Státní rady. Komise současně připomíná v bodě odůvodnění 104 a také ve dříve zmíněném rozhodnutí C 56/2007, že zákon LOLF není překážkou existence implicitní státní záruky ve prospěch veřejné instituce IFP.
(109)
Jak je uvedeno v bodech odůvodnění 146 a 147 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, bere Komise na vědomí oznámení ministra hospodářství, financí a průmyslu ze dne 22. července 2003, jehož předmětem je „registrace mechanismů implicitních nebo výslovných záruk poskytnutých státem“, a které potvrzuje existenci implicitních záruk vyplývajících ze zákonného nebo správního opatření, které „vytváří a nese s sebou finanční důsledky pro stát“. Toto oznámení ukazuje, že státní záruka může vyplývat z právních aktů nejrůznější povahy (84), a připomíná, že založení veřejné instituce může být ze své podstaty spojeno s vytvořením implicitní státní záruky ve prospěch věřitelů této instituce (85).
b) Věřitel veřejné instituce IFP má jistotu, že jeho pohledávka bude uhrazena.
(110)
Podle příkladu dokazování v části 4.1.1. bod A písm. b) zmíněného rozhodnutí C 56/2007, na které odkazuje mutatis mutandis, hodlá Komise nyní dokázat, že se v případě zastavení plateb ze strany veřejné instituce IFP budou její věřitelé nacházet v příznivější situaci než věřitelé podniku, který podléhá obchodnímu právu.
(111)
Zaprvé, jelikož se jedná o veřejné instituce, nevztahují se na ně tradiční omezení úhrady pohledávek subjektu soukromého práva. Na základě skutečností, jimiž se podrobněji zabývají body odůvodnění 150 až 154 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odvolává mutatis mutandis, Komise v tomto prvním bodě dochází k závěru, že:
-
na rozdíl od věřitelů podniků podléhajících obchodnímu právu, věřitelé veřejné instituce IFP (vzhledem k tomu, že tato instituce nepodléhá obecnému právu ve věcech soudního vyrovnání a soudní likvidace podniků v obtížích) neriskují, že jejich pohledávka při ukončení řízení o soudním vyrovnání zanikne úplně nebo částečně,
-
právní subjektivita veřejné instituce IFP není překážkou pro státní záruku,
-
při absenci výslovného omezení odpovědnosti státu za veřejnou instituci IFP se mohou věřitelé této instituce po právu opírat o zásadu, podle níž stát přebírá dluhy veřejné instituce IFP, i když je tato instituce právnickou osobou.
(112)
Zadruhé, v případě vymáhání dluhů veřejných institucí rozhodnutím soudu je řízení podle zákona ze dne 16. července 1980 (a různých souvisejících prováděcích aktů (86)) z důvodů vysvětlených v bodech odůvodnění 113 až 117 příznivější pro věřitele veřejné instituce IFP než soudní řízení obecného práva, jelikož nevede k zániku pohledávky za veřejnou institucí IFP.
(113)
V souladu s rozborem uvedeným v bodech odůvodnění 157 až 161 rozhodnutí C 56/2007, na které se odvolává mutatis mutandis, Komise především poznamenává, že zákon z roku 1980 (87) a jeho prováděcí opatření (88) označují stát jako orgán oprávněný k vymáhání dluhů veřejných institucí a svěřují mu významné pravomoci: provedení úhrady z moci úřední a vytvoření dostatečných zdrojů.
(114)
Podobně jako v souvislosti s body odůvodnění 162 až 168 rozhodnutí C 56/2007, na něž se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že zvláštní řízení stanovené zákonem z roku 1980 a jeho prováděcími předpisy je pouze řízením o vymáhání pohledávek, a nikoliv likvidačním řízením, a že následkem jeho použití pohledávka nezaniká, zatímco následkem uplatnění likvidačního řízení podle obecného práva závěrečný rozsudek pro nedostatek aktiv bez postihu s sebou nese zákaz, aby věřitelé pohledávku dále soudně vymáhali. Komise rovněž poznamenává, že zákon z roku 1980 a související prováděcí předpisy tím, že stanoví odklad úhrady z moci úřední a nepočítají se zastavením plateb, umožňují věřitelům předpokládat, že stále existují nebo budou existovat zdroje pro zaplacení jejich pohledávky za veřejným subjektem. Z těchto dvou aspektů vyplývá, že nedostatek peněžních prostředků je v případě potřeby jištěn státem, nebo je pouze přechodný. Naproti tomu žádné likvidační řízení nestanoví možnost, že se třetí osoba stane odpovědnou za dluhy insolventní osoby, samozřejmě vyjma případu, kdy se jedná o ručitele.
(115)
V souladu s rozborem uvedeným v bodech odůvodnění 170 až 180 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že francouzské právní předpisy dovolují, ba dokonce podporují stát v tom, aby poskytoval dotace veřejným institucím při nedostatku peněžních prostředků přednostně před klasickými bankovními půjčkami, a tyto dotace mohou podle zákona ze dne 16. července 1980 představovat „dodatečné zdroje“. Domnívá se rovněž, že jsou věřitelé s těmito právními dokumenty obeznámeni, a právem se tudíž domnívají, že dozorčí orgán bude schopen nalézt zdroje potřebné k úhradě jejich pohledávky. Komise se domnívá, že předpoklad, za něhož se věřiteli nezdaří dosáhnout splacení své pohledávky za použití řízení podle zákona ze dne 16. července 1980, je málo pravděpodobný.
(116)
Na rozdíl od závěru, k němuž dospěla v souvislosti s věcí La Poste v uvedeném rozhodnutí C 56/2007, Komise zdůrazňuje, že v tomto případě lze uvolnit relativně veliké vlastní zdroje veřejné instituce IFP, jelikož, jak vysvětlily francouzské orgány v bodě odůvodnění 44, hotovost a investice (150,3 milionu EUR) byly na konci roku 2007 přibližně pětkrát vyšší než suma půjček a finančních dluhů (25,2 milionu EUR). Komise tím uznala, že za současného stavu jejích financí je podle všeho málo pravděpodobné, přinejmenším v blízké budoucnosti, že v důsledku nedostatku vlastních zdrojů se veřejná instituce IFP může octnout v platební neschopnosti a vznikne potřeba státního zásahu.
(117)
Přestože je v současné době nedostatek aktiv veřejné instituce IFP nepravděpodobný, neznamená to, že tomu tak bude i v dlouhodobém horizontu. Za těchto okolností by nemožnost uvolnění zdrojů cestou postoupení majetku měla za následek použití jiných záručních mechanismů (zálohy, uplatnění odpovědnosti státu atd.). Ustaví-li totiž zákonodárce systém ochrany majetku, eventuální neplnění závazků ze strany veřejné instituce IFP by mohlo vést k nárůstu sporů o objektivní odpovědnost státu (89). V této souvislosti bere Komise na vědomí argument francouzských orgánů (90), podle něhož by v případě, že by stát považoval aktiva patřící veřejné instituci za nezbytná pro výkon jejího poslání veřejné služby. a postavil se tudíž proti jejich prodeji, nebyl povinen poskytnout vyrovnání prostřednictvím záručních mechanismů. Bere nicméně na vědomí, že francouzské orgány uznaly (i když popírají, že by tím byla veřejná instituce zvýhodněna), že požadavek kontinuity veřejné služby je závazný pro představitele státu při provádění řízení zavedeného zákonem ze dne 16. července 1980 (91). Komise se také domnívá, že by v důsledku tohoto rozhodnutí veřejné moci nepřistoupit k prodeji aktiv v zájmu zachování veřejné služby mohlo dojít k uplatnění objektivní odpovědnosti státu za porušení rovnosti před veřejnými břemeny.
(118)
Zatřetí, z důvodů, které již byly uvedeny v bodech odůvodnění 185 až 226 rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, má Komise za to, že za málo pravděpodobného předpokladu, že řízení ustavené zákonem ze dne 16. července 1980 neumožní uspokojení věřitele, vykazují prostředky, k nimž by se věřitel mohl uchýlit, aby uplatnil odpovědnost státu, vlastnosti záručního mechanismu.
(119)
Přestože se francouzské orgány domnívají, že odpovědnost státu nelze v zásadě uplatnit, ať se jedná o odpovědnost za zavinění či objektivní odpovědnost (92), současně přiznávají, že za předpokladu existence požadavku kontinuity veřejné služby a závaznosti tohoto požadavku pro představitele státu při provádění řízení podle zákona z roku 1980 by mohl soud nařídit odškodnění věřitele. Francouzské orgány mají za tohoto předpokladu za to, že by věřitel nebyl nijak zvýhodněn, jelikož by odškodnění bylo srovnatelné s odškodněním, které by získal podle obecného práva. Komise v této souvislosti upozorňuje na některé právní zvláštnosti plynoucí ze zákona z roku 1980: v soudní likvidaci podle obecného práva věřitelé (zejména věřitelé z písemné smlouvy) obvykle nezískávají zpět celou svou pohledávku a za podnik v likvidaci třetí osoby většinou dluhy neplatí.
(120)
Francouzské orgány rovněž popírají, že možnosti odškodnění věřitelů prostřednictvím uplatnění odpovědnosti lze považovat za formu záruky. Komise se naopak domnívá, že se uplatnění odpovědnosti státu (za zavinění nebo objektivní odpovědnost) při provádění řízení o vymáhání dluhů veřejných subjektů podle zákona ze dne 16. července 1980 rovná mechanismu záruky podle práva Evropské unie, neboť zajišťuje věřitelům uspokojení jejich pohledávky tím, že donutí stát splatit ji v případě neplnění závazků ze strany veřejné instituce IFP. Judikatura Evropského soudu pro lidská práva (ESLP) nadto ve věci Société de gestion du port de Campoloro a Société fermière de Campoloro v. Francie (93) (dále jen „věc Campoloro“) uznává existenci automatické záruky.
(121)
A konečně, podobně jako v důkazech předložených v bodech odůvodnění 181 až 184 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se mutatis mutandis odkazuje, Komise vyjadřuje stanovisko, že návrh francouzských orgánů na vyjasnění prováděcího nařízení k zákonu z roku 1980 nestačí k vyloučení toho, že zdroje budou uvolněny díky poskytnutí dotace z veřejných zdrojů.
a)
Francouzské orgány navrhly změnit prováděcí nařízení k zákonu z roku 1980 takto: „Zůstala-li úřední výzva po uplynutí těchto lhůt bez účinku, představitel státu nebo dozorčí orgán zanese výdaj do rozpočtu územního správního celku nebo veřejné instituce, která neplní své závazky. V případě potřeby uvolní potřebné zdroje v rámci rozpočtu správního celku nebo instituce buď snížením prostředků určených na jiné výdaje, nebo dosud nevyužitých, anebo navýšením zdrojů“ (změny jsou podtrženy).
b)
Komise v každém případě poznamenává, jak učinila v 67. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, že právní předpisy ani v současném znění ani ve znění změněném podle francouzských orgánů nevylučují, že zdroje mohou být uvolněny díky navýšení zdrojů předem umožněnému poskytnutím dotace nebo finančního příspěvku z veřejných zdrojů.
(122)
Z důvodů vyložených v bodech odůvodnění 204 až 211 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se mutatis mutandis odkazuje, se Komise domnívá, že kromě toho, že rozhodnutí ESPL ve věci Campoloro dokazuje, že uplatnění odpovědnosti francouzského státu v tomto případě působí jako implicitní záruka za pasiva veřejných orgánů a není spojena s žádnou podmínkou vzniku škody.
a)
Komise zejména konstatuje, že ESLP odmítl argumenty francouzských orgánů (94) založené jednak na tom, že příčinu nelze připsat státu, a jednak na neexistenci záruky státu vůči veřejným orgánům, které mají subjektivitu právnické osoby, a dále konstatuje, že ESLP přihlédl k protiargumentům žalujících stran (95).
b)
Komise upozorňuje, že ESLP konstatoval porušení čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o lidských právech (dále jen „Úmluva“), konkrétně proto, že „Je tudíž třeba, aby tyto rozsudky byly provedeny, přičemž Soudní dvůr připomíná, že státní orgán nemůže pod záminkou chybějících zdrojů nesplatit dluh na základě soudního rozhodnutí […]“. ESLP rovněž shledal, že došlo k porušení článku 1 Protokolu č. 1 k Evropské úmluvě o lidských právech, neboť žalující strany utrpěly zásah do jejich práva vlastnit majetek, neboť jsou zatíženy zvláštním a přílišným břemenem z důvodu nezaplacení dlužných částek (96). Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem nakonec ESLP připsal státu dluhy dlužnických obcí v plné výši (97).
c)
Komise má za to, že z této judikatury vyplývají tři důležité skutečnosti:
-
s výhradou toho, že žalující strany dosáhly soudního rozhodnutí, kterým byla jejich pohledávka uznána, odpovědnost státu plní úlohu implicitní záruky (98), neboť francouzský stát je na jedné straně odsouzen k úhradě celého dluhu právnické osoby veřejného práva (99) a na druhé straně se nerozlišovalo mezi tím, co může souviset s platební neschopností dlužnického orgánu veřejné samosprávy a případným nesplněním povinnosti ze strany státu (neboť ESLP v žádném stadiu řízení nehledá příčinu na straně státu a omezuje se jen na stav platební neschopnosti dlužníka);
-
tato odpovědnost pokrývá dluhy orgánů veřejné moci, které však jsou právnickými osobami. Francouzská vláda se výslovně dovolávala existence právnické osoby a vlastního jmění, aby oponovala uplatnění odpovědnosti francouzského státu, avšak ESLP tento argument odmítl;
-
působnost státní záruky se vztahuje na veřejné orgány, které jsou od něj odvozeny. Záruka je tedy vnitřně spjata s veřejnoprávním statusem dlužníka.
d)
Komise kromě toho konstatuje, že řešení, které přijal ESLP v uvedené věci Campoloro, není ojedinělé, a naopak má svůj původ ve velmi zřetelné tendenci judikatury, která se projevila zejména v rozsudcích Artico v. Itálie (100) a Bourdov v. Rusko (101).
(123)
Z důvodů uvedených v bodech odůvodnění 212 až 220 zmíněného rozhodnutí C 56/2007, na které Komise odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že připomínky francouzských orgánů nejsou takového charakteru, aby mohly způsobit neplatnost tohoto důkazu. Na základě výše uvedeného Komise, podobně jako v závěru, k němuž dospěla ve věci La Poste v bodě odůvodnění 222 uvedeného rozhodnutí C 56/2007 a v rozhodnutí o zahájení řízení, usoudila z toho, co už bylo uvedeno, že za současného stavu francouzského práva může věřitel veřejné instituce IFP, který se nedomohl zaplacení své pohledávky na základě použití postupů podle zákona ze 16. července 1980, získat všechny sumy odpovídající nesplacené pohledávce tak, že se bude domáhat konečné odpovědnosti státu, na rozdíl od toho, k čemu dochází v rámci likvidačního řízení obecného práva, při němž je uspokojení věřitele omezeno hodnotou disponibilního majetku. Komise se proto domnívá, že na odpovědnost státu se má pohlížet jako na záruku, že není omezena žádným francouzským právním předpisem a že je vnitřně spjata s veřejnoprávním postavením dlužnické instituce.
(124)
Kromě toho z důvodů, které už byly vysvětleny v bodech odůvodnění 223 až 226 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, Komise bere na vědomí francouzský návrh na to, aby byla do všech smluv veřejné instituce IFP, z nichž vyplývá dluh, vložena doložka omezující riziko uplatnění objektivní odpovědnosti státu pouze základě platební neschopnosti veřejné instituce IFP. Domnívá se však, že takový právní rámec je křehký a vyvolává pochybnosti o jeho trvalosti, protože výjimku přijatého rizika stanovila jako pravidlo judikatura, která se může dále vyvíjet. Komise se domnívá, že takový návrh je sám o sobě nedostatečný, protože nepočítá se všemi eventualitami: neumožňuje vyloučit, že se státní záruka může uplatnit při všech druzích odpovědnosti (zejména mimosmluvní odpovědnosti a trestní odpovědnosti). Mimoto nelze smluvně stanovit, že stát nebude ručit za dluhy, které má veřejná instituce IFP vůči svým dlužníkům, jelikož veřejná instituce se může například octnout v postavení dlužníka vůči třetí osobě na základě různých právních mechanismů, zejména v případě pohlcení jiného subjektu (102), vůči němuž by měly třetí osoby na první pohled nezjistitelné pohledávky. Závěrem, pokud jde o jednotlivé pohledávky třetích osob, Komise se domnívá, že „odstranit“ státní záruku může jen obecně závazný právní předpis upravující situace a třetí osoby všeho druhu, v němž by bylo uvedeno, že stát není ručitelem veřejné instituce IFP. Nakonec i za předpokladu, že by francouzské návrhy připravily věřitele veřejné instituce IFP o všechny možnosti, jak uplatnit odpovědnost státu za účelem uspokojení své pohledávky (podle Komise je tento předpoklad neověřený), tyto návrhy neumožňují spolehlivě zjistit, k čemu by došlo v případě platební neschopnosti (103) veřejné instituce IFP.
(125)
Za čtvrté, i kdyby věřitel nebyl uspokojen, může způsobit právní účinky přípustného omylu, jehož se dopustil při zakládání pohledávky, a který spočíval v domněnce, že bude tato pohledávka splacena.
(126)
Z důvodů, které již byly vysvětleny v bodech odůvodnění 227, 228 (odstavce 1 až 3) a 229 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že teorie zdánlivosti (104) umožňuje potvrdit, že věřitelé veřejné instituce IFP jsou oprávnění se domnívat na základě souboru souhlasných indicií, že taková záruka skutečně existuje (a to i za předpokladu, quod non, že postavení veřejné průmyslové a obchodní instituce (EPIC) veřejné instituce IFP jí z právního hlediska neposkytuje neomezenou záruku francouzského státu). Hlavní relevantní indicie z hlediska teorie zdánlivosti vyplývají na jedné straně z toho, že různé právní předpisy (zákon z roku 1980 a jeho prováděcí opatření) nebo úřední dokumenty (rozpočtové dokumenty) dávají věřiteli právo domnívat se, že stát převezme dluhy institucí s postavením EPIC v případě nedostatku hotovosti nebo že uplatní svou odpovědnost, a na druhé straně chybějící vysvětlení právního stavu po skončení řízení ve věci Campoloro a prvních řízení, která Komise zahájila v souvislosti s postavením institucí EPIC, taktéž utvrzuje víru věřitelů v existenci takové záruky; svou roli tu nakonec sehrává i neexistence jasných informací o účincích zastavení plateb instituce se statusem EPIC.
(127)
V tomto případe by Komise chtěla dodat, že před 7. červencem 2006 byli případní věřitelé veřejné instituce IFP ve smluvním vztahu s profesní institucí ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o řízení profesních zájmů (a tedy právnickou osobou soukromého práva), u níž nebyl důvod domnívat se, že se na ni může vztahovat jakákoli státní záruka.Proto teorie zdánlivosti může být v daném případě relevantní, pouze co se týče pohledávek vzniklých po změně postavení veřejné instituce IFP.
(128)
Komise dospěla k podobnému závěru jako její odborník ve věci La Post, že co se týče pohledávek vzniklých po 7. červenci 2006, i kdyby se za předpokladu, který obhajují francouzské orgány, věřitel mylně domníval, že stát je povinen ručit za dluhy veřejných institucí, konkrétně za veřejnou instituci IFP, jeho omyl by byl přípustný vzhledem k výše uvedeným prvkům a právo by tomu mohlo připisovat účinky. Kdyby věřitel výjimečně nemohl dosáhnout uspokojení své pohledávky, měl by nicméně jistotu, že není možné, aby zanikla.
B. Záruka zachování existence veřejné instituce IFP nebo jejích závazků
(129)
Z důvodů, které byly vysvětleny v bodech odůvodnění 230 až 250 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že i když se v přiměřené lhůtě a s použitím postupů popsaných v předchozí části nepodaří věřiteli instituce s postavením EPIC dosáhnout úhrady své pohledávky, má jistotu, že tato pohledávka mu nezanikne, na rozdíl od situace, v níž se nachází věřitel subjektu soukromého práva v likvidaci, který nemá žádnou jistotu, že jeho pohledávka bude uspokojena.
(130)
Komise zdůrazňuje, že neexistuje žádný postup týkající se likvidace a zániku veřejné instituce z vůle veřejného orgánu, který by byl spojen se zánikem práv a povinností této instituce: v případě zániku z rozhodnutí veřejného orgánu, třebaže to žádný právní předpis výslovně nestanoví, praxe a určité základní zásady správního práva spíše prokazují, že práva a povinnosti veřejných institucí, které jako takové zaniknou, vždy převezme jiný subjekt, popřípadě stát. Jinými slovy, dluhy veřejných institucí vždy přecházejí na jinou právnickou osobu, která nemůže odmítnout jejich převzetí, takže každý věřitel má jistotu, že bude možné domáhat se práv, které mu vyplývají z jeho pohledávky za jiným subjektem, a že jeho pohledávka tedy nezanikne.
(131)
Komise odkazuje na podrobnou analýzu v bodech odůvodnění 233 až 250 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, která se opírá o studii organického vývoje veřejných institucí, kterou provedl odborník ve věci La Poste, a která rozlišuje tři příčiny zániku veřejných institucí (105): případ zániku veřejných institucí uplynutím doby, na kterou byly zřízeny, případ zániku veřejných institucí zánikem jejich poslání a častější případ převodu poslání, který s sebou nevyhnutně nese přechod práv a povinností.
a)
Na základě tohoto znaleckého posudku lze zaprvé soudit, že ačkoli neexistuje obecná právní úprava zániku veřejných institucí, praxe ukazuje, že právní předpis vždy upravuje přesun práv a povinností zanikající instituce buď na stát, nebo na subjekt, který přebírá jeho poslání (106).
b)
Zadruhé, obecně jde o přesun „práv a povinností“ (výraz povinnosti se jistým způsobem vztahuje na dluhy), někdy o převod „majetku“ (107) (formulace, která rovněž zahrnuje dluhy). Jediný zjištěný příklad bezvýhradného zániku veřejné instituce se v každém případě týkal převodu samotných „dluhů“ na jiné subjekty veřejného práva (108).
c)
Zatřetí, i když dojde k zániku poslání, v praxi přebírá práva a povinnosti veřejné instituce jiný subjekt.
d)
Za čtvrté, praxe popsaná ve studii je v souladu s kodifikačním předpisem č. 02-060-M95 z 18. července 2002 a s Příručkou k finanční organizaci založení, přeměně a zrušení státních veřejných institucí (109), tj. práva a povinnosti likvidované instituce s postavením EPIC přecházejí buď na stát nebo na právnickou osobu, která přebírá poslání instituce.
(132)
Komise na základě názoru svého odborníka ve věci La Poste nakonec usoudila, že dluhy veřejných institucí se v praxi vždy převádějí na jinou právnickou osobu veřejného práva v případě zániku veřejné instituce, která vykonávala poslání. Věřitelé těchto veřejných institucí, k nimž náleží veřejná instituce IFP, mají proto jistotu, že jejich neuhrazené pohledávky nezaniknou.
C. Závěr o existenci státní záruky v prospěch veřejné instituce IFP
(133)
Na základě skutečností uvedených za účelem prokázání existence záruky na uspokojení jednotlivých pohledávek a zachovaní existence závazků veřejné instituce IFP Komise dospěla k závěru, že počínaje změnou právního postavení veřejné instituce IFP, k níž došlo 7. července 2006,
-
věřitelé veřejné instituce IFP nenarážejí na obvyklá omezení soukromého práva a veřejného práva, která by mohla bránit plné úhradě pohledávky,
-
věřitelé veřejné instituce IFP mohou k vymáhání svých pohledávek použít zvláštní postupy, které opravňují stát, aby donutil dlužnický subjekt k úhradě pohledávky,
-
francouzské právo věřitelům veřejné instituce IFP nikde nenaznačuje, že by se tato instituce mohla definitivně octnout ve stavu nedostatku peněžních prostředků,
-
rozpočtové dokumenty v případě nedostatku peněžních prostředků naznačují, že stát by mohl poskytnout mimořádný finanční příspěvek subjektům veřejného sektoru, k nimž IFP náleží,
-
neumožňují-li výše popsané postupy věřiteli, aby byl uspokojen, může uplatnit odpovědnost státu, aby dosáhl zaplacení své pohledávky v plné výši,
-
pokud by se výše zvažované činnosti měly rozložit v čase, věřitel má jistotu, že jeho pohledávka nezanikne, i kdyby u veřejné instituce IFP došlo k organickému vývoji.
(134)
Tyto zvláštnosti úzce souvisejí s právním postavením veřejné instituce IFP a znamenají, že stát plní úlohu konečného ručitele. Lze tudíž oprávněně usoudit, že veřejné instituci IFP byla poskytnuta neomezená záruka francouzského státu z důvodu jejího postavení EPIC.
(135)
Neomezená státní záruka ve prospěch veřejné instituce IFP má za následek převod státních zdrojů ve smyslu bodu 2.1 výše uvedeného sdělení o zárukách. Veřejná instituce IFP v praxi neplatí za tuto záruku žádný poplatek. Tímto způsobem dochází ke vzniku výhody a k čerpání státních prostředků, protože stát se zříká odměny, která je s poskytnutím záruk obvykle spojena. Na druhé straně záruka vytváří riziko možného a budoucího čerpání státních zdrojů, jelikož stát by byl povinen platit dluhy veřejné instituce IFP (110).
(136)
Neomezenou státní záruku ve prospěch veřejné instituce IFP lze nakonec přičíst státu, neboť vyplývá z kombinace veřejnoprávního postavení IFP, zásad vnitrostátního práva a dvou právních aktů, tj. zákona ze dne 25. ledna 1985, nyní obchodní zákoník, a zákona č. 80-539 ze dne 16. července 1980 a jeho prováděcích opatření.
7.1.1.2 Neexistence krytí dceřiných společností soukromého práva skupiny IFP neomezenou zárukou
(137)
Jak již Komise uvedla ve svém rozhodnutí týkajícím se uvedené věci C 51/2005 (111), v rozhodnutí o zahájení řízení v této věci a v části 2 (skupina IFP) veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat tvoří z hlediska práva hospodářské soutěže hospodářskou skupinu: veřejná instituce IFP totiž přímo vlastní 100 % kapitálu společnosti Axens a 100 % kapitálu společnosti Beicip-Franlab a nepřímo vlastní 100 % kapitálu společnosti Prosernat, vykonává kontrolu nad svými dceřinými společnostmi prostřednictvím členství svých řídících pracovníků v rozhodovacích orgánech těchto společností, vyjadřuje se zejména ke strategickému směřování a k rozhodnutím zásadního významu pro budoucnost dceřiných společností a je vázáná exkluzivními dohodami o převodu technologií nezbytných k výkonu hospodářských činností dceřiných společností (dohody zahrnují reciproční práva prvního odmítnutí) (112)), jakož i smlouvami o poskytnutí prostor a přidělení pracovníků, takže hospodářská integrace veřejné instituce IFP a jejich dceřiných společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat je dost silná k tomu, aby bylo možné dospět k tomuto závěru. Také je třeba prozkoumat skutečný rozsah státní záruky a prověřit, zda se v případě, že dceřiná společnost soukromého práva veřejné instituce IFP neplní své závazky, mohou uvolnit státní zdroje, a uspokojit její věřitele (jinými slovy, zda se na hospodářské činnosti dceřiných společností veřejné instituce IFP vztahuje či nevztahuje neomezená státní záruka).
(138)
Společnost UOP Limited se ve svých připomínkách k této otázce nevyjadřuje. Její argumenty vycházejí z vnímání subjektu IFP/Axens z pohledu účastníka trhu, z něhož podle ní může vyplynout výhoda pro skupinu IFP jednak ve vztazích s dodavateli, jednak ve vztazích se zákazníky nebo poskytovateli kapitálu. Tento aspekt bude prozkoumán v bodě 7.1.4 tohoto rozhodnutí v souvislosti se zkoumáním výhod, které má skupina IFP z opatření.
(139)
Naproti tomu, jak se uvádí v bodě odůvodnění 47, francouzské orgány popírají existenci státní záruky v prospěch dceřiných společností veřejné instituce IFP zejména z důvodu jejich postavení akciových společností podle obecného práva.
(140)
Podobně jako při dokazování existence neomezené státní záruky v prospěch veřejné instituce IFP v bodě 7.1.1.1 Komise postupně prozkoumá, zda věřitelé dceřiných společností soukromého práva veřejné instituce IFP získali záruku, pokud jde o uspokojení jejich individuálních pohledávek (A) nebo záruku na zachování závazků těchto dceřiných společností (B) v případě nedostatku majetku.
A. Věřitelé dceřiných společností veřejné instituce IFP nemají žádnou záruku, že jejich individuální pohledávky budou uspokojeny
(141)
Dceřiné společnosti veřejné instituce IFP mají právní postavení akciových společností. Jako právnické osoby soukromého práva (na rozdíl od jejich kontrolujícího akcionáře, který je veřejnou institucí) patří v plném rozsahu do působnosti řízení ve věcech soudního vyrovnání a soudní likvidace podle obecného práva (113) ve Francii.
(142)
Než bude prozkoumáno, zda lze uplatnit odpovědnost kontrolujícího akcionáře - veřejné instituce IFP - za počínání dceřiných společností b), je třeba představit řízení o soudní likvidaci podle obecného práva, jemuž by tyto dceřiné společnosti soukromého práva podléhaly v případě zastavení plateb a).
a) Řízení o soudní likvidaci podle obecného práva
(143)
Za předpokladu, že by se některá z dceřiných společností skupiny IFP, akciová společnost, ocitla v situaci zastavení plateb (jinými slovy, nebyla by více schopna splácet své nevyřízené dluhy s pomocí svých likvidních aktiv) a vyrovnání by bylo zjevně nemožné (114), řízení podle obecného práva (115) by vedlo ke vstupu této společnosti do soudní likvidace. O zahájení řízení (116) by v případě potřeby požádal dlužník nejpozději do čtyřiceti pěti dnů po zastavení plateb (pokud již dlužník nepožádal o zahájení smírčího řízení). Účelem takového řízení o soudní likvidaci by bylo ukončení činnosti podniku nebo zpeněžení jeho majetku celkovým či jednotlivým prodejem jeho práv a majetku (117). V rozhodnutí o zahájení soudní likvidace (118) by soud určil konkurzního soudce a za likvidátora by vyjmenoval soudního zplnomocněnce nebo osobu vybranou kvůli její kompetentnosti v dané věci. Likvidátor by vypracoval v měsíci svého jmenování zprávu o situaci podniku a potom by uskutečnil likvidační operace a audit (119) pohledávek (120). Výtěžek z likvidace by se potom rozdělil mezi věřitele podle jejich pořadí (přednostní věřitelé a hypoteční věřitelé, věřitelé, na které se vztahuje zvláštní movitá záruka, věřitelé na základě písemné smlouvy, tj. nepřednostní věřitelé, v poměru jejich pohledávek).
(144)
Pokud již nejsou nevyřízení závazky a likvidátor má dostatečné sumy na to, aby uspokojil věřitele, nebo pokud není možné pokračovat v operacích soudní likvidace kvůli nedostatku majetku, soud vyhlásí soudní likvidaci za ukončenou (121). Po ukončení řízení se na dlužníka vztahuje zásada zákazu dalšího soudního vymáhání pohledávek. Jinými slovy, rozsudek o ukončení soudní likvidace pro nedostatek majetku nedává věřitelům možnost dále soudně vymáhat pohledávky od dlužníka, vyjma případu (122), kdy je pohledávka důsledkem trestního odsouzení nebo práv souvisejících s osobou věřitele.
b) Neexistence záručního mechanismu ve prospěch dceřiných společností soukromého práva veřejné instituce IFP
(145)
Jak vysvětlil odborník ve věci La Poste, v některých obchodních společnostech, zejména v akciových společnostech a ve společnostech s ručením omezeným nejsou společníci obvykle povinni hradit dluhy organizace, v níž mají účast, nad rámec svého původního vkladu. Přesně do této kategorie patří dceřiné společnosti veřejné instituce jako akciové společnosti. Ve skupině IFP, stejně tak jako v jakékoliv jiné skupině společností se v případě neplnění závazků ze strany dceřiné společnosti, založené ve formě společnosti s omezeným rizikem (v tomto případě akciové společnosti), omezuje odpovědnost mateřské společnosti na ztrátu jejích vkladů (jako v případě každého běžného akcionáře), pokud neexistuje ručení, avaly, záruky, prohlášení o splnění závazků nebo doporučující dopisy (123), které by výslovně zakládaly vznik odpovědnosti mateřské společnosti.
(146)
S ohledem na příslušnost veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností k jedné a té samé skupině ve smyslu práva hospodářské soutěže je třeba prověřit, zda ve francouzském právu obchodních společností vztah hospodářské závislosti, v němž se nacházejí dceřiné společnosti vůči své mateřské společnosti, může nebo nemůže automaticky způsobit vznik odpovědnosti veřejné instituce IFP v případě, že si tyto dceřiné společnosti soukromého práva neplní své závazky, a na základě toho čerpání státních prostředků, když stát zajistil podstatnou část financování veřejné instituce a poskytl jí implicitní neomezenou záruku.
(147)
Po skončení tohoto důkladného prozkoumání může Komise dospět k závěru, že ve francouzském občanském a obchodním právu v případě neplnění závazků ze strany některé dceřiné společnosti v podstatě nelze uplatnit odpovědnost jejího akcionáře, který nad ní vykonává kontrolu, pokud se neprokáže existence zavinění na straně kontrolujícího akcionáře v řízení jeho dceřiné společnosti i). Nedávno uvažované návrhy reformy občanského zákoníku, od nichž bylo poté upuštěno a které se konkrétně týkaly rozšíření zásady odpovědnosti za počínání třetí osoby na případ vztahu mezi mateřskou společností a dceřinými společnostmi, naopak potvrdily, že taková zásada v současnosti ve francouzském právu neexistuje ii).
i) Neexistence obecné odpovědnosti akcionáře za jeho dceřinou společnost
(148)
Podle právní doktríny (124), organizace skupiny není nikdy sama o sobě zdrojem sukcesivní odpovědnosti. Francouzské právo vyznává zásadu osobní odpovědnosti uvedené v článku 1382 občanského zákoníku (125). Proto jedině protiprávní jednání, které lze připsat mateřské společnosti, může umožnit přístup k jejímu majetku.
(149)
V první řadě, pokud je v tomto případě mateřská společnost skupiny IFP právnickou osobou veřejného práva (veřejná instituce IFP), tento problém vyvolává dodatečné potíže: je třeba si totiž nejprve položit otázku, která soustava soudů (správní soudy anebo obecné soudy) je ve francouzském systému v případě potřeby příslušná posoudit případnou odpovědnost právnické osoby veřejného práva kontrolující právnickou osobu soukromého práva, která vstoupila do soudní likvidace.
(150)
Komise poznamenává, že pokud jde o žaloby o odpovědnost při nedostatku majetku (126), kompetenční soud se dlouho domníval, že obecný soud je příslušný v případě, že právnická osoba veřejného práva je řídícím subjektem podle práva (127) a správní soud, když právnická osoba veřejného práva je řídícím subjektem ve skutečnosti (128). V tomto případě je však podle všeho rozdělení pravomocí mezi správní soudy a obecné soudy dále založeno na povaze poskytovaných služeb: veřejná služba v oblasti správy nebo činnost průmyslového a obchodního charakteru.
a)
Pokud jde o veřejnou službu v oblasti správy, kompetenční soud podle všeho upustil od předchozí judikatury, která vycházela z řízení de jure nebo de facto (129) vzhledem ke svému rozhodnutí ve věci Département de la Dordogne (departement Dordogne) (130): soud vyššího stupně tehdy rozhodl ve prospěch příslušnosti správního soudu, protože věc se týkala veřejné služby v oblasti správy, a to tak, že právnická osoba veřejného práva je buď řídícím subjektem de jure anebo de facto právnické osoby soukromého práva, která plní úkoly veřejné služby. Poté, co kompetenční soud připomněl v souvislosti s rozsudkem ve věci Blanco (131), že „odpovědnost, která může náležet státu nebo jiným právnickým osobám veřejného práva z důvodu škod připsaných jejich veřejným službám v oblasti správy, podléhá systému veřejného práva“ (podtržení vloženo) a že jinak je tomu jen v případě, když to zákon výslovně stanovil, rozhodl, že ze zákona z 25. ledna 1985 o vyrovnání a soudní likvidaci podniků (v současnosti kodifikovaného v článcích L. 624-3 a násl. Obchodního zákoníku) nevyplývá, „že by zákonodárce mínil odchylně od zásad, kterými se řídí odpovědnost právnických osob veřejného práva, zahrnout do působnosti obecných soudů přezkum občanskoprávní odpovědnosti státu nebo jiných právnických osob veřejného práva z titulu plnění úkolů veřejné služby v oblasti správy.“ (Podtržení vloženo).
b)
Naopak vzhledem k tomu, že jde o činnost průmyslového nebo obchodního charakteru, jsou k přezkoumání občanskoprávní odpovědnosti právnické osoby veřejného práva vykonávající kontrolu nad soukromou osobou, která vstoupila do likvidace, zjevně příslušné soudy. V rozhodnutí ve věci Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes (132) rozhodl soud pro kompetenční spory zejména, že „ačkoli jsou pro přezkum občanskoprávní odpovědnosti státu či jiných právnických osob veřejného práva v důsledku výkonu správní služby příslušné správní soudy, žaloba v takové záležitosti spadá do pravomoci obecných soudů, jakmile se odpovědnost státu nebo právnické osoby veřejného práva zkoumá z hlediska výkonu činnosti průmyslového nebo obchodního charakteru, přičemž není třeba rozlišovat, zda dotyčný orgán státní moci jednal jako řídící subjekt de jure nebo de facto“. (Podtržení přidáno). Kompetenční soud dospěl k tomuto závěru v uvedené věci tak, že neuznal, že činnosti vykonávané akciovou společností s představenstvem a dozorčí radou (SEM Olympique d'Alès en Cévennes) mají povahu veřejné služby v oblasti správy, na základě uvážení dvou aspektů: jejího předmětu (133) a způsobu jejího financování (134).
(151)
Co se týče konkrétně akciových společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, dceřiných společnosti soukromého práva kontrolovaných veřejnou institucí IFP, z informací uvedených ve spisu a zejména z informací uvedených v bodě odůvodnění 159 vyplývá, že jejich předmět spadá pod hospodářský účel (135), nikoli pod správní účel. Kromě toho podstatná část zdrojů těchto podniků pochází z provozních příjmů, které vytvářejí jejich hospodářské činnosti, nikoli z veřejného financování. Nakonec je třeba uvést, že tyto dceřiné společnosti veřejné instituce IFP byly založeny jako obchodní společnosti z iniciativy právnické osoby soukromého práva (136) (nikoli právnické osoby veřejného práva, protože k transformaci veřejné instituce IFP na veřejnou instituci s postavením EPIC došlo až 7. července 2006). Průmyslová a obchodní povaha činnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat je tudíž nesporná a v případě soudní likvidace jsou obecné soudy bezpochyby příslušné rozhodovat o případné žalobě o odpovědnosti proti veřejné instituci IFP.
(152)
Za těchto podmínek třeba ověřit podmínky vzniku odpovědnosti kontrolujícího akcionáře z hlediska judikatury kasačního soudu. Jinak podmínky, za nichž lze rozšířit řízení o soudní likvidaci zahájené proti určité osobě (dceřiné společnosti) na jinou právnickou osobu (mateřskou společnost), jsou velice přísné. Ve vztahu k dceřiné společnosti, která neplní své závazky, musí osoby poškozené tímto jednáním dokázat protiprávní jednání mateřské společnosti, aby se domohly náhrady, a zvláště popírání mateřskou společností právní subjektivity její dceřiné společnosti (α) a chybné řízení kontrolované společnosti (β).
α) Popírání právní subjektivity dceřiné společnosti mateřskou společností
(153)
Judikatura kasačního soudu potvrdila možnost rozšířit odpovědnost mateřské společnosti na jednání jejích dceřiných společností ve dvou mimořádných případech (137): jednak když se majetek dceřiných společností zaměňuje s majetkem mateřské společnosti (předpoklad zvaný „záměna majetků“), a jednak když jsou dceřiné společnosti fiktivními právnickými osobami (předpoklad zvaný „fiktivnost právnické osoby“).
(154)
Pokud jde o „záměnu majetků“ (138), tento pojem všeobecně charakterizuje situaci, kdy z příslušných účetních záznamů dvou samostatných právních subjektů nelze určit, ke kterému z nich se vztahuje některá položka aktiv nebo pasiv. K prokázání existence takové záměny majetků však nestačí existence vazeb, ani úzkých, mezi společnostmi skupiny. Kromě toho údaje o společnících nebo řídících pracovnících, ani adresa sídla společnosti (139), neumožňují samy o sobě zjistit záměnu majetků. K vyloučení jakékoliv záměny majetků obvykle stačí formální vymezení vztahů v rámci skupin ve smlouvách uzavřených mezi mateřskou společností a jejími dceřinými společnostmi (140).
(155)
Ve dvou věcech z nedávné doby Metaleurop (141) a AOL Liberté (142) kasační soud podle všeho dokonce zpřísnil svou kontrolu podmínek rozšíření řízení proti mateřské společnosti skupiny. Integrace společností skupiny, dokonce velmi silná, s sebou nezbytně nepřináší záměnu majetků. Podle právní doktríny (143)„[ani] smlouvy o správě hotovosti a výměnách mezi dvěma subjekty, ani výměny zaměstnanců, ani zálohy vyplacené mateřskou společností, ani převzetí mateřskou společností pravomocí řídit dceřinou společnost nenabylo charakter všeobecného zmatku v účtech, který by zdůvodňoval opětovné spojení majetků.“ Proto se zdá, že je zvlášť těžké uplatnit odpovědnost mateřské společnosti za jednání některé její dceřiné společnosti na základě záměny jejich majetků (144), přičemž úroveň důkazů požadovaná kasačním soudem k jejímu prokázání je mimořádně vysoká.
(156)
V tomto případě je třeba konstatovat, že Komise už zdůraznila, že „[…] jelikož veřejná instituce IFP a dotčené dceřiné společnosti jsou samostatnými právními subjekty, jejich účty jsou odděleny“ (145). Kromě toho dohody, které mezi sebou uzavřely veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti, zejména exkluzivní smlouvy o převodu technologií nebo o přidělení zaměstnanců (146), nenabyly charakter všeobecného zmatku v účtech, který by zdůvodňoval opětovné spojení majetků ve smyslu judikatury kasačního soudu, jelikož každé plnění se odděleně účtuje v příslušných výkazech jednotlivých subjektů skupiny IFP, jak stanoví konkrétně body 7.1.4. a 7.3.
(157)
Co se týče „fiktivnosti právnické osoby“, jde o charakteristiku neexistence údajů ve společenské smlouvě dceřiné společnosti (affectio societatis) tak, aby se prokázalo, že ve skutečnosti neexistuje. Kasační soud (147) se domnívá, že společnost je fiktivní, když existence právnické osoby, proti které je zahajováno řízení, je pouze zdánlivá, neboť nemá činnost odlišnou (148) od činnosti majitele společnosti - fyzické nebo právnické osoby.
(158)
Na základě veřejně dostupných informací (149) Komise konstatuje, že veřejná instituce IFP a Axens, Beicip-Franlab a Prosernat nemají ani stejnou adresu, ani stejné provozovny:
a)
veřejná instituce IFP je zapsána v obchodním rejstříku a rejstříku společností (dále jen „ORRS“) v Nanterre pod číslem B 775 729 155 a její sídlo se nachází v Rueil-Malmaison (150). Veřejná instituce IFP má dvě provozovny, které se nacházejí ve Francii, v Solaize (151) a v Pau (152).
b)
Společnost Axens je zapsána v ORRS v Nanterre pod číslem B 599 815 073 a její sídlo se také nachází v Rueil-Malmaison, avšak na adrese, která není totožná (153) s adresou mateřské společnosti. Její provozovny se také nacházejí v místech, které jsou jiné než je místo její mateřské společnosti, nejčastěji mimo Francie: ve Spojených státech v Houstonu (Texas), v Princetonu (New Jersey), v Savannah (Gruzie) a v Calvert City (Kentucky), v Kanadě v Brockville (Ontario), v Číně v Pekingu, v Japonsku v Tokiu, v Indii v Dillí (New Delhi), v Bahrajnu a v Rusku v Moskvě;
c)
společnost Beicip-Franlab je zapsána v ORRS v Nanterre pod číslem B 679 804 047 a její sídlo se též nachází v Rueil-Malmaison, avšak na adrese, která není totožná (154) s adresou její mateřské společnosti a společnosti Axens. Má dceřiné společnosti a kanceláře v mnoha zemích světa, zejména v Bahrajnu, Abú Dhabí, v Libyi v Tripolisu, v Malajsii v Kuala Lumpur, ve Spojených státech v Houstonu v Texasu, v Mexiku ve Villahermosa, v Brazílii v Rio de Janeiro a v Rusku v Moskvě;
d)
společnost Prosernat je zapsána v ORRS v Nanterre pod číslem B 315 251 330 a její sídlo se nachází v Puteaux (155). Společnost uvádí (156), že má zastoupení asi v dvaceti zemích světa, především v Jižní Americe (Argentina, Brazílie, Venezuela), Evropě (Velká Británie, Itálie, Norsko), Severní Africe (Alžírsko, Egypt), v zemích Perského zálivu (Saudská Arábie, Spojené arabské emiráty, Kuvajt, Omán, Katar), Iránu, Rusku a ve Společenství nezávislých států, jakož i v jihovýchodní Asii.
(159)
Kromě toho v tomto případě jsou hospodářské činnosti prováděné jednotlivými dceřinými společnostmi skutečné, takže je přiměřeně nelze hodnotit jako fiktivní, jelikož kasační soud má na hodnocení právnické osoby coby „fiktivní“ velmi přísná kriteria (157):
a)
společnost Axens založená v roce 2001 skutečně provádí hospodářskou činnost na trhu s katalyzátory a technologiemi pro rafinérský a petrochemický průmysl, pro tyto účely zaměstnává přes 600 osob, a díky této činnosti dosahuje roční obrat přibližně 300 milionů EUR.
b)
Společnost Beicip-Franlab založená v roce 1967 vykonává skutečnou činnost v oblasti vydávání a distribuci programového vybavení se zaměřením na „Průzkum - Ložiska“ a provádění studií a poradenské činnosti. Na této činnosti se podílí více než sto zaměstnanců a její roční obrat činí asi čtyřicet milionů EUR.
c)
Společnost Prosernat pořízená v roce 2001 působí v oblasti studií a služeb a výroby zařízení na zpracování plynu a rekuperaci síry. Pro účely výkonu této činnosti podnik zaměstnává přibližně 70 osob a dosahuje obratu přibližně 50 milionů EUR.
(160)
Z uvedeného vyplývá, že kromě případu pochybení při výkonu řízení, který bude prozkoumán v bodech odůvodnění 161 až 164, velice úzce vymezené případy - fiktivnost právnické osoby v případě dceřiné společnosti nebo záměna majetků dceřiné společnosti a mateřské společnosti - ustanovené judikaturou jako předpoklad vzniku odpovědnosti mateřské společnosti za jednání jejích dceřiných společností, nebyly v tomto případě jednoznačně splněny. Komise se proto domnívá, že nejsou splněné podmínky pro automatické uplatnění odpovědnosti veřejné instituce IFP v případě likvidace jejích dceřiných společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat.
β) Odpovědnost za pochybení při řízení dceřiné společnosti mateřskou společností
(161)
Pochybení při výkonu kontroly nad dceřinou společností tradičně může zakládat odpovědnost mateřské společnosti (158). V případě, že se mateřská společnost dopustila nedbalosti při kontrole, kterou je povinna vykonávat při řízení svých dceřiných společností, „zvláště v případě skupin společností judikatura umožňuje domáhat se odpovědnosti mateřské společnosti“ (159). Právní doktrína vyvozuje, že pochybení při řízení dceřiné společnosti v obtížích ze strany její mateřské společnosti, která vystupovala jako řídící subjekt de jure nebo de facto, může založit vznik její odpovědnosti (160) v případě likvidace. Mateřská společnost totiž může být coby společník dceřiné společnosti shledána odpovědnou (161), pokud jí lze připsat chybné jednání, které je příčinou obtíží kontrolované společnosti (162).
(162)
Obecné právo tedy stanoví odpovědnost řídících subjektů vůči jejich společnosti, společníkům nebo věřitelům (163). V případě skupiny se věřitelé dceřiné společnosti, která je v situaci zastavení plateb, budou snažit dokázat, že mateřská společnost měla de jure nebo de facto postavení řídícího subjektu (164) dceřiné společnosti. Odpovědnost mateřské společnosti za pochybení její dceřiné společnosti je potvrzena zejména právem hromadných řízení (165), přesněji v rámci žaloby o odpovědnosti za nedostatek majetku (166), pod podmínkou, že se tato společnost chová jako řídící subjekt (167) své dceřiné společnosti. K uplatnění odpovědnosti mateřské společnosti za pochybení je třeba předložit důkaz o takovém zavinění, a zejména o vztahu příčinnosti mezi pochybením a škodou způsobenou jednáním dceřiné společnosti (168).
(163)
Z uvedeného v každém případě vyplývá, že tyto žaloby nejsou v žádném případě žalobami o záruku, protože jsou vždy založeny na odpovědnosti za pochybení mateřské společnosti. Tyto žaloby též nemohou založit obecnou zásadu odpovědnosti mateřské společnosti za počínání jejích dceřiných společností, která by popřela zásadu omezení odpovědnosti akcionáře za počáteční vklady do akciových společností, s výjimkou předpokladů, že akciové společnosti by byly fiktivními subjekty nebo by se jejich majetek zaměňoval s majetkem mateřské společnosti, které v tomto případě možno vyloučit.
(164)
Nakonec z judikatury kasačního soudu vyplývá, že použití zásady odpovědnosti za pochybení mateřské společnosti při řízení dceřiné společnosti se v žádném případě nepodobá mechanismu, který je rovnocenný záručnímu systému.
ii) Nedávné návrhy reformy odpovědnosti za počínání třetí osoby
(165)
Podle závěrů nedávné parlamentní informační zprávy (169) se tedy zdá, že za současné právní úpravy „řešení přijímaná judikaturou kladou důraz na důležitost překážky, jakou je právní subjektivita právnické osoby v rámci připsatelnosti odpovědnosti“ (170). (Podtržení přidáno).
(166)
V této souvislosti je taková překážka podle všeho rozhodující, protože ve Franci se nedávno rozproudila diskuse o vhodnosti reformy občanského zákoníku, která by rozšířila odpovědnost za počínání třetí osoby (171) (zejména v případě vztahů, v kterých se nacházejí dceřiné společnosti skupiny vůči své mateřské společnosti) na situace hospodářské závislosti. Zdá se, že některá sdružení spotřebitelů (172) zmíněná v uvedené parlamentní zprávě zejména litují toho, že technika „přidružení“ společností umožňuje určitým subjektům v pozdějším sporu namítat právní oddělení společností skupiny v případě zpochybnění odpovědnosti dceřiné společnosti, ačkoli obchodní nabídky byly založeny na obraze skupiny dokonale integrovaných společností nabízejících soubor služeb.
(167)
V článku 1355 předběžného návrhu Catala (173) bylo nedávno navrženo, aby byl stanoven nový právní základ odpovědnosti za počínání třetí osoby, který by přehodnotil zásadu právní nezávislosti dceřiných společností:
„Článek 1355
Plným právem odpovídáme za škody způsobené těmi, jejichž způsob života řídíme nebo jejichž činnost organizujeme, vedeme nebo kontrolujeme ve svém vlastním zájmu. […]“.
(168)
Komentáře autorů tohoto předběžného návrhu objasňují inovace navrhnuté v tomto dokumentu v oblasti mimosmluvní odpovědnosti za počínání třetí osoby. Jeho přijetím by se přidalo do možného základu „řízení a organizování činnosti jiného v osobním zájmu toho, kdo tuto kontrolu vykonává“ (174), čímž by se výrazně změnila současná právní úprava v tom, že od daného okamžiku by tato odpovědnost byla přísná: „nevyžadoval by se důkaz o zavinění řídícím subjektem, nýbrž důkaz o jednání, které by mohlo založit vznik osobní odpovědnosti přímého původce, kdyby nejednal pod kontrolou jiného“ (175).
(169)
V odstavci 2 článku 1360 předběžného návrhu se uvádí tato zásada v případě odpovědnosti mateřské společnosti skupiny společností ve vztahu k jejím dceřiným společnostem:
„Článek 1360
[…] Stejně je odpovědný ten, kdo kontroluje hospodářskou nebo majetkovou činnost profesionála, který je v závislém postavení, i když jedná za sebe samého, pokud poškozený prokáže, že poškozující jednání souvisí s výkonem kontroly. Totéž platí zejména o mateřských společnostech odpovědných za škody způsobené jejich dceřinými společnostmi nebo o poskytovatelích koncesí v případě škod způsobených jejich koncesionáři.“ (Podtržení vloženo.)
(170)
Z uvedeného naopak vyplývá, že za současného stavu francouzského práva uplatnění odpovědnosti mateřské společnosti za počínání její dceřiné společnosti skutečně předpokládá, jak už bylo vysvětleno, předložení důkazu o pochybení mateřské společnosti vůči společnosti dceřiné.
(171)
Pokud jde o předvídatelný vývoj francouzského pozitivního práva, Komise bere na vědomí, že od reformy plánované v tomto směru bylo podle všeho upuštěno. V uvedené parlamentní zprávě se totiž pracovní skupina komise pro zákony vyslovila proti jakémukoli „potvrzení existence objektivní odpovědnosti z důvodu stavu hospodářské závislosti“ (doporučení č. 19). Zdá se však, že taková reforma už není na programu dne: především nefiguruje v návrhu zákona č. 657 o reformě občanskoprávní odpovědnosti (176) předložené na řádném zasedání 2009-2010 (zaevidovaném předsednictvím senátu dne 9. července 2010).
(172)
Následkem toho na rozdíl od odpovědnosti státu v případě neplnění závazků ze strany jeho veřejných institucí, která má vlastnosti záručního mechanismu (zejména) proto, neboť je automatická, za současného stavu francouzského práva neexistuje implicitní a automatické uplatnění odpovědnosti mateřských společností za jednání jejích dceřiných společností soukromého práva, které vstoupily do soudní likvidace.
B. Věřitelé dceřiných společností veřejné instituce IFP nemají žádnou záruku, co se týče zachování jejich existence a/nebo jejich povinností.
(173)
Na základě uvedeného může Komise konstatovat, že pokud dceřiné společnosti veřejné instituce IFP coby akciové společnosti zaniknou po skončení řízení o likvidaci, jejich práva a povinnosti zaniknou spolu s nimi. Za podobných okolností by jejich akcionář, který je kontroluje - veřejná instituce IFP, jistě měl možnost předem vložit kapitál (177), aby zabránil jejich zániku a likvidaci. Takový kapitálový vklad by tak mohl zajistit zachování pohledávek, které mají třetí osoby za těmito dceřinými společnostmi.
(174)
Byla by to tedy strategická volba veřejné instituce a nikoli její automatická povinnost ze zákona. Kromě toho by taková volba byla přísně vymezena právem v oblasti státní podpory: za předpokladu, že by takový kapitálový zásah nebyl odůvodněný chováním soukromého investora v tržním hospodářství, po oznámení francouzskými orgány by nadále podléhal předběžné kontrole (a předběžnému souhlasu) Evropské komise.
(175)
Komise může současně dospět k závěru, že v případě řízení o likvidaci věřitelé dceřiných společností veřejné instituce IFP nemají žádnu jistotu, že jejich pohledávky budou uhrazeny.
C. Závěr o neexistenci státní záruky pokrývající dceřiné společnosti soukromého práva veřejné instituce IFP
(176)
Na základě uvedeného Komise může dospět k závěru, že na rozdíl od věřitelů veřejné instituce IFP nemají věřitelé dceřiných společností soukromého práva skupiny IFP záruku ani toho, že jejich jednotlivé pohledávky budou uhrazeny, a ani toho, že bude zachována existence těchto akciových společností v případě likvidace. Z toho vyplývá, že se na tyto dceřiné společnosti soukromého práva nevztahuje neomezená státní záruka, na kterou má nárok veřejná instituce IFP z důvodu svého právního postavení. Komise opírá svou analýzu o skutečnost, že věřitelé dceřiných společností soukromého práva veřejné instituce IFP:
-
nadále podléhají řízení obecného práva ve věcech vyrovnání a likvidace podniků,
-
za současného stavu francouzského práva nemohou automaticky uplatnit odpovědnost akcionáře kontrolujícího dceřiné společnosti - veřejné instituce IFP (a tedy francouzského státu), za jednání jejích dceřiných společností; jsou totiž povinni předložit předběžný důkaz o tom, že se veřejná instituce dopustila chyby, což vylučuje, aby takové uplatnění odpovědnosti bylo automatické, a aby teda mohlo být považováno za záruční mechanismus.
(177)
Komise zdůrazňuje, že podobné závěry už přijala v jiných případech, kdy usoudila, že na akciovou společnost v 100 % vlastnictví veřejné instituce nebo samotného státu, se nevztahuje neomezená státní záruka, jakou získal její akcionář. Pokud jde o akciové společnosti přímo ve vlastnictví státu, Komise se od roku 2003 domnívala ve věci EDF (178), že transformace podniku se statusem EPIC na akciovou společnost obecného práva, a tedy jeho podřízení obecnému konkursnímu právu, mělo za následek zrušení záruky, která se až do té doby na podnik vztahovala. Nedávno se to potvrdilo, když se sám podnik La Poste transformoval na akciovou společnost (179) v 100 % vlastnictví státu. Co se týče akciových společností ve vlastnictví veřejných institucí, Komise uznala v uvedeném rozhodnutí o zřízení La Banque Postale, že právní postavení takové dceřiné společnosti - akciové společnosti v úplném vlastnictví veřejné instituce (v tomto případě podniku La Poste, který měl svého času veřejnoprávní status EPIC) - samo o sobě umožňuje vyloučit existenci neomezené státní záruky v jejím případě (180).
7.1.2 HOSPODÁŘSKÁ POVAHA ČINNOSTÍ VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP KRYTÝCH NEOMEZENOU ZÁRUKOU
(178)
Jak již Komise uvedla ve svých předchozích rozhodnutích týkajících se veřejné instituce IFP (181), veřejná instituce IFP plní podle svých stanov tyto tři úkoly:
-
výzkum a vývoj v oblasti vyhledávání ložisek ropy a plynu a v oblasti technologií rafinace a petrochemie,
-
vzdělávání inženýrů a techniků a
-
poskytování informací a dokumentace souvisejících s těmito odvětvími.
(179)
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 31, francouzské orgány se domnívají, že veřejná instituce IFP je výzkumná instituce, která plní tři úlohy obecného zájmu (výzkum, vzdělávání a dokumentace).
(180)
Komise se rovněž domnívá, že z hlediska úkolů, jimiž byla veřejná instituce IFP pověřena, ji lze kvalifikovat jako „výzkumnou instituci“ ve smyslu bodu 2.2. písm. d) rámce Společenství pro státní podporu na výzkum, vývoj a inovace (182) (dále jen „rámec VaVaI“): jejím prvořadým cílem je vykonávat činnosti základního výzkumu (183), aplikovaného výzkumu (184) nebo experimentálního vývoje (185) a rozšiřovat jejich výsledky formou výuky, publikováním nebo převodem technologií.
(181)
V souladu s judikaturou Soudního dvora (186), veřejné financování činností vykonávaných výzkumnou institucí (včetně jejich krytí neomezenou státní zárukou) může mít za následek (187) poskytnutí státní pomoci uvedené instituci, pokud vykonává hospodářskou činnost, to znamená činnost spočívající v poskytování zboží a služeb na daném trhu (188), a to nezávisle na jejím právním postavení a způsobu jejího financování.
(182)
Co se konkrétně týče hospodářské (nebo nehospodářské) povahy činností vykonávaných výzkumnými institucemi, Komise zpřesnila v průběhu své rozhodovací praxe (189), co patří do jedné či druhé kategorie.
(183)
Pokud jde o hlavní činnosti výzkumných institucí, Komise se domnívá, že v zásadě mají nehospodářskou povahu, konkrétně:
-
vzdělávání s cílem zvýšit počty a zlepšit kvalifikaci lidských zdrojů,
-
provádění nezávislého výzkumu i výzkumu prováděného ve spolupráci s jinými subjekty s cílem zvýšit objem znalostí a zlepšit chápání stávajícího know-how;
-
šíření výsledků výzkumu.
(184)
Komise má dále za to, že činnosti sloužící převodu technologií (poskytování licencí, tvorba vedlejších produktů nebo jiných forem řízení znalostí vytvořených výzkumnou institucí) mají nehospodářskou povahu, jestliže jsou „prováděny interně“ (190) a veškeré příjmy z těchto činností jsou reinvestovány do hlavních činností daných výzkumných institucí.
(185)
Komise se naopak domnívá, že výzkum prováděný na základě smluv s průmyslem, pronájem výzkumné infrastruktury nebo poradenská činnost (191) patří do kategorie hospodářských činností.
(186)
V tomto případě neomezená státní záruka poskytnutá veřejné instituci IFP z důvodu jejího postavení EPIC pokrývá jednak její nehospodářské činnosti (což samo o sobě nevyvolává problém z hlediska práva v oblasti státní podpory), a jednak její hospodářské činnosti, které jsou dvojího druhu.
(187)
Co se týče prvního druhu hospodářských činností, francouzské orgány navzdory své domněnce, jak se uvádí v bodě odůvodnění 31, že činnosti veřejné instituce IFP jsou většinou nehospodářské, ve svých dopisech z 13. ledna a 16. července 2010 přiznaly, že mimo výhradní oblasti činnosti svých dceřiných společností poskytovala veřejná instituce IFP služby spočívající především v pronájmu materiálu svým dceřiným společnostem a prostor, přidělování zaměstnanců a v poskytování právních služeb a služeb v oblasti smluvního výzkumu pro třetí osoby a pro své dceřiné společnosti. Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 185, takové činnosti mají skutečně hospodářskou povahu v tom smyslu, v jakém ji obvykle chápe Komise.
(188)
Pokud jde o druhý druh hospodářských činností - činnosti v oblasti převodu technologií, jako je poskytování licencí, tvorba vedlejších produktů nebo jiné formy řízení znalostí, které vytvořila výzkumná instituce -, jsou v podstatě, jak je uvedeno v bodě odůvodnění 184, nehospodářské povahy, jestliže se provádějí interně a jestliže jsou příjmy z nich v plném rozsahu reinvestovány do veřejného výzkumu. V tomto případě však, jak Komise usoudila v uvedeném rozhodnutí C 51/2005, velmi specifické vztahy mezi veřejnou institucí IFP a některými jejími dceřinými společnostmi soukromého práva způsobují, že „[…] některé činnosti veřejné instituce IFP přesahují rámec jejich nehospodářských činností, neboť umožňují jejich komerční využití ze strany jejích dceřiných společností“ (192). Komise totiž dospěla k závěru, že dotyčné dceřiné společnosti nemohou být považovány za hospodářské subjekty nezávislé na mateřské společnosti, vzhledem k tomu, že jejich činnosti jsou začleněny do vývojové strategie veřejné instituce IFP, kde vykonává nejen kontrolu de jure, ale rovněž kontrolu de facto, kde výhradní dohody svědčí o velké hospodářské integraci a kde dotyčné dceřiné společnosti vytvářejí u hospodářských subjektů příslušných odvětví dojem společného subjektu. Převody technologií, zejména těch, které pocházejí z aplikovaného výzkumu (193), mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, je proto třeba považovat za hospodářské činnosti ve smyslu práva hospodářské soutěže.
7.1.3 PŮSOBNOST TOHOTO ROZHODNUTÍ
(189)
Z bodu 7.1.1 vyplývá, že činnosti vykonávané přímo veřejnou institucí IFP jsou kryty státní zárukou na rozdíl od činností vykonávaných jejími dceřinými společnostmi soukromého práva, na které se záruka nevztahuje.
(190)
Kromě toho v rámci činností, které vykonává přímo veřejná instituce IFP, případně zahrnuje státní podporu jen pokrytí státní zárukou těch činností, které mají hospodářskou povahu, pokud jsou splněny i ostatní podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 SFEU.
(191)
Z bodu 7.1.2 nakonec vyplývá, že tyto hospodářské činnosti se omezují jednak na činnosti smluvního výzkumu, které vykonává veřejná instituce IFP, a jednak na činnosti v oblasti převodu technologií ve výhradních oblastech činnosti dceřiných společností Axens, Prosernat a Beicip-Franlab, jakož i na pronájem infrastruktur, přidělování zaměstnanců a poskytování právních služeb.
7.1.4 EXISTENCE SELEKTIVNÍ VÝHODY PRO SKUPINU IFP
(192)
Pro účely analýzy případných výhod, které by skupina IFP mohla mít z neomezené státní záruky, která byla poskytnuta její mateřské společnosti - veřejné instituci IFP z důvodu jejího postavení EPIC, Komise bude postupovat dvoufázově: nejdříve prozkoumá případné výhody plynoucí mateřské společnosti (7.1.4.1) a poté prozkoumá výhody, které mohly být přeneseny na její dceřiné společnosti (7.1.4.2).
7.1.4.1 Výhody plynoucí veřejné instituci IFP
(193)
V uvedeném rozhodnutí o zahájení řízení - v souladu s bodem 2.1.3 uvedeného oznámení týkajícího se záruk - Komise uvedla, že veřejná instituce IFP může mít výhodu ze svého postavení EPIC, a to zejména díky výhodnějším podmínkám financování (194) na kapitálových trzích, přičemž výhoda vyplývá z neuplatnitelnosti postupu obecného práva v oblasti vyrovnání a soudní likvidace na právnické osoby veřejného práva. Kromě toho, pokud jde o neplnění závazků ze strany veřejné instituce, Komise poznamenala, že státní záruka se vztahuje na všechny pohledávky veřejné instituce IFP, které, jak bylo upřesněno v bodě odůvodnění 71 rozhodnutí o zahájení řízení, „mohou být nejen finanční, ale i obchodní nebo ještě jiného druhu, zejména pohledávky dodavatelů (jejichž faktury nebyly proplaceny) nebo odběratelů (jimž nebyly poskytnuty služby)“.
(194)
Po skončení důkladného prozkoumání uvedeného opatření se Komise rovněž domnívá, že je třeba analyzovat případnou výhodu pro veřejnou instituci IFP v jejích vztazích s bankovními a finančními institucemi (A), dodavateli (B) a odběrateli (C).
A. Neexistence výhody ve vztazích s bankovními a finančními institucemi
(195)
Ačkoli Komise v uvedeném rozhodnutí o zahájení řízení přiznává, že veřejná instituce IFP není předmětem finančního ratingu ze strany externí ratingové agentury (195), současně zdůrazňuje, že finance, které byly poskytnuty veřejné instituci IFP, jsou nevyhnutelně předmětem hodnocení rizika neplnění závazků ze strany věřitelů (196). Jelikož veřejná instituce IFP „využívá úvěrový trh k financování svého dluhu“, Komise uvádí, že ve stadiu předběžného přezkumu nemůže vyloučit, že IFP může být poskytnuta hospodářská výhoda spočívající v tom, že finanční trhy zohledňují skutečnost, že stát plní úlohu konečného ručitele za dluhy veřejné instituce IFP.
(196)
Po skončení důkladného prozkoumání Komise vzala na vědomí informace od Francie uvedené v bodě odůvodnění 64, které jsou shrnuty do tabulky 1, která se nachází v tomto odůvodnění (a kde „tis. EUR“ znamená „tisíc eur“).
Tabulka č. 1
Zadlužení veřejné instituce IFP v období 2005-2010
Subjekt:
IFP
2005
2006
2007
2008
2009
2010
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
Půjčky a dluhy vůči úvěrovým ústavům (197)
Splatnost do 1 roku (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Splatnost nad 1 rok
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
(1) z toho běžná pomoc od banky a kreditní zůstatky v bankách
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Úroková sazba půjček a dluhů vůči úvěrovým ústavům:
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Střednědobé a dlouhodobé půjčky
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Pomoc od bank a krátkodobé úvěrové linky
[Banka č. 1] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 2] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 3] (198)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 4] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
Z těchto údajů vyplývá, že pokud jde o dobu splatnosti půjček nad jeden rok, veřejná instituce IFP nepoužila půjčku od peněžního ústavu od změny svého právního postavení, tj. v období od roku 2006 do roku 2009, za které jsou k dispozici údaje. Ve stejném období po změně právního postavení veřejná instituce IFP použila půjčku se splatností do jednoho roku pouze jednou, v roku 2009, v zanedbatelné výši […] (*) EUR. Je třeba však konstatovat, že sazba uplatňovaná [bankou č. 3] (**) (EONIA + […] (*) %) byla o […] (*) bazických bodů vyšší (jinak za stejných podmínek) než sazba sjednaná veřejnou institucí IFP v roce 2005 u [banky č. 1] (**) (EONIA + […] (*) %), kdy byla ještě právnickou osobou soukromého práva, a tedy se na ni ještě nevztahovala státní záruka, která jí v současnosti plyne z jejího právního postavení veřejné instituce.
(198)
Co se týče zvláště roku 2010, francouzské orgány se jasně vyjádřily, že veřejná instituce IFP přijala čtyři návrhy úvěrových linek ve výši […] (*) EUR s roční sazbou v rozpětí EONIA + […] (*) % u [banky č. 4] (**) (plus poplatek za poskytnutí úvěrové linky […] (*) %, tj. […] (*) EUR) nebo u [banka č. 5] (**) (plus poplatek za úvěrovou linku […] (*) %, tj. […] (*) EUR) a EONIA + […] (*) % u [banky č. 3] (**) (plus poplatek za úvěrovou linku […] (*) %, tj. […] (*) EUR) nebo u [banky č. 1] (**) (plus poplatek za úvěrovou linku […] (*) %, tj. […] (*) EUR). Veřejná instituce IFP zároveň přijala další nabídku „spotu“ od [banka č. 3] (**) (v závislost na zvolené době čerpání) se sazbou rovnající se sazbě EURIBOR + […] (*) %. Komise poznamenává, že tyto sazby jsou stejné jako sazby, které veřejná instituce IFP sjednávala před změnou svého právního postavení v roce 2006, kdy byla ještě právnickou osobou soukromého práva, na kterou se nevztahovala státní záruka.
(199)
S ohledem na uvedené Komise uznává, že v době od změny jejího právního postavení do roku 2010 veřejná instituce IFP nezískala na základě svého postavení EPIC žádnou skutečnou hospodářskou výhodu ve svých vztazích s bankovními a finančními institucemi. Jinými slovy, možná výhoda, která podniku mohla plynout neomezené záruky v podobě úrokových sazeb půjček, výhodnějších než byly tržní sazby, se v posuzovaném období neuplatnila.
(200)
Takový závěr se samozřejmě týká pouze minulosti, neboť Komise nemůže předvídat budoucí chování tržních subjektů, ani vývoj, pokud jde o jejich vnímání vlivu státní záruky za riziko neplacení závazků ze strany veřejné instituce IFP. Současně bude v rámci ročních zpráv, které musí zasílat Komisi, potřebné, aby francouzské orgány poskytly informace týkající se úrovně a podmínek zadlužení veřejné instituce IFP a předložily důkaz o tom, že jsou tyto půjčky v souladu s tržními podmínkami, a aby v odhadu maximální hodnoty vlivu záruky doplnily informace o hrubém ekvivalentu odpovídající podpory s pomocí podobné metodiky, jako je ta, která je popsána v tabulce č. 6 a v bodě odůvodnění 300.
(201)
Komise nakonec bere na vědomí návrh francouzských orgánů, aby byla do smlouvy o financování u každé transakce (pro každý nástroj, na který se vztahuje smlouva) uvedena tato písemná zmínka:
„Emise/program/půjčka nejsou kryty žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. V případě platební neschopnosti není stát povinen převzít finanční závazky IFP při placení pohledávky“.
(202)
V této souvislosti tento závazek spolu se všemi povinnostmi Francie, a to i tehdy, když sám neumožní vyřešit otázku existence záruky, umožní v případě potřeby uplatnit výjimku přijatého rizika a značně omezit případný negativní vliv záruky.
B. Výhoda ve vztazích s dodavateli
(203)
Pokud jde o dodavatele, na rozdíl od toho, co uvádějí francouzské orgány (viz bod odůvodnění 65), nestačí na vyloučení jakékoli výhody z důvodu jejího postavení EPIC, aby veřejná instituce IFP podléhala povinnosti vyhlásit veřejnou soutěž podle práva Evropské unie nebo vnitrostátního práva: v rámci zorganizované veřejné zakázky každý zájemce - dodavatel může předem počítat s nemožností konkurzu veřejné instituce IFP, když odpovídá na výzvu k podání nabídek. V oblasti veřejných zakázek je třeba též rozlišovat mezi nižší cenou spojenou se zvýšením efektivnosti díky konkurenci zájemců ve veřejných soutěžích - která představuje, jak zdůraznila Komise ve zprávě zmíněné francouzskými orgány, skutečný „zisk společnosti“ - a nižší cenou, která vyplývá z příznivějšího posouzení smluvními partnery rizika neplnění závazků ze strany subjektu, o němž vědí, že je chráněn před rizikem soudní likvidace svým právním postavením veřejné instituce. I když oba tyto faktory směřují k zajištění nižších cen veřejných zakázek, vnitřně jsou velice rozdílné, takže Komise nemůže připisovat účinky jednoho faktoru druhému faktoru.
(204)
Pro účely posouzení nižších cen následkem příznivějšího posouzení rizika neplnění závazků ze strany instituce s postavením EPIC jejími dodavateli, má Komise v úmyslu vycházet v úvahách z nákladů na krytí případného rizika. Při neexistenci státní záruky by totiž dodavatel veřejné instituce IFP, který by chtěl získat srovnatelnou záruku (neboli získat úplné krytí rizika neplnění závazků ze strany smluvního partnera), mohl využít služeb peněžního ústavu nebo specializované pojišťovny. Takové převzetí rizika neplnění závazků především běžně nabízejí společnosti, které se specializují na faktoring (199).
(205)
Komise konstatuje, že poplatek za faktoringovou službu zahrnuje dvě složky:
a)
provizi za financování (nebo úroky z půjček) vypočítanou prorata temporis za účelem krytí předběžného financování zálohy poskytnuté dodavateli, která se odvíjí především od úrokové sazby platné v době postoupení pohledávek;
b)
vlastní provizi za faktoring (200), která se pohybuje v rozpětí od 0,7 % do 2,5 % svěřeného obratu při průměrné sazbě 1,5 % a která je vypočtena z částky pohledávek převedených na platby za účetní služby, služby související s vymáháním pohledávek a se zárukou za řádné plnění smlouvy.
(206)
Francouzské orgány ve svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 uvedly, že podle jejich názoru se úvahy Komise o úloze faktoringu zakládají na nedokonalém posouzení důvodů, kvůli nimž nějaký podnik může zvolit tento typ služeb. Francouzské orgány samozřejmě uznávají, že faktoringové společnosti mohou zajistit tři služby, a to služby týkající se hotovostních záloh, vymáhání pohledávek a záruk za pohledávky, ale upřesňují, že tyto služby mohou být poskytnuty buď společně nebo jednotlivě. Na základě studie, kterou v roce 2009 provedla Banque de France (201), doplňují, že v nabídce faktorů u těchto služeb převažovalo delegované řízení (tedy finanční transakce bez vymáhání pohledávek), takže využívání faktoringu se pro dodavatele čím dál tím častěji omezovalo na pouhou hotovostní transakci. Komise bere tuto připomínku na vědomí.
(207)
Francouzské orgány mimo jiné sdělily výši plateb, které veřejná instituce IFP provedla faktorům (202) od roku 2004 (za účelem úhrady dodávek nezbytných pro oba typy - tedy hospodářské i nehospodářské činnosti):
Tabulka č. 2
Využití faktoringu dodavateli veřejné instituce IFP v období 2004-2010
Rok
Počet dotčených
dodavatelů
Platby faktorům
v EUR
Počet dotčených
faktur
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Celkem
(2004-2010)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Francouzské orgány shledávají, že od změny postavení IFP v roce 2006 se její platby faktorům zvýšily. Vyvozují z toho, že tento vývoj zneplatňuje argumenty Komise ohledně vnímání rizika neplnění závazků ze strany institucí EPIC třetími osobami. Domnívají se, že pokud by veřejná instituce IFP byla od roku 2006 pojištěna státem proti riziku neplnění závazků, využívání služeb faktorů mělo být od tohoto data méně časté, nebo dokonce mělo zcela vymizet.
(209)
Vzhledem k tomu, jak francouzské orgány samy uvádějí v bodě odůvodnění 206, že využití faktoringu vyplývá čím dál tím častěji z potřeby hotovostní zálohy (nárůst služeb v rámci delegovaného řízení) a stále méně z převzetí rizika nezaplacení (pokles služeb týkajících se vymáhání, financování a záruky) a vzhledem k tomu, že v účetnictví IFP není možné rozlišit, který typ faktoringové služby její dodavatelé využili, Komise se naopak domnívá, že vývoj zjištěný veřejnou institucí IFP neumožňuje vyvrátit její názor, a tím méně prokázat, že dodavatelé veřejné instituce IFP usoudili, že se riziko neplnění závazků ze strany veřejné instituce IFP zvýšilo na základě změny jejího postavení.
(210)
Komise uznává, že není schopna dodat přesný odhad výše poplatku nutného pro krytí dodavatelů proti riziku neplnění závazků ze strany IFP, pokud jim již státní záruka nebyla poskytnuta. Komise však konstatuje, že pokud faktoringová provize uvedená v bodě odůvodnění 205.b ve skutečnosti kryje tři různé služby (vymáhání, financování a záruku proti riziku nezaplacení), představuje uvedená maximální výše 2,5 % zaručeného obratu každopádně horní mez poplatku, který je nutný jen pro krytí rizika neplnění závazků.
(211)
V každém případě francouzské orgány mají i nadále možnost oznámit přesnější metodiku odhadu výhody, kterou záruka poskytuje veřejné instituci v jejích vztazích s dodavateli. Tato metodika založená na hospodářském odborném posudku, který byl kontradiktorně projednán v rámci vyšetřování, může být v budoucnosti předmětem kladného rozhodnutí Komise a Francie ji bude moci použít za účelem plnění povinností poskytovat informace, které jsou upřesněny ve výroku tohoto rozhodnutí.
(212)
Co se týče uvedených částek, francouzské orgány ve svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 uvedly, že náklady na získání tohoto majetku a služeb jsou přímo zahrnuty do sazeb valorizace pracovníků pověřených činnostmi, jichž se týká získání tohoto majetku a služeb (204). Mimo jiné s činnostmi souvisejícími s přefakturováním přiděleného personálu a prostor nejsou spojeny žádné výrazné zvláštní výdaje, jelikož všechny související náklady jsou již zahrnuty do strukturálních nákladů instituce.
(213)
Co se týče majetku a služeb získaných konkrétně za účelem vykonávání hospodářských činností, průměrná roční částka těchto dodávek představuje podle francouzských orgánů pouze malý zlomek (205) průměrného ročního obratu veřejné instituce IFP. Co se týče smluvního výzkumu na základě informací, které shromáždila veřejná instituce IFP prostřednictvím svého systému analytického účetnictví, průměrná roční částka těchto dodávek, které veřejná instituce IFP získala za účelem poskytování svých služeb od roku 2006 do roku 2009, dosahuje výše […] (*) EUR ročně.
(214)
Komise se domnívá, že veřejná instituce IFP získala pro výkon svých hospodářských činností skutečnou hospodářskou výhodu, která spočívá v nižších cenách uplatňovaných jejími dodavateli a vyplývá z výhodnějšího hodnocení rizika neplnění závazků ze strany podniku, ke kterému tito dodavatelé dospěli. Přestože Komise není schopná přesně vyčíslit přesnou částku této výhody, domnívá se, že by v každém případě neměla překročit částku […] (*) EUR ročně (206) průměrně za dané období (2006-2009).
(215)
Komise nakonec poznamenává, že tato výhoda, kterou má veřejná instituce IFP ve vztazích se svými dodavateli je selektivní, protože konkurentům, kteří nadále podléhají řízením obecného práva o soudním vyrovnání a soudní likvidaci, nebyla poskytnuta obdobná státní záruka nerozlučně spojená s právním postavením veřejné instituce IFP.
C. Výhoda ve vztazích k zákazníkům
(216)
Co se týče služeb v oblasti smluvního výzkumu, které poskytuje veřejná instituce IFP, Komise bere na vědomí připomínky společnosti UOP Limited, která uvádí, že v oblasti převodu technologií, což je z principu riziková oblast, jsou nabyvatelé obzvláště citliví na záruky, které jsou jim jejich dodavatelé schopni poskytnout z hlediska krytí smluvní i mimosmluvní odpovědnosti.
(217)
Pokud se však jedná o mimosmluvní odpovědnost, francouzské orgány upřesnily ve svém dopise ze dne 13. ledna 2010, že soukromoprávní společnosti a veřejné instituce ve Francii podléhají bez rozdílu systému veřejného práva (článek 1382 Občanského zákoníku týkající se zejména systému trestní odpovědnosti (207)). Dále uvedly, že činnosti veřejné instituce IFP mají specifické vlastnosti, protože se při nich používají laboratorní nástroje a hořlavé, výbušné nebo toxické látky, které jsou možným zdrojem vysokého „průmyslového“ rizika (208) ve smyslu termínu běžně používaného pojišťovateli. Veřejná instituce IFP od té doby uzavřela různé pojistné smlouvy, aby byla krytá nejen proti klasickým rizikům (odpovědnost za škodu), ale rovněž proti specifickým rizikům, jako jsou rizika spojená se zdroji ionizace nebo rizika související se škodami na strojním zařízení v okolí dolů. Pokud jde o pojištění občanskoprávní odpovědnosti, pojistná smlouva veřejné instituce IFP pokrývá čtyři rizika: odpovědnost za škodu způsobenou provozem, odpovědnost za škodu po uskutečnění dodávky, odpovědnost za škodu způsobenou při výkonu povolání a zodpovědnost za škodu na životním prostředí.
(218)
Z uvedeného vyplývá, že veřejná instituce IFP se vůbec nijak nezbavila své mimosmluvní odpovědnosti vůči státu tím, že na sebe vzala riziko spojené s uplatněním záruky, která pro ni vyplývá z postavení EPIC v případě vzniku škodné události, ale naopak to, že uzavřela na trhu pojistné smlouvy nutné ke krytí tohoto rizika.
(219)
Pokud jde o smluvní odpovědnost, z informací, které poskytly francouzské orgány v odpovědi na připomínky společnosti UOP Limited, zejména těch, které jsou uvedeny v 91. bodě odůvodnění, vyplývá, že v oblasti poskytování služeb je odpovědnost veřejné instituce IFP vůči jejím zákazníkům (bez ohledu na to, zda se jedná o její vlastní dceřiné společnosti nebo třetí osoby) „omezená na […] (*) % skutečně vybrané odměny a její strop může případně v závislosti na jednotlivých případech dosáhnout až […] (*) %“, takže pokud se zákazník domnívá, že práce, kterou vykonala veřejná instituce IFP je chybná, tato instituce nemůže být v žádném případě povinna neomezeně vykonávat opravy prací. Kromě toho Komise bere na vědomí poznámku francouzských orgánů, které konstatují, že z důvodu zásady nekumulování odpovědností se smluvní strana nemůže domáhat mimosmluvní odpovědnosti, aby dosáhla náhrady škod, které utrpěla ve smyslu smluvního vztahu (209).
(220)
Je však samozřejmé, že se zřetelem na záruku, kterou poskytl stát veřejné instituci IFP, mají její zákazníci jistotu, že se instituce nikdy nedostane do situace soudní likvidace, a bude tedy vždy schopna plnit své smluvní závazky, nebo, pokud tak neučiní, budou odškodněni za neplnění závazků z její strany.
(221)
Podobně jako při úvahách, které vysvětlila v 204. bodě odůvodnění a bodech následujících, se Komise domnívá, že pokud jde o vztahy s dodavateli, při neexistenci státní záruky je zákazník, který chce získat stejnou úroveň ochrany, nucený sjednat u finančního zprostředkovatele (bankovní instituce nebo pojišťovny) záruku za řádné provedení smlouvy (anglicky „performance bond“), aby získal jistotu o řádném plnění smlouvy, která ho váže s veřejnou institucí IFP. Cílem takové ochrany je zaručit tomuto zákazníkovi finanční náhradu v případě škody, která vznikla následkem (úplného nebo částečného) neplnění smlouvy.
(222)
V tomto směru bere Komise na vědomí, že Francie přiznává, nikterak bez jistých výhrad, a jak je uvedeno v 66. bodě odůvodnění, že „jediný předpokládaný účinek pro veřejnou instituci IFP, který by mohl být zjištěný, spočívá ve snížení poplatků z důvodů nevystavení záruky za řádné provedení smlouvy“. Francouzské orgány proto bez dalších upřesnění dochází k závěru, že vzhledem „k částkám, které banky a pojišťovny obvykle vyžadují za takovou službu, se ukazuje, že výsledek takového snížení představuje zanedbatelnou částku“.
(223)
Komise v prvé řadě zdůrazňuje, že při výpočtu nákladů na záruku za řádné plnění smlouvy se zohledňují mnohé faktory, zejména druh smlouvy a krytá částka, počet zaměstnanců, finanční situace, riziko neplnění závazků a míra výskytu škodných událostí v podniku, jehož služby jsou zárukou kryty, stejně jako další čistě finanční aspekty, jako jsou odměny a provize zprostředkovatelů. Na základě veřejně dostupných informací (210) se Komise domnívá, že uplatňovaná sazba se obvykle pohybuje mezi 1 % a 5 % krytého obratu.
(224)
Stanovení cen za krytí specializovanými zprostředkovateli je založeno na statistických technikách, které jsou případně upřesněny podle druhu rizika, takže pro záruku za řádné plnění smlouvy není možné a priori stanovit paušální sazbu. Konečná cena záruky nakonec závisí na odhadované částce případných ztrát a na míře pravděpodobnosti, že k nim dojde. V důsledku toho, zatímco v některých odvětvích (například v odvětvích stavebního inženýrství a veřejných prací nebo v mezinárodním obchodě) lze poskytnout záruku za „dokonalé plnění“, podle všeho nelze uvažovat o tom, aby se v oblasti služeb smluvního výzkumu jednalo o více než záruku za „vynaložení maximálního úsilí“, protože VaV je svým charakterem rizikovou oblastí, v níž ten, kdo si kupuje výzkumné práce, nemá jistotu, zda povedou nebo nepovedou k využitelným výsledkům. V této souvislosti Komise poznamenává, že částka, která je smluvně zaručena klientům veřejné instituce IFP včetně jejích dceřiných společností, se omezuje na cenu poskytnutých výzkumných prací.
(225)
Komise přiznává, že nedokáže poskytnout přesný odhad částky poplatku, která by byla potřebná k zajištění klientům (včetně dceřiných společností) „vynaložení maximálního úsilí“ ze strany veřejné instituce IFP při poskytování výzkumných služeb. Francouzské orgány, jimž byla položena otázka v tomto směru, uvedly ve svém dopise z 26. listopadu 2010, že také nemají informace o výši pojistného, které vyžaduje trh na krytí zvláštních rizik v oblasti výzkumu a vývoje. Komise se však domnívá, že pojistné, které požaduje trh na krytí takového rizika (omezeného na „vynaložení maximálního úsilí“ ve výzkumu, a tedy menšího než riziko související s „řádným plněním“ smlouvy), by celkem logicky mělo být nižší než maximální odhady uvedené v bodě odůvodnění 223. Komise se rovněž domnívá, že maximální sazba 5 % obratu dosaženého v rámci služby kryté pojištěním v každém případě představuje horní mez pojistného, které by mělo byť potřebné ke krytí takového rizika.
(226)
Pokud jde o hodnotu hospodářských činností, které mohou být kryté takovou zárukou, Komise uvádí, že tyto činnosti jsou dvojího druhu: na jedné straně činnosti jako je pronájem infrastruktur, přidělení výzkumného personálu a poskytování právních služeb, jakož i činnosti smluvního výzkumu prováděné veřejnou institucí IFP (pro třetí osoby a také pro její dceřiné společnosti) a na druhé straně činnosti, jako převod technologií veřejné instituce IFP na její dceřiné společnosti ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat. V případě činností prováděných veřejnou institucí IFP ve výhradní oblasti činnosti její dceřiné společnosti Beicip-Franlab (211), Komise ve skutečnosti už konstatovala, že jsou v plném rozsahu financovány z příjmů získaných na trhu poradenství v oblasti těžby ropy a vývoje programového vybavení pro těžbu ropy. Komise prokázala v uvedeném rozhodnutí C 51/2005, že v rámci skupiny neexistují převody veřejného financování z veřejné instituce IFP na její dceřinou společnost Beicip-Franlab, přičemž obchodní vztahy mezi oběma subjekty se uskutečňují za obvyklých tržních podmínek. Jelikož odměny, které společnost Beicip-Franlab vyplatila veřejné instituci IFP, „dostatečně“ (212) pokryly náklady na práce, které IFP provedla ve výhradní oblasti činnosti své dceřiné společnosti, Komise může dospět k závěru, že ceny jsou stanoveny tak, že Beicip-Franlab v každém případe převezme náklady související s případným dodatečným vlivem státní záruky za náklady na výzkum, které nese veřejná instituce IFP. Za těchto podmínek pokrytí obchodních vztahů mezi dceřinou společností a její materskou společností státní zárukou nemá takovou povahu, aby poskytovalo konkurenční výhodu pro činnosti prováděné veřejnou institucí IFP ve výhradních oblastech činnosti její dceřiné společnosti Beicip-Franlab. Jejich případné pokrytí státní zárukou proto nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(227)
Pokud jde o činnosti prvního druhu, které provádí veřejná instituce IFP jak pro třetí osoby, tak pro své dceřiné společnosti, francouzské orgány oznámily ve svém dopisu z 26. listopadu 2010 hodnotu hospodářských činností provedených veřejnou institucí IFP v letech 2006 až 2009. Z těchto informací vyplývá, že průměrná roční suma vztahující se k výzkumným službám za toto období činí přibližně […] (*) EUR, z toho […] (*) EUR bylo pro třetí osoby a […] (*) pro dceřiné společnosti.
(228)
Francouzské orgány kromě toho poskytly údaje týkající se správních služeb, které veřejná instituce poskytla svým dceřiným společnostem během stejného období. Z těchto informací vyplývá, že od roku 2006 činí průměrná roční částka, kterou veřejná instituce IFP naúčtovala svým dceřiným společnostem, přibližně […] (*) EUR za přidělený personál a […] (*) EUR za náklady na domiciliaci (213).
(229)
Pokud jde o činnosti druhého druhu, tj. činnosti v oblasti převodu technologií veřejné instituce IFP na její dceřiné společnosti ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat, je třeba nejdříve zdůraznit, že rozhodnutí C 51/2005 už zohlednilo sumy týkající se činností za rok 2006:
a)
ve výhradní oblasti činnosti společnosti Axens uskutečnila veřejná instituce IFP studie technické proveditelnosti, které předcházely aplikovanému výzkumu, za […] (*) EUR a práce průmyslového výzkumu za […] (*) EUR, čili celkem hospodářskou činnost za […] (*) EUR;
b)
ve výhradní oblasti činnosti společnosti Prosernat uskutečnila veřejná instituce IFP studie technické proveditelnosti za […] (*) EUR a práce průmyslového výzkumu za […] (*) EUR, čili celkem hospodářskou činnost za […] (*) EUR;
c)
celkem tedy veřejná instituce IFP poskytla výzkumné služby ve výhradních oblastech činnosti svých dceřiných společností za 56,4 milionu EUR (z toho studie technické proveditelnosti za 7,4 milionu EUR a práce průmyslového výzkumu za 49,0 milionu EUR), přičemž z jejích vlastních zdrojů pocházelo jen […] (*) EUR, takže Komise usoudila, že tyto výzkumné činnosti byly podpořeny ze státních prostředků ve výši 11,3 milionu EUR (což představuje 20 % intenzitu podpory (214)).
(230)
Pokud jde o následující roky, v souladu s článkem 5 odst. 1 uvedeného rozhodnutí C 51/2005 až do uplynutí data výlučných dohod bude Francie povinna „odevzdávat Komisi podrobné roční zprávy o projektech, které uskutečnila veřejná instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat.“. Informace obsažené v těchto ročních zprávách umožní přesně vypočítat roční sumu za výzkumné služby, které veřejná instituce IFP vykonala pro své dceřiné společnosti ve výhradní oblasti jejich činnosti.
(231)
Dosud Francie zaslala Komisi roční zprávy za léta 2007, 2008 a 2009. S ohledem na lhůty potřebné ke zpracování účetních údajů se zpráva za rok 2010 odevzdá v průběhu roku 2011.
(232)
Ve výhradních oblastech činnosti společnosti Axens jsou tyto hospodářské činnosti shrnuté za roky 2007 až 2009 v tabulce 3, která se nachází v tomto bodě odůvodnění (v tisících eur).
Tabulka 3
Činnosti veřejné instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti společnosti od roku 2007 do roku 2009
(v tis. EUR)
Celkem
Celkové náklady
Celkové vlastní zdroje
Veřejné zdroje (+) nebo zisk (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Výzkum, který veřejná instituce IFP provádí ve výhradní oblasti činnosti společnosti d'Axens, tedy umožnil hospodářskou činnost ve výši […] (*) EUR v roce 2007, […] (*) v roce 2008 a […] (*) v roce 2009, jež je srovnatelná s činností, kterou Komise uvedla v rozhodnutí C 51/2005 pro rok 2006 ([…] (*) EUR).
(234)
Ve výhradních oblastech činnosti společnosti Prosernat jsou tyto hospodářské činnosti shrnuté za roky 2007 až 2009 v tabulce 4, která se nachází v tomto bodě odůvodnění (v tis. eur).
Tabulka 4
Činnosti veřejné instituce lFP ve výhradních oblastech společnosti Prosernat v letech 2007 až 2009
(v tis. EUR)
Celkem
Celkové náklady
Celkové vlastní zdroje
Veřejné zdroje (+) nebo zisk (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Výzkum, který veřejná instituce IFP provádí ve výhradní oblasti činnosti společnosti Prosernat, tedy umožnil hospodářskou činnost ve výši […] (*) EUR v roce 2007, […] (*) v roce 2008 a […] (*) v roce 2009, jež je srovnatelná s činností, kterou Komise uvedla v rozhodnutí C 51/2005 pro rok 2006 ([…] (*) EUR).
(236)
Komise se proto domnívá, že veřejná instituce IFP požívala při výkonu svých hospodářských činností skutečné hospodářské výhody, která spočívala v tom, že neplatila prémii odpovídající záruce za řádné provedení smlouvy nebo přinejmenším záruce za vynaložení maximálního úsilí, a mohla tuto výhodu nabídnout v oblasti výzkumu svým zákazníkům, mezi něž patřily i její dceřiné společnosti Axens a Prosernat v jejich výhradních oblastech činnosti. Aniž by Komise byla schopna tuto výhodu kvůli specifičnosti krytého rizika přesně vyčíslit, domnívá se, že tato výhoda v každém případě, službu po službě, rok po roce, nebude vyšší než částky uvedené v tabulce 5 v tomto bodu odůvodnění (značka „EUR“ v něm znamená EUR a značka „MEUR“ miliony EUR):
Tabulka 5
Horní meze hospodářské výhody, které veřejná instituce IFP požívala díky neomezené záruce ve vztahu se svými klienty v letech 2006 až 2009
2006
2007
2008
2009
Výzkumná činnost
(mimo výhradní oblasti činnosti dceřiných společností)
Obrat
MEUR
Horní mez (215)
(pojistná prémie)
Obrat
MEUR
Horní mez
(pojistná prémie)
Obrat
MEUR
Horní mez
(pojistná prémie)
Obrat
MEUR
Horní mez
(pojistná prémie)
Pro dceřiné společnosti
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Pro třetí strany
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Poskytování administrativních služeb
Fakturování přidělených pracovníků
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Fakturování nákladů na domiciliaci
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Služby ve výhradní oblasti činnosti společnosti Axens
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
Služby ve výhradní oblasti činnosti společnosti Prosernat
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Celkem pro dceřiné společnosti
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
Celkem pro třetí strany
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
V každém případě mají francouzské orgány i nadále možnost oznámit přesnější metodiku odhadu výhody, kterou záruka poskytuje veřejné instituci v jejích vztazích se zákazníky. Tato metodika založená na hospodářském odborném posudku, který byl kontradiktorně projednán v rámci vyšetřování, může být v budoucnosti předmětem kladného rozhodnutí Komise a Francie ji bude moci použít za účelem plnění povinností poskytovat informace, které jsou upřesněny ve výroku tohoto rozhodnutí.
(238)
Komise nakonec poznamenává, že tato výhoda, kterou má veřejná instituce IFP ve vztazích se svými zákazníky, je selektivní, protože konkurentům, kteří nadále podléhají řízením soudního vyrovnání a soudní likvidace podle obecného práva, nebyla poskytnuta obdobná státní záruka nerozlučně spojená s právním postavením veřejné instituce IFP.
7.1.4.2 Výhody převedené na soukromoprávní dceřiné společnosti skupiny IFP
(239)
Ve vztahu k dceřiným společnostem veřejné instituce IFP Komise v rozhodnutí o zahájení řízení uvedla, že ve fázi předběžného šetření nemůže vyloučit, že „veškeré výhody, které by vyplývaly z toho, že veřejná instituce IFP má postavení EPIC, například výhodnější úvěrové podmínky, by mohly být přeneseny rovněž na všechny tři dceřiné společnosti“ (216).
(240)
Z podrobného šetření, na základě důvodů uvedených v části 7.1.1.2, s ohledem na skutečnost, že ve francouzském právu neexistuje obecná odpovědnost akcionáře za dceřiné společnosti ve skupinách společností, nelze mít za to, že veřejná instituce IFP, a tedy francouzský stát, mohou nést odpovědnost za úhradu pohledávek, které mají třetí strany v důsledku hospodářských činností společností Axens a Prosernat, zejména v případě, že by tyto společnosti byly ve stavu soudní likvidace.
(241)
Je však třeba poznamenat, že i když se v rozhodnutí N 531/2005 mělo za to, že La Banque Postale, jak je uvedeno ve 177. bodě odůvodnění, podléhala jakožto akciová společnost z hlediska soudního vyrovnání a likvidace obecnému právu, a proto neměla prospěch z žádné neomezené státní záruky, Komise přesto posuzovala otázku případného převodu účinků státní záruky, které požíval její jediný akcionář, na dceřinou společnost (217).
(242)
Komise konkrétně usoudila (218), že struktura fungování skupiny umožňovala průniky mezi akcionářem (La Poste) a dceřinou společností (La Banque Postale), protože i) dceřiná společnost využívala personální a materiální zdroje mateřské společnosti a ii) platila za využívání těchto zdrojů na základě nákladů mateřské společnosti, takže v případě existence hospodářské výhody, která by snížila náklady společnosti La Poste, by byly poměrně sníženy poplatky, které společnost La Banque Postale odváděla své mateřské společnosti, čímž by došlo k (alespoň částečnému) přenosu této hospodářské výhody na dceřinou společnost.
(243)
Komise v rozhodnutí C 51/2005 obdobně konstatovala, že existuje možnost průniků, zejména pokud jde o rozhodování o tarifech, které veřejná instituce IFP účtuje za služby, které poskytuje společnostem Axens a Prosernat v jejich výhradních oblastech činnosti, takže obchodní vztahy uvnitř skupiny neodpovídají tržní logice, ale nabízejí naopak možnost křížového dotování hospodářských činností dceřiných společností z veřejných prostředků, jimiž disponuje mateřská společnost. Jak bylo uvedeno ve 226. bodě odůvodnění, Komise mimo jiné dospěla k názoru, že vztahy mezi veřejnou institucí IFP a její dceřinou společností Beicip-Prosernat (219) probíhaly za běžných tržních podmínek.
(244)
Ve věci, která se týkala společnosti La Banque Postal, dospěla Komise k názoru, že je nutné, aby se francouzské orgány zavázaly k zavedení mechanismu, který by na úrovni dceřiných společností neutralizoval eventuální výhody, kterých požívala mateřská společnost. V případě podmínek financování tato povinnost spočívala v tom, že „při každé transakci se uvede ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se smlouva vztahuje), že v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. Toto smluvní ustanovení bude zveřejněno v emisním prospektu každé transakce (220).“
(245)
V tomto konkrétním případě se francouzské orgány ve věci úvěrových podmínek dceřiných společností veřejné instituce IFP (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) zavázaly, že v každé smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se smlouva vztahuje) při každé transakci písemně uvedou, že „v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou.“
(246)
Pokud jde o skutečnost, že dceřiné společnosti využívají personální a materiální zdroje, které jim poskytuje mateřská společnost, jak Komise uvedla v rozhodnutí C 51/2005, „pokud existuje dotace hospodářských činností, vyplývá z úrovně odměn vyplacených dotyčnými dceřinými společnostmi mateřské společnosti a odrazí se v účtech IFP (221).“ Ovšem při posuzování účtů veřejné instituce IFP byly jedinými nákladovými položkami, které Komise zatím nezohlednila, jak pro rok 2006 v rozhodnutí C 51/2005, tak pro další roky ve výročních zprávách předaných francouzskými orgány, položky, které se týkaly pokrytí služeb poskytovaných veřejnou institucí IFP jejím dceřiným společnostem v souvislosti s neomezenou zárukou. Vzhledem k tomu, že se státu neplatila prémie odpovídající záruce za řádné provedení smlouvy nebo alespoň záruce za vynaložení maximálního úsilí, nemohla být započtena do sazeb za služby poskytované dceřiným společnostem.
(247)
Proto je třeba mít za to, že hospodářská výhoda spočívající ve statutární záruce, které veřejná instituce požívala z důvodu svého postavení, byla tímto způsobem převedena na soukromoprávní dceřiné společnosti Axens a Prosernat.
(248)
Pokud jde o smlouvy, které veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti Axens, Prosernat a Beicip-Franlab společně podepsaly se svými společnými dodavateli a o nichž se Komise zmínila v rozhodnutí o zahájení řízení a společnost UOP Limited ve svých komentářích, viz 73. bod odůvodnění, francouzské orgány sice potvrdily, že tyto smlouvy existují, ale upřesnily, že se týkají v podstatě pouze oblasti (letecké a železniční) přepravy zaměstnanců jednotlivých subjektů. Komise se domnívá, že pokud dceřiné společnosti mohly využít výhodnějších nákupních podmínek poskytnutých skupině IFP, což v případě těchto dodávek není prokázáno, bylo to spíše z důvodu množstevních slev, které dodavatelé případně poskytly při seskupení zakázek, než z důvodu případného dopadu záruky. V každém případě, i kdyby se mělo za to, že analýza uvedená v části 7.1.4.1 B pro veřejnou instituci může v případě dodávek, které dceřiné společnosti získaly spolu s veřejnou institucí, platit i pro tyto společnosti, a že by tyto společnosti proto levnějším nákupem dodávek využívaly výhodu, které veřejná instituce IFP požívá v důsledku záruky, byly by částky, o které se jedná, v tomto případě tak zanedbatelné, že Komise pochybuje, že by mohly představovat skutečnou hospodářskou výhodu.
(249)
V souladu se závěry výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005 proto platí, že jediné činnosti, na které by se mohla vztahovat výhoda vyplývající z krytí výzkumných činností ve výhradních oblastech činnosti dceřiných společností prostřednictvím státní záruky, jež byla udělena mateřské společnosti, se omezují na „příspěvek [veřejné instituce IFP] na činnosti v oblastech činností společností Axens a Prosernat“ (222). Pokud se konkrétně jedná o výhody převedené na společnosti Axens a Prosernat, Komise se s ohledem na specifičnost krytého rizika domnívá - aniž by byla schopna vyčíslit přesnou výši této výhody -, že by v žádném případě neměla přesáhnout u jednotlivých služeb a v jednotlivých letech položky uvedené v tabulce 5, bodě odůvodnění 236.
(250)
Komise se domnívá, že taková hospodářská výhoda převedená veřejnou institucí IFP na její soukromoprávní dceřiné společnosti Axens a Prosernat je selektivní, neboť konkurenti těchto společností nemají přístup k technologiím a personálním a materiálním zdrojům veřejné instituce IFP za stejně příznivých podmínek.
7.1.5 NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE A NEPŘÍZNIVÉ OVLIVNĚNÍ OBCHODU
(251)
Zkoumané opatření může vést ke snížení provozních nákladů veřejné instituce IFP na služby poskytované třetím stranám (smluvní výzkum) a ke snížení provozních nákladů společností Axens a Prosernat na služby, jež jim poskytuje jejich mateřská společnost (výzkum ve výhradní oblasti jejich činnosti, smluvní výzkum, přidělování personálu a poskytování materiálu a správních služeb), což má za následek zvýhodnění skupiny IFP, a tudíž narušení hospodářské soutěže ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(252)
Vzhledem k tomu, že jsou trhy, na nichž působí skupina IFP, zejména trh v oblasti smluvního výzkumu, pokud jde konkrétně o veřejnou instituci IFP, trhy s katalyzátory a technologiemi určenými pro odvětví rafinace a petrochemický průmysl v případě dceřiné společnosti Axens, studie, služby a vybavení v oblasti zpracování plynu a rekuperace síry v případě dceřiné společnosti Prosernat, široce otevřené obchodu v rámci EU, mohlo by mít takové opatření nepříznivý dopad na konkurenční podniky, jež vykonávají nebo hodlají vykonávat obdobné hospodářské činnosti na dotyčných trzích.
(253)
Za těchto podmínek může existence neomezené státní záruky ve prospěch veřejné instituce IFP narušit hospodářskou soutěž a nepříznivě ovlivnit obchod ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
7.1.6 ZÁVĚR O POVAZE OPATŘENÍ PODPORY
(254)
Státní statutární záruka ve prospěch veřejné instituce IFP má tedy za následek převod státních zdrojů přičitatelný státu a vede k narušení nebo hrozbě narušení hospodářské soutěže a obchodu mezi členskými státy, přičemž zvýhodňuje skupinu IFP.
(255)
Komise dochází k závěru, že tato záruka představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
7.2 PROTIPRÁVNOST OPATŘENÍ PODPORY
(256)
Před změnou svého postavení byla IFP právnickou osobou soukromého práva vytvořenou jako profesní instituce ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o správě odborných zájmů. IFP tak podléhala řízením obecného práva v oblasti soudního vyrovnání a soudní likvidace a nevyužívala státní záruky poskytnuté na základě postavení veřejné průmyslové a obchodní instituce (EPIC).
(257)
Vyhláškou ze dne 6. července 2006, vydanou podle zákona č. 2005-781 ze dne 13. července 2005, se IFP dne 7. července 2006 stala veřejnou průmyslovou a obchodní institucí (EPIC). Na základě této změny postavení byla veřejné instituci IFP poskytnuta neomezená státní záruka. Dotčené opatření musí být tudíž kvalifikováno jako nová podpora ve smyslu čl. 1 písm. c) procesního nařízení.
(258)
V souladu s čl. 2 odst. 1 procesního nařízení musí členské státy s dostatečným časovým předstihem oznámit „všechny plány na poskytnutí nové podpory“. Vzhledem k tomu, že změna postavení veřejné instituce IFP nebyla Francií formálně oznámena, ale pouze incidenčně sdělena v rámci jiného řízení, a že účinné provedení opatření nebylo podmíněno předběžným schválením ze strany Komise, francouzská vláda poskytnutím uvedené státní podpory porušila čl. 108 odst. 3 SFEU.
(259)
Komise se tudíž domnívá, že toto opatření představuje protiprávní podporu ve smyslu čl. 1 písm. f) procesního nařízení.
7.3 SLUČITELNOST OPATŘENÍ PODPORY
7.3.1 PODPORA V OBLASTI SMLUVNÍHO VÝZKUMU A POSKYTOVÁNÍ SLUŽEB VEŘEJNOU INSTITUCÍ IFP
(260)
Poskytování služeb spočívá v pronájmu výzkumných infrastruktur, přidělování personálu či v poskytování právních služeb (dceřiným společnostem).
(261)
Služby související se smluvním výzkumem pro veřejnou instituci IFP obvykle znamenají poskytnutí pomoci zákazníkovi (třetí straně či dceřiné společnosti (223)), který hodlá vést výzkumné činnosti umožňující lepší pochopení nebo zvládnutí vědeckého nebo technického jevu (224). Žádost může být více méně konkrétní a veřejné instituci IFP může ponechat menší či větší prostor pro vlastní uvážení, od pouhého dodržení technických specifikací přesně stanovených zákazníkem až do poskytnutí kompletní výzkumné služby zahrnující doporučení. […] (*). Na základě každé žádosti předloží veřejná instituce IFP technicko-obchodní návrh společně se smluvními podmínkami realizace, jenž je předmětem jednání se zákazníkem. Francouzské orgány popsaly služby v oblasti smluvního výzkumu a služby, jež poskytuje veřejná instituce IFP v třech oblastech působnosti (CREP, CRRP, CRME).
(262)
Na úrovni CREP jsou služby zaměřené zejména na validaci a/nebo zdokonalení metodik, technologií a programů vyvinutých výzkumným střediskem. Pro účely realizace některých z těchto služeb poskytuje CREP svým průmyslovým partnerům vybavení a algoritmy výpočtů, které jsou specifické pro veřejnou instituci IFP, nebo cenné odborné posudky, jež nejsou k dispozici v rámci obchodní služby poskytované soukromým subjektem. Tyto služby mohou být tříděny podle následujících kategorií:
a)
služby spojené s konkrétním vybavením, jež nemá ve světě obdoby nebo se vyskytuje jen výjimečně (225);
b)
výklad daného případu při použití programů vyvinutých veřejnou institucí IFP, které ještě nebyly uvedeny na trh, nebo jejichž používání v tomto konkrétním kontextu vyžaduje specifické odborné posudky s využitím know-how veřejné instituce IFP (226);
c)
využití zvláštních odborných posudků veřejné instituce IFP (227);
d)
využití odborných posudků v průběhu vývoje pro účely validace know-how, technologií a vyvinutých metodik (228).
(263)
Na úrovni CRRP spočívaly služby v oblasti smluvního výzkumu například v podpoře při zavádění činností - prostřednictvím zahraniční univerzity (229) - spadajících do specifické kompetence IFP v oblasti katalyzátorů, v práci týkající se „[…] (*) (230)“ pro účely pochopení jevů jako […] (*), či ve studii (231) o […] (*).
(264)
Na úrovni CRME spočívaly služby související se smluvním výzkumem - pro výrobce automobilů - například v […] (*) na základě […] (*), […] (*) a na základě metodiky (232) veřejné instituce IFP, dále ve studii […] (*) (233) vyplývající z výzkumných činností veřejné instituce IFP […] (*) nebo z testů […] (*) týkajících se […] (*), které byly vyvinuty veřejnou institucí IFP (234).
(265)
Z tohoto popisu vyplývá, že činnosti související se smluvním výzkumem - prováděné veřejnou institucí IFP pro třetí strany - se zaměřují buď na vypracování technických studií proveditelnosti předcházejících výzkumným činnostem, nebo na nabytí nových znalostí a schopností v oblastech působnosti institutu, nebo na využívání znalostí a technologií vyvinutých veřejnou institucí IFP za účelem vývoje nových výrobků, postupů nebo služeb.
(266)
Francouzské orgány vyčíslily hodnotu činností souvisejících se smluvním výzkumem a s poskytováním služeb, jež veřejná instituce IFP prováděla pro třetí strany v období 2004-2009. Z předložených informací vyplývá, že tyto služby v oblasti výzkumu představují ročně zhruba [0-5] (**) % celkového rozpočtu veřejné instituce IFP (to znamená, že podíl služeb činí […] (*) EUR z rozpočtu přibližně 300 milionů EUR), takže tuto hospodářskou činnost lze hodnotit v rámci činností veřejné instituce jako okrajovou.
7.3.1.1 Předpoklad převodu státní podpory na třetí strany nebo dceřiné společnosti
(267)
V souladu s bodem 3.1.2 rámce pro výzkum, vývoj a inovace platí, že jakmile nezisková výzkumná instituce příležitostně provádí hospodářské činnosti, jako je pronájem vybavení, poskytování služeb podnikům nebo provádění smluv v oblasti výzkumu, veřejné financování těchto hospodářských činností má obecně za následek poskytnutí státní podpory. Pokud je nicméně možné prokázat, že veřejné financování bylo v plném rozsahu převedeno na konečného příjemce a že zprostředkovateli z toho nevyplynula žádná výhoda, lze usoudit, že tomuto zprostředkovateli nebyla poskytnuta státní podpora.
(268)
V tomto případě platí: pokud výzkumná instituce, jakou je veřejná instituce IFP, provádí činnosti v oblasti smluvního výzkumu a zároveň se na ni vztahuje neomezená státní záruka, je třeba konstatovat, že je tato instituce příjemcem státní podpory, pokud se ovšem nepotvrdí, že prodejní cena těchto služeb umožnila převod plné výše státní podpory na její zákazníky.
(269)
Ceny služeb v oblasti smluvního výzkumu veřejné instituce IFP jsou stanoveny na základě jejich úplných výrobních nákladů (235), na něž se uplatní marže, jejíž sazba se mění v závislosti na výsledku jednání se zákazníkem, o kterém se zmiňuje bod odůvodnění 261. Z předchozího vyplývá, že jediná složka nákladů, která veřejnou institucí pravděpodobně nebyla zohledněna, odpovídá právě poplatku za krytí záruky za řádné provedení smlouvy (nebo za vynaložení maximálního úsilí) veřejné instituce IFP.
(270)
Co se týká služeb v oblasti smluvního výzkumu poskytovaných veřejnou institucí IFP svým dceřiným společnostem Axens a Prosernat, Komise se domnívá, že hospodářská výhoda vyplývající ze záruky se může nadále vztahovat buď na veřejnou instituci IFP, nebo jí lze případně využít k jiným účelům, nebo může být tato výhoda vzhledem ke specifické povaze vazeb mezi dceřinými společnostmi a jejich mateřskou společností převedena na tyto dceřiné společnosti formou stanovování cen.
a)
v prvním případě je slučitelnost podpory popsána v této části;
b)
v druhém případě Komise odkazuje na analýzu slučitelnosti (viz část 7.3.2), jež bude z důvodu obezřetnosti zahrnovat předmětné částky, které odpovídají odhadu hospodářské výhody potenciálně převedené na dceřiné společnosti.
(271)
Podobně je tomu u zákazníků, kteří jsou třetími stranami: pokud by bylo možno prokázat, že byla částka odpovídající této složce dodatečných nákladů automaticky převáděna třetím osobám formou stanovování cen, pak by z podrobného posouzení převedených podpor s velkou pravděpodobností vyplynuly částky de minimis (236). Z informací předložených francouzskými orgány je totiž zřejmé, že z většiny fakturovaných služeb vyplývá obrat nižší než […] (*) EUR (tedy maximální výše krytí rizika neplnění závazků je […] (*) EUR), přičemž nejdůležitější smlouva představuje pouze částku ve výši […] (*) EUR (tedy maximální výše krytí rizika neplnění závazků je […] (*) EUR).
(272)
Nelze nicméně vyloučit následující: způsob výpočtu marže uplatňovaný veřejnou institucí IFP ne vždy umožnil, aby byla příjemci služeb v oblasti smluvního výzkumu převedena celá částka státní podpory. V takovém případě by skutečnost, že státu nebyl zaplacen poplatek za záruku za krytí smluv o poskytování služeb v oblasti smluvního výzkumu třetím stranám, představovala dodatečné veřejné financování poskytované veřejné instituci státem.
(273)
Odpovídající veřejné finanční prostředky by tudíž mohly být využity k těmto třem účelům:
a)
buď k financování nehospodářských činností veřejné instituce, jež by nepředstavovalo státní podporu;
b)
nebo k financování jiných činností v oblasti smluvního výzkumu ve prospěch třetích stran či dceřiných společností. Tento předpoklad je předmětem podrobné analýzy v části 7.3.1.2.
c)
nebo k financování výzkumu prováděného veřejnou institucí ve výhradní oblasti činností jejích dceřiných společností, jež by mohlo být připočteno k částkám státní podpory, které již byly převedeny dceřiným společnostem. Tento předpoklad je předmětem podrobné analýzy v části 7.3.2.
7.3.1.2 Slučitelnost státní záruky udělené výzkumné instituci za poskytování služeb v oblasti smluvního výzkumu a služeb, které jsou doplňkem její hlavní činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu
(274)
Před samotným rozborem specifik projednávané věci by Komise ráda znovu potvrdila zásadní postoj, který zaujala v rámci své rozhodovací praxe a podle něhož neomezená státní záruka zahrnující hospodářské činnosti v zásadě představuje státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem (237). Komise se obecně domnívá, že neomezené záruky v hospodářském odvětví, jež je otevřeno hospodářské soutěži, jsou neslučitelné se SFEU zejména proto, že z takové záruky vyplývá převzetí všech rizik spojených s hospodářskou činností státem - aniž by podnik, který je příjemcem podpory, nesl náklady tohoto krytí - a že tato záruka vyvolává situaci morálního rizika, jež podnik, který je příjemcem podpory a který je chráněn před jakoukoli hrozbou konkurzu, podněcuje k tomu, aby riskoval více než v situaci, kdy by zcela nesl negativní důsledky svého jednání. Takové neomezené záruky většinou nemohou být v souladu se zásadou proporcionality odůvodněny službami obecného hospodářského zájmu, neboť v případě neomezené záruky není podle všeho možno ověřit, zda výše podpory nepřesahuje čisté náklady na poskytování veřejné služby (238).
(275)
V tomto případě je třeba zdůraznit, že francouzské právní předpisy uložily veřejné instituci IFP povinnosti veřejné služby spočívající v trojím poslání výzkumného, vzdělávacího a dokumentačního charakteru, jež na rozdíl od služeb obecného hospodářského zájmu (239) nespadají ve smyslu práva Unie do rozsahu hospodářských činností. Krytí těchto nehospodářských činností prostřednictvím statutární veřejné záruky tudíž v žádném případě nepředstavuje poskytnutí státní podpory. Celkem vzato má činnost veřejné instituce IFP ve své podstatě nehospodářskou povahu. Dopad záruky, které statutárně využívá, je tudíž znatelný hlavně v jejích nehospodářských činnostech a doplňkového plnění v oblasti smluvního výzkumu či poskytování služeb se týká pouze okrajově.
(276)
Naopak v případě, kdy taková záruka pokrývá hospodářské činnosti výzkumných institucí (například smluvní výzkum nebo poskytování služeb), aniž by byla její cena stanovena na úroveň tržní ceny, pro výzkumnou instituci představuje státní podporu, která, jak je vysvětleno výše, může být připočtena k veřejnému financování jejích nehospodářských činností obecného zájmu (nezávislý veřejný výzkum) nebo k financování jejích dalších hospodářských činností v oblasti smluvního výzkumu či poskytování služeb, nebo k financování činností spojených s převodem technologií na společnosti Axens a Prosernat (240).
(277)
V prvních dvou případech je nicméně nutno konstatovat, že je v dané věci i přes a priori neomezenou státní záruku výjimečně možné pro období 2006-2009 následně odhadnout horní mez hrubého grantového ekvivalentu účinků této záruky (poplatek za riziko, který státu nebyl uhrazen), jenž navýšil (pokud byl na straně veřejné instituce IFP zachován) veřejné finanční prostředky, které již stát veřejné instituci IFP uhradil za účelem pokrytí čistých nákladů na její nezávislý veřejný výzkum, smluvní výzkum či poskytování služeb.
(278)
Z toho důvodu by Komise ráda zdůraznila, že smluvní výzkum a poskytování služeb krytých státní zárukou jsou nicméně omezeny na činnosti, jež „doplňují“ hlavní činnost spojenou s nezávislým veřejným výzkumem. Konkrétně se jedná o hospodářské činnosti, které:
a)
negativně neovlivňují řádný chod výzkumné instituce, její nezávislost či neutralitu;
b)
jsou předmětem služeb poskytovaných za běžných tržních podmínek, a zejména za tržní cenu, nebo jsou v případě neexistence tržní ceny poskytovány za cenu odrážející veškeré její náklady (kromě dopadu záruky), které jsou navýšeny o přiměřenou marži;
c)
jsou předmětem účetnictví, jež je odděleno od účetnictví týkajícího se činností spojených s nezávislým veřejným výzkumem, zejména pokud jde o příslušné náklady a financování;
d)
jsou vnitřně spjaty s hlavní činností v oblasti nezávislého veřejného výzkumu takovým způsobem, že je technicky nemožné je oddělit, zejména z důvodu využití stejných infrastruktur, stejného vybavení, materiálu nebo technologií, či z důvodu zaměstnání stejných výzkumných pracovníků, vědců, inženýrů, projektantů či techniků.
(279)
Tyto doplňující činnosti mohou spočívat v plnění smluv o výzkumu, odborných posudcích nebo technických a vědeckých konzultacích, jež případně zahrnují poskytnutí infrastruktur, vybavení v podobě materiálu nebo technologií s výrazným inovačním obsahem, které jsou financovány nebo zaváděny v rámci činností nutných pro nezávislý veřejný výzkum - jež nemá ve světě obdoby nebo se provádí jen výjimečně (241), a s tímto výzkumem spojených, mimo služeb poskytovaných jedním nebo více srovnatelnými výzkumnými institucemi - a jejichž využití vyžaduje znalecký posudek a odborné schopnosti výzkumných pracovníků, vědců, inženýrů, projektantů či techniků zaměstnaných v prvé řadě výzkumnou institucí s cílem přispět k její práci v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
(280)
Tyto služby umožňují mimo jiné šířit vědecké poznatky mezi veřejným výzkumem a průmyslem tím, že podnikům svých zákazníků nabízí možnost přístupu k experimentálním prostředkům, k technologiím a know-how zaměstnanců veřejné instituce IFP a že této instituci umožňují získávat zpětnou vazbu od uživatelů jejích původních odborných prací, z čehož může čerpat pro budoucí zdokonalení svých činností v oblasti nezávislého veřejného výzkumu. Tyto křížové vedlejší účinky v oblasti vědeckých poznatků přináší zapojeným subjektům a Evropské unii jako celku vzájemný užitek.
(281)
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 266, smluvní výzkum a poskytování služeb představovaly pouze [0-5] (**) % celkového rozpočtu veřejné instituce IFP za období 2004-2009, což je velmi omezený podíl.
(282)
Fakturované služby vztahující se na každého zákazníka mimo jiné představují částku, která je většinou nižší než […] (*) EUR obratu, takže maximální odhadovaná částka podpory zůstane většinou zanedbatelná, tedy zhruba ve výši […] (*) EUR na smlouvu. Komise se tudíž domnívá, že je dotyčná podpora úměrná cíli obecného zájmu, kterým je šíření vědeckých poznatků v Evropské unii.
(283)
Pokud tyto doplňkové činnosti budou nadále představovat velmi omezený zlomek rozpočtu, který veřejná instituce IFP vyčlenila na své hlavní poslání nezávislého veřejného výzkumu, a vzhledem k pozitivnímu dopadu těchto doplňkových činností na cíle společného zájmu se Komise domnívá, že jejich krytí pomocí státní záruky nemůže v žádném případě změnit podmínky obchodu v takové míře, jež by byla ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU v rozporu se zájmem Evropské unie.
(284)
V rámci výročních zpráv týkajících se dotyčného opatření budou francouzské orgány povinny prokázat, že tato podmínka je v budoucnu nadále plněna. V případě pochybností ohledně doplňkového charakteru činností v oblasti smluvního výzkumu či poskytování služeb bude pochopitelně třeba neprodleně informovat Komisi a případně oznámit eventuální státní podpory při zohlednění dopadu státní záruky.
(285)
V této souvislosti Komise bere rovněž na vědomí návrh francouzských orgánů, podle něhož by měla být do každé smlouvy - specificky pokrývající hospodářskou činnost veřejné instituce IFP, a tudíž i její činnosti v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb - vložena doložka o vyloučení odpovědnosti státu tak, aby bylo případně možné uplatnit výjimku přijatého rizika a výrazně omezit možné negativní dopady záruky.
7.3.2 PODPORA VE PROSPĚCH IFP VE VÝHRADNÍCH OBLASTECH ČINNOSTI SPOLEČNOSTÍ AXENS A PROSERNAT
7.3.2.1 Základ pro posouzení slučitelnosti podpory
(286)
Vzhledem k tomu, že se jedná o opatření státní podpory, jehož cílem je podpořit práci na výzkumu a vývoji vedenou veřejnou institucí IFP, pro posouzení slučitelnosti se použijí pravidla vztahující se na státní podpory v oblasti výzkumu a vývoje.
(287)
Vzhledem k tomu, že postavení veřejné instituce IFP bylo pozměněno dne 7. července 2006, došlo k poskytnutí dotyčné neomezené státní záruky před 1. lednem 2007, kdy vstoupil v platnost výše uvedený rámec pro výzkum, vývoj a inovace. Proto, pokud se týká posouzení slučitelnosti tohoto opatření, Komise na tuto neoznámenou podporu použije - v souladu se sdělením Komise o určení pravidel použitelných na posouzení protiprávních státních podpor (242) - Rámec Společenství pro státní podporu na výzkum a vývoj z roku 1996, jenž byl platný v okamžiku poskytnutí podpory.
(288)
Nicméně vzhledem k tomu, že krytí hospodářských činností veřejné instituce IFP prostřednictvím neomezené záruky, která byla poskytnuta na základě jejího postavení veřejné průmyslové a obchodní instituce (EPIC), má být časově neomezeno, a vzhledem k tomu, že je výjimečně možné (jak již bylo uvedeno v bodě odůvodnění 277) vyčíslit odhad maximálního dopadu záruky v této věci, Komise rovněž prozkoumá, zda je krytí činností veřejné instituce ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat prostřednictvím neomezené záruky slučitelné s vnitřním trhem na základě ustanovení rámce pro výzkum, vývoj a inovace ode dne jeho vstupu v platnost, dne 1. ledna 2007. V každém případě zůstávají závěry analýzy slučitelnosti beze změny, a to bez ohledu na použitý rámec.
7.3.2.2 Fáze výzkumu
(289)
V rámci výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005 (243) se Komise domnívala, že činnosti veřejné instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti jejích dceřiných společností Axens a Prosernat a ve spolupráci s těmito společnostmi skutečně patřily do oblasti výzkumu a vývoje, vzhledem k tomu, že u každého projektu - konkrétně pokud jde o jeho komponenty, vztahy mezi nimi nebo o charakteristiky cílových postupů či výrobků - byly vymezeny problematické body, přičemž pracovní úkony, jejichž výsledky mají široký dosah a jsou patentovány, prováděli zaměstnanci (zejména výzkumní pracovníci a technici) před fází schvalování na základě metod založených na pokusech, výkladu a modelování. Komise rovněž zjistila, že činnosti stejného druhu vedené jinými hospodářskými subjekty odvětví byly obvykle klasifikovány jako výzkumné činnosti (244). Analýza inovativních aspektů činností prováděných v oblasti výzkumu byla vypracována na základě mezinárodně uznávaných standardů manuálu Frascati (245).
(290)
Pokud jde o rok 2006, Komise ve svém výše uvedeném rozhodnutí C 51/2005 (246) posoudila práce prováděné v rámci smluv o výzkumu uzavřených mezi veřejnou institucí IFP a Axens na jedné straně a veřejnou institucí IFP a Prosernat na straně druhé. Komise došla k závěru, že uvedené práce spočívaly na jedné straně v aplikovaném výzkumu a na druhé straně ve studiích technické proveditelnosti prováděných před projekty aplikovaného výzkumu ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996. Tato klasifikace výzkumných činností byla provedena na základě specifických příkladů a vysvětlení uvedených v manuálu Frascati, a to pro každou výzkumnou činnost prováděnou veřejnou institucí IFP a Axens na jedné straně a veřejnou institucí IFP a Prosernat na straně druhé.
(291)
V rámci zpráv předložených v souladu s výše uvedeným rozhodnutím C 51/2005 francouzské orgány roztřídily projekty prováděné ve výhradních oblastech činností společností Axens a Prosernat za období 2007, 2008 a 2009, přičemž použily obě výše uvedené kategorie ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996, nebo alternativně činnosti aplikovaného výzkumu ve smyslu bodu 2.2. písm. f) a studie technické proveditelnosti předcházející aplikovanému výzkumu ve smyslu bodu 5.2 rámce pro výzkum, vývoj a inovace z roku 2006. Tyto práce spočívaly ve studii nových způsobů syntézy nebo jejich zdokonalení v měřítku nesouvisejícím s měřítkem průmyslovým. Týkaly se schválení koncepcí a spadaly do aplikovaného výzkumu ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 a rámce pro výzkum, vývoj a inovace. Roční souhrnné informace o jednotlivých projektech byly zaslány Komisi společně s výročními zprávami předloženými v rámci výše uvedené podpory C 51/2005.
(292)
Pokud jde o následující roky, Komise připomíná, že v souladu s rozhodnutím C 51/2005 musí Francie Komisi předávat podrobnou výroční zprávu o projektech prováděných veřejnou institucí IFP a tříděných podle kategorie výzkumu.
7.3.2.3 Způsobilé náklady
(293)
V rámci výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005 (247) (za rok 2006) a ve výročních zprávách (za roky 2007, 2008 a 2009), náklady na projekty ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat jsou v souladu se způsobilými výdaji vymezenými v příloze II rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996, stejně jako se způsobilými náklady ve smyslu bodu 5.1.4 rámce pro výzkum, vývoj a inovace.
(294)
Připomeňme, že náklady na výzkumné činnosti veřejné instituce IFP účtované společnostem Axens a Prosernat zahrnují poplatky přímo přičitatelné projektům a týkají se subdodávek, pracovních cest, pojištění a dokumentace, jakož i dodávek a drobného nehmotného majetku. Zahrnují rovněž další náklady přičitatelné projektům, které se týkají nákladů na výzkumné pracovníky, odpisů dlouhodobých hmotných a nehmotných aktiv, jakož i ostatních režijních nákladů. Tyto náklady vznikají přímo z důvodu výzkumných činností a jsou rozděleny mezi jednotlivé výzkumné projekty v poměru k době, kterou výzkumný personál strávil nad každým projektem. Náklady na horizontální výzkumné a vývojové projekty týkající se metod a zařízení použitých v jiných výzkumných a vývojových projektech jsou přičítány v poměru k nákladům na každý výzkumný a vývojový projekt.
(295)
Tyto náklady odpovídají následujícím kategoriím: náklady na konzultační a rovnocenné služby, náklady na zaměstnance, náklady na nástroje, materiál, pozemky a prostory, jakož i dodatečné režijní náklady a další provozní náklady v souladu s kategoriemi způsobilých nákladů rámce z roku 1996 a rámce pro výzkum, vývoj a inovace.
(296)
Pokud jde o následující roky, měly by být tyto informace rovněž uvedeny ve výročních zprávách předložených francouzskými orgány.
7.3.2.4 Intenzita podpor
(297)
Z rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 vyplývá, že maximální povolené intenzity pro studie technické proveditelnosti prováděné před projekty aplikovaného výzkumu činí 75 % (bod 5.4.) a pro projekty aplikovaného výzkumu 50 % (bod 5.3.).
(298)
Z rámce pro výzkum, vývoj a inovace vyplývá, že intenzita podpory vypočítaná na základě způsobilých nákladů na projekt nemůže přesáhnout 50 % v případě aplikovaného výzkumu (bod 5.1.2 b) a 65 % v případě studií prováděných před aplikovaným výzkumem vedeným ve velkých podnicích (bod 5.2. b). Připomeňme, že činnosti kryté státní zárukou se týkají pouze aplikovaného výzkumu a studií technické proveditelnosti prováděných veřejnou institucí IFP, přičemž práce na předvýrobním vývoji ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 (nebo experimentálního vývoje ve smyslu rámce pro výzkum, vývoj a inovace) jsou v plném rozsahu financovány společnostmi Axens a Prosernat z vlastních zdrojů z příjmů získaných na trzích.
(299)
Komise vypracovala tabulku č. 6 v bodě odůvodnění 300 na základě seznamů projektů, které podrobně uvádějí roční náklady podle projektů a fází výzkumu, jakož i na základě výkazu vlastních zdrojů veřejné instituce IFP.
(300)
Komise se přitom řídila konzervativním přístupem a zahrnula všechny náklady vztahující se přímo nebo nepřímo na výhradní oblasti činností Axens a Prosernat a vyloučila všechny ostatní výnosy, které nebyly poukázány společnostmi Axens a Prosernat (248). Do této tabulky Komise z důvodu obezřetnosti rovněž zahrnula veškeré možné účinky neomezené záruky za předpokladu - přestože málo pravděpodobného -, že by je veřejná instituce IFP všechny použila na financování výzkumných činností ve výhradních v oblastech činností společností Axens a Prosernat (účinky záruky, pokud jde o vztahy s dodavateli a se zákazníky, nejen dceřinými společnostmi, ale také třetími stranami).
Tabulka č. 6
Maximální odhad celkové výše celkového veřejného financování poskytnutého veřejnou institucí IFP na činnosti ve výhradních oblastech společností Axens a Prosernat v letech 2006 až 2009
(v milionech eur)
2006
2007
2008
2009
Roční náklady na studie technické proveditelnosti (v milionech eur)
Oblast činností IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Oblast činností IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Celkem
7,4
3,5
0,9
0,9
Roční náklady na práce aplikovaného výzkumu (v milionech eur)
Oblast činností IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Oblast činností IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Celkem
49,0
45,5
52,8
55,2
Vlastní zdroje (v milionech eur)
Částka
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Roční státní podpora (v milionech eur)
Výše veřejného financování (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Horní mez účinků záruky ve vztazích mezi veřejnou institucí a jejími dodavateli
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Horní mez účinků záruky ve vztazích mezi veřejnou institucí a jejími zákazníky (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
ve výhradní oblasti dceřiných společností
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
mimo výhradní oblast dceřiných společností
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Maximální výše veřejného financování
(včetně horní meze účinků záruky)
13,1
9,8
11,3
14,7
Intenzita podpory
(mimo horní meze účinků záruky)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Horní mez intenzity podpory
(včetně horní meze účinků záruky)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Maximální povolená intenzita (251)
-
ustanovení rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
ustanovení rámce pro výzkum, vývoj a inovace
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
Komise prověřila dodržování způsobilých intenzit podle fází výzkumu na základě ročních seznamů projektů vedených v letech 2006 až 2009, zohlednila zároveň největší možné účinky neomezené záruky spojené s postavením IFP jakožto veřejné instituce a jako doplňující prvek podpory začlenila odhad horní meze poplatku za krytí různých druhů rizika. Horní mez intenzity podpory je v každém případě i po začlenění veškerého možného dopadu záruky na vztahy mezi zákazníky a dodavateli stále hluboce pod úrovní maximální povolené intenzity. Závěrem se Komise domnívá, že intenzity podpory povolené rámcem pro výzkum a vývoj z roku 1996 a rámcem pro výzkum, vývoj a inovace jsou dodrženy.
(302)
Pokud jde o následující roky, Komise připomíná, že v souladu s výše uvedeným rozhodnutím C 51/2005 musí Francie předat Komisi výroční zprávu, aby se Komise ujistila, že jsou intenzity podpory dodrženy nejen v rámci jednotlivých fází výzkumu, ale i jednotlivých projektů. Od roku 2010 musí tato zpráva uvádět všechny projekty vedené v oblastech činností Axens a Prosernat, jež jsou tříděny podle kategorie výzkumu, přičemž kromě jejich nákladů - podle fází výzkumu - a výše financování z veřejných zdrojů a vlastních zdrojů přidělených veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi se upřesní také horní mez poplatku za záruku, jejíž odhad byl proveden na základě metody popsané v tomto rozhodnutí, včetně případných účinků na podmínky zadlužení veřejné instituce IFP v souladu s úvahou popsanou v bodě odůvodnění 200.
7.3.2.5 Kumulace podpor
(303)
Ustanovení týkající se kumulace, ať se jedná o ustanovení bodu 5.12 rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 nebo bodu 8 rámce pro výzkum a vývoj a inovace, byla dodržena. Komise totiž vypočítala celkovou výši veřejného financování nezávisle na jeho původu, včetně maximálního dopadu neomezené záruky na roky 2006 až 2009.
(304)
Od roku 2010 francouzské orgány použijí stejnou metodu ve výročních zprávách předložených Komisi.
7.3.2.6 Motivační účinek
(305)
Na základě rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 a rámce pro výzkum, vývoj a inovace musejí mít státní podpory motivační účinek, tedy musejí vést k tomu, že způsobí změnu chování příjemce podpory tak, že zvýší jeho činnost v oblasti výzkumu a vývoje (a inovace). K prokázání existence motivačního účinku v případě projektů, které získají podporu pod prahovými hodnotami podrobného přezkumu obecně stačí následující kritéria: zvýšení velikosti projektu, rozšíření jeho rozsahu, urychlení postupu projektu a růst celkové částky určené na výzkum, vývoj a inovace. Pokud bude možné prokázat výrazný účinek na alespoň jeden z těchto prvků, Komise se bude obecně domnívat, že projekt podpory má vzhledem k obvyklému jednání podniku dotyčného odvětví (252) motivační účinek.
(306)
Komise odkazuje na analýzu popsanou v bodech odůvodnění 196 až 198 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005, jež se týká strategického zájmu - monitorovaného a schváleného technickými výbory - o výzkumy prováděné veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi v oblasti dlouhodobého zabezpečování dodávek energie, zejména pokud jde o obnovu a zvýšení produkce ropy a zemního plynu (zvýšení míry úspěšnosti při vyhledávání a míry využití ložisek, ale také využití nekonvenčních zdrojů atd.), vývoj postupů rafinace, transformační technologie, vývoj inovativních pohonných látek a účinných pohonných technologií, diverzifikaci energetických zdrojů nezbytnou pro výrobu paliva, přičemž mnohé se řadí mezi priority Evropské unie v oblasti výzkumu, energetické politiky a politiky životního prostředí.
(307)
Pokud jde o rok 2006, Komise se opět odvolává na svou analýzu uvedenou v bodě odůvodnění 199 výše zmíněného rozhodnutí C 51/2005. Veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti mohly podle této analýzy díky veřejné podpoře, jejíž neoddělitelnou součástí je neomezená záruka, úspěšně dokončit dodatečné výzkumné činnosti, které by jinak kvůli technologickým rizikům nebo velmi nejisté povaze návratnosti investic nebyly proveditelné.
(308)
Na základě výročních zpráv zaslaných francouzskými orgány Komise zjišťuje, že v této logice se pokračovalo v letech 2007, 2008 a 2009. V těchto zprávách francouzské orgány u jednotlivých projektů uvedly motivační účinek rozsahu dosažený díky podpoře, zejména pokud jde o rozsah projektu, rychlost postupu daného projektu a navýšení celkové částky určené na výzkum a vývoj.
(309)
Například v roce 2007 vedla skupina IFP - ve výhradní oblasti společnosti Axens - zejména stěžejní projekty […] (*) (253).[…] (*). Bez státní podpory by v uvedení těchto výrobků na trh došlo k několikaletému zpoždění: výzkumné a vývojové projekty by byly zahájeny později, jejich vývoj by byl býval pomalejší a […] (*).
(310)
Ve výhradní oblasti společnosti Prosernat jinak státní podpora umožnila zahájit projekt […] (*) týkající se […] (*), vývoj a patentování originálních postupů […] (*) (254) […] (*). [Takový projekt] (**) zahrnoval citlivé a důležité operace vyžadující velké lidské zdroje, jakož i významné technické a finanční prostředky, které by společnost jako je Prosernat nemohla sama vytvořit. Ukázalo se, že veřejná podpora poskytnutá veřejnou institucí IFP je tudíž nevyhnutelná. Pouze veřejná instituce IFP měla specializované týmy, jež byly schopny vyvinout modely potřebné pro vývoj postupů, a laboratorní vybavení, jež umožňovalo zpracování složek nebezpečných pro zdraví.
(311)
V roce 2008 byly díky státní podpoře ve výhradní oblasti společnosti Axens odstraněny bariéry po stránce vědecké a technické […] (*). Kromě toho došlo rovněž k důležitému pokroku ve vývoji projektu […] (*) (255). Státní podpora umožnila veřejné instituci IFP vyvinout ve spolupráci s průmyslovými partnery postup […] (*), který bude na trhu zpřístupněn prostřednictvím licence. Práce na vývoji takového druhu postupu zahrnují jak […] (*), tak […] (*).
(312)
Ve výhradní oblasti společnosti Prosernat byl navíc prováděn projekt […] (*) týkající zachycování CO2 ve spalinách. Zachycování/ukládání CO2 (256) je jedním ze zjištěných prostředků k omezení globálního oteplování. Vzhledem ke složení spalin a k jejich nízkému tlaku si veřejná instituce IFP stanovila nové technologické výzvy. Prosernat by nebyl vzhledem k nejistotě ohledně struktury, velikosti, rozložení a právního rámce budoucího trhu technologie zachycování CO2 schopen tento postup vyvinout z vlastních prostředků.
(313)
V roce 2009 lze jako příklad - ve výhradní oblasti společnosti Axens - uvést projekt[…] (*) o postupech […] (*). Jeho cílem byl vývoj […] (*) a vylepšení určitých postupů […] (*). Díky veřejným prostředkům bylo možné prostudovat […] (*), což umožnilo výrazně zdokonalit […] (*). V rámci projektu bylo díky veřejnému financování […] (*) možno prozkoumat řešení, která se výrazně odchylují od stávajících technologií […] (*). Stejně tak se pokračovalo v projektu […] (*) týkajícím se katalyzátorů, které po extrapolaci umožnily diversifikaci nabídky na stále rostoucím trhu […] (*). Bez státní podpory by vývoj katalyzátorů probíhal více po etapách a výkon by se zlepšoval pomaleji. V oblasti […] (*) bylo možno prostřednictvím projektu […] (*), který se týkal inovativních katalyzátorů […] (*), díky státní podpoře prozkoumat nové metody, zatímco prostřednictvím projektu […] (*), jehož cílem bylo prozkoumat hranice technologie (zejména změny zátěže) s cílem […] (*) bylo možno rozšířit jeho spektrum nad rámec stávajícího výkonu.
(314)
Ve výhradní oblasti společnosti Prosernat jinak státní podpora například umožnila opětné zahájení a pokračování prací na výzkumu a vývoji v oblasti […] (*), které byly postupně ponechávány stranou. Díky veřejné podpoře tak bylo možno zamezit ztrátám technologických výdobytků minulosti a udržet si na trhu sortiment postupů […] (*). Stejně tak se díky státní podpoře pokračovalo v projektu […] (*) týkajícím se zachycování CO2 […] (*).
(315)
Komise zároveň poznamenává, že v období 2007 až 2009 pokračoval pozitivní vývoj ukazatelů úsilí vyvinutého veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat v oblasti výzkumu a vývoje, na který Komise poukázala v bodě odůvodnění 200 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005.
Tabulka č. 7
Nárůst ukazatelů úsilí vyvinutého veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat v letech 2007, 2008 a 2009
Nárůst ukazatelů
IFP/Axens
IFP/Prosernat
2007/2003
2008/2003
2009/2003
2007/2003
2008/2003
2009/2003
Výdaje na výzkum a vývoj ve výhradní oblasti
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Zaměstnanci přidělení na výzkum a vývoj ve výhradní oblasti
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Komise mimo jiné opět dospěla ke zjištěním shrnutým v bodech odůvodnění 201 až 203 svého výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005: podíl výdajů na výzkum a vývoj v obratu skupiny IFP je zvláště vysoký, ačkoliv se tato skupina vyvíjí v prostředí, jež podléhá četným a neustále se vyvíjejícím vnitrostátním předpisům, zejména pokud jde o normy v oblasti ochrany životního prostředí či systémy ochrany duševního vlastnictví.
(317)
Jak již bylo uvedeno v bodě odůvodnění 204 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005, Komise zohledňuje rozmanitost a strukturu nabídky, jakož i fungování hospodářské soutěže (257) na trhu postupů rafinace či petrochemie. V této souvislosti Komise poznamenává, že někteří konkurenti mají daleko výhodnější konkurenční postavení než skupina IFP; například společnost UOP Limited má na světovém trhu tržní podíl v hodnotě přibližně 57 % oproti pouze 7 % podílu skupiny IFP. Komise se také domnívá, že veřejná podpora poskytnutá výzkumným a vývojovým projektům vedeným skupinou IFP, není svou povahou nebo svou velikostí schopna narušit dynamické pobídky trhu s technologiemi rafinace. Dále je nutno konstatovat, že obchodní partneři Evropské unie, zejména Spojené státy americké, věnují velké rozpočty na financování výzkumu v oblasti energie, které umožnily podpořit výzkumné a vývojové projekty vedené konkurenty skupiny IFP. Někteří konkurenti skupiny IFP, zejména společnost UOP Limited, tak získali významnou státní podporu (258) nebo využívali nepřímých veřejných podpor díky partnerstvím s výzkumnými ústavy a vysokými školami.
(318)
Na závěr se Komise domnívá, že státní podpora ve prospěch skupiny IFP ve výhradní oblasti jejích dceřiných společností Axens a Prosernat měla v letech 2006, 2007, 2008 a 2009 motivační účinek.
(319)
Výroční zprávy, jež bude Francie Komisi předkládat do ukončení výhradních dohod mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, budou muset od roku 2010 prokázat, že je vždy prověřen motivační účinek podpory.
(320)
S ohledem na výše uvedené údaje Komise dospívá k závěru, že státní podpora, která byla skupině IFP poskytnuta na provozování činností ve výhradní oblasti činností jejích dceřiných společností Axens a Prosernat, včetně prvku podpory souvisejícího s účinky neomezené záruky, které využívá veřejná instituce IFP, je v souladu s ustanoveními rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996, jakož i s ustanoveními rámce pro výzkum, vývoj a inovace s výhradou dodržování podmínek uvedených v těchto ustanoveních.
7.3.3 ZÁVĚR O SLUČITELNOSTI DOTYČNÉHO OPATŘENÍ
(321)
Závěrem uveďme, že podle Komise je dotyčné opatření slučitelné s vnitřním trhem s výhradou dodržování podmínek uvedených v částech 7.3.1 a 7.3.2.
8 NESTRANNOST VE VĚCI ÚPRAVY VLASTNICTVÍ
(322)
Komise by ráda zdůraznila, že nijak nezpochybňuje příslušnost veřejné instituce IFP ke státu, ani nepopírá samotné postavení právnické osoby veřejného práva.
(323)
Podle článku 345 SFEU je Společenství nestranné ve věci úpravy vlastnictví v členských státech a žádné ustanovení Smlouvy nebrání tomu, aby stát držel ve vlastnictví podniky (úplně nebo částečně). Vzhledem k této skutečnosti je nutno použít pravidla hospodářské soutěže stejným způsobem na soukromé i státní podniky. Žádný z obou těchto druhů podniků nesmí být použitím jejích pravidel zvýhodněn nebo znevýhodněn.
(324)
V tomto případě nevyplývá záruka, které využívá veřejná instituce IFP, z vlastnictví, nýbrž z právního postavení podniku. Členské státy mohou svobodně zvolit právní formu podniků, musí však při své volbě dodržovat pravidla hospodářské soutěže vyplývající ze Smlouvy. Zvláště prostá skutečnost, že státní záruka je automaticky spojena se zvláštním právním postavením, nebrání tomu, aby uvedená záruka představovala státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud byly splněny všechny platné podmínky, které jsou v ní uvedeny (259),
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Tím, že Francie udělila veřejné instituci IFP postavení veřejné instituce průmyslové a obchodní povahy, poskytla jí počínaje dnem 7. července 2006 neomezenou veřejnou záruku (dále jen „státní záruka“) pokrývající všechny její činnosti.
2. Krytí nehospodářských činností veřejné instituce IFP státní zárukou, zejména krytí jejích činností týkajících se vzdělávání s cílem zvýšit množství a zlepšit kvalifikaci lidských zdrojů, činností nezávislého výzkumu a vývoje s cílem zvýšit objem znalostí a zlepšit chápání stávajícího know-how a činností týkajících se šíření výsledků dosažených v oblasti výzkumu, nepředstavuje státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
3. V případě činností týkajících se převodů technologií, které veřejná instituce IFP provádí v oblastech stanovených ve výhradní smlouvě o vývoji, uvádění na trh a užití - uzavřené s její dceřinou společností Beicip-Franlab - nepředstavuje krytí státní zárukou státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
4. V případě činností týkajících se převodů technologií, které veřejná instituce IFP provádí v oblastech stanovených ve výhradních smlouvách, jež byly uzavřeny s jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, uvedených v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí Komise ze dne 16. července 2008 ohledně podpory, kterou Francie poskytla skupině IFP (dále jen „rozhodnutí C 51/2005“), krytí státní zárukou představuje státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
5. V případě služeb v oblasti smluvního výzkumu a služeb poskytovaných veřejnou institucí IFP, jak třetím stranám, tak dceřiným společnostem, krytí státní zárukou představuje státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
Článek 2
V případě změny smlouvy uzavřené mezi veřejnou institucí IFP a její dceřinou společností Beicip-Franlab, která je uvedena v čl. 1 odst. 3 tohoto rozhodnutí, oznámí Francie uvedenou smlouvu Komisi a přihlédne k možnému dopadu státní záruky za účelem posouzení případné celkové částky veřejného financování, pokud ovšem nové smluvní podmínky neumožní vyloučení existence státní podpory.
Článek 3
Krytí hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 4 a 5 tohoto rozhodnutí státní zárukou v období od 7. července 2006 do 31. prosince 2009 představovalo podporu slučitelnou s vnitřním trhem.
Článek 4
Krytí hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 4 tohoto rozhodnutí státní zárukou - od 1. ledna 2010 do ukončení platnosti výhradních dohod mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, které jsou uvedeny v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí C 51/2005 - představuje podporu slučitelnou s vnitřním trhem s výhradou dodržování podmínek uvedených v článcích 5 a 6 tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Výroční finanční zpráva uvedená v čl. 4 odst. 2 rozhodnutí C 51/2005 obsahuje kromě prvků již uvedených v čl. 5 odst. 1 uvedeného rozhodnutí také prvky uvedené v odstavcích 2, 3 a 4 tohoto článku.
2. Výroční finanční zpráva obsahuje údaje o výši, úrokové sazbě a smluvních podmínkách pro poskytnutí půjček, které si vzala veřejná instituce IFP v průběhu daného ročního období, jakož i hrubý grantový ekvivalent případného úrokového zvýhodnění spojeného se státní zárukou, pokud se nepředloží důkaz o tom, že tyto smlouvy o úvěru jsou v souladu s běžnými tržními podmínkami, a to buď porovnáním jejich podmínek s podmínkami získanými veřejnou institucí IFP před změnou jejího postavení, nebo na základě přesnější metodiky, jež byla předem schválena Komisí.
3. Výroční finanční zpráva obsahuje údaje o hodnotě majetku a služeb, jež veřejná instituce IFP získala od dodavatelů za účelem poskytování hospodářských služeb uvedených v čl. 1 odst. 4 a 5 tohoto rozhodnutí v průběhu daného ročního období, jakož i maximální odhad hrubého grantového ekvivalentu podpory, jenž vyplývá ze skutečnosti, že dodavatelé příznivěji hodnotili riziko neplnění závazků podnikem. Toto hodnocení se provádí buď uplatněním paušální sazby ve výši 2,5 % na hodnotu provedených nákupů, nebo na základě přesnější metodiky, jež byla předem schválena Komisí.
4. Výroční finanční zpráva obsahuje údaje o hodnotě hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 4 a 5 tohoto rozhodnutí, které veřejná instituce IFP realizovala v průběhu daného ročního období, jakož i maximální odhad hrubého grantového ekvivalentu podpory, jenž vyplývá ze skutečnosti, že nebyl zaplacen poplatek odpovídající záruce za řádné provedení smlouvy, nebo alespoň za vynaložení maximálního úsilí, která byla příjemcům uvedených hospodářských služeb poskytnuta. Toto hodnocení se provádí buď uplatněním paušální sazby ve výši 5 % na hodnotu poskytnutých služeb, nebo na základě přesnější metodiky, jež byla předem schválena Komisí.
Článek 6
1. Celková výše veřejných finančních prostředků přidělených na činnosti veřejné instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat, včetně maximálního dopadu státní záruky, tak jak byl odhadnut v čl. 5 odst. 2, 3 a 4 tohoto rozhodnutí, musí být nižší než maximální intenzita povolená Rámcem Společenství pro státní podporu na výzkum, vývoj a inovace.
2. V případě překročení prahové hodnoty uvedené v odstavci 1 tohoto článku vrátí případně společnost Axens nebo Prosernat přebytek podpory veřejné instituci IFP.
Článek 7
Krytí hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 5 prostřednictvím státní záruky ode dne 1. ledna 2010 představuje státní podporu slučitelnou s vnitřním trhem s výhradou dodržování podmínek uvedených v článku 8 tohoto rozhodnutí.
Článek 8
1. Činnosti v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb, jež provádí veřejná instituce IFP - uvedené v čl. 1 odst. 5 tohoto rozhodnutí -, musí pouze doplňovat její hlavní činnost v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
2. Aby mohly být činnosti v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb, jež provádí veřejná instituce IFP, považovány za doplňkové, je třeba, aby:
-
negativně neovlivňovaly řádný chod uvedené veřejné instituce IFP, její nezávislost či neutralitu,
-
na ně byly uplatňovány tržní ceny, nebo aby se na ně v případě neexistence tržní ceny uplatnila cena, ve které se kromě možného dopadu státní záruky promítnou veškeré náklady, jež jsou navýšeny o přiměřenou marži,
-
byly předmětem účetnictví, jež je odděleno od účetnictví týkajícího se činností nezávislého veřejného výzkumu (oddělené účetnictví, pokud jde o příslušné náklady a financování), a aby zisky, které z nich vyplývají, byly plně investovány zpět do hlavní činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu,
-
byly vnitřně spjaty s hlavní činností v oblasti nezávislého veřejného výzkumu uvedené veřejné instituce IFP, zejména z důvodu využití stejných infrastruktur, stejného vybavení, materiálu nebo technologií, či z důvodu zaměstnání stejných výzkumných pracovníků, vědců, inženýrů, projektantů či techniků,
-
nespadaly do oblasti působnosti výhradních dohod uzavřených mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, uvedených v čl. 3 odst. 1 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005, jejichž platnost byla případně prodloužena nebo jejichž znění bylo pozměněno v souladu s čl. 3 odst. 2 rozhodnutí C 51/2005 a v souladu s čl. 12 odst. 2 tohoto rozhodnutí,
-
představovaly okrajový podíl rozpočtu, který veřejná instituce IFP vyčlenila na své činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
3. Francie Komisi každoročně předloží zprávu o činnostech v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb, jež provádí veřejná instituce IFP, ve které je upřesněn podíl těchto činností v poměru k rozpočtu veřejné instituce IFP vyčleněnému touto institucí na její činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
Článek 9
1. Francouzské orgány a veřejná instituce IFP zajistí, aby při každé transakci byla ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se smlouva vztahuje) uvedena tato zmínka:
„Emise/program/půjčka nejsou kryty žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. V případě platební neschopnosti není stát povinen převzít finanční závazky veřejné instituce IFP při placení pohledávky“.
2. Francouzské orgány zajistí vložení obdobné doložky, kterou se vyloučí odpovědnost státu, do všech smluv týkajících se služeb v oblasti smluvního výzkumu či služeb uvedených v čl. 1 odst. 5 tohoto rozhodnutí.
3. Francouzské orgány zajistí vložení obdobné doložky, kterou se vyloučí odpovědnost veřejné instituce IFP a státu, do všech smluv, které zahrnují pohledávku a které byly uzavřeny akciovými společnostmi Axens, Beicip-Franlab a Prosernat.
4. Veřejná instituce IFP se zdrží vydání jakéhokoli druhu ručení, avalu, záruky, prohlášení o splnění závazků či doporučujícího dopisu ve prospěch akciových společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, které by nebyly v souladu s běžnými tržními podmínkami.
Článek 10
Francie jednotlivě oznámí Komisi podpory, jejichž částka je vyšší než prahové hodnoty stanovené rámcem Společenství pro státní podporu na výzkum, vývoj a inovace, a to s přihlédnutím k možnému dopadu státní záruky.
Článek 11
Francie sdělí Komisi do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí opatření, která přijala pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 12
1. Články 4, 5 a 6 tohoto rozhodnutí se použijí do ukončení platnosti výhradních dohod mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, které jsou uvedeny v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí C 51/2005.
2. V okamžiku, kdy francouzské orgány Komisi oznámí prodloužení platnosti či pozměnění uvedených výhradních dohod v souladu s čl. 3 odst. 2 rozhodnutí C 51/2005, zohlední při posouzení celkové výše veřejného financování dopad státní záruky.
Článek 13
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 29. června 2011.
ROZHODNUTIE KOMISIE
z 29. júna 2011
o štátnej pomoci C 35/08 (ex NN 11/08), ktorú Francúzsko poskytlo verejnej inštitúcii Institut Français du Pétrole
[oznámené pod číslom K(2011) 4483]
(Iba francúzske znenie je autentické)
(Text s významom pre EHP)
(2012/26/EÚ)
EURÓPSKA KOMISIA,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie (1), a najmä na jej článok 108 ods. 2 prvý pododsek,
so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore (2), a najmä na jej článok 62 ods. 1 písm. a),
po vyzvaní zainteresovaných strán, aby predložili pripomienky v súlade s uvedenými ustanoveniami (3),
keďže:
1 POSTUP
(1)
V rámci formálneho zisťovania o štátnej pomoci C 51/05 týkajúcej sa opatrení štátnej pomoci, ktoré Francúzsko poskytlo inštitúcii Institut Français du Pétrole (Francúzsky inštitút ropy, ďalej len „IFP“) (4), listom z 18. júla 2006, zaevidovaným 19. júla 2006, francúzske orgány informovali útvary Komisie o transformácii verejnej inštitúcie IFP, predtým profesijnej organizácie v zmysle právneho aktu nazývaného zákon č. 43-612 zo 17. novembra 1943 o správe profesijných záujmov, na verejnú inštitúciu priemyselnej a obchodnej povahy (établissement public à caractère industriel et commercial, ďalej len „EPIC“) k 7. júlu 2006. Táto transformácia vychádza z dvoch dokumentov, ktoré francúzske orgány pripojili k svojmu listu ako prílohu: i) vyhlášky č. 2006-797 zo 6. júla 2006, ktorou sa stanovujú nové stanovy verejnej inštitúcie IFP, a ii) článku 95 finančného zákona č. 2005-781 z 13. júla 2005, ktorým sa ustanovujú usmernenia pre energetickú politiku (na základe ktorého bola vydaná uvedená vyhláška).
(2)
Listami z 3. augusta 2007 a 7. mája 2008 Komisia zaslala francúzskym orgánom žiadosti o informácie, na ktoré tieto orgány odpovedali listami z 28. septembra 2007 a 26. júna 2008.
(3)
V rámci predchádzajúcej veci Komisia prijala 16. júla 2008 rozhodnutie (ďalej len „rozhodnutie C 51/2005“) o prvom opatrení pomoci, ktoré zaviedlo Francúzsko v prospech skupiny IFP (5). V tomto rozhodnutí Komisia zdôraznila, že otázka existencie dodatočnej štátnej pomoci vo forme prípadnej neobmedzenej štátnej záruky, ktorá vyplýva zo statusu EPIC verejnej inštitúcie IFP, je predmetom samostatného zisťovania v rámci iného konania.
(4)
Toto druhé konanie podľa článku 108 ods. 2 ZFEÚ bolo predmetom rozhodnutia Komisie zo 16. júla 2008 (6) (ďalej len „rozhodnutie o začatí konania“) prijatého na základe článku 4 ods. 4 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (7) (ďalej len „procesné nariadenie“) v súvislosti s neobmedzenou štátnou zárukou, ktorá mohla byť poskytnutá skupine IFP.
(5)
Dňa 11. októbra 2008 prostredníctvom uverejnenia uvedeného rozhodnutia o začatí konania v Úradnom vestníku Európskej únie Komisia vyzvala zainteresované tretie strany, aby predložili pripomienky k uvedenému opatreniu.
(6)
Komisia dostala pripomienky od Francúzska listom zo 14. októbra 2008.
(7)
Listom zo 6. novembra 2008, zaevidovaným Komisiou v ten istý deň, poradcovia spoločnosti UOP Limited informovali Komisiu o vôli svojej zákazníčky predložiť pripomienky k uvedenému opatreniu. Vzhľadom na čas potrebný na preklad ale požiadali o dodatočnú lehotu do 30. novembra 2008, aby mohli predložiť svoje pripomienky. Listom zo 7. novembra 2008 Komisia oznámila, že prijíma zdôvodnenie tejto žiadosti a spoločnosti UOP Limited poskytuje dodatočnú lehotu na odpoveď do 30. novembra 2008. Listom z 28. novembra 2008, zaevidovaným Komisiou v ten istý deň, poradcovia spoločnosti UOP Limited zaslali pripomienky svojej zákazníčky k rozhodnutiu o začatí konania.
(8)
V tom istom liste z 28. novembra 2008 poradcovia spoločnosti UOP Limited požiadali o povolenie, aby jej klientka mohla predložiť dodatočné pripomienky v priebehu konania. Listom zo 17. decembra 2008 Komisia odpovedala na túto žiadosť tak, že súhlasí s predĺžením spoločnosti UOP Limited lehoty na odpoveď do 23. januára 2009, aby jej umožnila predložiť prípadné dodatočné pripomienky. Listom z 23. januára 2009 poradcovia spoločnosti UOP Limited zaslali dodatočné pripomienky svojej klientky.
(9)
Listom zo 6. mája 2009 Komisia zaslala francúzskym orgánom všetky pripomienky spoločnosti UOP Limited k rozhodnutiu o začatí konania, a to v prípade potreby bez dôverných údajov. Vyzvala ich, aby svoje stanoviská zaslali najneskôr do 8. júna 2009. Listom z 2. júna 2009 francúzske orgány požiadali o predĺženie tejto lehoty do 22. júna 2009 s tým, že pripomienky tretej strany si podľa nich vyžadujú podrobnú a dôkladnú analýzu a konzultácie s viacerými útvarmi ministerstva. Listom z 9. júna 2009 Komisia súhlasila s týmto predĺžením lehoty do 22. júna 2009. Listom z 22. júna 2009 francúzske orgány zaslali svoje stanovisko k pripomienkam spoločnosti UOP Limited.
(10)
Listom z 29. júla 2009 si Komisia vyžiadala dodatočné informácie od francúzskych orgánov, ktoré vyzvala, aby jej odpovedali do 24. augusta 2009. Listom z 19. augusta 2009 francúzske orgány požiadali o dodatočnú lehotu na odpoveď do 7. septembra 2009, čo je lehota, ktorú im Komisia poskytla listom z 20. augusta 2009. Listom z 8. septembra 2009 francúzske orgány nakoniec poskytli žiadané informácie.
(11)
Listom z 20. novembra 2009 Komisia požiadala francúzske orgány o ďalšie dodatočné informácie, pričom ich vyzvala, aby jej odpovedali do dvadsiatich dní. Listom zo 14. decembra 2009 francúzske orgány požiadali o dodatočnú lehotu na odpoveď do 22. januára 2010, ktorú im Komisia poskytla listom z 18. decembra 2009. Listom z 13. januára 2010 francúzske orgány nakoniec poskytli žiadané informácie.
(12)
Dňa 20. mája 2010 útvary Komisie zorganizovali v Bruseli stretnutie s cieľom prerokovať s francúzskymi orgánmi dôsledky rozhodnutia Komisie z 26. januára 2010 o štátnej pomoci č. C 56/07 (ex E 15/05), ktorú poskytla podniku La Poste (8) (ďalej len „rozhodnutie C 56/2007“). Keďže La Poste je verejný subjekt, ktorý mal dovtedy status EPIC (9), jej prípad (ďalej len „vec La Poste“), vykazoval veľké podobnosti s uvedeným opatrením, takže francúzske orgány uviedli mutatis mutandis vo svojich pripomienkach k jednej i druhej veci rovnaké argumenty. Dňa 4. júna 2010 bol Francúzsku zaslaný elektronickou poštou zoznam dodatočných otázok, pričom útvary Komisie chceli od francúzskych orgánov získať písomný príspevok týkajúci sa jednotlivých bodov, o ktorých sa rokovalo na tomto stretnutí. Francúzske orgány zaslali žiadané informácie 16. júla 2010.
(13)
Listom z 29. septembra 2010 Komisia požiadala francúzske orgány o poskytnutie dodatočných informácií, pričom ich vyzvala, aby jej odpovedali do dvadsiatich dní. Listom zo 7. októbra 2010 francúzske orgány požiadali o dodatočnú lehotu na odpoveď do 26. novembra 2010, ktorú im Komisia poskytla listom z 8. októbra 2010. Francúzske orgány konečne poskytli žiadané informácie listom z 26. novembra 2010.
2 SKUPINA IFP
(14)
Ako Komisia uviedla v rozhodnutí o začatí konania a v uvedenom rozhodnutí C 51/2005 (10), verejná inštitúcia IFP plní tri úlohy:
-
výskum a vývoj v oblasti prieskumu nálezísk ropy a zemného plynu a v oblasti rafinérskych a petrochemických technológií,
-
vzdelávanie inžinierov a technických pracovníkov a
-
informačné a dokumentačné činnosti súvisiace s týmito odvetviami.
Zmluva o cieľoch uzatvorená so štátom vymedzuje hlavné smery jej činnosti na obdobie piatich rokov.
(15)
Okrem toho má verejná inštitúcia IFP priamo alebo nepriamo kontrolu nad obchodnými spoločnosťami, s ktorými uzatvorila exkluzívne dohody o výskume a licenčné dohody. Na základe súboru zhodných informácií, ktoré sú bližšie opísané v odôvodnení 137, Komisia usúdila v uvedenom rozhodnutí C 51/2005, že celok tvorený akciovými spoločnosťami Axens, Beicip-Franlab a Prosernat a ich materskou spoločnosťou, verejnou inštitúciou IFP, predstavuje hospodársku skupinu (ďalej len „skupina IFP“) v zmysle práva hospodárskej súťaže.
(16)
Spoločnosť Axens pôsobí na trhu s katalyzátormi a technológiami pre rafinérsky a petrochemický priemysel a v roku 2006, keď došlo k zmene statusu jej materskej spoločnosti, dosahovala konsolidovaný obrat 308,45 milióna EUR. Pre verejnú inštitúciu IFP a pre spoločnosť Axens sú záväzné dve exkluzívne dohody - dohoda o rámcovej licencii a dohoda o licencii na výrobky -, ako aj dohovor o priemyselnom výskume (11). Ako kompenzáciu za tieto dohody dcérska spoločnosť platí svojej materskej spoločnosti jednak poplatky na základe licenčných zmlúv, jednak odmenu […] (13) za prístup k výskumnej kapacite verejnej inštitúcie IFP.
(17)
Spoločnosť Beicip-Franlab sa špecializuje na vydávanie a rozširovanie softvérov v oblasti „Prieskum - Ložiská“ a na uskutočňovanie štúdií a poradenstva. V roku 2006 predstavoval jej obrat bol 42 miliónov EUR. V exkluzívnom dohovore o vývoji, uvádzaní na trh a používaní, ktorý bol podpísaný v roku 2003 na obdobie desiatich rokov, sa stanovuje, že spoločnosti Beicip-Franlab [bude IFP poskytovať výsledky svojich výskumov] (**) o algoritmoch, modeloch a metodikách [pochádzajúcich z výskumu] (**) verejnej inštitúcie IFP v oblasti „Prieskum - Ložiská“, pričom Beicip-Franlab môže požiadať IFP, aby vyrábala produkty na tomto základe. Beicip-Franlab hradí všetky náklady na vývoj produktov verejnej inštitúcie IFP. Okrem toho Beicip-Franlab vypláca rozličné doplnkové odmeny […] (*) určené na pokrytie nákladov na udržiavanie a na užívateľské práva. V roku 2005 bol podpísaný dodatok k dohode, ktorým sa menia a dopĺňajú podmienky odmeňovania, pričom zásada úplnej úhrady nákladov na vývoj spoločnosťou Beicip-Franlab zostáva zachovaná.
(18)
Spoločnosť Prosernat dodáva štúdie a služby, ako aj súbory zariadení v oblasti úpravy plynu a zachytávania síry. V roku 2006 dosiahol jej obrat 49,9 milióna EUR. Dohoda o rámcovej licencii a dohoda o priemyselnom výskume medzi verejnou inštitúciou IFP a spoločnosťou Prosernat, na základe ktorých má Prosernat exkluzívnu licenciu na patenty verejnej inštitúcie IFP a [IFP jej predkladá výsledky svojich] (**) výskumov uskutočňovaných […] (*) v oblasti technológií úpravy plynu a zachytávania síry, boli podpísané 18. augusta 2003, so spätnou účinnosťou od 1. januára 2002, na obdobie desiatich rokov. Prosernat platí svojej materskej spoločnosti poplatok z ročného obratu ako odmenu za licenciu na postupy, ako aj poplatok súvisiaci so zariadeniami osobitne stanovený v jednotlivých prípadoch. Odmena verejnej inštitúcii IFP za prístup spoločnosti Prosernat k výsledkom výskumných prác predstavuje […] (*) % celkového ročného obratu spoločnosti Prosernat.
(19)
V súlade s článkom 6 uvedeného rozhodnutia C 51/2005 bola v roku 2009 (14) vložená do exkluzívnych dohôd, ktorými sa spravujú odmeny vyplácané verejnej inštitúcii IFP jej dcérskymi spoločnosťami Axens a Prosernat, doložka s cieľom zabezpečiť, aby sa materskej spoločnosti vyplácala minimálna nepaušálna odmena pokrývajúca minimálne 25 % nákladov na štúdie uskutočniteľnosti, ktoré predchádzajú prácam priemyselného výskumu, 50 % nákladov na priemyselný výskum a prípadne 75 % nákladov na činnosti predkonkurenčného výskumu v zmysle rámca Spoločenstva pre štátnu pomoc na výskum a vývoj zo 17. februára 1996 (15) (ďalej len „rámec VaV z roku 1996“), ktoré verejná inštitúcia IFP uskutočňuje v oblastiach činností dcérskych spoločností (16).
(20)
V súlade s rozhodnutím o začatí konania sa v rámci skúmania uvedeného opatrenia ukazuje, že je potrebné vziať do úvahy potenciálny vplyv štátnej záruky vyplývajúcej zo statusu EPIC verejnej inštitúcie IFP na všetky subjekty skupiny IFP (vrátane verejnej inštitúcie IFP a jej troch dcérskych spoločností súkromného práva) (17).
3 OPIS OPATRENIA
(21)
Verejná inštitúcia IFP bola založená vo forme právnickej osoby súkromného práva, profesijnej inštitúcie v zmysle právneho aktu nazývaného zákon č. 43-612 zo 17. novembra 1943 o riadení profesijných záujmov, podliehajúcej hospodárskej a finančnej kontrole zo strany francúzskej vlády, ktorú si zachovala až do roku 2006.
(22)
V článku 95 finančného zákona č. 2005-781 z 13. júla 2005, ktorým sa ustanovujú smery energetickej politiky, sa stanovila zásada transformácie IFP na EPIC. Táto transformácia nadobudla účinnosť dňom uverejnenia vyhlášky č. 2006-797 zo 6. júla 2006 o stanovách verejnej inštitúcie IFP v Úradnom vestníku Francúzskej republiky.
(23)
V okamihu zmeny svojho statusu na EPIC sa verejná inštitúcia IFP stala právnickou osobou verejného práva (18).
(24)
Právne dôsledky kvalifikácie EPIC sú podrobne vysvetlené v časti 2 (Opis opatrenia) uvedeného rozhodnutia C 56/2007, ako aj v časti 3.2.1 (Právne dôsledky statusu EPIC inštitúcie IFP) rozhodnutia o začatí konania, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis.
4 DÔVODY, KTORÉ VIEDLI K ZAČATIU KONANIA VO VECI FORMÁLNEHO ZISŤOVANIA
(25)
V rozhodnutí o začatí konania Komisia v prvom rade usúdila, že opatrenie vyvoláva pochybnosti týkajúce sa skutočnosti, že sa neprimerané pravidlá všeobecného práva zavedené v prospech EPIC v oblasti konkurzu podobajú mechanizmu neobmedzenej štátnej záruky, na základe ktorého sa uvoľňujú verejné zdroje:
-
konania vo veci platobnej neschopnosti a konkurzné konania sa nevzťahujú na EPIC ako právnické osoby verejného práva v zmysle všeobecnej zásady nezabaviteľnosti majetku právnických osôb verejného práva uznávanej francúzskou judikatúrou, a najmä kasačným súdom, už od konca 19. storočia (19). Na účely získania podrobnejších informácií Komisia odkazuje na časť 3.2.1.1 rozhodnutia o začatí konania, konkrétne odôvodnenia 38 až 40 (20),
-
naproti tomu sa na EPIC vzťahuje zákon zo 16. júla 1980 a jeho vykonávacie predpisy. V týchto predpisoch je štát výslovne označený za orgán príslušný na vymáhanie dlhov od verejných inštitúcií, udeľujú sa mu dôležité právomoci, akými sú napríklad príkaz na úhradu z úradnej moci a vytvorenie dostatočných prostriedkov, a upravuje sa zásada konečnej zodpovednosti štátu za dlhy právnických osôb verejného práva. Na účely získania podrobnejších informácií Komisia odkazuje na časť 3.2.1.2 rozhodnutia o začatí konania, konkrétne odôvodnenia 41 až 45 (21),
-
za predpokladu zrušenia EPIC je všeobecne uplatniteľná zásada prenosu dlhov na štát alebo iný verejný subjekt (22), takže každý veriteľ EPIC má istotu, že nikdy nepríde o pohľadávku, ktorú má voči verejnej inštitúcii. Na účely získania podrobnejších informácií Komisia odkazuje na časť 3.2.1.3 rozhodnutia o začatí konania, konkrétne odôvodnenia 46 až 51 (23),
-
inštitúcie so statusom EPIC by mohli mať prednostný prístup k preddavkovým účtom štátnej pokladnice. Na účely získania podrobnejších informácií Komisia odkazuje na časť 3.2.1.4 rozhodnutia o začatí konania, konkrétne odôvodnenie 52 (24).
(26)
Okrem toho, ako sa uvádza v odôvodneniach 65 až 74 rozhodnutia o začatí konania, na ktoré Komisia odkazuje na účely získania podrobnejších informácií, vysvetlenia francúzskych orgánov opierajúce sa o zákony a iné právne predpisy podľa všetkého a priori nestačia na vyvrátenie týchto pochybností.
(27)
Komisia ďalej uviedla, že nemožno vylúčiť, že z tejto situácie vyplýva selektívna hospodárska výhoda, predovšetkým vďaka podmienkam financovania považovaným za výhodnejšie, a to aj vtedy, keď verejná inštitúcia IFP a jej dcérske spoločnosti nie sú predmetom finančného ratingu udeleného externou ratingovou agentúrou. Skupina IFP mohla byť tiež zvýhodňovaná vo svojich vzťahoch so svojimi zákazníkmi a dodávateľmi tým, že títo zákazníci a dodávatelia verili, že získali štátnu záruku na svoje pohľadávky. V štádiu predbežného skúmania preto nebolo možné vylúčiť, že v prípade dodávky alebo nákupu tovarov alebo služieb, v dôsledku ktorých vzniká pohľadávka, dotknutí dodávatelia alebo zákazníci poskytujú verejnej inštitúcii IFP lepšie podmienky, ako sú tie, ktoré by poskytli podniku, ktorý nezískal štátnu záruku.
(28)
Okrem toho na základe informácií dostupných po skončení predbežného skúmania Komisia usúdila, že neobmedzenosť záruky, najmä pokiaľ ide o jej trvanie, výšku a rozsah, mimoriadne sťažuje výpočet výšky trhového poplatku, ktorý by verejná inštitúcia IFP mala zaplatiť štátu za poskytnutie tejto ochrany.
(29)
Komisia napokon uviedla, že má pochybnosti o zlučiteľnosti štátnej pomoci s vnútorným trhom, pretože sa ukazuje, že táto pomoc predovšetkým nie je na prvý pohľad určená na uľahčenie rozvoja určitých hospodárskych činností alebo hospodárskych oblastí.
5 PRIPOMIENKY A NÁVRHY FRANCÚZSKYCH ORGÁNOV
5.1 POČIATOČNÉ PRIPOMIENKY FRANCÚZSKYCH ORGÁNOV
(30)
V nadväznosti na uvedené rozhodnutie o začatí konania francúzske orgány zaslali Komisii svoje pripomienky a návrhy listom zo 14. októbra 2008. V tomto liste sa doplnili pripomienky a návrhy objasnené v predchádzajúcich listoch francúzskych orgánov (25) a zhrnuté v rozhodnutí o začatí konania.
(31)
Vo svojich pripomienkach zo 14. októbra 2008 francúzske orgány na úvod pripomenuli, že konanie proti skupine IFP sa začalo súbežne s uvedenou vecou La Poste, a tak uviedli, že využili mutatis mutandis rovnaké argumenty, ako sú tie, ktoré predostreli počas prešetrovania tejto veci (26). Napriek týmto podobnostiam však francúzske orgány chceli pripomenúť špecifiká verejnej inštitúcie IFP: je to výskumná organizácia, ktorá bola poverená tromi úlohami všeobecného záujmu (výskum, vzdelávanie a dokumentácia) a ktorej činnosti sú v drvivej väčšine nehospodárske, v dôsledku čoho je verejné financovanie, ktoré jej bolo poskytnuté, opodstatnené. Okrem toho vysvetlili dôvody zmeny jej právneho postavenia na EPIC: potreba zosúladiť povahu činností a spôsob financovania inštitúcie IFP s jej právnym postavením vraj odôvodnila zmenu jej právneho postavenia tak, aby sa priblížila verejnej sfére prostredníctvom zrieknutia sa formy profesijnej inštitúcie súkromného práva.
(32)
Francúzske orgány popreli existenciu štátnej pomoci, pretože podľa ich názoru nie sú splnené dve z podmienok stanovených v článku 107 ods. 1 ZFEÚ, pričom daný mechanizmus jednak nezahŕňa žiadny prevod štátnych zdrojov (5.1.1), jednak neposkytuje verejnej inštitúcii IFP žiadnu výhodu (5.1.2).
5.1.1 NEEXISTENCIA ZÁRUKY, KTORÚ MOŽNO PRIPÍSAŤ ŠTÁTU A KTORÁ ZAHŔŇA PREVOD ŠTÁTNYCH ZDROJOV
(33)
Podľa francúzskych orgánov sa jednak verejným inštitúciám neposkytuje žiadna záruka v dôsledku ich právneho postavenia (A), jednak je úvaha Komisie v rozhodnutí o začatí konania nesprávna (B).
A. Neexistencia neobmedzenej štátnej záruky
(34)
Ako sa spresňuje v odôvodneniach 41 až 45 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány podrobne opísali tri dôvody na podporu svojej argumentácie.
(35)
Po prvé, v žiadnom predpise ani rozhodnutí nie je stanovená zásada, podľa ktorej by štát zo zásady a neobmedzene ručil za dlhy inštitúcií so statusom EPIC.
(36)
Po druhé, k neexistencii záruk sa údajne vyjadrila judikatúra Štátnej rady, najmä v rozsudku vo veci Société de l'hôtel d'Albe (27), ako aj dvoch rozhodnutiach vyhlásených vo veci Campoloro (28).
(37)
Po tretie, ústavným zákonom z 1. augusta 2001 o rozpočtových pravidlách (ďalej len „ÚZRP“) sa vraj ustanovuje, že záruku možno zriadiť len ustanovením rozpočtových pravidiel (29), čo Štátna rada výslovne potvrdila vo svojej výročnej správe z roku 2006 (30). Preto podľa názoru experta, ktorého francúzske orgány splnomocnili v uvedenej veci La Poste (31), nemohla byť po úplnom nadobudnutí účinnosti ÚZRP 1. januára 2005 zo zákona vystavená žiadna implicitná záruka. Na dlhy, ktoré vznikli po 1. januári 2005, sa údajne nevzťahovala žiadna implicitná záruka. Pokiaľ ide o dlhy, ktoré vznikli pred 1. januárom 2005, expert sa domnieva, že bez rozhodnutia o spore nie je možné určiť, či by neplatnosť implicitných záruk vystavených pred 1. januárom 2005, ktorých poskytnutie nebolo výslovne povolené rozpočtovým pravidlom, bolo alebo nebolo možné zamietnuť z dôvodu dodržania práv veriteľov chránených ústavou.
(38)
Po štvrté, Francúzsko sa domnieva, že keby bola inštitúciám so statusom EPIC poskytnutá štátna záruka, zmena ich právneho postavenia by si vyžadovala zaviesť opatrenia na ochranu práv veriteľov. Keďže takýto mechanizmus nebol nikdy zavedený (32), naopak z toho vyvodzuje, že na inštitúcie so statusom EPIC sa nevzťahuje žiadna štátna záruka.
(39)
Po piate, francúzske orgány citujú z článku (33) pána Labetoullea, bývalého predsedu právnej sekcie Štátnej rady, podľa ktorého „v práve neexistuje žiadne automatické poskytnutie, prijímanie a stanovenie rozsahu tejto záruky [štátnej záruky, ktorá by sa plnoprávne vzťahovala na verejné inštitúcie štátu].“
B. Nesprávna úvaha Komisie (34)
(40)
Francúzske orgány sa domnievajú, že pokiaľ ide o inštitúcie so statusom EPIC, a) splatenie individuálnych pohľadávok vraj nie je zaručené, rovnako ako b) nie je zaručené zachovanie existencie verejnej inštitúcie alebo jej povinností.
a) Neexistencia záruky, pokiaľ ide o splatenie jednotlivých pohľadávok
(41)
Ako je vysvetlené v odôvodneniach 46 až 49 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány sa domnievajú, že zákon zo 16. júla 1980 nemôže založiť záruku: na základe prípravných prác na zákone, výkladu judikatúry vo veci Campoloro z 10. novembra 1999 (35) a z 18. novembra 2005 (36) a článkov právnej doktríny (37) Francúzsko uvádza, že podľa jeho názoru sa v zákone zo 16. júla 1980 nestanovuje žiadna povinnosť štátu vynaložiť svoje vlastné prostriedky: výraz „postará sa o to“ uvedený v článku 1 znamená iba to, že sa štátu udeľuje„substitučná“ právomoc výkonného orgánu osoby, ktorý túto osobu nahrádza, pri ktorej uplatnení „[platí] zásada, že substituent má rovnaké právomoci ako ten, kto je substituovaný“. Okrem toho v rámci tejto substitúcie môže štát vykonávať iba právomoci tohto výkonného orgánu, ktoré nezahŕňajú možnosť voľne nakladať so štátnym rozpočtom, pričom poskytnutie mimoriadneho grantu je „mimo rozsahu uplatnenia substitučnej právomoci.“
(42)
Okrem toho, ako sa uvádza v odôvodneniach 50 až 53 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány tvrdia, že nie je možné uplatniť objektívnu zodpovednosť štátu iba na základe nedostatku majetku. Podľa francúzskych orgánov totiž akákoľvek záruka predpokladá, že ručiteľ prevezme záväzok požívateľa záruky. Keďže zodpovednosť predpokladá vziať na seba zavinenie alebo v prípade objektívnej zodpovednosti dôsledky bezúhonného konania, nemôže ísť o záruku. Podľa Francúzska sa zodpovednosti štátu nemožno domáhať iba z toho dôvodu, že prefekt alebo dozorný orgán nemohol prijať žiadne opatrenie, ktoré by umožnilo úhradu pohľadávky, z dôvodu finančnej a majetkovej situácie verejnej inštitúcie. Zavinenie vraj treba vylúčiť, pretože ak prefekt alebo dozorný orgán neuplatnia svoje právomoci, nemôže to byť samo osebe protiprávne. Francúzske orgány však uznávajú, že na zástupcu štátu sa pri uplatňovaní postupu ustanoveného zákonom zo 16. júla 1980 kladie požiadavka nepretržitosti verejnej služby, ale domnievajú sa, že aj keby sudca nariadil odškodnenie veriteľa, v dôsledku takéhoto odškodnenia by sa veriteľ ocitol v rovnakej situácii, v akej by bol podľa všeobecného práva, pretože v tomto poslednom prípade by sa daný majetok rozpredal a zbor veriteľov by dostal zodpovedajúcu sumu. Veriteľovi by z toho teda nevyplynula žiadna výhoda.
b) Neexistencia záruky, pokiaľ ide o zachovanie verejnej inštitúcie IFP alebo jej povinností
(43)
Ako sa spresňuje v odôvodneniach 54 až 56 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány sa domnievajú, že neuplatniteľnosť konania o vyrovnaní a likvidácii podľa všeobecných právnych predpisov na verejné osoby nevylučuje možnosť konkurzu inštitúcie so statusom EPIC alebo konkurzného konania voči nej. Popierajú analýzu Komisie vychádzajúcu z oznámenia o štátnej pomoci vo forme záruk (38) (ďalej len „oznámenie o zárukách“) a domnievajú sa, že v tomto prípade Komisia nedokázala existenciu „výhodnejších úverových podmienok“, ktoré možno pripísať vylúčeniu možnosti konkurzného konania, a nepreukázala, že verejná inštitúcia IFP nemôže zbankrotovať a ani to, že nie je možné žiadne konanie vo veci platobnej neschopnosti, keďže zákon z roku 1985 je len procesným zákonom a skutočnosť, že inštitúcie so statusom EPIC nepatria do jeho pôsobnosti, neznamená, že sa voči nim nemôžu uplatniť ad hoc konania o súdnom vyrovnaní, likvidácii alebo konkurzu.
(44)
Okrem toho, ako je vysvetlené v odôvodneniach 57 až 67 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány tvrdia, že uplatnením „konania“ ustanoveného zákonom zo 16. júla 1980 namiesto kolektívneho konania všeobecného práva sa veriteľ nijako nezvýhodňuje. Popierajú nutnosť dodržať kritérium zverejnenia (39) a kritérium rovnocennosti (40) použité Komisiou v odôvodnení 81 rozhodnutia o začatí konania pri posudzovaní, či sa prostredníctvom uplatnenia osobitného postupu v prípade platobnej neschopnosti zvýhodňuje subjekt, ktorý mu podlieha, oproti podnikom podliehajúcim obchodnému právu (41), ale pritom použili tie isté kritériá pri analýze konania ustanoveného zákonom zo 16. júla 1980. Domnievajú sa, že pokiaľ ide o kritérium zverejnenia, ratingové agentúry správne určili toto konanie ako uplatniteľné v prípade platobnej neschopnosti inštitúcie so statusom EPIC, a pokiaľ ide o kritérium rovnocennosti, francúzske orgány odlišujú prípad, keď je možné uplatniť požiadavku nepretržitosti verejnej služby, od prípadu, keď ju nie je možné uplatniť, pričom uvádzajú, že vzhľadom na finančnú situáciu verejnej inštitúcie IFP a jej dcérskych spoločností je nepravdepodobná situácia nedostatku majetku skupiny IFP, ktorej hotovostné prostriedky a investované prostriedky (150,3 milióna EUR) sa na konci roka 2007 rovnali približne päťnásobku sumy pôžičiek a finančných dlhov (25,2 milióna EUR):
a)
za predpokladu, že nie je uplatniteľná žiadna požiadavka verejnej služby, by uplatnenie konania zavedeného zákonom z roku 1980 nemalo v prípade nedostatku majetku za následok, že by sa veritelia ocitli vo výhodnejšej situácii než pri uplatnení konania všeobecného práva: získali by späť rovnakú sumu ako veritelia subjektu podliehajúceho obchodnému právu, t. j. sumu získanú predajom aktív a po skončení konania (42) by už nemohli uplatniť opravný prostriedok, pričom podľa Francúzska sa nemožno domáhať zodpovednosti štátu iba z dôvodu nedostatku majetku. Tieto konania sa odlišujú iba v dvoch aspektoch:
-
neexistencia hromadného rokovania s veriteľmi: na rozdiel od konania súkromného práva, pri ktorom sa pohľadávky spracúvajú hromadne a veritelia sú uspokojovaní prednostne v zostupnom poradí a v pomere k disponibilným sumám, sa konanie ustanovené zákonom zo 16. júla 1980 vyznačuje skutočnosťou, že veriteľ si zachová svoje práva, len ak sám o to požiada. Z logiky zákona zo 16. júla 1980 vyplýva, že „kto prv príde, ten prv berie“,
-
zástupca štátu pod dohľadom správneho súdu (dohľad nad hrubou nedbanlivosťou, ako ho ustanovila Štátna rada v uvedenom rozsudku vo veci Campoloro) zastáva funkciu rovnocennú funkcii likvidátora a súdom zriadeného správcu.
b)
Za predpokladu, že by nepretržitosť verejnej služby bola zaistená, francúzske orgány pripúšťajú, že by zástupca štátu pri výkone právomocí, ktoré mu udeľuje zákon zo 16. júla 1980, mohol rozhodnúť, že sa určité aktíva nevyhnutné na plnenie úloh verejnej služby nepredajú. Ak by sa neuskutočnil predaj určitého majetku a štát by zaň neposkytol náhradu, táto skutočnosť by sa prejavila menším predajom aktív a zodpovedajúcim znížením súm, ktoré by veritelia mohli získať späť. Takýmto konaním by sa podľa francúzskych orgánov neudelili veriteľom verejnej inštitúcie IFP práva väčšie ako práva, ktoré by mali podľa obchodného práva. Francúzske orgány však pripúšťajú, že za tohto predpokladu je domáhanie sa objektívnej zodpovednosti štátu možné a viedlo by k odškodneniu veriteľov vo výške škody, ktorú utrpeli (najviac do výšky predajnej ceny aktív zachovaných štátom na zabezpečenie nepretržitosti verejnej služby). Veritelia by sa teda mohli ocitnúť v rovnakej situácii, aká by vyplynula z uplatnenia všeobecného práva. Francúzske orgány z toho usudzujú, že konaním ustanoveným zákonom zo 16. júla 1980 sa neposkytuje žiadna výhoda v porovnaní s konaním všeobecného práva, a preto nie je opodstatnené priamo podrobiť verejnú inštitúciu IFP takému konaniu.
(45)
Ako sa vysvetľuje v odôvodnení 68 rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány zdôrazňujú, že texty uvedené Komisiou v rozhodnutí o začatí konania, zvlášť v odôvodnení 82, a to najmä kodifikačné pravidlo č. 02-060-M95 z 18. júla 2002 o finančných a účtovných právnych predpisoch vnútroštátnych verejných inštitúcií priemyselnej a obchodnej povahy a príručka o finančnom zabezpečení založenia, transformácie a zrušenia štátnych verejných inštitúcií a združení verejného záujmu zo 14. novembra 2006, sa na verejnú inštitúciu IFP nevzťahujú a ani ich nemožno na ňu uplatniť.
(46)
Pokiaľ ide o rekapitalizáciu dcérskych spoločností verejnej inštitúcie IFP, francúzske orgány sa v prvom rade domnievajú, že otázku uvedenú v odôvodnení 80 rozhodnutia o začatí konania nemožno posúdiť na účely preukázania existencie prípadnej štátnej záruky, ale skôr na účely zistenia možného vplyvu takejto záruky, následkom ktorej by sa verejná inštitúcia IFP a jej dcérske spoločnosti ocitli vo zvýhodnenej situácii vďaka ľahším podmienkam na rekapitalizáciu. Ďalej sa domnievajú, že argumentácia Komisie je založená na dvoch nesprávnych predstavách:
-
jednak sa Komisia dopustila omylu, pokiaľ ide o úvahu týkajúcu sa prípadnej podpory, ktorú by verejná inštitúcia IFP mohla poskytnúť svojim dcérskym spoločnostiam prostredníctvom presunu v rámci skupiny podmienok umožňujúcich materskej spoločnosti skupiny, právnickej osobe verejného práva, podporiť niektorú zo svojich dcérskych spoločností v ťažkostiach, ktoré sú prísne vymedzené právom spoločností (43) a absolútne nie sú spojené s pojmom podnik v zmysle práva hospodárskej súťaže,
-
jednak francúzske orgány popierajú, že status EPIC verejnej inštitúcie IFP a štátna záruka, s ktorou je tento status prípadne spojený, umožňuje inštitúcii IFP rekapitalizovať svoje dcérske spoločnosti ľahšie ako materské spoločnosti skupiny s právnym postavením súkromného práva. Podľa francúzskych orgánov je skutočnosť, že spoločnosť dočasne znáša straty niektorej zo svojich dcérskych spoločností, spojená s obvyklým fungovaním skupiny spoločností, ako to ostatne nedávno uznal súd Európskej únie (44), a že zásah verejného investora, ktorý koná podľa rovnakých pravidiel správania ako súkromný investor, neobsahuje prvky štátnej pomoci v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ (45). To je najmä prípad verejnej inštitúcie IFP, ktorá má možnosť (a nie povinnosť) rekapitalizovať dcérsku spoločnosť v ťažkostiach podľa rovnakých hodnotiacich kritérií ako každý opatrný investor. Nakoniec francúzske orgány popierajú, že inštitúcie so statusom EPIC majú nejakú možnosť „priameho prístupu“ k „účtom štátnej pokladnice.“ Spresňujú, že rozpočtový nástroj „účet finančnej pomoci“ vymedzený článkom 24 ÚZRP predpokladá zriadenie účtov rozpočtových prostriedkov s obmedzenou výškou (ktorých horná hranica je stanovená zákonom o rozpočtových pravidlách), ktoré umožňujú štátu, ak si to želá a ak tak môže urobiť (najmä z hľadiska práva Európskej únie), poskytovať rôznym inštitúciám preddavky. Podľa francúzskych orgánov nemajú inštitúcie so statusom EPIC „priamy prístup“ k týmto účtom.
5.1.2 NEEXISTENCIA AKEJKOĽVEK VÝHODY PRE IFP A JEJ DCÉRSKE SPOLOČNOSTI
(47)
Francúzske orgány sa v prvom rade domnievajú, že uvedené oznámenie o zárukách neumožňuje vyvodiť záver, že v danom prípade rozšírenie možných výhod, ktoré sa vzťahujú na verejnú inštitúciu IFP z dôvodu jej statusu EPIC, na jej dcérske spoločnosti - akciové spoločnosti všeobecného práva - je v rozpore s rozhodovacou praxou Komisie a že dôkaz o skutočnej hospodárskej výhode pre verejnú inštitúciu a jej dcérske spoločnosti nebol v tomto prípade poskytnutý.
(48)
Francúzske orgány sa domnievajú, že Komisia nesprávne vykladá bod 1.2. uvedeného oznámenia o zárukách, v ktorom sa ustanovuje, že „(…) pomoc vo forme záruky predstavujú aj výhodnejšie úverové podmienky získané podnikmi, ktorých právna forma vylučuje možnosť konkurzného konania alebo konania vo veci platobnej neschopnosti alebo výslovne predpokladá štátnu záruku alebo krytie strát štátom“:
-
po prvé francúzske orgány popierajú, že verejná inštitúcia IFP má ako inštitúcia so statusom EPIC právne postavenie, ktoré vylučuje akékoľvek konkurzné konanie alebo konanie vo veci platobnej neschopnosti; Komisia to vraj nijako nepreukázala, ale len dokázala, že toto právne postavenie neumožňuje uplatniť osobitný postup (v tomto prípade konanie ustanovené zákonom z 25. januára 1985);
-
po druhé francúzske orgány popierajú, že skutočnosť, že zo zákona a štatutárne nie je možné byť predmetom konkurzného konania alebo konania vo veci platobnej neschopnosti, automaticky súvisí s poskytnutím výhodnejších podmienok financovania na trhoch; podľa bodu 1.2. uvedeného oznámenia o zárukách musí Komisia najskôr preukázať existenciu výhodnejších úverových podmienok, aby mohla usúdiť, že podniku, ktorého právne postavenie vylučuje možnosť konkurzného konania alebo konania vo veci platobnej neschopnosti, bola poskytnutá štátna pomoc vo forme záruky.
(49)
Okrem toho v rozhodnutí o začatí konania Komisia ignorovala svoju rozhodovaciu prax pri zisťovaní možných výhod pre dcérske spoločnosti verejnej inštitúcie IFP, ktoré pre inštitúciu so statusom EPIC vyplývajú z neobmedzenej záruky. Komisia prijala úvahu, ktorá je v rozpore s úvahou, ktorú prijala pri zriaďovaní spoločnosti La Banque Postale (46): zatiaľ čo táto spoločnosť bola rovnako ako dcérske spoločnosti verejnej inštitúcie IFP akciovou spoločnosťou, v ktorej mal 100 % účasť subjekt považovaný za inštitúciu so statusom EPIC, Komisia usúdila (a to nezávisle od záväzkov, ktoré Francúzsko prijalo v rámci tohto prípadu), že právne postavenie akciovej spoločnosti všeobecného práva umožňuje samo osebe vylúčiť existenciu akejkoľvek neobmedzenej záruky pre dcérsku spoločnosť. Podľa francúzskych orgánov by rovnaká úvaha mala viesť k záveru, že ani dcérskym spoločnostiam verejnej inštitúcie IFP, ktoré tiež majú postavenie akciovej spoločnosti všeobecného práva, nebola poskytnutá neobmedzená štátna záruka, ktorá môže vyplynúť zo statusu EPIC.
(50)
Komisia napokon údajne nepreukázala existenciu skutočnej hospodárskej výhody pre verejnú inštitúciu IFP a jej dcérske spoločnosti a uspokojila sa s tým, že v rozhodnutí o začatí konania poukázala na podmienky financovania „považované“ za výhodnejšie bez toho, aby o nich poskytla skutočný dôkaz. Judikatúra Európskej únie vraj vyžaduje, aby v danom prípade Komisia preukázala, že status EPIC verejnej inštitúcie IFP skutočne umožnil tejto inštitúcii získať výhodnejšie finančné podmienky (47). Okrem toho francúzske orgány oznámili v priebehu konania viaceré informácie potvrdzujúce, že status EPIC verejnej inštitúcie IFP nemal a nemohol mať za následok poskytnutie žiadnej finančnej výhody verejnej inštitúcii IFP a jej dcérskym spoločnostiam, pričom transformácia verejnej inštitúcie IFP sa predovšetkým uskutočnila pri dodržaní všeobecnej zásady nepretržitosti, najmä pokiaľ ide o jej činnosť, organizáciu, účtovný a finančný systém (zdroje a účtovné a finančné pravidlá) a systém jej zdaňovania.
(51)
Francúzske orgány sa domnievajú, že predchádzajúce informácie svedčia o tom, že:
-
finančná situácia verejnej inštitúcie IFP a jej dcérskych spoločností je dobrá, v dôsledku čoho je bezpredmetná otázka prípadného konkurzu, a teda aj konečného zásahu štátu,
-
podmienky krátkodobého financovania verejnej inštitúcie IFP a jej dcérskych spoločností sú rozdielne pre každý z týchto subjektov a sú výsledkom osobitných rokovaní intuitu personae uskutočnených s príslušnými bankami,
-
vzťahy verejnej inštitúcie IFP a jej dcérskych spoločností s ich dodávateľmi a zákazníkmi nevedú k zvýhodneným podmienkam vyplývajúcim z očakávania štátnej záruky zo strany týchto dodávateľov a zákazníkov.
(52)
Francúzske orgány dospeli k záveru, že:
-
analýza, ktorú Komisia predostrela v rozhodnutí o začatí konania, je sporná: verejnej inštitúcii IFP a jej dcérskym spoločnostiam nebola poskytnutá žiadna štátna záruka,
-
Komisia nepreukázala existenciu výhody, ktorá by vyplývala zo statusu EPIC verejnej inštitúcie IFP, pre túto inštitúciu a jej dcérske spoločnosti,
-
Komisia teda nepreukázala existenciu štátnej pomoci v prospech verejnej inštitúcie IFP a jej dcérskych spoločností.
5.2 NÁVRHY FRANCÚZSKYCH ORGÁNOV
(53)
V snahe vyvrátiť akúkoľvek pochybnosť Komisie francúzske orgány uviedli, že ak by Komisia súhlasila s ukončením konania vo veci formálneho zisťovania prostredníctvom rozhodnutia konštatujúceho neexistenciu štátnej pomoci v zmysle článku 7 ods. 2 uvedeného nariadenia, sú pripravené uskutočniť tieto opatrenia:
-
objasniť vykonávaciu vyhlášku k zákonu zo 16. júla 1980,
-
vložiť do zmlúv verejnej inštitúcie IFP, ktoré zahŕňajú pohľadávku, poznámku, ktorou bude jasne vyjadrená neexistencia záruky na pohľadávku,
-
vložiť do zmlúv o financovaní dcérskych spoločností IFP poznámku, ktorou bude jasne vyjadrená neexistencia záruky.
5.2.1 OBJASNENIE VYKONÁVACEJ VYHLÁŠKY K ZÁKONU ZO 16. JÚLA 1980
(54)
Ako sa spresňuje v odôvodneniach 94 až 96 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány navrhujú objasniť výklad zákona zo 16. júla 1980 prostredníctvom zmeny a doplnenia odseku 4 článku 3-1 jeho vykonávacej vyhlášky (48). Navrhovaná zmena a doplnenie má podľa nich vyvrátiť akúkoľvek pochybnosť o význame výrazu „postará sa o to“ pri zabezpečovaní právomoci dohľadu zo strany prefekta alebo dozorného orgánu, pričom prefekt alebo orgán musí uvoľniť prostriedky z rozpočtu samosprávnej jednotky alebo inštitúcie (49). Podľa francúzskych orgánov tento návrh vylučuje, aby pri uplatnení svojej právomoci dohľadu zástupca štátu mohol zvýšiť prostriedky dotknutej samosprávy alebo inštitúcie prostredníctvom štátneho grantu alebo vkladu z verejných zdrojov.
5.2.2 VLOŽENIE DO ZMLÚV VEREJNEJ INŠTITÚCIE IFP POZNÁMKY O NEEXISTENCII ZÁRUKY NA POHĽADÁVKU
(55)
Ako sa spresňuje v odôvodneniach 97 až 100 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány popierajú stanovisko Komisie (50), podľa ktorého je možné uplatniť zodpovednosť štátu iba na základe platobnej neschopnosti verejnej inštitúcie IFP. Podávajú ale návrh založený na výnimke prijatého rizika (pozri rozsudky Štátnej rady vo veciach Sille (51) a Meunier (52)), pričom podobne ako vo veci La Poste navrhujú, že veriteľom verejnej inštitúcie IFP úradne potvrdia, že sa na ich pohľadávky nevzťahuje štátna záruka a že v prípade platobnej neschopnosti štát nie je povinný prevziať finančné záväzky podniku pri platení pohľadávky. Preto sa prípadné dotknuté osoby, ktoré sa vedome a so znalosťou veci vystavili riziku, nemôžu domáhať nároku na odškodné. Francúzske orgány sa preto zaväzujú, že spoločne s verejnou inštitúciou IFP uvedú pri každej transakcii v zmluve o financovaní (pre všetky nástroje, na ktoré sa vzťahuje zmluva), túto poznámku:
„Na emisiu/program/pôžičku sa nevzťahuje žiadna priama alebo nepriama štátna záruka. V prípade platobnej neschopnosti nie je štát povinný prevziať finančné záväzky IFP pri platení pohľadávky“.
(56)
Ako sa spresnilo v odôvodnení 101 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány tiež vzali na vedomie pochybnosti Komisie vyjadrené v odôvodnení 71 rozhodnutia o začatí konania, v ktorom sa uvádza, že výnimka prijatého rizika je pravidlo, ktoré stanovila judikatúra, ktorá sa môže ďalej vyvíjať, že toto pravidlo vychádza zo sekundárnych právnych nástrojov, ktoré by v prípade konfliktu bolo možné zbaviť platnosti, a napokon návrh francúzskych orgánov nezahŕňa všetky možné prípady, pretože pohľadávky môžu byť nielen finančné, ale aj obchodnej alebo inej povahy.
(57)
Ako sa spresňuje v odôvodneniach 102 až 104 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány po uvedení svojej zásadnej námietky k stanovisku Komisie, ktoré sa týka uplatnenia objektívnej zodpovednosti štátu iba na základe nedostatku majetku verejnej inštitúcie IFP, predložili dodatočné informácie na vyvrátenie týchto pochybností:
a)
francúzske orgány sa domnievajú, že na prvú námietku Komisie by sa malo nazerať tak, že aj keď vo vnútroštátnom práve členského štátu neexistuje ustanovenie v tomto zmysle, na založenie vzniku štátnej pomoci stačí riziko náhlej zmeny v judikatúre, to znamená zmeny vnútroštátneho práva členského štátu. Komisia nemôže založiť možné opatrenie pomoci na prípadnej zmene práva, ktorá je v tomto prípade viac ako nepravdepodobná, pričom výnimka prijatého rizika predstavuje všeobecnú zásadu verejného práva v mnohých prípadoch potvrdenou judikatúrou, nikdy nespochybnenou a v širokej miere komentovanou;
b)
pokiaľ ide o druhú pripomienku, francúzske orgány uznávajú, že zákon a právny predpis majú prednosť pred zmluvou a sporná doložka môže byť kedykoľvek vyhlásená za neplatnú. Domnievajú sa ale, že táto pripomienka sa neodvoláva na žiadny nadradený právny predpis, že nie je ničím podopretá a teda nemá žiadny význam;
c)
nakoniec pokiaľ ide o tretiu pripomienku, francúzske orgány sa domnievajú, že je založená iba na predpoklade prípadnej dôvery a očakávania štátnej záruky na pohľadávky zo strany dodávateľov, čo je predpoklad, ktorý sám osebe nemôže založiť vznik výhody, ale mal by ho potvrdiť dôkaz svedčiaci o tom, že verejnej inštitúcii IFP a jej dcérskym spoločnostiam bola skutočne poskytnutá takáto hospodárska výhoda.
(58)
Ako sa však jasne uvádza v odôvodnení 106 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány poznamenávajú, že sú pripravené rozšíriť svoj návrh na uvedenie poznámky o neexistencii záruky na všetky zmluvy zakladajúce vznik pohľadávky tak, aby sa výslovne vylúčilo akékoľvek riziko uplatnenia objektívnej zodpovednosti štátu založenej len na platobnej neschopnosti verejnej inštitúcie IFP.
5.2.3 VLOŽENIE POZNÁMKY O NEEXISTENCII ZÁRUKY DO ZMLÚV O FINANCOVANÍ DCÉRSKYCH SPOLOČNOSTÍ AXENS, BEICIP-FRANLAB, PROSERNAT VEREJNEJ INŠTITÚCIE IFP
(59)
Okrem toho, na účely doplnenia navrhovaného mechanizmu francúzske orgány predložili Komisii dodatočný návrh podobný návrhu, aký bol predložený pri zakladaní La Banque Postale a ktorý spočíval v prijatí písomného záväzku týkajúceho sa podmienok poskytnutia pôžičiek dcérskym spoločnostiam verejnej inštitúcie IFP (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) na trhoch, že pri každej transakcii sa uvedie v zmluve o financovaní (pre všetky nástroje, na ktoré sa vzťahuje zmluva), že „v súlade s francúzskym právom (najmä s nutnosťou výslovného povolenia každej záruky zákonom) sa na túto transakciu financovania nebude vzťahovať žiadna priama alebo nepriama štátna záruka.“
(60)
Ako sa zreteľne uvádza v odôvodneniach 107 až 110 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, francúzske orgány sa domnievajú, že obe navrhované objasňujúce opatrenia (ktoré sú podrobne opísané v odôvodneniach 55 a 59) umožňujú objasniť veriteľom verejnej inštitúcie IFP a jej dcérskych spoločností ich práva tak, že Francúzsko nemožno považovať, ako to urobila Komisia v odôvodnení 87 rozhodnutia o začatí konania, za „zodpovedné za očakávania veriteľov verejnej inštitúcie IFP ohľadom existencie záruky“ a za úmyselne udržiavajúce „neprehľadnú právnu situáciu“, ktorá „zvýhodňuje verejnú inštitúciu IFP a môže viesť k uvoľneniu štátnych zdrojov.“
5.3 DOPLŇUJÚCE PRIPOMIENKY FRANCÚZSKYCH ORGÁNOV
(61)
Vo svojich listoch zo 16. júla 2010 a z 26. novembra 2010 francúzske orgány poskytli dodatočné informácie, ktoré podľa ich názoru potvrdzujú neexistenciu štátnej pomoci pre verejnú inštitúciu IFP.
(62)
V úvode svojho listu zo 16. júla 2010 pripomínajú vec France Télécom (53) a skutočnosť, že súd Európskej únie pripomenul povinnosť Komisie preukázať na účely stanovenia existencie štátnej pomoci existenciu skutočnej výhody. Domnievajú, že v tomto prípade neobmedzená záruka, ktorá podľa Komisie vyplýva zo statusu verejnej inštitúcie IFP, neposkytuje tejto inštitúcii v skutočnosti žiadnu hospodársku výhodu. Vo svojom liste z 26. novembra 2010 francúzske orgány jednoznačne uvádzajú, že podľa nich dôkazné bremeno spočíva na Komisii. V tejto súvislosti pripomínajú požiadavky judikatúry Európskej únie na dôkazy a odôvodnenie, najmä Všeobecného súdu v uvedenej veci France Télécom a Súdneho dvora vo veci Krantz (54) a novšie vo veci Deutsche Post AG (55). Francúzske orgány sa domnievajú, že analýza predložená Komisiou je v tomto prípade založená „skôr na predpokladoch ako na konkrétnej analýze.“
(63)
Okrem toho francúzske orgány usudzujú, že Komisia sa domnieva, že verejná inštitúcia IFP by mohla získať výhodu na troch úrovniach: i) na úrovni svojich vzťahov s bankovými a finančnými inštitúciami; ii) na úrovni svojich vzťahov s dodávateľmi a iii) na úrovni svojich vzťahov s tretími priemyselnými partnermi, ktorí využívajú iné výskumné služby.
(64)
Pokiaľ ide o vzťahy verejnej inštitúcie IFP s bankovými a finančnými inštitúciami, francúzske orgány sa domnievajú, že verejná inštitúcia IFP doteraz nezískala z dôvodu svojho statusu EPIC žiadnu hospodársku výhodu. Francúzske orgány predkladajú Komisii informácie potvrdzujúce, že i) v dlhodobom časovom horizonte verejná inštitúcia IFP vykázala nulový dlh za roky 2005, 2006 a 2007 (56), ako aj za roky 2008 a 2009; ii) v strednodobom časovom horizonte verejná inštitúcia IFP samozrejme každoročne dojednala nekryté úverové linky u rôznych bankových inštitúcií, ale získala sadzby porovnateľné s trhovými sadzbami a v každom prípade tieto úverové linky nikdy nepoužila a napokon iii) v krátkodobom časovom horizonte bol dlh verejnej inštitúcie IFP takmer nulový alebo nulový za dané obdobie.
(65)
Pokiaľ ide o vzťahy s dodávateľmi, francúzske orgány sa domnievajú, že verejná inštitúcia IFP ako verejný obstarávateľ podlieha povinnosti zverejniť informácie a povinnosti uskutočniť verejné obstarávanie podľa vyhlášky č. 2005-649 zo 6. júna 2005 (57), a preto nemôže získať žiadnu výhodu. Vo svojom liste z 26. novembra 2010 francúzske orgány znova poukazujú na túto analýzu a jasne uvádzajú, že zadávanie zákaziek verejnej inštitúcie IFP na základe verejnej súťaže v súlade so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby (58) je podľa ich názoru dostatočnou zárukou, že sa zabráni narušeniu hospodárskej súťaže na trhu. Podľa Francúzska verejná inštitúcia IFP, ktorá získala svojich dodávateľov na základe verejného obstarávania v súlade so svojimi povinnosťami vyplývajúcimi z práva Európskej únie, nemôže byť prinajmenšom z dôvodu neexistencie konkrétnych dôkazov obvinená z toho, že získala neoprávnenú výhodu. Zdôrazňujú, že práve v záujme efektívnosti verejného obstarávania sa zjednodušilo používanie elektronických systémov obstarávania, pričom v odôvodnení 13 smernice 2004/18/ES sa napríklad uvádza, že „táto technika obstarávania umožňuje verejnému obstarávateľovi […], aby získal mimoriadne veľký počet ponúk […], a tým zabezpečil optimálne využitie verejných zdrojov prostredníctvom voľnej hospodárskej súťaže.“ V tejto súvislosti sa zmieňujú o správe (59) Komisie, v ktorej Komisia usúdila pozitívny vplyv právnych predpisov o verejnom obstarávaní z hľadiska poklesu cien, ktorý sa považuje za „sociálnu výhodu“ spravodlivejšej hospodárskej súťaže medzi uchádzačmi. Komisia tým, že tieto úspory „pripisuje“ statusu EPIC verejnej inštitúcie IFP, sa nestotožňuje so zmyslom smernice, ktorá vo výberových konaniach vidí hlavný vektor lepšej hospodárskej súťaže vedúcej k zníženiu nákladov na verejné obstarávanie.
(66)
Napokon, pokiaľ ide o vzťahy verejnej inštitúcie IFP s jej zákazníkmi, Francúzsko spresňuje, že príslušné činnosti zmluvného výskumu pokrývajú služby poskytované verejnou inštitúciou IFP na žiadosť zákazníka, tretej strany alebo dcérskej spoločnosti v oblasti, ktorá patrí do rozsahu úloh verejnej inštitúcie IFP, čo z hľadiska vlastníctva výsledkov nemá pre verejnú inštitúciu IFP strategický význam a môže obohatiť poznatky a know-how verejnej inštitúcie v oblasti riadenia programov verejného VaV, ktoré uskutočňuje, a nepatrí do výhradnej oblasti činnosti dcérskych spoločností. Francúzske orgány uvádzajú, že pri službách v oblasti výskumu, ktoré sa týmto zákazníkom poskytujú, sa využívajú špecifické zariadenia a špecifický posudok.
(67)
V tejto súvislosti Francúzsko tvrdí, že aj keby verejná inštitúcia IFP mala v dôsledku svojho statusu EPIC výhodu, pri vykonávaní týchto hospodárskych činností by táto výhoda nemala žiadny materiálny vplyv na trh. Predovšetkým by nemohla narúšať hospodársku súťaž, ani ovplyvňovať obchod medzi členskými štátmi. Pokiaľ však ide o bežné obdobie počínajúc zmenou právneho postavenia verejnej inštitúcie IFP (ku ktorej došlo v júli 2006), francúzske orgány priznávajú, že verejná inštitúcia IFP by prípadne mohla dosiahnuť zníženie poplatkov z dôvodu nevystavenia záruk na plnenie záväzkov, ktoré však vzhľadom na sumy, ktoré obvykle požadujú banky a poisťovne za poskytnutie služby tohto druhu, predstavujú zanedbateľnú sumu. Francúzske orgány z toho usúdili, že takýto účinok nemá charakter výhody, čo by spochybnilo samotnú existenciu štátnej pomoci pre verejnú inštitúciu IFP.
6 PRIPOMIENKY TRETÍCH STRÁN A STANOVISKO FRANCÚZSKYCH ORGÁNOV
6.1 PRIPOMIENKY SPOLOČNOSTI UOP LIMITED
(68)
Vo svojom liste z 28. novembra 2008 spoločnosť UOP Limited najprv zdôvodnila svoj záujem konať ako tretia strana zainteresovaná na konaní (60) a potom predložila niekoľko všeobecných pripomienok s tým, že podľa nej je subjekt, ktorý nazýva „IFP/Axens“, príjemcom štátnej pomoci:
-
celok tvorený verejnou inštitúciou a dcérskou spoločnosťou Axens - IFP/Axens - je vraj nesporne vnímaný zo strany trhu ako verejný subjekt (5.1.1),
-
udelenie statusu EPIC subjektu IFP/Axens mohlo umožniť a stále by umožňovalo výrazne narúšať hospodársku súťaž na trhu výrobných technológií, na ktorom pôsobí spoločnosť UOP Limited, pretože ho zvýhodňuje vo vzťahoch s dodávateľmi, prínoscami kapitálu a zákazníkmi (5.1.2).
6.1.1 VNÍMANIE SUBJEKTU IFP/AXENS ZO STRANY TRHU
(69)
Podľa spoločnosti UOP Limited argument francúzskych orgánov, že Axens rovnako ako ostatné dcérske spoločnosti IFP tvoria samostatné hospodárske subjekty, nemožno prijať. Komisia zrejme oprávnene zdôrazňuje, že i) verejná inštitúcia IFP má v spoločnosti Axens 100 % účasť; ii) uskutočňovanie spoločnosťou Axens VaV verejnej inštitúcie IFP odzrkadľuje strategické priority vytýčené štátom; iii) vedúci pracovníci verejnej inštitúcie IFP sa zúčastňujú na riadení spoločnosti Axens; iv) Axens má exkluzívnu zmluvu s verejnou inštitúciou IFP, ktorá je podstatná pre hospodársku činnosť dcérskej spoločnosti, a v) predovšetkým existuje dohoda o prvom použití a o dočasnom pridelení zamestnancov.
(70)
K informáciám uvedeným v predchádzajúcom odôvodnení spoločnosť UOP Limited dodáva, že rozhodujúcimi faktormi sú aj predstava, že IFP a Axens tvoria jeden subjekt a ako to vníma trh:
-
IFP a Axens vystupujú na trhu ako jeden hospodársky subjekt IFP/Axens. Na internetovej stránke spoločnosti Axens sa údajne predovšetkým uvádza, že „spoločnosť sa už takmer päťdesiat rokov opiera o úspech v oblasti VaV a o úspech v oblasti priemyselnej výroby“ (61). Okrem toho reklamy spoločnosti Axens týkajúce sa jej technológie odkazujú na verejnú inštitúciu IFP. Zamestnanci spoločnosti Axens a verejnej inštitúcie IFP navyše niekedy navštevujú svojich zákazníkov, ktorým poskytli licenciu, spoločne.
-
Priemyselná tlač uviedla príklad vnímania subjektu IFP/Axens zo strany trhu ako jedného hospodárskeho subjektu. Spoločnosť UOP Limited predovšetkým pripojila výňatky z výstrižkov z tlače, ktoré sa týkajú činnosti IFP/Axens v oblasti licencií na výrobné technológie alebo sa alternatívne zmieňujú o poskytovaní takýchto licencií verejnou inštitúciou IFP prostredníctvom dcérskej spoločnosti Axens. Okrem toho spoločnosť UOP Limited poskytla príklady v podobe článkov alebo prezentácií, v ktorých sa zamestnanci Axens nechali počuť, že verejná inštitúcia IFP vníma Axens ako zahŕňajúcu „všetky príslušné činnosti priemyselnej divízie a katalýzy.“
6.1.2 VÝHODY PLYNÚCE ZO STATUSU EPIC
(71)
Spoločnosť UOP Limited uvádza, že skutočnosť, že dodávatelia aj zákazníci vnímajú spoločnosť Axens ako voľne nakladajúcu s neobmedzenými štátnymi zdrojmi na účely financovania svojich činností, ju zvýhodňuje na trhu. Aj keď ide len o jej vnímanie zo strany trhu, táto skutočnosť má v globálnom ekonomickom kontexte hospodárskej krízy svoj význam.
(72)
Pokiaľ ide o zákazníkov, záruky, ktoré údajne ponúka subjekt IFP/Axens, majú osobitný význam na trhu, kde zákazníci skôr, ako si vyberú danú technológiu, zvážia dlhodobé ekonomické dôvody. Na príklade „aromatických komplexov“UOP Limited v podstate vysvetľuje, že pred zavedením takýchto technológií musia zákazníci veľmi veľa investovať do naprojektovania a vybudovania výrobných infraštruktúr, ktoré si údajne vyžadujú niekoľko rokov práce. Úspech týchto priemyselných komplexov je ale spojený s výkonnosťou použitých technológií, pri ktorých zákazníci vo všeobecnosti požadujú, aby na ne poskytol záruku (62) predajca výrobných postupov. Za predpokladu nedosiahnutia požadovanej úrovne výkonnosti by sa bez váhania domáhali zodpovednosti predajcu a požadovali dodržanie prísnych záväzkov, pokiaľ ide o uvedenie do pôvodného stavu. Významným faktorom pri výbere kupujúcimi je preto dlhodobá bonita predajcu nielen kvôli dodržaniu zmluvných záväzkov, ale aj kvôli perspektívam poskytnutým v oblasti VaV, ktoré sú zárukou budúcich zlepšení prevádzkových parametrov nadobudnutého postupu. Subjekt IFP/Axens vnímaný trhom ako závislý od štátu má teda údajnú výhodu v porovnaní s jeho konkurentmi, pričom kupujúci nemajú osobitný dôvod pochybovať o jeho prežití v dlhodobom časovom horizonte.
(73)
Pokiaľ ide o dodávateľov, UOP Limited sa domnieva, že subjektu IFP/Axens mohli byť poskytnuté zvýhodnené podmienky v porovnaní s jeho konkurentmi; v tomto smere odkazuje na zmluvy spoločne podpísané inštitúciou IFP a spoločnosťou Axens uvedené v rozhodnutí o začatí konania.
(74)
Pokiaľ ide o finančné trhy, spoločnosť UOP Limited sa domnieva, že subjekt IFP/Axens má zvýhodnené podmienky a zvýhodnené úrokové sadzby na kapitálových trhoch, s ohľadom na úlohu konečného ručiteľa, ktorým je údajne štát. Okrem toho v súvislosti s finančnou krízou prítomnosť štátu a istota, ktorú predstavuje pre investorov, údajne umožňuje pritiahnuť súkromný kapitál v kontexte nedostatku. Konkurenčné podniky vraj nemajú prístup k porovnateľnému financovaniu alebo ho môžu získať iba za menej zaujímavých podmienok. Podľa spoločnosti UOP Limited vplyv hospodárskej a finančnej krízy ešte posilnil potenciál opatrenia narúšať hospodársku súťaž.
(75)
Vo svojom liste z 23. januára 2009 spoločnosť UOP Limited odkazuje na svoje predchádzajúce pripomienky, ako aj na pripomienky odovzdané v rámci konania týkajúceho sa uvedeného rozhodnutia C 51/2005. Domnieva sa, že tieto informácie poskytujú dostatok dôkazov o význame bonity zmluvných partnerov na dotknutom trhu licencií na výrobné postupy. Opakuje argument, podľa ktorého zákazníci subjektu IFP/Axens predpokladajú, že sú v obchodnom vzťahu so štátnou inštitúciou, ktorej dlhodobá životaschopnosť je bez akéhokoľvek rizika. Napokon spoločnosť UOP Limited vyzýva Komisiu, aby analyzovala dohody medzi Axens a jej zákazníkmi, pričom uviedla, že je presvedčená o tom, že neobsahujú žiadne ustanovenie, ktoré by mohlo obmedziť zodpovednosť spoločnosti Axens.
6.2 STANOVISKO FRANCÚZSKYCH ORGÁNOV K PRIPOMIENKAM SPOLOČNOSTI UOP LIMITED
(76)
Vo svojom liste z 22. júna 2009 sa francúzske orgány domnievajú, že pripomienky spoločnosti UOP Limited sú „založené na nesprávnych, dokonca nepravdivých tvrdeniach, a v každom prípade nie sú založené na žiadnom dôkaze o existencii štátnej pomoci pre verejnú inštitúciu IFP alebo spoločnosť Axens.“
(77)
Francúzske orgány v podstate popierajú relevantnosť tvrdenia, že trh vníma IFP/Axens ako verejný subjekt zvýhodňovaný v porovnaní so zákazníkmi, dodávateľmi a finančnými trhmi, a odmietajú tvrdenie, že tento subjekt IFP/Axens je orgánom štátu, ktorý sa vôbec neobáva o dlhodobú životaschopnosť.
(78)
Francúzske orgány rozvinuli dva argumenty:
-
v prvom rade subjekt IFP/Axens nie je štátny orgán, ktorý voľne nakladá s neobmedzenými zdrojmi; okrem toho údajne nič nedokazuje, že tento subjekt je na trhu takto vnímaný (6.2.1),
-
v druhom rade status EPIC verejnej inštitúcie IFP neposkytuje spoločnosti Axens žiadnu výhodu na trhu (6.2.2).
6.2.1 IFP/AXENS ÚDAJNE NIE JE ŠTÁTNY ORGÁN, KTORÝ VOĽNE DISPONUJE S NEOBMEDZENÝMI ZDROJMI
(79)
Podľa francúzskych orgánov na rozdiel od toho, čo tvrdí spoločnosť UOP Limited, dodávatelia a zákazníci subjektu IFP/Axens údajne nevnímajú tento podnik ako štátny orgán využívajúci neobmedzené zdroje.
(80)
Po prvé francúzske orgány odkazujú na právnu analýzu, ktorú odovzdali Komisii, ako aj na svoje predchádzajúce pripomienky, ktoré podľa ich názoru dokazujú, že status EPIC verejnej inštitúcie IFP neposkytuje žiadnu štátnu záruku.
(81)
Po druhé francúzske orgány uvádzajú, že spoločnosť UOP Limited sa odvoláva na „údajnú vieru v neobmedzenú štátnu záruku v prospech IFP/Axens“, ktorá vraj v práve neexistuje a ktorá sama osebe nestačí na založenie existencie štátnej pomoci.
(82)
Po tretie aj za predpokladu, že by verejná inštitúcia IFP získala štátnu záruku - čo francúzske orgány popierajú -, bolo by chybou sa domnievať, že takáto záruka je automaticky rozšírená na dcérske spoločnosti verejnej inštitúcie IFP, pretože táto inštitúcia a jej dcérske spoločnosti údajne tvoria jeden hospodársky subjekt v zmysle práva hospodárskej súťaže. Podľa Francúzska sa na dcérske spoločnosti verejnej inštitúcie IFP, a najmä na spoločnosť Axens, ako na subjekty súkromného práva podliehajúce zákonu o obchodných spoločnostiach, nevzťahuje takáto záruka, pričom zásada nezávislosti dcérskych spoločností odporuje najmä teórii „automatického rozšírenia“ záruk v rámci skupiny, ktorú predložila spoločnosť UOP Limited. Pojem skupina, ktorý môže mať význam v práve hospodárskej súťaže, vraj nie je uznaný právom obchodných spoločností a tak poskytnutie záruk v rámci skupiny podlieha prísnym formálnym a vecným podmienkam. Ide najmä o prípad verejnej inštitúcie IFP, keď sa vyžaduje povolenie Štátnej rady v zmysle článku 7 jej stanov. Okrem toho sa francúzske orgány domnievajú, že Komisia vzala túto skutočnosť na vedomie, pretože uznala, „že právne postavenie Banque Postale (právnická osoba súkromného práva) stačí samo osebe na vylúčenie existencie neobmedzenej záruky pre Banque Postale (63)“.
6.2.2 SPOLOČNOSŤ AXENS NIE JE NIJAKO ZVÝHODNENÁ NA TRHU Z DÔVODU STATUSU EPIC VEREJNEJ INŠTITÚCIE IFP
(83)
Francúzske orgány sa domnievajú, že argument spoločnosti UOP Limited, že trh verí, že subjekt IFP/Axens je orgán štátu s neobmedzenými zdrojmi a že požíva výhody voči zákazníkom, ako aj voči dodávateľom a veriteľom, nie je založený „na žiadnom serióznom dôkaze“ a okrem toho je „nesporne vyvrátený faktami.“
(84)
Francúzske orgány predložili služobné hlásenie oddelenia riaditeľstva pre právne záležitosti a dohody (AJA) spoločnosti Axens nazvané „Zásady právnej istoty Axens“ (64), v ktorom sú presne vymedzené vzťahy medzi verejnou inštitúciou IFP a spoločnosťou Axens. Tieto vzťahy sú výslovne upravené všeobecným pravidlom, že Axens nebude od svojej materskej spoločnosti vyžadovať záruku, a to z nijakého dôvodu. Francúzske orgány jasne uviedli, že pokiaľ ide o toto pravidlo neexistencie záruky, nie je možná žiadna výnimka. Okrem toho sa táto zásada v dokumente pripomína in extenso týmito slovami: „IFP neručí za konanie alebo opomenutie zo strany spoločnosti Axens.“ Francúzske orgány jasne uviedli, že toto pravidlo sa vzťahuje na všetky zmluvy, ktoré by spoločnosť Axens mohla uzatvoriť alebo na všetky projekty, ktoré by mohla uskutočniť so svojimi zákazníkmi, dodávateľmi alebo na finančných trhoch.
6.2.2.1 K vzťahom medzi spoločnosťou Axens a jej zákazníkmi
(85)
Podľa Francúzska spoločnosť UOP Limited úplne neopodstatnene vyvodzuje z výšky štátnej záruky dlhodobú finančnú situáciu spoločnosti Axens, najmä z hľadiska zmluvných záruk a záväzkov údržby klasicky ustanovených v licenčných dohodách (65), a takisto neuvádza dôvody, pre ktoré je údajne „presvedčená, že Komisia nenájde žiadne ustanovenie, ktoré by obmedzovalo zodpovednosť spoločnosti Axens.“
(86)
V tomto smere sa francúzske orgány jasne vyjadrili, že pravidlo opísané v odôvodnení 84 (podľa ktorého dcérska spoločnosť nepredkladá materskej spoločnosti žiadnu žiadosť o poskytnutie záruky) sa vzťahuje aj na každú záruku, ktorú by spoločnosť Axens mohla dojednať alebo uzatvoriť. Francúzske orgány ilustrovali svoje tvrdenie na príklade „aromatických komplexov“, o ktorom sa spoločnosť UOP Limited zmienila vo svojich pripomienkach. Francúzske orgány spresnili, že vo všeobecnosti spoločnosť Axens volí možnosť obmedzenia svojej zodpovednosti na určitú časť poplatku […] (*). Táto politika obmedzenia záruk, ktorá je jednou zo zásad právnej istoty spoločnosti Axens, sa preto výrazne líši od zvyklostí iných podnikov pôsobiacich v tejto oblasti, ktoré majú podľa francúzskych orgánov vo zvyku poskytovať v určitých prípadoch neobmedzené záruky.
(87)
Napokon, francúzske orgány uvádzajú, že povinnosti v oblasti údržby/opravy uplatniteľné v prípade škodových udalostí nemajú za následok uvoľnenie finančného krytia zo strany verejnej inštitúcie IFP:
a)
v prípade neplnenia záväzkov zo strany spoločnosti Axens by kapacita ponúkaná jej poisťovateľmi zodpovednosti za škodu, prostredníctvom rôznych poistných položiek v rámci jej globálneho programu, bola oveľa väčšia ako limity zodpovednosti spoločnosti Axens zmluvne dojednané s držiteľmi jej licencie;
b)
schopnosť okamžitého alebo rýchleho uvoľnenia zdrojov spoločnosti Axens, najmä vďaka zanedbateľnej výške jej dlhu, je tiež veľmi veľká;
c)
dohody medzi verejnou inštitúciou IFP a spoločnosťou Axens výslovne obmedzujú zodpovednosť verejnej inštitúcie IFP v prípade neplnenia záväzkov zo strany držiteľa licencie spoločnosti Axens na sumy, ktoré musia byť nevyhnutne ohraničené, pretože sú spojené s poplatkom, ktorý vyberá verejná inštitúcia IFP;
d)
poisťovateľ zodpovednosti za škodu spoločnosti Axens sa údajne výslovne zrieka akéhokoľvek uplatňovania nárokov voči verejnej inštitúcii IFP z akéhokoľvek dôvodu.
(88)
Na základe toho francúzske orgány dospeli k záveru, že tvrdenia spoločnosti UOP Limited týkajúce sa existencie domnelých výhod, ktoré spoločnosť získala na trhu licencií na výrobné prostriedky, sú údajne zbavené platnosti najmä preto, lebo spoločnosť Axens bez prestania uskutočňovala politiku obmedzovania záruk poskytnutých svojim zákazníkom.
(89)
Vo svojom liste za 8. septembra 2009 francúzske orgány jasne uviedli, že obmedzenie zodpovednosti voči zákazníkom je ustanovené jednak v rámcovej licenčnej zmluve (66), jednak v dohode o licencii na produkty (67) uzatvorených medzi verejnou inštitúciou IFP a spoločnosťou Axens, ktoré nadobudli účinnosť 1. januára 2001. V oboch zmluvách sa ustanovuje, že ak spoločnosť Axens môže preukázať, že príčinou neplnenia záväzkov z jej strany sú služby dodávané verejnou inštitúciou IFP, sa finančná zodpovednosť tejto inštitúcie obmedzí na určité percento (68) súm, ktoré verejná inštitúcia IFP skutočne vybrala ako poplatok úmerne k transakcii predaja, v súvislosti s ktorou vznikla reklamácia (licencia na produkty), a k jednotke, ktorá je predmetom sublicencie alebo transakcie predaja uskutočnenej v rámci sublicencie, v súvislosti s ktorou vznikla reklamácia (rámcová licencia). Inými slovami, zodpovednosť verejnej inštitúcie IFP nikdy nesmie presiahnuť 100 % vybraných súm. Okrem toho sa v rámcovej licencii ustanovuje, že spoločnosť Axens prevezme finančné záruky za technické prevádzkové parametre postupov poskytnuté držiteľom čiastkových licencií. Verejná inštitúcia IPF teda nie je považovaná za zodpovednú za technické záruky, ktoré spoločnosť Axens poskytla svojim zákazníkom.
(90)
Okrem toho treba spresniť, že v licenčných zmluvách uzatvorených medzi spoločnosťou Axens a jej zákazníkmi sa symetricky ustanovuje, že finančná zodpovednosť spoločnosti Axens je vo všeobecnosti obmedzená na […] (*) % licenčných poplatkov zaplatených za každú jednotku, na ktorú sa vzťahuje reklamácia. Zodpovednosť verejnej inštitúcie IFP je úplne nezávislá od zodpovednosti spoločnosti Axens, pokiaľ je záruka, ktorú táto spoločnosť poskytla svojmu zákazníkovi, z hospodárskych dôvodov vyššia ako záruka, ktorú jej poskytla verejná inštitúcia IFP. Rovnaká zásada sa uplatňuje na každú licenciu, ktorú verejná inštitúcia IFP poskytne tretím stranám iným ako jej dcérske spoločnosti.
(91)
Nakoniec francúzske orgány doplnili, že verejná inštitúcia IFP má zásadu obmedziť svoju zodpovednosť voči svojim zákazníkom (dcérskym spoločnostiam alebo spoločnostiam mimo skupiny) v prípadoch, keď pre ne zabezpečuje služby (štúdie, výskumy v oblasti zákaziek, testy atď.) Zodpovednosť prijatá verejnou inštitúciou IFP potom spočíva v záväzku opraviť vykonané práce, zatiaľ čo vo finančnej oblasti platí zásada, že zodpovednosť je obmedzená na […] (*) % a jej finančný limit môže v závislosti od prípadu dosiahnuť […] (*) %. Ak sa zákazník domnieva, že práca, ktorú vykonala verejná inštitúcia IFP, je chybná, táto inštitúcia nebude v žiadnom prípade nútená vykonávať opravy prác neobmedzene.
6.2.2.2 K vzťahom medzi spoločnosťou Axens a jej dodávateľmi a k podmienkam financovania na finančných trhoch
(92)
Francúzske orgány popierajú akúkoľvek relevantnosť tvrdenia spoločnosti UOP Limited, že domnelá viera v existenciu neobmedzených finančných zdrojov v prospech spoločnosti Axens poskytuje tejto spoločnosti zvýhodnené podmienky tak zo strany dodávateľov, ako aj finančných trhov. Podľa Francúzska spoločnosť UOP Limited neposkytla žiadny dôkaz na podporu tohto tvrdenia.
(93)
Francúzske orgány sa domnievajú, že pravidlo opísané v odôvodnení 84, podľa ktorého dcérska spoločnosť nepodáva materskej spoločnosti žiadnu žiadosť o záruku, nestačí na to, aby bol predpoklad spoločnosti UOP Limited zbavený platnosti.
(94)
Ostatne pokiaľ ide o podmienky pôžičky spoločnosti Axens, rovnako ako v prípade spoločností Beicip-Franlab a Prosernat na finančných trhoch, francúzske orgány poznamenávajú, že sú ochotné zaviazať sa pred Komisiou, že pri každej transakcii uvedú v zmluve o financovaní, že „v súlade s francúzskym právom (najmä s nutnosťou výslovného povolenia každej záruky zákonom) sa na túto transakciu financovania nebude vzťahovať žiadna priama alebo nepriama štátna záruka“ (69).
7 POSÚDENIE
7.1 EXISTENCIA ŠTÁTNEJ POMOCI V ZMYSLE ČLÁNKU 107 ODS. 1 ZFEÚ
(95)
V článku 107 ods. 1 ZFEÚ sa ustanovuje: „Ak nie je zmluvami ustanovené inak, pomoc poskytovaná členským štátom alebo akoukoľvek formou zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná s vnútorným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi.“
(96)
V tomto prípade na preukázanie existencie štátnej pomoci treba najprv overiť, či opatrenie spočívajúce v udelení Francúzskom 7. júla 2006 statusu EPIC verejnej inštitúcii IFP využíva štátne zdroje (7.1.1) na poskytnutie neobmedzenej štátnej záruky pokrývajúcej hospodárske činnosti (7.1.2). Hoci rozsah pokrytia štátnou zárukou a povaha činností pokrytých zárukou umožnia vymedziť dosah tohto rozhodnutia (7.1.3), následne bude potrebné preskúmať, či dané opatrenie poskytuje skupine IFP selektívnu výhodu (7.1.4), ktorá by mohla ovplyvňovať obchod medzi členskými štátmi (7.1.5).
7.1.1 VYUŽÍVANIE ŠTÁTNYCH ZDROJOV VO FORME NEOBMEDZENEJ ŠTÁTNEJ ZÁRUKY
(97)
So zreteľom na osobitnú štruktúru hospodárskej skupiny v zmysle práva hospodárskej súťaže je nevyhnutné zohľadniť možný vplyv neobmedzenej štátnej záruky vyplývajúcej zo statusu EPIC verejnej inštitúcie na všetky subjekty skupiny IFP, t. j. na samotnú verejnú inštitúciu a na jej dcérske spoločnosti, v dvoch fázach:
-
pokiaľ ide o verejnú inštitúciu IFP, vplyv neobmedzenej záruky vyplýva priamo zo statusu EPIC: verejná inštitúcia IFP totiž ako právnická osoba verejného práva nepodlieha všeobecnému právu týkajúcemu sa konaní vo veciach súdneho vyrovnania a súdnej likvidácie podnikov v ťažkostiach. So zreteľom na túto zvláštnosť by materská spoločnosť skupiny IFP mohla priamo vykonávať svoje hospodárske činnosti za výhodnejších podmienok ako ostatní účastníci trhu, ktorým nebola poskytnutá porovnateľná ochrana (7.1.1.1),
-
pokiaľ ide o činnosti vykonávané priamo dcérskymi spoločnosťami súkromného práva skupiny IFP, ktoré plne podliehajú všeobecnému právu v oblasti konkurzu, priame uplatnenie si nároku voči verejnej inštitúcii, a teda aj štátu, je podľa všetkého nemožné. Preto je za predpokladu nedostatočnej výšky majetku dcérskej spoločnosti potrebné analyzovať, či by veritelia spoločností Axens, Prosernat a Beicip-Franlab mohli ťažiť z nepriameho mechanizmu na základe prípadnej zodpovednosti materskej spoločnosti za jej dcérske spoločnosti, rovnocennej mechanizmu záruky (7.1.1.2).
7.1.1.1 Pokrytie verejnej inštitúcie IFP neobmedzenou štátnou zárukou, ktorú jej poskytuje status EPIC
(98)
V uvedenom rozhodnutí C 56/2007 Komisia dospela k záveru (70), že podstatné zvláštnosti právneho postavenia podniku La Poste ako verejnej inštitúcie (71), a najmä existencia záruky na úhradu jednotlivých pohľadávok a na zachovanie existencie a/alebo povinností spoločnosti La Poste znamená, že štát plní úlohu konečného ručiteľa za hospodárske činnosti vykonávané verejnou inštitúciou.
(99)
V tomto prípade sa Komisia domnieva, že argumenty použité v uvedenom rozhodnutí C 56/2007 možno v podstate uplatniť na status EPIC verejnej inštitúcie IFP a že sa na túto inštitúciu tiež vzťahuje osobitný právny stav, pokiaľ ide o uspokojenie jej veriteľov, ako aj zachovanie jej existencie v prípade platobnej neschopnosti. Pre potreby tejto analýzy bude preto Komisia odkazovať na argumenty predostreté v časti v časti 4.1 („Hodnotenie záruky ako štátnej pomoci“) uvedeného rozhodnutia C 56/2007.
A. Záruka na splatenie jednotlivých pohľadávok
(100)
Najprv treba overiť argument francúzskych orgánov, že právne predpisy alebo judikatúra vylučujú existenciu štátnej záruky v prospech inštitúcií so statusom EPIC (a), a až potom dokázať, že keby sa verejná inštitúcia IFP nachádzala v situácii zastavenia platieb, na jej veriteľov by sa vzťahovalo výhodnejšie konanie než na veriteľské podniky podliehajúce všeobecnému právu.
a) Odmietnutie argumentov francúzskych orgánov
(101)
Na rozdiel od tvrdení francúzskych orgánov Komisia môže usudzovať, že francúzske právo pripúšťa existenciu implicitných záruk a konkrétne existenciu štátnej záruky z dôvodu právneho postavenia verejnej inštitúcie a z týchto dôvodov odmieta argumenty francúzskych orgánov.
(102)
Po prvé, Komisia odkazuje mutatis mutandis na odôvodnenia 120 a 121 uvedeného rozhodnutia C 56/2007 v súvislosti s tvrdením francúzskych orgánov, že žiadny predpis alebo rozhodnutie neustanovuje zásadu, že štát ručí za dlhy podnikov so statusom EPIC. Komisia sa naopak domnieva, že pokiaľ naozaj neexistuje žiadny predpis alebo rozhodnutie potvrdzujúce alebo vylučujúce existenciu explicitnej štátnej záruky v prospech podnikov so statusom EPIC, neexistencia takejto záruky neumožňuje vylúčiť existenciu implicitnej záruky.
(103)
Po druhé, Komisia odkazuje mutatis mutandis na odôvodnenia 122 až 124 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, kde sa francúzske orgány domnievajú, že existuje judikatúra o neexistencii záruk, najmä rozsudok vo veci Société de l'hôtel d'Albe (72) a rozsudky vo veci Campoloro (73). Pokiaľ ide o prvú vec, ako zdôraznil expert Komisie v prípade La Poste, rozsudok vo veci Société de l'hôtel d'Albe sa netýka konkrétnej situácie, v ktorej by sa mohla poskytnúť záruka (74). Pokiaľ ide o druhú vec (75), Komisia sa naopak domnieva, že dokazuje, že systém zodpovednosti štátu pri uplatňovaní postupu vymáhania dlhov verejných inštitúcií sa vyznačuje všetkými charakteristikami záručného mechanizmu.
(104)
Po tretie, Komisia sa domnieva, že argument francúzskych orgánov predložený vo veci La Poste, podľa ktorého sa na dlhy, ktoré vznikli podnikom so statusom EPIC po nadobudnutí účinnosti ÚZRP 1. januára 2005, nemôže vzťahovať implicitná záruka, nemožno prijať:
a)
Komisia zdôrazňuje, že k zmene právneho postavenia verejnej inštitúcie IFP došlo 7. júla 2006, t. j. po nadobudnutí účinnosti ÚZRP. Za takýchto podmienok nie je potrebné skúmať argumenty experta francúzskych orgánov vo veci La Poste týkajúce sa prípadných dlhov vzniknutých pred 1. januárom 2005, a to napriek tomu, že francúzske orgány na ne odkazujú mutatis mutandis vo svojich pripomienkach. V skutočnosti dlhy, ktoré vznikli verejnej inštitúcii IFP pred 1. januárom 2005, vznikli profesijnej inštitúcii v zmysle právneho aktu nazývaného zákon č. 43-612 zo 17. novembra 1943 o riadení profesijných záujmov (a teda právnickej osobe súkromného práva), a preto sa na ne v čase ich vzniku (76) nemohla vzťahovať neobmedzená záruka vyplývajúca zo statusu EPIC.
b)
Komisia ale uvádza, ako okrem iného zdôraznil jej expert vo veci La Poste a ako už vysvetlila v odôvodnení 130 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, že rozsah povinnosti zahrnúť do zákona o rozpočtových pravidlách štátne záruky sa obmedzuje na „poskytnutie“ takých záruk, že poskytnutie záruky sa vzťahuje na prípady, v ktorých sa štát výslovným prejavom vôle rozhodol poskytnúť záruku za inštitúciu alebo za transakciu, že do rozsahu povinnosti zahrnúť záruky do zákona o rozpočtových pravidlách preto nepatria záruky vzniknuté na základe právneho postavenia alebo právnej povinnosti, ktoré sa vyznačujú tým, že sú implicitné a automatické, že táto druhá kategória nezávisí od rozhodnutia štátu, ale od skutočnosti, že záruka je dôsledkom už existujúceho právneho rámca, pričom záruka je iba jeho dôsledkom (77).
c)
Komisia na základe toho dospela k záveru rovnako ako v bode 131 rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, že argument francúzskych orgánov založený na ÚZRP nie je presvedčivý, pričom skutočnosť, že žiadny zákon o rozpočtových pravidlách nespresňuje, že štát poskytuje záruku verejnej inštitúcii IFP z dôvodu jej právneho postavenia, nevylučuje existenciu implicitnej záruky, že Komisia v každom prípade nie je viazaná hodnotením opatrenia ako záruky podľa francúzskeho práva, dokonca ani skutočnosťou, že by išlo o záruku, ktorá patrí do pôsobnosti ÚZRP, že podstatné je iba hodnotenie tohto opatrenia podľa práva Európskej únie, že toto právo uznáva existenciu implicitnej záruky v prípade, že je členský štát právne viazaný splatiť dlh inej osoby v prípade neplnenia záväzkov z jej strany (78).
(105)
Po štvrté, Komisia odmieta argument francúzskych orgánov, že v prípade existencie štátnej záruky v prospech inštitúcií so statusom EPIC by si založenie každej novej inštitúcie so statusom EPIC (vrátane zmeny právneho postavenia) vyžadovalo zaviesť také opatrenia týkajúce sa záruk, ktoré ochránia právne nároky veriteľov vzniknuté pred transformáciou inštitúcie, a ich protiargument (modus tollens), že keďže takýto mechanizmus nebol nikdy zavedený (79), nemala by existovať žiadna záruka v prospech verejnej inštitúcie IFP:
a)
Ako uviedol expert Komisie vo veci La Poste a ako sa uvádza v odôvodnení 133 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, Komisia sa domnieva, že takéto tvrdenie vychádza z veľmi širokého výkladu ústavnej ochrany práva vlastniť majetok.
b)
Komisia chce spresniť, ako to už urobila v odôvodnení 134 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, že právo vlastniť majetok nevyžaduje prijať osobitné opatrenie na zaručenie práv veriteľov v čase transformácie podniku so statusom EPIC na spoločnosť podliehajúcu konaniam vo veciach súdneho vyrovnania a súdnej likvidácie, a preto neexistencia takýchto opatrení nie známkou neexistencie implicitnej záruky.
c)
Komisia dodáva, ako vysvetlila v odôvodneniach 135 a 136 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, že skutočnosť, že francúzske orgány sa rozhodli poskytnúť explicitnú záruku podniku La Poste (80), keď v roku 1990 získal právne postavenie inštitúcie so statusom EPIC, nedokazuje, že už neexistovala implicitná záruka v jeho prospech.
(106)
Po piate, Komisia odkazuje na časť tohto rozhodnutia týkajúcu sa uplatnenia zodpovednosti štátu, ako aj na časť 4.1.1 bod A písm. b) podbod 3) uvedeného rozhodnutia C 56/2007, pokiaľ ide o Labetoulleov článok citovaný francúzskymi orgánmi (81), ako aj na jeho analýzu judikatúry vo veci Campoloro (82).
(107)
Na rozdiel od toho, čo tvrdia francúzske orgány - podľa nich takúto záruku vylučujú predpisy -, Komisia poznamenáva, že existencia implicitných záruk viazaných na právne postavenie verejnej inštitúcie je potvrdená komentárom Štátnej rady predloženým v roku 1995 vo veci Crédit Lyonnais, ktoré zakladá existenciu implicitnej štátnej záruky iba na povahe subjektu ako verejnej inštitúcie (83).
(108)
Ako sa vysvetľuje v odôvodneniach 142 až 145 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, Komisia nesúhlasí s vysvetlením francúzskych orgánov, že toto stanovisko Štátnej rady nie je možné uplatniť na verejnú inštitúciu IFP. Predovšetkým zdôrazňuje, že toto stanovisko sa vôbec neodvoláva na poslanie inštitúcie, ani na existenciu alebo neexistenciu vo verejnej inštitúcii autorizovaného účtovného revízora. Okrem toho francúzske orgány nevysvetľujú, prečo je podľa nich toto stanovisko uplatniteľné len na verejné inštitúcie majúce autorizovaného účtovného revízora. Komisia navyše odmieta argumenty francúzskych orgánov, že stanovisko nemožno uplatniť, pretože je staršie ako ÚZRP a je v rozpore s neskoršou judikatúrou Štátnej rady, pričom v odôvodnení 104, ako aj v uvedenom rozhodnutí C 56/2007 uviedla, že ÚZRP nebráni existencii implicitnej štátnej záruky v prospech verejnej inštitúcie IFP.
(109)
Nakoniec ako sa uvádza v odôvodneniach 146 a 147 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, Komisia berie na vedomie oznámenie ministra hospodárstva, financií a priemyslu z 22. júla 2003, ktorého predmetom je „Registrácia mechanizmov implicitných alebo explicitných záruk poskytnutých štátom“, ktoré potvrdzuje existenciu implicitných záruk vyplývajúcich zo správneho alebo legislatívneho aktu, ktorý „vyvoláva a obsahuje finančné dôsledky pre štát.“ Toto oznámenie dokazuje, že štátna záruka môže vyplynúť z právnych aktov veľmi rôznorodej povahy (84), a uvádza sa v ňom, že založenie verejnej inštitúcie môže zahŕňať poskytnutie implicitnej štátnej záruky v prospech veriteľov tejto inštitúcie (85).
b) Veriteľovi podniku La Poste sa zaručuje, že jeho pohľadávka bude uhradená.
(110)
Podľa príkladu dokazovania v časti 4.1.1 bod A písm. b) uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktorý odkazuje mutatis mutandis, Komisia má ďalej v úmysle preukázať, že v prípade zastavenia platieb zo strany verejnej inštitúcie IFP sú veritelia tejto inštitúcie vo výhodnejšej situácii ako veritelia podniku, ktorý podlieha obchodnému právu.
(111)
Po prvé, pokiaľ ide o verejné inštitúcie, tradičné obmedzenia úhrady pohľadávky subjektu súkromného práva sa na ne nevzťahujú. Na základe skutočností podrobnejšie opísaných v odôvodneniach 150 až 154 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, Komisia v tejto súvislosti dospela k záveru, že:
-
na rozdiel od veriteľov podnikov podliehajúcich obchodnému právu veriteľom verejnej inštitúcie IFP (keďže táto inštitúcia nepodlieha všeobecnému právu v oblasti súdneho vyrovnania a súdnej likvidácie podnikov v ťažkostiach) nehrozí, že ich pohľadávka po skončení súdneho konania vo veci likvidácie úplne alebo čiastočne zanikne,
-
právna subjektivita verejnej inštitúcie IFP nekladie prekážku štátnej záruke,
-
pri neexistencii výslovného obmedzenia zodpovednosti štátu, pokiaľ ide o verejnú inštitúciu IFP, sa veritelia tejto inštitúcie môžu právom opierať o zásadu, že štát hradí dlhy verejnej inštitúcie IFP napriek tomu, že IFP je právnická osoba.
(112)
Po druhé, v prípade vymáhania dlhov verejných inštitúcií odsúdených súdnym rozhodnutím je postup zavedený zákonom zo 16. júla 1980 (a rôznymi vykonávacími predpismi (86)), z dôvodov ozrejmených v odôvodneniach 113 až 117, pre veriteľov verejnej inštitúcie IFP výhodnejší ako súdne konania všeobecného práva, pretože nemôže viesť k zániku pohľadávky, ktorú majú voči verejnej inštitúcii IFP.
(113)
V súlade s analýzou predostretou v odôvodneniach 157 až 161 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, Komisia v prvom rade poznamenáva, že zákon z roku 1980 (87) a jeho vykonávacie opatrenia (88) označujú štát ako orgán príslušný na vymáhanie dlhov verejných inštitúcií a udeľuje im významné právomoci: príkaz na úhradu záväzku z úradnej moci a vytváranie dostatočných zdrojov.
(114)
Podobne ako pri úvahách vysvetlených v odôvodneniach 162 až 168 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, sa Komisia domnieva, že osobitné konanie ustanovené zákonom z roku 1980 a jeho vykonávacími predpismi je len postupom vymáhania pohľadávok a nie konaním vo veci likvidácie a že po jeho skončení pohľadávka nezanikne, zatiaľ čo po skončení konania vo veci likvidácie podľa všeobecného práva rozsudok o skončení konania pre nedostatok majetku bez postihu prináša so sebou zákaz pre veriteľov ďalej súdne vymáhať pohľadávku. Komisia tiež poznamenáva, že zákon z roku 1980 a jeho vykonávacie predpisy tým, že predpokladajú časový odklad príkazu na úhradu záväzku a v žiadnom štádiu nezohľadňujú zastavenie platieb, ponechávajú veriteľov v domnienke, že existujú alebo stále budú existovať zdroje nevyhnutné na úhradu pohľadávky, ktorú majú voči verejnému subjektu. Tieto dve skutočnosti ju priviedli k názoru, že situácia nedostatku hotovosti je krytá v prípade potreby štátom alebo je len prechodná. Na druhej strane žiadne konanie vo veci likvidácie nepredpokladá možnosť, že sa tretie osoby stanú zodpovednými za dlhy platobne neschopnej osoby, samozrejme okrem prípadu, keď ide o ručiteľa alebo spoločnosť s ručením obmedzeným.
(115)
V súlade s analýzou predostretou v odôvodneniach 170 až 180 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, sa Komisia domnieva, že francúzske právne predpisy umožňujú štátu a dokonca ho podporujú v tom, aby verejným inštitúciám poskytoval dotácie najmä na klasické bankové pôžičky v prípade, že sa ocitnú v situácii nedostatku hotovosti, ktoré môžu predstavovať „dodatočné zdroje“ uvedené v zákone zo 16. júla 1980. Zároveň sa domnieva, že veritelia poznajú tieto právne predpisy, a teda sú oprávnení usudzovať, že dozorný orgán bude schopný nájsť potrebné zdroje na úhradu pohľadávky. Komisia teda usudzuje, že je málo pravdepodobné, že sa veriteľovi pri uplatnení postupov podľa zákona zo 16. júla 1980 nepodarí dosiahnuť úhradu svojej pohľadávky.
(116)
Avšak na rozdiel od toho, k akému záveru dospela v súvislosti s La Poste v uvedenom rozhodnutí C 56/2007, Komisia zdôrazňuje, že v tomto prípade sú vlastné zdroje verejnej inštitúcie IFP, ktoré možno uvoľniť, relatívne veľké, keďže, ako vysvetlili francúzske orgány v odôvodnení 44, hotovosť a investície (150,3 milióna EUR) sa na konci roka 2007 rovnali približne päťnásobku sumy pôžičiek a finančných dlhov (25,2 milióna EUR). Komisia týmto uznala, že za súčasného stavu jej financií je podľa všetkého málo pravdepodobné, prinajmenšom v blízkej budúcnosti, že v dôsledku nedostatku vlastných zdrojov sa verejná inštitúcia IFP môže ocitnúť v situácii, že nebude schopná splácať svoje dlhy a nastane potreba štátneho zásahu.
(117)
Aj keď je v súčasnosti takáto situácia nedostatku majetku v prípade verejnej inštitúcie IFP nepravdepodobná, v dlhodobom časovom horizonte je možná. Za takýchto okolností by nemožnosť uvoľniť zdroje prostredníctvom predaja majetku mala za následok použitie iných záručných mechanizmov (preddavky, uplatnenie zodpovednosti štátu atď.). Okrem toho uzákonenie systému ochrany majetku zákonodarcom by v prípade možného neplnenia záväzkov verejnou inštitúciou IFP mohlo viesť k nárastu počtu sporov týkajúcich sa objektívnej zodpovednosti štátu (89). V tejto súvislosti Komisia berie na vedomie argument francúzskych orgánov (90), podľa ktorého za predpokladu, že by štát považoval majetok patriaci verejnej inštitúcii za „nevyhnutný“ na výkon úloh verejnej služby a namietal by teda proti jeho predaju, nebol by povinný poskytnúť náhradu prostredníctvom záručných mechanizmov. Poznamenáva však, že francúzske orgány uznali (aj keď popierajú, že by verejná inštitúcia IFP mohla mať z toho výhodu), že požiadavka nepretržitosti verejnej služby je pre zástupcu štátu záväzná pri uplatňovaní postupu podľa zákona zo 16. júla 1980 (91). Komisia sa tiež domnieva, že takáto voľba zo strany štátnej zvrchovanej moci neuskutočniť predaj majetku z dôvodu zachovania verejnej služby by mohla umožniť uplatnenie objektívnej zodpovednosti štátu pre narušenie rovnosti pred verejnými bremenami.
(118)
Po tretie z dôvodov, ktoré už boli vysvetlené v odôvodneniach 185 až 226 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, sa Komisia domnieva, že za málo pravdepodobného predpokladu, že konanie ustanovené zákonom z roku 1980 neumožní uspokojiť veriteľa, opravné prostriedky, ktoré mu zostanú na účely uplatnenia zodpovednosti štátu, majú vlastnosti záručného mechanizmu.
(119)
Napriek tomu, že sa francúzske orgány domnievajú, že v podstate nemožno uplatniť zodpovednosť štátu za zavinenie alebo objektívnu zodpovednosť štátu (92), priznávajú, že pokiaľ by existovala požiadavka nepretržitosti verejnej služby a zástupca štátu by bol nútený zohľadniť túto požiadavku pri uplatňovaní postupu podľa zákona zo 16. júla 1980, mohol by súd nariadiť odškodnenie veriteľa. Francúzske orgány sa však domnievajú, že za tohto predpokladu by veriteľ nebol nijako zvýhodnený, pretože odškodnenie je porovnateľné s odškodnením, aké by získal v prípade uplatnenia všeobecného práva. V tejto súvislosti Komisia zdôrazňuje určité špecifiká osobitného práva ustanoveného zákonom z roku 1980: podľa všeobecného práva týkajúceho sa súdnej likvidácie veritelia (najmä tí, ktorí sú veriteľmi na základe písomnej zmluvy), vo všeobecnosti nezískajú späť celý svoj dlh, a zvyčajne dlhy podniku v likvidácii nezaplatí tretia osoba.
(120)
Francúzske orgány tiež popierajú, že možnosti odškodnenia, ktoré majú veritelia pri domáhaní sa odškodnenia, možno považovať za formu záruky. Komisia sa naopak domnieva, že uplatnenie zodpovednosti štátu (zodpovednosť za zavinenie alebo objektívna zodpovednosť) pri uplatňovaní postupu vo veci vymáhania dlhov právnických osôb verejného práva uvedených v zákone zo 16. júla 1980 predstavuje na účely práva Európskej únie záručný mechanizmus, pretože veriteľom zabezpečuje úhradu ich pohľadávky tým, že členský štát zaväzuje k jej splateniu v prípade platobnej neschopnosti verejnej inštitúcie IFP. Okrem toho judikatúra Európskeho súdu pre ľudské práva (ďalej len „ESĽP“) vo veci Société de gestion du port de Campoloro et Société fermière de Campoloro/Francúzsko (93) (ďalej len „vec Camporolo“) smeruje k zavedeniu automatickej záruky.
(121)
Nakoniec podobne ako pri dokazovaní vysvetlenom v odôvodneniach 181 až 184 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, Komisia sa domnieva, že návrh francúzskych orgánov, ktorým sa má objasniť vykonávacia vyhláška k zákonu z roku 1980, nestačí na to, aby bolo možné vylúčiť, že uvoľnenie zdrojov sa uskutoční na základe dotácie z verejných zdrojov.
a)
Francúzske orgány navrhli zmeniť a doplniť vykonávaciu vyhlášku k zákonu z roku 1980 takto: „Keď po uplynutí týchto lehôt zostane úradná výzva bez odozvy, zástupca štátu alebo dozorný orgán vykoná zápis výdavku do rozpočtu samosprávnej jednotky alebo verejnej inštitúcie, ktorá si neplní svoje záväzky. V prípade potreby uvoľní potrebné zdroje v rámci rozpočtu samosprávnej jednotky alebo inštitúcie buď prostredníctvom zníženia voľných rozpočtových prostriedkov určených na iné výdavky, alebo prostredníctvom zvýšenia zdrojov“ (podčiarknuté zmeny a doplnenia).
b)
Komisia však zdôrazňuje rovnako ako v odôvodnení 67 rozhodnutia o začatí konania, že predpisy ani v súčasnom znení, ani v znení zmenenom a doplnenom podľa návrhu francúzskych orgánov, nevylučujú možnosť uvoľnenia prostriedkov pomocou zvýšenia zdrojov na základe vopred poskytnutého grantu alebo dotácie z verejných zdrojov.
(122)
Z dôvodov, ktoré už boli vysvetlené v odôvodneniach 204 až 211 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, sa Komisia okrem iného domnieva, že rozhodnutie ESĽP uvedeného sporu vo veci Campoloro svedčí o tom, že uplatnenie zodpovednosti francúzskeho štátu je v tomto prípade rovnocenné implicitnej záruke za dlhy verejných orgánov a nie je spojené so žiadnou podmienkou škody.
a)
Komisia predovšetkým poznamenáva, že ESĽP odmietol argumenty francúzskych orgánov, ktoré sa snažili oprieť svoju argumentáciu (94) jednak o neexistenciu určujúcej skutočnosti, ktorú možno pripísať štátu, a jednak o neexistenciu štátnej záruky voči verejným orgánom, ktoré majú právnu subjektivitu právnickej osoby, a uznal opačné argumenty žalujúcich strán (95).
b)
Komisia poznamenáva, že ESĽP nakoniec uznal porušenie článku 6 ods. 1 Európskeho dohovoru o ľudských právach (ďalej len „dohovor“), najmä preto, lebo: „Je potrebné, aby tieto rozsudky boli vykonané, pričom súd pripomína, že štátny orgán nemôže nezaplatiť svoj dlh založený na súdnom rozhodnutí pod zámienkou nedostatku zdrojov […].“ Okrem toho ESĽP zistil porušenie článku 1 protokolu č. 1 k uvedenému dohovoru, pri ktorom došlo k zásahu do vlastníckeho práva žalujúcich strán tým, že na nich spočívalo osobitné a nadmerné bremeno z dôvodu nevyplatenia súm, ktoré im prislúchali (96). Na základe uvedeného ESĽP uložil štátu uhradiť všetky dlhy, ktoré žalujúcim spoločnostiam dlhovali obce (97).
c)
Komisia sa domnieva, že z tohto judikátu vyplývajú tri dôležité skutočnosti:
-
s výhradou toho, že žalujúce strany dosiahli súdne rozhodnutie, ktorým bola uznaná ich pohľadávka, zodpovednosť štátu plní úlohu implicitnej záruky (98), pokiaľ je francúzsky štát na jednej strane odsúdený na zaplatenie celého dlhu právnickej osoby verejného práva (99) a na druhej strane sa nerobil rozdiel medzi tým, čo môže súvisieť so situáciou platobnej neschopnosti dlžníckeho orgánu zvrchovanej štátnej moci a prípadným nesplnením povinností zo strany štátu (keďže ESĽP v žiadnom štádiu nehľadá príčinu na strane štátu a obmedzuje sa iba na stav platobnej neschopnosti dlžníka),
-
táto zodpovednosť sa vzťahuje na dlhy verejných orgánov, ktoré však majú právnu subjektivitu právnickej osoby. Francúzska vláda sa pri namietaní uplatnenia zodpovednosti francúzskeho štátu výslovne dovolávala existencie právnej subjektivity právnickej osoby a vlastného majetku, ale ESĽP tento argument odmietol,
-
rozsah pôsobnosti štátnej záruky zahŕňa verejné orgány, ktoré sú od neho odvodené. Záruka je teda vnútorne spätá s verejnoprávnym statusom dlžníka.
d)
Komisia okrem toho konštatuje, že riešenie, ktoré prijal ESĽP v uvedenej veci Campoloro, nie je ojedinelé a naopak má svoj pôvod vo veľmi zreteľnej tendencii judikatúry, ktorá sa prejavila najmä v rozsudkoch Artico/Taliansko (100) a Bourdov/Rusko (101).
(123)
Z dôvodov uvedených v odôvodneniach 212 až 220 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré Komisia odkazuje mutatis mutandis, sa Komisia domnieva, že pripomienky francúzskych orgánov nie sú takej povahy, že by mohli spôsobiť neplatnosť tohto dôkazu. Na základe uvedeného Komisia podobne ako v závere, ku ktorému dospela vo veci La Poste v odôvodnení 222 uvedeného rozhodnutia C 56/2007 a v rozhodnutí o začatí konania, usúdila z toho, čo už bolo uvedené, že za súčasného stavu francúzskeho práva môže veriteľ verejnej inštitúcie IFP, ktorý nedosiahol úhradu svojej pohľadávky na základe použitia postupov podľa zákona zo 16. júla 1980, získať všetky sumy zodpovedajúce nesplatenej pohľadávke tak, že sa bude domáhať konečnej zodpovednosti štátu, na rozdiel od toho, k čomu dochádza v rámci konania o likvidácii všeobecného práva, pri ktorom je uspokojenie veriteľa obmedzené hodnotou likvidného majetku. Komisia sa preto domnieva, že k zodpovednosti štátu sa pristupuje ako k záruke, že nie je obmedzená žiadnym francúzskym právnym predpisom a že je vnútorne spätá s verejnoprávnym statusom dlžníckej inštitúcie.
(124)
Okrem toho z dôvodov, ktoré už boli vysvetlené v odôvodneniach 223 až 226 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, Komisia berie na vedomie francúzsky návrh na vloženie do všetkých zmlúv verejnej inštitúcie IFP, ktoré zahŕňajú pohľadávku, doložky obmedzujúcej riziko uplatnenia objektívnej zodpovednosti štátu iba základe platobnej neschopnosti verejnej inštitúcie IFP. Domnieva sa však, že takýto právny rámec je krehký a vyvoláva pochybnosti o jeho trvalosti, pretože výnimku prijatého rizika stanovila ako pravidlo judikatúra, ktorá sa môže ďalej vyvíjať. Komisia sa však domnieva, že takýto návrh je sám osebe nedostatočný, pretože nezahŕňa všetky predpoklady: neumožňuje vylúčiť, že sa štátna záruka môže uplatniť pri všetkých druhoch zodpovednosti (najmä mimozmluvnej zodpovednosti a trestnej zodpovednosti). Okrem toho nemožno zmluvne ustanoviť, že štát nebude ručiť za dlhy, ktoré má verejná inštitúcia IFP voči svojim dlžníkom, pretože verejná inštitúcia sa môže ocitnúť v postavení dlžníka voči tretej osobe na základe rôznych právnych mechanizmov, najmä v prípade pohltenia iného subjektu (102), voči ktorému by mali tretie osoby pohľadávky, ktoré by v prvej chvíli boli nezistiteľné. Napokon pokiaľ ide o jednotlivé pohľadávky tretích osôb, Komisia sa domnieva, že „obmedziť“ štátnu záruku, môže iba všeobecne záväzný právny predpis vzťahujúci sa na situácie a tretie osoby všetkého druhu, v ktorom by bolo uvedené, že štát nie je ručiteľom verejnej inštitúcie IFP. Okrem toho aj za predpokladu, že by francúzske návrhy pripravili veriteľa verejnej inštitúcie IFP o všetky možnosti, ako uplatniť zodpovednosť štátu s cieľom dosiahnuť uspokojenie svojej pohľadávky (podľa Komisie je tento predpoklad neoverený), tieto návrhy neumožňujú presne zistiť, čo by sa stalo v prípade platobnej neschopnosti (103) verejnej inštitúcie IFP.
(125)
Po štvrté, aj keby veriteľ verejnej inštitúcie nebol uspokojený, mohol by spôsobiť právne účinky zákonitého omylu, ktorého sa dopustil pri zakladaní pohľadávky, v tom, že pohľadávka bude vždy splatená.
(126)
Z dôvodov, ktoré už boli vysvetlené v odôvodneniach 227, 228 (odseky 1 až 3) a 229 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, sa Komisia domnieva, že teória zdania (104) umožňuje potvrdiť, že veritelia verejnej inštitúcie IFP sú oprávnení domnievať sa na základe súboru súhlasných indícií, že takáto záruka naozaj existuje (a to aj za predpokladu, quod non, že status EPIC verejnej inštitúcie IFP jej právne nemôže udeliť neobmedzenú záruku francúzskeho štátu). Hlavné relevantné indície z hľadiska teórie zdania vyplývajú na jednej strane zo skutočnosti, že rôzne právne predpisy (zákon z roku 1980 a jeho vykonávacie opatrenia) alebo úradné dokumenty (rozpočtové dokumenty) oprávňujú veriteľa na to, aby sa domnieval, že štát prevezme dlhy inštitúcií so statusom EPIC v prípade nedostatku hotovosti alebo uplatní svoju zodpovednosť, a na druhej strane chýbajúce objasnenie francúzskymi orgánmi právneho stavu po skončení konania vo veci Campoloro a prvých konaní, ktoré Komisia začala v súvislosti s postavením inštitúcií so statusom EPIC, tiež živí vieru veriteľov v existenciu takejto záruky, a nakoniec aj neexistencia jasných informácií o účinkoch zastavenia platieb inštitúcie so statusom EPIC tu tiež zohráva svoju úlohu.
(127)
V tomto prípade by Komisia chcela dodať, že pred 7. júlom 2006 boli prípadní veritelia verejnej inštitúcie IFP v zmluvnom vzťahu s profesijnou inštitúciou v zmysle aktu nazývaného zákon č. 43-612 zo 17. novembra 1943 o riadení profesijných záujmov, právnickou osobou súkromného práva, o ktorej nebol nijaký dôvod si myslieť, že sa na ňu môže vzťahovať nejaká štátna záruka. Preto teória zdania môže byť v danom prípade relevantná, iba pokiaľ ide o pohľadávky vzniknuté po zmene statusu verejnej inštitúcie IFP.
(128)
Podobne ako v záveroch svojho experta vo veci La Poste Komisia usudzuje, že pokiaľ ide o pohľadávky vzniknuté po 7. júli 2006, aj keby sa veriteľ za predpokladu, ktorý obhajujú francúzske orgány, mylne domnieval, že štát je povinný ručiť za dlhy verejných inštitúcií a osobitne podniku verejnej inštitúcie IFP, jeho omyl by bol so zreteľom na uvedené skutočnosti zákonitý a právo by mu mohlo pripisovať účinky. Aj keby sa veriteľovi vo výnimočných prípadoch nepodarilo dosiahnuť úhradu svojej pohľadávky, aj tak by mal istotu, že mu nemôže zaniknúť.
B. Záruka zachovania existencie verejnej inštitúcie IFP a/alebo jej povinností
(129)
Z dôvodov vysvetlených v odôvodneniach 230 až 250 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, na ktoré odkazuje mutatis mutandis, sa Komisia domnieva, že aj keď sa v primeranej lehote a po použití postupov opísaných v predchádzajúcej časti nepodarí veriteľovi inštitúcie so statusom EPIC dosiahnuť úhradu svojej pohľadávky, má istotu, že táto pohľadávka mu nezanikne, a to na rozdiel od situácie, v akej sa nachádza veriteľ subjektu súkromného práva v likvidácii, ktorý nemá žiadnu istotu, že jeho pohľadávka bude uhradená.
(130)
Komisia zdôrazňuje, že neexistuje žiadny postup týkajúci sa likvidácie a zániku verejnej inštitúcie z vôle verejného orgánu, ktorý by bol spojený so zánikom práv a povinností tejto inštitúcie: v prípade zániku z rozhodnutia verejného orgánu, aj keď to žiadny právny predpis výslovne nestanovuje, prax a určité základné zásady správneho práva smerujú k preukázaniu, že práva a povinnosti verejných inštitúcií, ktoré ako také zaniknú, vždy prevezme iný subjekt, a ak nie on, tak štát. Inými slovami, dlhy verejných inštitúcií sa vždy prevedú na inú právnickú osobu, ktorá nemôže odmietnuť ich prevzatie, takže každý veriteľ má istotu, že bude možné domáhať sa práva, ktoré mu plynie z jeho pohľadávky, voči inému subjektu a že jeho pohľadávka teda nezanikne.
(131)
Komisia odkazuje na podrobný opis analýzy predloženej v odôvodneniach 233 až 250 uvedeného rozhodnutia C 56/2007, ktorá sa opiera o štúdiu organického vývoja verejných inštitúcií, ktorú uskutočnil expert vo veci La Poste a ktorá rozlišuje tri príčiny zániku verejných inštitúcií (105): prípad zániku verejných inštitúcií uplynutím doby, na ktorú boli založené, prípad zániku verejných inštitúcií zánikom ich poslania a častejší prípad prevodu poslania, ktorý so sebou nevyhnutne prináša prevod práv a povinností.
a)
Na základe tohto znaleckého posudku sa po prvé možno domnievať, aj keď neexistuje všeobecná právna úprava zániku verejných inštitúcií, že prax ukazuje, že právny predpis vždy upravuje prevod práv a povinností zanikajúcej inštitúcie buď na štát, alebo na subjekt, ktorý prevezme jeho poslanie (106).
b)
Po druhé, všeobecne ide o prevod „práv a povinností“ (výraz povinnosti sa istým spôsobom vzťahuje na dlhy), niekedy o prevod „majetku“ (107) (formulácia, ktorá tiež zahŕňa dlhy). Jediný nájdený príklad bezvýhradného zániku verejnej inštitúcie sa v každom prípade vzťahuje na prevod samotných „dlhov“ na iné subjekty verejného práva (108).
c)
Po tretie, aj keď dôjde k zániku poslania, práva a povinnosti verejnej inštitúcie v praxi prevezme iný subjekt.
d)
Po štvrté, prax opísaná v štúdii je v súlade s kodifikačným predpisom č. 02-060-M95 z 18. júla 2002 a s Príručkou o finančnom zabezpečení zriaďovania, transformácie a zrušovania uvedených vnútroštátnych verejných inštitúcií (109), t. j. práva a povinnosti likvidovanej inštitúcie so statusom EPIC prechádzajú buď na štát, alebo na právnickú osobu, ktorá preberá poslanie inštitúcie.
(132)
Napokon Komisia na základe názoru svojho experta dospela k záveru, že dlhy verejných inštitúcií sa v praxi vždy prevedú na inú právnickú osobu verejného práva v prípade zániku verejnej inštitúcie, ktorá vykonávala svoje poslanie. Veritelia týchto verejných inštitúcií vrátane verejnej inštitúcie IFP majú teda istotu, že ich neuhradené pohľadávky nezaniknú.
C. Záver o existencii štátnej záruky v prospech verejnej inštitúcie IFP
(133)
Na základe skutočností uvedených na účely preukázania existencie záruky na uspokojenie jednotlivých pohľadávok a na zachovanie existencie povinností verejnej inštitúcie IFP Komisia dospela k záveru, že počínajúc zmenou právneho postavenia verejnej inštitúcie IFP, ku ktorej došlo 7. júla 2006:
-
veritelia verejnej inštitúcie IFP sa nestretávajú s obvyklými obmedzeniami existujúcimi v súkromnom práve a vo verejnom práve, ktoré by mohli brániť úplnej úhrade pohľadávky,
-
veritelia verejnej inštitúcie IFP môžu na vymoženie svojich pohľadávok použiť osobitné postupy, ktoré oprávňujú štát donútiť subjekt, ktorý je dlžníkom, uhradiť pohľadávku,
-
francúzske právo veriteľom verejnej inštitúcie IFP nikde nenaznačuje, že by sa táto inštitúcia mohla definitívne ocitnúť v situácii nedostatku hotovosti,
-
rozpočtové dokumenty v prípade nedostatku hotovosti naznačujú, že štát by mohol poskytnúť mimoriadny grant subjektom verejného sektora, ku ktorým patrí aj verejná inštitúcia IFP,
-
ak postupy, ktoré tu boli opísané, veriteľovi neumožňujú dosiahnuť uspokojenie jeho pohľadávky, môže sa domáhať zodpovednosti štátu s cieľom dosiahnuť úplnú úhradu svojej pohľadávky,
-
ak by sa činnosti, o ktorých sa tu uvažovalo, mali časovo rozdeliť, veriteľ má istotu, že jeho pohľadávka nezanikne, aj keby u verejnej inštitúcie IFP došlo k organickému vývoju.
(134)
Tieto osobitosti sú úzko spojené s právnym postavením verejnej inštitúcie IFP a znamenajú, že štát plní úlohu konečného ručiteľa. Možno teda oprávnene usúdiť, že verejná inštitúcia IFP získala od francúzskeho štátu neobmedzenú záruku v dôsledku svojho statusu EPIC.
(135)
Neobmedzená štátna záruka v prospech verejnej inštitúcie IFP má následok prevod štátnych zdrojov v zmysle bodu 2.1 uvedeného oznámenia o zárukách. Verejná inštitúcia IFP v skutočnosti neplatí žiadny poplatok za túto záruku. Takýmto spôsobom dochádza k vzniku výhody a k uvoľneniu štátnych zdrojov, pretože štát sa zrieka odmeny, ktorá je s poskytnutím záruk obvykle spojená. Na druhej strane záruka vytvára riziko možného a budúceho čerpania zo štátnych zdrojov, pričom štát by mohol byť nútený zaplatiť dlhy verejnej inštitúcie IFP (110).
(136)
Neobmedzenú štátnu záruku v prospech verejnej inštitúcie IFP je napokon možné pripísať štátu, pretože vyplýva z kombinácie verejnoprávneho postavenia verejnej inštitúcie IFP, zásad vnútroštátneho práva a dvoch zákonných opatrení, t. j. zákona z 25. januára 1985, teraz Obchodného zákonníka, a zákona č. 80-539 zo 16. júla 1980 a vykonávacích opatrení.
7.1.1.2 Neexistencia krytia dcérskych spoločností súkromného práva skupiny IFP neobmedzenou zárukou
(137)
Ako už Komisia uviedla vo svojom rozhodnutí týkajúcom sa uvedeného prípadu C 51/2005 (111), v rozhodnutí o začatí konania v tomto prípade a v časti 2 (skupina IFP) verejná inštitúcia IFP a jej dcérske spoločnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat tvoria z hľadiska práva hospodárskej súťaže hospodársku skupinu: verejná inštitúcia IFP totiž priamo vlastní 100 % kapitálu spoločnosti Axens a 100 % kapitálu spoločnosti Beicip-Franlab a nepriamo vlastní 100 % kapitálu spoločnosti Prosernat, vykonáva kontrolu nad svojimi dcérskymi spoločnosťami prostredníctvom prítomnosti svojich riadiacich pracovníkov v rozhodovacích orgánoch týchto spoločností, vyjadruje sa najmä k strategickému smerovaniu a k rozhodnutiam zásadného významu pre budúcnosť dcérskych spoločností a je viazaná exkluzívnymi dohodami o prevode technológií nevyhnutných na vykonávanie hospodárskych činností dcérskych spoločností (dohody zahŕňajú recipročné práva prvého odmietnutia (112)), ako aj zmluvami o poskytnutí priestorov a dočasnom pridelení pracovníkov, takže hospodárska integrácia verejnej inštitúcie IFP a jej dcérskych spoločností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat je dostatočne silná na to, aby bolo možné dospieť k takémuto záveru. Treba tiež preskúmať skutočný rozsah štátnej záruky s cieľom preveriť, či sa v prípade, že si dcérska spoločnosť súkromného práva verejnej inštitúcie IFP neplní svoje záväzky, môžu uvoľniť štátne zdroje s cieľom odškodniť jej veriteľov (inými slovami, či sa na hospodárske činnosti dcérskych spoločností verejnej inštitúcie IFP vzťahuje alebo nevzťahuje neobmedzená štátna záruka).
(138)
Spoločnosť UOP Limited sa vo svojich pripomienkach k tejto otázke nevyjadruje. Jej argumenty vychádzajú z vnímania subjektu IFP/Axens zo strany účastníkov trhu, z ktorého podľa nej môže vyplynúť výhoda pre skupinu IFP jednak vo vzťahoch s dodávateľmi, jednak vo vzťahoch so zákazníkmi alebo poskytovateľmi kapitálu. Tento aspekt bude preskúmaný v bode 7.1.4 tohto rozhodnutia venovanom skúmaniu výhod, ktoré skupine IFP plynú z opatrenia.
(139)
Na druhej strane, ako sa uvádza v odôvodnení 47, francúzske orgány popierajú existenciu štátnej záruky v prospech dcérskych spoločností verejnej inštitúcie IFP najmä z dôvodu ich stanov akciových spoločností všeobecného práva.
(140)
Podobne ako pri dokazovaní existencie neobmedzenej štátnej záruky v prospech verejnej inštitúcie IFP v bode 7.1.1.1 Komisia postupne preskúma, či veritelia dcérskych spoločností súkromného práva verejnej inštitúcie IFP získali záruku, pokiaľ ide o uspokojenie ich jednotlivých pohľadávok (A) alebo záruku na zachovanie povinností týchto dcérskych spoločností (B) v prípade nedostatku majetku.
A. Veritelia dcérskych spoločností verejnej inštitúcie IFP nemajú žiadnu záruku, že ich individuálne pohľadávky budú uhradené
(141)
Dcérske spoločnosti verejnej inštitúcie IFP majú právne postavenie akciových spoločností. Ako právnické osoby súkromného práva (na rozdiel od ich kontrolujúceho akcionára, ktorý je verejnou inštitúciou) patria v plnom rozsahu do pôsobnosti konaní vo veciach súdneho vyrovnania a súdnej likvidácie podľa všeobecného práva (113) vo Francúzsku.
(142)
Pred tým, ako sa preskúma, či možno uplatniť zodpovednosť kontrolujúceho akcionára - verejnej inštitúcie IFP - z dôvodu dcérskych spoločností b), treba predstaviť konanie o súdnej likvidácii všeobecného práva, ktorému tieto dcérske spoločnosti podliehajú v prípade zastavenia platieb a).
a) Konanie o súdnej likvidácii všeobecného práva
(143)
Za predpokladu, že by sa niektorá z dcérskych spoločností skupiny IFP, akciová spoločnosť, ocitla v situácii zastavenia platieb (inými slovami, už by nebola schopná splácať svoje splatné dlhy pomocou svojho likvidného majetku) a vyrovnanie by bolo zjavne nemožné (114), zjednodušené konanie všeobecného práva (115) by viedlo k vstupu tejto spoločnosti do súdnej likvidácie. O začatie konania (116) by v prípade potreby požiadal dlžník najneskôr do štyridsiatich piatich dní, ktoré nasledujú po zastavení platieb (pokiaľ dlžník požiadal o začatie zmierovacieho konania). Účelom takéhoto konania o súdnej likvidácii by bolo skončenie činnosti podniku alebo speňaženie jeho majetku celkovým alebo jednotlivým predajom jeho práv a majetku (117). V rozsudku, ktorým by sa začala súdna likvidácia (118), by súd určil konkurzného sudcu a za likvidátora by vymenoval súdneho splnomocnenca alebo osobu vybranú z dôvodu jej pôsobnosti v tejto oblasti. Likvidátor by vypracoval v mesiaci svojho vymenovania správu o situácii podniku a potom by uskutočnil likvidačné operácie a tiež audit (119) pohľadávok (120). Výťažok z likvidácie by sa potom rozdelil medzi veriteľov podľa ich poradia (prednostných veriteľov a hypotekárnych veriteľov, veriteľov, na ktorých sa vzťahuje osobitná hnuteľná zábezpeka, veriteľov na základe písomnej zmluvy, t. j. neprednostných veriteľov, v pomere zodpovedajúcom ich pohľadávkam).
(144)
Ak už neexistujú splatné dlhy a likvidátor má dostatočné sumy na to, aby uspokojil veriteľov, alebo ak nie je možné pokračovať v operáciách súdnej likvidácie kvôli nedostatku majetku, súd vyhlási súdnu likvidáciu za skončenú (121). Po skončení konania sa na dlžníka bude vzťahovať zásada zákazu ďalšieho súdneho vymáhania pohľadávky. Inými slovami, rozsudok o skončení súdnej likvidácie pre nedostatok majetku nedáva veriteľom možnosť ďalej súdne vymáhať pohľadávku od dlžníka okrem prípadu (122), keď je pohľadávka dôsledkom trestného odsúdenia alebo práv súvisiacich s osobou veriteľa.
b) Neexistencia záručného mechanizmu v prospech dcérskych spoločností súkromného práva verejnej inštitúcie IFP
(145)
Ako vysvetlil expert vo veci La Poste, v niektorých obchodných spoločnostiach, najmä v akciových spoločnostiach a v spoločnostiach s ručením obmedzeným spoločníci nie sú obvykle povinní splatiť dlhy inštitúcie, v ktorej majú účasť, nad rámec svojho pôvodného vkladu. Ako akciové spoločnosti patria dcérske spoločnosti verejnej inštitúcie IFP presne do tejto kategórie. V skupine IFP rovnako ako v akejkoľvek inej skupine spoločností sa v prípade neplnenia záväzkov zo strany dcérskej spoločnosti, založenej vo forme spoločnosti s obmedzeným rizikom (v tomto prípade akciovej spoločnosti), obmedzuje zodpovednosť materskej spoločnosti na stratu jej vkladov (rovnako ako v prípade každého bežného akcionára), pokiaľ neexistujú ručenie, avaly, záruky, vyhlásenia o splnení záväzkov alebo odporúčajúce listy (123), ktoré by výslovne zakladali vznik zodpovednosti materskej spoločnosti.
(146)
So zreteľom na príslušnosť verejnej inštitúcie IFP a jej dcérskych spoločností k jednej a tej istej skupine v zmysle práva hospodárskej súťaže treba overiť, či vo francúzskom práve obchodných spoločností vzťah hospodárskej závislosti, v ktorom sa ocitli dcérske spoločnosti voči svojej materskej spoločnosti, môže alebo nemôže automaticky spôsobiť vznik zodpovednosti verejnej inštitúcie IFP v prípade, že si tieto dcérske spoločnosti súkromného práva neplnia svoje záväzky, a na základe toho uvoľnenie štátnych zdrojov, keď štát zabezpečil podstatnú časť financovania verejnej inštitúcie a poskytol jej implicitnú neobmedzenú záruku.
(147)
Po skončení tohto dôkladného preskúmania môže Komisia dospieť k záveru, že vo francúzskom občianskom a obchodnom práve v prípade neplnenia záväzkov zo strany niektorej z dcérskych spoločností v podstate nemožno uplatniť zodpovednosť jej akcionára, ktorý nad ňou vykonáva kontrolu, pokiaľ sa nepreukáže existencia zavinenia na strane kontrolujúceho akcionára v riadení jeho dcérskej spoločnosti i). Nedávno zamýšľané návrhy reformy Občianskeho zákonníka, od ktorých sa potom upustilo a ktoré sa konkrétne týkali rozšírenia zásady zodpovednosti za tretiu osobu na prípad vzťahu medzi materskou spoločnosťou a dcérskymi spoločnosťami, naopak potvrdili, že takáto zásada v súčasnosti vo francúzskom práve neexistuje ii).
i) Neexistencia všeobecnej zodpovednosti akcionára jeho dcérsku spoločnosť
(148)
Podľa právnej doktríny (124) organizácia skupiny nie je nikdy sama osebe zdrojom sukcesívnej zodpovednosti. Francúzske právo sa pridržiava zásady osobnej zodpovednosti uvedenej v článku 1382 Občianskeho zákonníka (125). Preto jedine protiprávne konanie pripísateľné materskej spoločnosti môže umožniť prístup k jej majetku.
(149)
V prvom rade, pokiaľ je v tomto prípade materská spoločnosť skupiny IFP právnickou osobou verejného práva (verejná inštitúcia IFP), tento problém vyvoláva dodatočné ťažkosti: treba si totiž najprv položiť otázku, ktorá sústava súdov (správne súdy alebo všeobecné súdy) sú vo francúzskom systéme v prípade potreby príslušné preskúmať prípadnú zodpovednosť právnickej osoby verejného práva kontrolujúcej právnickú osobu súkromného práva, ktorá vstúpila do súdnej likvidácie.
(150)
Komisia poznamenáva, že pokiaľ ide o žaloby o zodpovednosť pri nedostatku majetku (126), kompetenčný súd sa dlho domnieval, že všeobecný súd je príslušný v prípade, že právnická osoba verejného práva je riadiacim subjektom podľa práva (127) a správny súd, keď právnická osoba verejného práva je riadiacim subjektom v skutočnosti (128). V tomto prípade je však podľa všetkého rozdelenie právomocí medzi správne súdy a všeobecné súdy ďalej založené na povahe dodávaných služieb: verejná služba v oblasti správy alebo činnosť priemyselnej a obchodnej povahy.
a)
Keď ide o verejnú službu v oblasti správy, kompetenčný súd (129) podľa všetkého upustil od predchádzajúcej judikatúry vychádzajúcej z riadenia de jure alebo de facto vzhľadom na svoje rozhodnutie vo veci Département de la Dordogne (departement Dordogne) (130): súd vyššieho stupňa vtedy rozhodol v prospech príslušnosti správneho súdu, pretože vec sa týkala verejnej služby v oblasti správy, a to tak, že právnická osoba verejného práva je buď riadiacim subjektom de jure alebo de facto právnickej osoby súkromného práva, ktorá vykonáva úlohy verejnej služby. Po tom, čo kompetenčný súd pripomenul v súvislosti s rozsudkom vo veci Blanco (131), že „zodpovednosť, ktorá môže prislúchať štátu alebo iným právnickým osobám verejného práva z dôvodu škôd pripísaných ich verejným službám v oblasti správy, podlieha systému verejného práva“ (vložené podčiarknutie) a že inak je tomu iba v prípade, ak to zákon výslovne ustanovil, rozhodol, že zo zákona z 25. januára 1985 o vyrovnaní a súdnej likvidácii podnikov (v súčasnosti kodifikovaného v článkoch L. 624-3 a nasl. Obchodného zákonníka) nevyplýva, „že by zákonodarca mienil odchylne od zásad, ktorými sa spravuje zodpovednosť právnických osôb verejného práva, zahrnúť do pôsobnosti všeobecných súdov preskúmanie občianskoprávnej zodpovednosti štátu alebo iných právnických osôb verejného práva z dôvodu plnenia úloh verejnej služby v oblasti správy.“ (Vložené podčiarknutie.)
b)
Naopak, keď ide o činnosť priemyselnej alebo obchodnej povahy, na preskúmanie občianskoprávnej zodpovednosti právnickej osoby verejného práva vykonávajúcej kontrolu nad právnickou osobou súkromného práva, ktorá vstúpila do likvidácie, sú zjavne príslušné všeobecné súdy. V rozhodnutí vo veci Société d’Économie Mixte Olympique d’Alès en Cévennes (132) kompetenčný súd predovšetkým usúdil, že „hoci sú na preskúmanie občianskoprávnej zodpovednosti štátu alebo iných právnických osôb verejného práva z dôvodu plnenia úloh služby v oblasti správy príslušné správne súdy, žaloba v takejto veci patrí do právomoci všeobecných súdov, ak sa zodpovednosť štátu alebo právnickej osoby verejného práva skúma z dôvodu činnosti priemyselnej alebo obchodnej povahy, pričom nie je potrebné rozlišovať, či dotknutá verejná samospráva konala ako riadiaci subjekt de jure alebo de facto.“ (Vložené podčiarknutie.) Kompetenčný súd dospel k tomuto záveru v uvedenej veci tak, že neuznal, že činnosti vykonávané akciovou spoločnosťou s predstavenstvom a dozornou radou (SEM Olympique d'Alès en Cévennes) majú povahu verejnej služby v oblasti správy, na základe dvoch úvah: jednak jej predmetu (133), jednak spôsobu je financovania (134).
(151)
Pokiaľ ide konkrétne o akciové spoločnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, dcérske spoločnosti súkromného práva kontrolované verejnou inštitúciou IFP, z informácií uvedených v spise, a najmä z informácií uvedených v odôvodnení 159, vyplýva, že ich predmet spadá pod hospodársky účel (135), a nie pod správny účel. Okrem toho podstatná časť zdrojov týchto podnikov pochádza z prevádzkových príjmov, ktoré vytvárajú ich hospodárske činnosti, a nie z verejného financovania. Nakoniec treba poznamenať, že tieto dcérske spoločnosti verejnej inštitúcie IFP boli založené ako obchodné spoločnosti z iniciatívy právnickej osoby súkromného práva (136) (a nie právnickej osoby verejného práva, pretože k transformácii verejnej inštitúcie IFP na verejnú inštitúciu so statusom EPIC došlo až 7. júla 2006). Priemyselná a obchodná povaha činností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat je preto nesporná a v prípade súdnej likvidácie sú všeobecné súdy bez akýchkoľvek pochybností príslušné rozhodnúť o prípadnej žalobe o zodpovednosť voči verejnej inštitúcii IFP.
(152)
Za týchto podmienok treba overiť podmienky vzniku zodpovednosti kontrolujúceho akcionára z hľadiska judikatúry kasačného súdu. Inak podmienky, za akých možno rozšíriť konanie o súdnej likvidácii začaté voči určitej osobe (dcérskej spoločnosti) na inú právnickú osobu (materskú spoločnosť), sú veľmi prísne. Vo vzťahu k dcérskej spoločnosti, ktorá si neplní svoje záväzky, sú osoby poškodené týmto konaním nútené dokázať protiprávne konanie spoločnosti, aby dosiahli náhradu, zvlášť popieranie materskou spoločnosťou právnej subjektivity jej dcérskej spoločnosti (α) a chybné riadenie kontrolovanej spoločnosti (β).
α) Popieranie právnej subjektivity dcérskej spoločnosti materskou spoločnosťou
(153)
Judikatúra kasačného súdu potvrdila možnosť rozšíriť zodpovednosť materskej spoločnosti na konanie jej dcérskych spoločností v dvoch mimoriadnych prípadoch (137): jednak keď sa majetok dcérskych spoločností zamieňa s majetkom materskej spoločnosti (predpoklad nazývaný „zámena majetkov“) a jednak keď sú dcérske spoločnosti fiktívnymi právnickými osobami (predpoklad nazývaný „fiktívnosť právnickej osoby“).
(154)
Pokiaľ ide o „zámenu majetkov“ (138), tento pojem vo všeobecnosti kvalifikuje situáciu, keď sú príslušné účtovné záznamy dvoch samostatných právnych subjektov také, že nemožno určiť, na ktoré z nich sa vzťahuje tá či oná položka aktív alebo pasív. Na preukázanie existencie takejto zámeny majetkov však nestačí existencia väzieb, ani úzkych, medzi spoločnosťami skupiny. Okrem toho údaje o spoločníkoch alebo riadiacich pracovníkoch, alebo aj adresa sídla spoločnosti (139), neumožňujú im samým zistiť zámenu majetkov. Na vylúčenie akejkoľvek zámeny majetkov (140) najčastejšie stačí formálne vymedzenie vzťahov v rámci skupín v zmluvách uzatvorených medzi materskou spoločnosťou a jej dcérskymi spoločnosťami.
(155)
V dvoch nedávnych veciach Metaleurop (141) a AOL Liberté (142) kasačný súd podľa všetkého dokonca sprísnil svoju kontrolu podmienok rozšírenia konania voči materskej spoločnosti skupiny. Integrácia spoločností skupiny, aj keď je veľmi silná, nevyhnutne neprináša so sebou zámenu majetkov. Podľa právnej doktríny (143)„[ani] zmluvy ohľadom financií a výmen medzi dvoma subjektmi, ani výmeny zamestnancov, ani preddavky vyplatené materskou spoločnosťou, ani prevzatie materskou spoločnosťou právomoci riadiť dcérsku spoločnosť nenadobudlo charakter všeobecného zmätku v účtoch, ktorý by odôvodňoval opätovné spojenie majetkov.“ Preto sa zdá, že je obzvlášť ťažké uplatniť zodpovednosť materskej spoločnosti za konanie niektorej z jej dcérskych spoločností na základe zámeny ich majetkov (144), pričom úroveň dôkazu požadovaná kasačným súdom na jej preukázanie je mimoriadne vysoká.
(156)
V tomto prípade treba konštatovať, že Komisia už zdôraznila, že „[…] keďže verejná inštitúcia IFP a dotknuté dcérske spoločnosti sú samostatnými právnymi subjektmi, ich účty sú oddelené“ (145). Okrem toho zmluvy, ktoré medzi sebou uzatvorili verejná inštitúcia IFP a jej dcérske spoločnosti, najmä exkluzívne zmluvy o prevode technológií alebo dočasné pridelenie zamestnancov (146), nenadobudli charakter všeobecného zmätku v účtoch, ktorý by oprávňoval na opätovné spojenie majetkov v zmysle judikatúry kasačného súdu, keďže každé plnenie sa osobitne účtuje v príslušných výkazoch jednotlivého subjektu skupiny IFP, ako sa stanovuje najmä v bodoch 7.1.4 a 7.3.
(157)
Pokiaľ ide o „fiktívnosť právnickej osoby“, ide o charakterizovanie neexistencie údajov v spoločenskej zmluve dcérskej spoločnosti (affectio societatis) tak, že sa preukáže, že v skutočnosti neexistuje ako firma. Kasačný súd (147) sa domnieva, že spoločnosť je fiktívna vtedy, keď právnická osoba, voči ktorej sa začína konanie, zjavne neexistuje, keďže nemá činnosť odlišnú (148) od činnosti majiteľa spoločnosti - fyzickej alebo právnickej osoby.
(158)
Na základe verejne dostupných informácií (149) Komisia poznamenáva, že verejná inštitúcia IFP a Axens, Beicip-Franlab a Prosernat nemajú ani rovnakú adresu, ani tie isté prevádzkarne:
a)
verejná inštitúcia IFP je zapísaná v Obchodnom registri a registri spoločností (ďalej len „ORRS“) v Nanterre pod číslom B 775 729 155 a jej sídlo sa nachádza v Rueil-Malmaison (150). Verejná inštitúcia IFP má dve prevádzkarne, ktoré sa nachádzajú vo Francúzsku, v Solaize (151) a v Pau (152);
b)
spoločnosť Axens je zapísaná v ORRS v Nanterre pod číslom B 599 815 073 a jej sídlo sa tiež nachádza v Rueil-Malmaison, ale na adrese (153), ktorá je iná než adresa materskej spoločnosti. Jej prevádzkové strediská sa tiež nachádzajú v miestach, ktoré sú iné ako miesto jej materskej spoločnosti, najčastejšie mimo Francúzska: v Spojených štátoch v Houstone (Texas), v Princetone (New Jersey), v Savannah (Gruzínsko) a v Calvert City (Kentucky), v Kanade v Brockville (Ontario), v Číne v Pekingu, v Japonsku v Tokiu, v Indii v Dillí (New Delhi), v Bahrajne a v Rusku v Moskve;
c)
spoločnosť Beicip-Franlab je zapísaná v ORRS v Nanterre pod číslom B 679 804 047 a jej sídlo sa tiež nachádza v Rueil-Malmaison, ale na adrese, ktorá je iná (154) ako adresa jej materskej spoločnosti a spoločnosti Axens. Má dcérske spoločnosti a kancelárie v mnohých krajinách sveta, najmä v Bahrajne, Abú Dhabí, v Líbyi v Tripolise, v Malajzii v Kuala Lumpure, v Spojených štátoch v Houstone v Texase, v Mexiku vo Villahermosa, v Brazílii v Rio de Janeiro a v Rusku v Moskve;
d)
spoločnosť Prosernat je zapísaná v ORRS v Nanterre pod číslom B 315 251 330 a jej sídlo sa nachádza v Puteaux (155). Spoločnosť uvádza (156), že má zastúpenie asi v dvadsiatich krajinách sveta, najmä v Južnej Amerike (Argentína, Brazília, Venezuela), Európe (Veľká Británia, Taliansko, Nórsko), Severnej Afrike (Alžírsko, Egypt), v krajinách Perzského zálivu (Saudská Arábia, Spojené arabské emiráty, Kuvajt, Omán, Katar), Iráne, Rusku a v Spoločenstve nezávislých štátov, ako aj v juhovýchodnej Ázii.
(159)
Okrem toho v tomto prípade sú hospodárske činnosti vykonávané jednotlivými dcérskymi spoločnosťami skutočné, takže ich primerane nemožno hodnotiť ako fiktívne, keďže kasačný súd má na hodnotenie právnickej osoby ako „fiktívnej“ (157) veľmi prísne kritériá:
a)
spoločnosť Axens založená v roku 2001 skutočne vykonáva hospodársku činnosť na trhu s katalyzátormi a technológiami pre rafinérsky a petrochemický priemysel, na účely ktorej zamestnáva viac ako 600 osôb a vďaka ktorej dosahuje ročný obrat približne 300 miliónov EUR.
b)
Spoločnosť Beicip-Franlab založená v roku 1967 vykonáva skutočnú činnosť v oblasti vydávania a rozširovania špecializovaných softvérov v oblasti „Prieskum - Ložiská“, ako aj v oblasti uskutočňovania štúdií a poradenstva. Na tejto činnosti sa podieľa viac ako 100 zamestnancov a ročne prináša obrat asi 40 miliónov EUR.
c)
Spoločnosť Prosernat odkúpená v roku 2001 pôsobí v oblasti štúdií a služieb a výroby zariadení na úpravu plynu a zachytávanie síry. Na účely výkonu tejto činnosti podnik zamestnáva približne 70 osôb a dosahuje obrat približne 50 miliónov EUR.
(160)
Z uvedeného vyplýva, že okrem prípadu nedbanlivosti pri výkone riadenia, ktorý bude preskúmaný v odôvodneniach 161 až 164, veľmi úzko vymedzené prípady - fiktívnosť právnickej osoby v prípade dcérskej spoločnosti alebo zámena majetkov dcérskej spoločnosti a materskej spoločnosti - ustanovené judikatúrou ako predpoklad vzniku zodpovednosti materskej spoločnosti za konanie jej dcérskych spoločností, nie sú v tomto prípade zreteľne splnené. Komisia sa preto domnieva, že nie sú splnené podmienky na automatické uplatnenie zodpovednosti verejnej inštitúcie IFP v prípade likvidácie jej dcérskych spoločností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat.
β) Zodpovednosť za nedbanlivosť pri riadení dcérskej spoločnosti materskou spoločnosťou
(161)
Nedbanlivosť pri vykonávaní kontroly nad dcérskou spoločnosťou tradične môže založiť zodpovednosť materskej spoločnosti (158). V prípade, že sa materská spoločnosť dopustila nedbanlivosti pri kontrole, ktorú je povinná vykonávať nad riadením svojich dcérskych spoločností, „osobitne v prípade skupín spoločností judikatúra umožňuje domáhať sa zodpovednosti materskej spoločnosti“ (159). Právna doktrína vyvodzuje, že nedbanlivosť pri riadení dcérskej spoločnosti v ťažkostiach zo strany jej materskej spoločnosti, ktorá konala ako riadiaci subjekt de jure alebo de facto, môže v prípade likvidácie založiť vznik jej zodpovednosti (160). Materská spoločnosť môže byť totiž ako spoločník dcérskej spoločnosti (161) považovaná za zodpovednú, ak jej možno pripísať nedbanlivé konanie, ktoré je príčinou ťažkostí kontrolovanej spoločnosti (162).
(162)
Všeobecné právo teda ustanovuje zodpovednosť riadiacich subjektov voči ich spoločnosti, spoločníkom alebo veriteľom (163). Veritelia dcérskej spoločnosti, ktorá je v situácii zastavenia platieb, sa pred skupinou budú snažiť preukázať, že materská spoločnosť mala podľa práva alebo v skutočnosti (164) postavenie riadiaceho subjektu dcérskej spoločnosti. Zodpovednosť materskej spoločnosti za zavinenie svojej dcérskej spoločnosti je potvrdená najmä právom kolektívnych konaní (165), a presnejšie v rámci žaloby o zodpovednosť za nedostatok majetku (166), pod podmienkou, že sa táto spoločnosť správa ako riadiaci subjekt (167) svojej dcérskej spoločnosti. Na uplatnenie zodpovednosti materskej spoločnosti za zavinenie je potrebné predložiť dôkaz o takomto zavinení, a najmä o vzťahu príčinnosti medzi zavinením a škodou spôsobenou konaním dcérskej spoločnosti (168).
(163)
Z uvedeného v každom prípade vyplýva, že takéto žaloby nie sú v žiadnom prípade žalobami o záruku, pretože sú vždy založené na zodpovednosti za zavinenie materskej spoločnosti. Takéto žaloby tiež nemôžu založiť všeobecnú zásadu zodpovednosti materskej spoločnosti za jej dcérske spoločnosti, ktorá by poprela zásadu obmedzenia zodpovednosti akcionára na počiatočné vklady do akciových spoločností, s výnimkou predpokladov, že akciové spoločnosti by boli fiktívnymi subjektmi alebo ich majetok by sa zamieňal s majetkom materskej spoločnosti, ktoré v tomto prípade možno vylúčiť.
(164)
Nakoniec z judikatúry kasačného súdu vyplýva, že použitie zásady zodpovednosti za zavinenie materskej spoločnosti pri riadení dcérskej spoločnosti sa v žiadnom prípade nepodobá mechanizmu, ktorý je rovnocenný záručnému systému.
ii) Nedávne návrhy reformy zodpovednosti za tretiu osobu
(165)
Podľa záverov nedávnej parlamentnej informačnej správy (169) sa teda zdá, že za súčasného stavu práva „riešenia prijímané judikatúrou zdôrazňujú dôležitosť prekážky, akou je právna subjektivita právnickej osoby v rámci pripísateľnosti zodpovednosti“ (170). (Vložené podčiarknutie.)
(166)
V tejto súvislosti je takáto prekážka podľa všetkého rozhodujúca, pretože vo Francúzsku sa nedávno rozprúdila diskusia o vhodnosti reformy Občianskeho zákonníka, ktorá by rozšírila zodpovednosť za tretiu osobu (171) (najmä v prípade vzťahov, v akých sa nachádzajú dcérske spoločnosti skupiny voči svojej materskej spoločnosti) na situácie hospodárskej závislosti. Zdá sa, že niektoré združenia spotrebiteľov (172) spomenuté v uvedenej parlamentnej správe veľmi ľutujú, že technika „pridruženia“ spoločností umožňuje určitým subjektom pri neskoršom spore namietať uplatnenie zodpovednosti uvedenej dcérskej spoločnosti na základe právneho oddelenia spoločností skupiny, hoci obchodné ponuky boli založené na obraze skupiny dokonale integrovaných spoločností ponúkajúcich súbor služieb.
(167)
V článku 1355 predbežného návrhu Catala (173) bolo nedávno navrhnuté, aby sa ustanovil nový právny základ zodpovednosti za tretiu osobu, ktorý by prehodnotil zásadu právnej nezávislosti dcérskych spoločností:
„Článok 1355
Človek plným právom zodpovedá za škody spôsobené tými, ktorým riadi spôsob života alebo ktorých činnosť organizuje, riadi alebo kontroluje vo svojom vlastnom záujme. […]“
(168)
Komentáre autorov tohto predbežného návrhu objasňujú inovácie navrhnuté v tomto dokumente v oblasti mimozmluvnej zodpovednosti za tretiu osobu. Jeho prijatím by sa pridalo ako možný základ „riadenie a organizovanie činnosti iného v osobnom záujme toho, kto vykonáva túto kontrolu“ (174), čím by sa dosť výrazne zmenil stav súčasného práva v tom, že od daného okamihu by táto zodpovednosť bola prísna: nebola by „podriadená dôkazu o zavinení riadiacim subjektom, ale dôkazu o konaní, ktoré by mohlo založiť vznik osobnej zodpovednosti priameho pôvodcu, keby nekonal pod kontrolou iného“ (175).
(169)
V odseku 2 článku 1360 predbežného návrhu sa uvádza táto zásada v prípade zodpovednosti materskej spoločnosti skupiny spoločností vo vzťahu k jej dcérskym spoločnostiam:
„Článok 1360
[…] Rovnako je zodpovedný ten, kto kontroluje hospodársku alebo majetkovú činnosť profesionála, ktorý je v závislom postavení, aj keď koná pre seba samého, pokiaľ poškodený preukáže, že poškodzujúce konanie súvisí s výkonom kontroly. To isté platí najmä pre materské spoločnosti zodpovedné za škody spôsobené svojimi dcérskymi spoločnosťami alebo pre poskytovateľov koncesií v prípade škôd spôsobených ich koncesionármi.“ (Vložené podčiarknutie.)
(170)
Z uvedeného naopak vyplýva, že za súčasného stavu francúzskeho práva uplatnenie zodpovednosti materskej spoločnosti za jej dcérsku spoločnosť naozaj predpokladá, ako už bolo vysvetlené, predloženie dôkazu o zavinení situácie dcérskej spoločnosti na strane materskej spoločnosti.
(171)
Pokiaľ ide o predvídateľný vývoj francúzskeho pozitívneho práva, Komisia berie na vedomie, že od reformy plánovanej v tomto smere sa podľa všetkého upustilo. V uvedenej parlamentnej správe sa totiž pracovná skupina komisie pre zákony vyslovila proti akémukoľvek „potvrdeniu existencie objektívnej zodpovednosti z dôvodu stavu hospodárskej závislosti“ (odporúčanie č. 19). Ako sa však zdá, reforma, ktorá by sa uskutočnila v tomto smere, už nie je na rokovacom poriadku: predovšetkým nie je zahrnutá v návrhu zákona č. 657 o reforme občianskoprávnej zodpovednosti (176) predloženého na riadnom zasadnutí 2009 - 2010 (zaevidovanom predsedníctvom senátu 9. júla 2010).
(172)
Následkom toho na rozdiel od zodpovednosti štátu v prípade neplnenia záväzkov zo strany jeho verejných inštitúcií, ktorá má vlastnosti záručného mechanizmu (najmä) preto, lebo je automatická, za súčasného stavu francúzskeho práva neexistuje implicitné a automatické uplatnenie zodpovednosti materských spoločností za konanie ich dcérskych spoločností súkromného práva, ktoré vstúpili do likvidácie.
B. Veritelia dcérskych spoločností verejnej inštitúcie IFP nemajú žiadnu záruku ohľadom zachovania ich existencie a/alebo ich povinností.
(173)
Na základe uvedeného Komisia môže dospieť k záveru, že ak dcérske spoločnosti verejnej inštitúcie IFP ako akciové spoločnosti zaniknú po skončení konania o likvidácii, ich práva a povinnosti zaniknú spolu s nimi. Za podobných okolností by ich akcionár, ktorý ich kontroluje - verejná inštitúcia IFP, iste mal možnosť dopredu vložiť kapitál (177), aby zabránil ich zániku likvidáciou. Takýto kapitálový vklad by tak mohol zaistiť zachovanie pohľadávok, ktoré majú tretie osoby voči týmto dcérskym spoločnostiam.
(174)
Bola by to teda strategická voľba verejnej inštitúcie a nie jej automatická povinnosť zo zákona. Okrem toho by takáto voľba bola prísne vymedzená právom v oblasti štátnej pomoci: za predpokladu, že by takýto kapitálový zásah nebol odôvodnený správaním súkromného investora v trhovom hospodárstve, po notifikácii francúzskymi orgánmi by naďalej podliehal predbežnej kontrole (a predbežnému súhlasu) Európskej Komisie.
(175)
Komisia môže zároveň dospieť k záveru, že v prípade konania o likvidácii veritelia dcérskych spoločností verejnej inštitúcie IFP nemajú žiadnu istotu, že ich pohľadávky budú uhradené.
C. Záver o neexistencii štátnej záruky pokrývajúcej dcérske spoločnosti súkromného práva verejnej inštitúcie IFP
(176)
Na základe uvedeného Komisia môže dospieť k záveru, že na rozdiel od veriteľov verejnej inštitúcie IFP veritelia dcérskych spoločností súkromného práva skupiny IFP nemajú záruku ani v tom, že ich jednotlivé pohľadávky budú uhradené, a ani v tom, že sa zachová existencia týchto akciových spoločností. Z toho vyplýva, že sa na tieto dcérske spoločnosti súkromného práva nevzťahuje neobmedzená štátna záruka, na ktorú má nárok verejná inštitúcia IFP z dôvodu svojho právneho postavenia. Komisia opiera svoju analýzu o skutočnosť, že veritelia dcérskych spoločností súkromného práva verejnej inštitúcie IFP:
-
naďalej podliehajú konaniam všeobecného práva vo veciach vyrovnania a likvidácie podnikov,
-
za súčasného stavu francúzskeho práva nemôžu automaticky uplatniť zodpovednosť akcionára kontrolujúceho dcérske spoločnosti - verejnej inštitúcie IFP (a teda francúzskeho štátu) za konanie jej dcérskych spoločností; sú totiž povinní predložiť predbežný dôkaz o tom, že sa verejná inštitúcia dopustila nedbanlivosti, čo vylučuje, aby takéto uplatnenie zodpovednosti bolo automatické a aby sa teda mohlo byť považované za záručný mechanizmus.
(177)
Komisia zdôrazňuje, že podobné závery už prijala v iných prípadoch, keď usúdila, že na akciovú spoločnosť v 100 % vlastníctve verejnej inštitúcie alebo samotného štátu sa nevzťahuje neobmedzená štátna záruka, akú získal jej akcionár. Pokiaľ ide o akciové spoločnosti vlastnené priamo štátom, Komisia sa ešte v roku 2003 domnievala vo veci EDF (178), že transformácia podniku so statusom EPIC na akciovú spoločnosť všeobecného práva, a teda jeho podriadenie všeobecnému konkurznému právu, malo za následok zrušenie záruky, ktorá sa až dovtedy na podnik vzťahovala. Nedávno sa to potvrdilo, keď sa sám podnik La Poste pretransformoval na akciovú spoločnosť (179) v 100 % vlastníctve štátu. Pokiaľ ide o akciové spoločnosti vo vlastníctve verejných inštitúcií, Komisia uznala v uvedenom rozhodnutí o zriadení La Banque Postale, že právne postavenie takejto dcérskej spoločnosti - akciovej spoločnosti v úplnom vlastníctve verejnej inštitúcie (v tomto prípade podniku La Poste, ktorý mal svojho času verejnoprávny status EPIC) - samo osebe umožňuje vylúčiť existenciu neobmedzenej štátnej záruky v jej prípade (180).
7.1.2 HOSPODÁRSKA POVAHA ČINNOSTÍ VEREJNEJ INŠTITÚCIE IFP KRYTÝCH NEOBMEDZENOU ZÁRUKOU
(178)
Ako už Komisia uviedla vo svojich predchádzajúcich rozhodnutiach týkajúcich sa verejnej inštitúcie IFP (181), verejná inštitúcia IFP plní podľa svojich stanov tieto tri úlohy:
-
výskum a vývoj v oblasti prieskumu ložísk ropy a plynu a v oblasti rafinérskych a petrochemických technológií,
-
vzdelávanie inžinierov a technických pracovníkov,
-
vykonávanie informačných a dokumentačných činností v týchto odvetviach.
(179)
Ako sa uvádza v odôvodnení 31, francúzske orgány sa domnievajú, že verejná inštitúcia IFP je výskumná organizácia, ktorá plní tri úlohy všeobecného záujmu (výskum, vzdelávanie a dokumentácia).
(180)
Komisia sa takisto domnieva, že z hľadiska úloh, ktorými bola verejná inštitúcia IFP poverená, ju možno kvalifikovať ako „výskumnú organizáciu“ v zmysle bodu 2.2. písm. d) rámca Spoločenstva pre štátnu pomoc na výskum, vývoj a inovácie (182) (ďalej len „rámec VaVaI“): jej prvoradým cieľom je vykonávať činnosti základného výskumu (183), priemyselného výskumu (184) alebo experimentálneho vývoja (185) a rozširovať ich výsledky formou výučby, publikovania alebo prevodu technológií.
(181)
V súlade s judikatúrou Súdneho dvora (186) verejné financovanie činností vykonávaných výskumnou organizáciou (vrátane ich krytia neobmedzenou štátnou zárukou) môže (187) mať za následok poskytnutie štátnej pomoci uvedenej organizácii, pokiaľ vykonáva hospodársku činnosť, to znamená činnosť spočívajúcu v dodávaní tovarov a služieb na danom trhu (188), a to nezávisle od svojho právneho postavenia a spôsobu svojho financovania.
(182)
Pokiaľ ide konkrétne o hospodársku (alebo nehospodársku) povahu činností vykonávaných výskumnými organizáciami, Komisia spresnila v priebehu svojej rozhodovacej praxe (189) to, čo považuje za patriace do jednej alebo druhej kategórie.
(183)
Pokiaľ ide o hlavné činnosti výskumných organizácií, Komisia sa domnieva, že v zásade sú činnosťami nehospodárskej povahy, najmä:
-
vzdelávacie činnosti zamerané na zvýšenie počtu a kvalifikácie ľudských zdrojov,
-
činnosti nezávislého VaV zamerané na získanie ďalších poznatkov a lepšie pochopenie know-how, vrátane VaV vykonávaného v spolupráci,
-
šírenie výsledkov výskumu.
(184)
Okrem toho sa domnieva, že činnosti v oblasti prevodu technológií (poskytovanie licencií, tvorba vedľajších produktov alebo iné formy spravovania poznatkov, ktoré vytvorila výskumná organizácia) sú nehospodárskej povahy, ak majú „internú“ povahu (190) a všetky príjmy z týchto činností sa opätovne investujú do hlavných činností výskumných organizácií.
(185)
Naproti tomu sa Komisia domnieva, že výskum vykonávaný na základe zmlúv s priemyslom, prenájom výskumnej infraštruktúry a poradenská činnosť (191) patria do kategórie hospodárskych činností.
(186)
V tomto prípade neobmedzená štátna záruka poskytnutá verejnej inštitúcii IFP z dôvodu jej statusu EPIC pokrýva jednak jej nehospodárske činnosti (čo samo osebe nevyvoláva problém z hľadiska práva v oblasti štátnej pomoci) a jednak jej hospodárske činnosti, ktoré sú dvojakého druhu.
(187)
Pokiaľ ide o prvý druh hospodárskych činností, francúzske orgány napriek tomu, že sa domnievajú, ako sa uvádza v odôvodnení 31, že činnosti verejnej inštitúcie IFP sú poväčšine nehospodárske, vo svojich listoch z 13. januára a 16. júla 2010 priznali, že mimo výhradnej oblasti činnosti svojich dcérskych spoločností verejná inštitúcia IFP poskytovala služby spočívajúce najmä v prenájme zariadení a priestorov, dočasnom pridelení zamestnancov a v poskytovaní právnych služieb, ako aj v službách zmluvnej služby pre tretie osoby a pre jej dcérske spoločnosti. Ako sa uvádza v odôvodnení 185, takéto činnosti majú skutočne hospodársku povahu v tom zmysle, v akom ju obvykle poníma Komisia.
(188)
Pokiaľ ide o druhý druh hospodárskych činností - činnosti v oblasti prevodu technológií, ako sú poskytovanie licencií, tvorba vedľajších produktov alebo iné formy spravovania poznatkov, ktoré vytvorila výskumná organizácia -, sú v podstate, ako sa uvádza v odôvodnení 184, nehospodárskej povahy, ak sa vykonávajú interne a ak sa príjmy, ktoré z nich plynú, v plnom rozsahu opätovne investujú do verejného výskumu. Avšak v tomto prípade, ako Komisia usúdila v uvedenom rozhodnutí C 51/2005, veľmi osobitné vzťahy medzi verejnou inštitúciou IFP a niektorými jej dcérskymi spoločnosťami súkromného práva spôsobujú, že „[…] niektoré činnosti verejnej inštitúcie IFP presahujú rámec nehospodárskych činností, pokiaľ umožňujú ich komerčné využitie zo strany jej dcérskych spoločností“ (192). Komisia v skutočnosti dospela k záveru, že predmetné dcérske spoločnosti nemožno pokladať za subjekty nezávislé od svojej materskej spoločnosti, keďže ich činnosti sú začlenené do stratégie rozvoja verejnej inštitúcie IFP, keď IFP vykonáva nielen kontrolu de jure, ale aj kontrolu de facto, keď exkluzívne dohody svedčia o silnej hospodárskej integrácii a keď verejná inštitúcia IFP a predmetné dcérske spoločnosti vytvárajú u subjektov príslušných odvetví dojem spoločného subjektu. Činnosti v oblasti prevodu technológií, a najmä tých, ktoré pochádzajú z výskumných prác priemyselného výskumu (193), medzi verejnou inštitúciou IFP a jej dcérskymi spoločnosťami Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, treba preto považovať za hospodárske činnosti v zmysle práva hospodárskej súťaže.
7.1.3 DOSAH TOHTO ROZHODNUTIA
(189)
Z bodu 7.1.1 vyplýva, že činnosti vykonávané priamo verejnou inštitúciou IFP sú kryté štátnou zárukou na rozdiel od činností vykonávaných jej dcérskymi spoločnosťami súkromného práva, na ktoré sa záruka nevzťahuje.
(190)
Okrem toho v rámci činností, ktoré vykonáva priamo verejná inštitúcia IFP, prípadne zahŕňa štátnu pomoc iba pokrytie štátnou zárukou tých činností, ktoré majú hospodársku povahu, pokiaľ sú splnené aj ostatné podmienky ustanovené v článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
(191)
Z bodu 7.1.2 napokon vyplýva, že tieto hospodárske činnosti sa obmedzujú jednak na činnosti zmluvného výskumu, ktoré vykonáva verejná inštitúcia IFP, a jednak na činnosti v oblasti prevodu technológií do oblasti výhradnej oblasti činnosti dcérskych spoločností Axens, Prosernat et Beicip-Franlab, ako aj na činnosti prenájmu infraštruktúr, dočasného pridelenia zamestnancov a poskytovania právnych služieb.
7.1.4 EXISTENCIA SELEKTÍVNEJ VÝHODY PRE SKUPINU IFP
(192)
Na účely analýzy prípadných výhod, ktoré by skupina IFP mohla mať z neobmedzenej štátnej záruky, ktorá bola poskytnutá jej materskej spoločnosti - verejnej inštitúcii IFP z dôvodu jej statusu EPIC, Komisia bude postupovať v dvoch fázach: najprv preskúma prípadné výhody plynúce materskej spoločnosti (7.1.4.1) a potom preskúma výhody, ktoré mohli byť prenesené na jej dcérske spoločnosti (7.1.4.2).
7.1.4.1 Výhody plynúce verejnej inštitúcii IFP
(193)
V uvedenom rozhodnutí o začatí konania v súlade s bodom 2.1.3 uvedeného oznámenia týkajúceho sa záruk Komisia uviedla, že sa domnieva, že verejná inštitúcia IFP môže mať výhodu zo svojho statusu EPIC najmä kvôli výhodnejším podmienkam financovania (194) na kapitálových trhoch, pričom výhoda vyplýva z neuplatniteľnosti postupu všeobecného práva v oblasti vyrovnania a súdnej likvidácie na právnické osoby verejného práva. Okrem toho, pokiaľ ide o neplnenie záväzkov zo strany verejnej inštitúcie, Komisia poznamenala, že štátna záruka sa vzťahuje na všetky pohľadávky verejnej inštitúcie IFP, ktoré, ako sa spresnilo v odôvodnení 71 rozhodnutia o začatí konania, „môžu byť nielen finančné, ale aj obchodné alebo ešte iného druhu“, najmä pohľadávky dodávateľov (ktorých faktúry neboli uhradené) alebo zákazníkov (ktorým neboli dodané služby).
(194)
Po skončení dôkladného preskúmania uvedeného opatrenia sa Komisia tiež domnieva, že treba analyzovať prípadnú výhodu pre verejnú inštitúciu IFP v jej vzťahoch s bankovými a finančnými inštitúciami (A), dodávateľmi (B) a zákazníkmi (C).
A. Neexistencia výhody vo vzťahoch s bankovými a finančnými inštitúciami
(195)
Napriek tomu, že Komisia priznáva v uvedenom rozhodnutí o začatí konania, že verejná inštitúcia IFP nie je predmetom finančného ratingu udeleného externou ratingovou agentúrou (195), zdôrazňuje, že financie, ktoré boli poskytnuté verejnej inštitúcii IFP, sú nevyhnutne predmetom posúdenia zo strany veriteľov rizika neplatenia záväzkov (196). Keďže verejná inštitúcia IFP „využíva úverový trh na financovanie svojho dlhu“, Komisia uvádza, že v štádiu predbežného preskúmania nemôže vylúčiť, že IFP môže byť poskytnutá hospodárska výhoda súvisiaca so zohľadnením pri posudzovaní finančnými trhmi skutočnosti, že štát plní úlohu konečného ručiteľa za dlhy verejnej inštitúcie IFP.
(196)
Po skončení dôkladného preskúmania Komisia vzala na vedomie informácie od Francúzska uvedené v odôvodnení 64 vyššie, ktoré sú zhrnuté v tabuľke 1, ktorá sa nachádza v tomto odôvodnení (kde skratka „tis. EUR“ znamená „tisíc eur“).
Tabuľka 1
Dlh verejnej inštitúcie IFP za obdobie 2005 - 2010
Subjekt:
IFP
2005
2006
2007
2008
2009
2010
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
Pôžičky a dlhy voči peňažným ústavom (197)
Splatnosť do jedného roka (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Splatnosť dlhšia ako 1 rok
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
(1) z toho bežná pomoc od banky a kreditné saldá v bankách
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Úroková sadzba pôžičiek a dlhov voči peňažným ústavom:
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Úroková sadzba + rozpätie
Úroková sadzba + rozpätie
Úroková sadzba + rozpätie
Úroková sadzba + rozpätie
Úroková sadba + rozpätie
Úroková sadzba + rozpätie
Strednodobé a dlhodobé pôžičky
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Pomoc od bánk a krátkodobé úverové linky
[Banka č. 1] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 2] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 3] (198)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 4] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
Z týchto údajov vyplýva, že pokiaľ ide o dobu splatnosti pôžičiek dlhšiu ako jeden rok, verejná inštitúcia IFP nepoužila pôžičku od peňažného ústavu od zmeny svojho právneho postavenia, t. j. za obdobie od roku 2006 do roku 2009, za ktoré sú k dispozícii údaje. Za rovnaké obdobie po zmene právneho postavenia verejná inštitúcia IFP použila pôžičku so splatnosťou kratšou ako jeden rok iba jediný raz, v roku 2009, v zanedbateľnej výške […] (*) EUR. Treba však konštatovať, že sadzba uplatňovaná [bankou č. 3] (**) {EONIA + […] (*) %} bola o […] (*) bázických bodov vyššia (inak za rovnakých podmienok) ako sadzba dojednaná verejnou inštitúciou IFP v roku 2005 u [banky č. 1] (**) {EONIA + […] (*) %}, keď bola ešte právnickou osobou súkromného práva, a teda sa na ňu ešte nevzťahovala štátna záruka, ktorá jej v súčasnosti plynie z jej právneho postavenia verejnej inštitúcie.
(198)
Pokiaľ ide osobitne o rok 2010, francúzske orgány sa jasne vyjadrili, že verejná inštitúcia IFP prijala štyri návrhy úverových liniek vo výške […] (*) EUR s ročnou sadzbou v rozpätí EONIA + […] (*) % u [banky č. 4] (**) {plus provízia za úverovú linku […] (*) %, t. j. […] (*) EUR} alebo u [banka č. 5] (**) {plus provízia za úverovú linku […] (*) %, t. j. […] (*) EUR} a EONIA + […] (*) % u [banky č. 3] (**) {plus provízia za úverovú linku […] (*) %, t. j. […] (*) EUR} alebo u [banky č. 1] (**) {plus provízia za úverovú linku […] (*) %, t. j. […] (*) EUR}. Verejná inštitúcia IFP zároveň prijala ďalšiu ponuku „spotu“ od [banka č. 3] (**) (závislosť od zvolenej doby čerpania) pri sadzbe rovnajúcej sa sadzbe EURIBOR + […] (*) %. Komisia poznamenáva, že tieto sadzby sú rovnaké ako sadzby, ktoré verejná inštitúcia IFP dojednávala pred zmenou svojho právneho postavenia v roku 2006, keď bola ešte právnickou osobou súkromného práva, na ktorú sa nevzťahovala štátna záruka.
(199)
So zreteľom na uvedené Komisia uznáva, že v období od zmeny svojho právneho postavenia do roku 2010 verejná inštitúcia IFP nezískala na základe svojho statusu EPIC žiadnu hospodársku výhodu vo svojich vzťahoch s bankovými a finančnými inštitúciami. Inými slovami, možná výhoda, ktorá podniku mohla plynúť z neobmedzenej záruky vo forme úrokových sadzieb pôžičiek, výhodnejších ako boli trhové sadzby, sa v danom období neuplatnila.
(200)
Takýto záver sa samozrejme týka iba minulosti, pričom Komisia nemôže predvídať budúce správanie trhových subjektov, ani vývoj, pokiaľ ide o ich vnímanie vplyvu štátnej záruky na riziko neplatenia záväzkov zo strany verejnej inštitúcie IFP. Zároveň v rámci ročných správ, ktoré sú francúzske orgány povinné odovzdávať Komisii, bude potrebné, aby francúzske orgány poskytli informácie týkajúce sa úrovne a podmienok zadlženia verejnej inštitúcie IFP a predložili dôkaz o tom, že jej pôžičky sú v súlade s trhovými podmienkami, alebo aby v odhade maximálnej hodnoty vplyvu záruky doplnili informáciu o hrubom ekvivalente zodpovedajúcej pomoci pomocou podobnej metodiky ako je tá, ktorá je opísaná v tabuľke 6 v odôvodnení 300.
(201)
Komisia napokon berie na vedomie návrh francúzskych orgánov na vloženie do zmluvy o financovaní pri každej transakcii (pre každý nástroj, na ktorý sa vzťahuje zmluva) tejto písomnej poznámky:
„Emisia/program/pôžička nie sú kryté žiadnou priamou alebo nepriamou štátnou zárukou. V prípade platobnej neschopnosti nie je štát povinný prevziať finančné záväzky inštitúcie IFP pri splácaní pohľadávok.“
(202)
V tejto súvislosti tento záväzok v kombinácii so všetkými povinnosťami Francúzska, a to aj vtedy, keď sám neumožní vyriešiť otázku existencie záruky, umožní v prípade potreby uplatniť výnimku prijatého rizika a značne obmedziť prípadný negatívny vplyv záruky.
B. Výhoda vo vzťahoch s dodávateľmi
(203)
Pokiaľ ide o dodávateľov, na rozdiel od toho, čo uvádzajú francúzske orgány (pozri odôvodnenie 65), nestačí na vylúčenie akejkoľvek výhody z dôvodu statusu EPIC, aby verejná inštitúcia IFP podliehala povinnosti vyhlásiť verejné obstarávanie podľa práva Európskej únie alebo vnútroštátneho práva: v rámci zorganizovaného verejného obstarávania každý záujemca - dodávateľ môže dopredu počítať s nemožnosťou konkurzu verejnej inštitúcie IFP, keď odpovedá na výzvu na predloženie ponúk. V oblasti verejného obstarávania treba tiež rozlišovať medzi nižšou cenou spojenou so zvýšením efektívnosti vďaka konkurencii záujemcov vo verejných súťažiach - ktorá predstavuje, ako zistila Komisia zo správy zmienenej francúzskymi orgánmi, skutočný „zisk spoločnosti“ - a nižšou cenou, ktorá vyplýva z priaznivejšieho posúdenia zmluvnými partnermi rizika neplatenia zo strany subjektu, o ktorom vedia, že je chránený pred rizikom súdnej likvidácie svojím právnym postavením verejnej inštitúcie. Aj keď oba tieto faktory smerujú k zabezpečeniu nižších cien verejných dodávok, môžu byť vnútorne veľmi rozdielne, takže Komisia nemôže pripisovať účinky jedného faktora druhému faktoru.
(204)
Na účely posúdenia nižších cien následkom priaznivejšieho posúdenia rizika neplatenia zo strany inštitúcie so statusom EPIC jej dodávateľmi má Komisia v úmysle vychádzať pri úvahách z nákladov na krytie prípadného rizika. Pri neexistencii štátnej záruky by totiž dodávateľ verejnej inštitúcie IFP, ktorý by chcel získať porovnateľnú záruku (čiže získať úplné krytie rizika neplatenia zo strany zmluvného partnera), mohol využiť služby peňažného ústavu alebo špecializovanej poisťovne. Takéto prevzatie rizika neplatenia predovšetkým bežne navrhujú spoločnosti, ktoré sa špecializujú na faktoring (199).
(205)
Komisia poznamenáva, že poplatok za takúto faktoringovú službu zahŕňa dve zložky:
a)
províziu za financovanie (alebo úroky z pôžičiek) vypočítanú prorata temporis na účely krytia predbežného financovania preddavku poskytnutého dodávateľovi, ktorá sa odvíja predovšetkým od úrokovej sadzby platnej v čase postúpenia pohľadávok;
b)
vlastnú províziu za faktoring, ktorá sa pohybuje (200) v rozpätí od 0,7 % do 2,5 % zvereného obratu pri priemernej sadzbe 1,5 %, vypočítanú zo sumy pohľadávok prevedených na účely zaplatenia služieb účtovného riadenia, vymáhania pohľadávok a záruky za splatenie pohľadávok.
(206)
Vo svojom liste z 26. novembra 2010 francúzske orgány uviedli, že podľa ich názoru sú úvahy Komisie o úlohe faktoringu založené na nesprávnom posúdení dôvodov, prečo môže podnik využívať služby tohto druhu. Francúzske orgány samozrejme uznávajú, že faktoringové spoločnosti sú schopné zabezpečiť tri služby - poskytnutie hotovostnej zálohy, vymoženie pohľadávok a záruka za pohľadávky -, ale jasne uvádzajú, že uvedené spoločnosti môžu tieto služby poskytovať spoločne alebo samostatne. Na základe štúdie, ktorú v roku 2009 uskutočnila Banque de France (201), dopĺňajú, že v rámci služieb faktorov prevažovali z týchto rozličných služieb delegované riadenie (to znamená transakcia financovania bez vymoženia pohľadávok), takže využívanie faktoringu sa pre dodávateľa čoraz častejšie zužuje len na hotovostné transakcie. Komisia berie túto poznámku na vedomie.
(207)
Okrem toho francúzske orgány oznámili sumu platieb, ktoré verejná inštitúcia IFP uhradila faktorom (202) od roku 2004 (na účely úhrady dodávok potrebných na dva druhy činností, hospodárskych a nehospodárskych):
Tabuľka 2
Využívanie faktoringu dodávateľmi verejnej inštitúcie IFP za obdobie rokov 2004 - 2010
Rok
Počet dotknutých dodávateľov
Platby faktorom
(v eurách)
Počet dotknutých faktúr
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Celé obdobie
(2004 - 2010)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Francúzske orgány konštatujú, že od čias zmeny právneho postavenia verejnej inštitúcie IFP v roku 2006 sa suma platieb, ktoré táto inštitúcia uhradila faktorom, zvýšila. Vyvodzujú z toho, že takýto vývoj spôsobuje neplatnosť úvah Komisie o vnímaní tretími osobami rizika neplatenia záväzkov zo strany inštitúcií EPIC. Domnievajú sa totiž, že keby verejná inštitúcia získala od štátu krytie svojho rizika neplatenia od roku 2006, využívanie služieb faktorov by muselo byť od uvedeného dátumu menej časté alebo by úplne zaniklo.
(209)
Keďže je využívanie faktoringu čoraz viac späté s potrebami hotovostných záloh (nárast využívania služby delegovaného riadenia), ako to naznačujú samy francúzske orgány v odôvodnení 206, a čoraz menej s prevzatím rizika neplatenia (pokles využívania služby vymáhania, financovania a záruky) a z účtov verejnej inštitúcie IFP nie je možné určiť využitie faktoringu jej dodávateľmi podľa druhu služby, Komisia sa naopak domnieva, že vývoj, ktorý konštatovala verejná inštitúcia IFP, neumožňuje spôsobiť neplatnosť jej úvah, a už vôbec neumožňuje preukázať, že dodávatelia verejnej inštitúcie IFP usúdili zvýšenie rizika neplatenia záväzkov zo strany inštitúcie po zmene jej právneho postavenia.
(210)
Komisia priznáva, že nevie poskytnúť presný odhad výšky poistného, ktoré by bolo potrebné na poistenie dodávateľov proti riziku neplatenia záväzkov zo strany verejnej inštitúcie IFP, pokiaľ už nezískala štátnu záruku. Komisia však poznamenáva, že ak provízia za faktoring uvedená v odôvodnení 205 písm. b) v skutočnosti pokrýva tri rôzne služby (vymáhanie, financovanie a záruku na krytie rizika neplatenia), uvedená maximálna výška 2,5 % zaručeného obratu predstavuje v každom prípade horný odhad poistného, ktoré by bolo potrebné len na krytie rizika neplatenia.
(211)
Francúzske orgány si v každom prípade ponechávajú možnosť oznámiť presnejšiu metodiku odhadu výhody, ktorú poskytuje verejnej inštitúcii IFP záruka vo vzťahoch s jej dodávateľmi. Táto metodika založená na hospodárskom znaleckom posudku, kontradiktórne prerokovanom v rámci zisťovania, môže byť v budúcnosti v prípade potreby predmetom kladného rozhodnutia Komisie a Francúzsko ju bude môcť použiť na účely plnenia povinností poskytovať informácie spresnených vo výrokovej časti tohto rozhodnutia.
(212)
Pokiaľ ide o uvedené sumy, francúzske orgány uviedli vo svojom liste z 26. novembra 2010, že obstarávacie náklady na tieto tovary a služby sú priamo zahrnuté v sadzbách valorizácie personálu prideleného na činnosti týkajúce sa obstarávania uvedených tovarov a služieb (204). Okrem toho, pokiaľ ide o činnosti preúčtovania vyslaného personálu a priestorov, nie sú s nimi spojené žiadne veľké osobitné výdavky, keďže všetky súvisiace náklady už boli zahrnuté v režijných nákladoch inštitúcie.
(213)
Napokon pokiaľ ide o tovary a služby osobitne obstarávané výhradne na účely vykonávania hospodárskych činností, priemerná ročná suma týchto dodávok predstavuje podľa francúzskych orgánov iba malý zlomok (205) priemerného ročného obratu, ktorý dosiahla verejná inštitúcia IFP. Na účely zmluvného výskumu na základe informácií, ktoré zozbierala verejná inštitúcia IFP prostredníctvom svojho systému analytického účtovníctva, priemerná ročná suma dodávok, ktoré získala verejná inštitúcia IFP na poskytovanie svojich služieb od roku 2006 do roku 2009, dosahuje výšku […] (*) EUR ročne.
(214)
Komisia sa domnieva, že verejná inštitúcia IFP získala na vykonávanie svojich hospodárskych činností skutočnú hospodársku výhodu, ktorá spočíva v nižších cenách uplatňovaných dodávateľmi v jej prípade a je dôsledkom priaznivejšieho posúdenia dodávateľmi rizika neplatenia záväzkov zo strany podniku. Komisia sa domnieva bez toho, aby bola schopná číselne vyjadriť presnú sumu tejto výhody, že táto suma v každom prípade nemôže presiahnuť sumu, ktorá sa v priemere za dané obdobie (2006 - 2009) rovná približne […] (*) EUR ročne (206).
(215)
Nakoniec Komisia poznamenáva, že takáto výhoda, ktorú má verejná inštitúcia IFP vo vzťahoch so svojimi zákazníkmi, je selektívna, pretože jej konkurentom, ktorí naďalej podliehajú súdnym konaniam vo veciach vyrovnania a likvidácie podľa všeobecného práva, štát neposkytol porovnateľnú záruku vnútorne spätú s právnym postavením verejnej inštitúcie IFP.
C. Výhoda vo vzťahoch so zákazníkmi
(216)
Pokiaľ ide o služby výskumu, ktoré poskytuje verejná inštitúcia IFP, Komisia berie na vedomie pripomienky spoločnosti UOP Limited, keď uvádza, že v oblasti prevodu technológií, ktorá je svojou povahou riziková, sú nadobúdatelia technológií osobitne citliví na záruky, ktoré sú im schopní poskytnúť ich poskytovatelia z hľadiska krytia zmluvnej, ako aj mimozmluvnej zodpovednosti.
(217)
Pokiaľ však ide o mimozmluvnú zodpovednosť, francúzske orgány spresnili vo svojom liste z 13. januára 2010, že spoločnosti súkromného práva a verejné inštitúcie vo Francúzsku bez rozdielu podliehajú systému všeobecného práva (článok 1382 Občianskeho zákonníka, pokiaľ ide osobitne o systém deliktuálnej zodpovednosti (207)). Dodali, že činnosti verejnej inštitúcie IFP majú osobitné vlastnosti, pretože sa pri nich používajú laboratórne nástroje a horľavé, výbušné alebo toxické látky, ktoré sú možnými zdrojmi veľkého „priemyselného“ rizika (208) v zmysle výrazu, ktorý bežne používajú poisťovatelia. Verejná inštitúcia IFP preto uzatvorila rôzne poistné zmluvy, aby sa poistila nielen proti klasickým rizikám (občianskoprávna zodpovednosť), ale aj proti osobitným rizikám, ako sú riziká spojené so zdrojmi ionizácie alebo aj riziká spojené s rozbitými strojmi v okolí baní. Pokiaľ ide o poistenie občianskoprávnej zodpovednosti, poistná zmluva verejnej inštitúcie IFP pokrýva 4 riziká: zodpovednosť za škodu spôsobenú prevádzkou, zodpovednosť za škodu po uskutočnení dodávky, zodpovednosť za škodu spôsobenú pri výkone povolania a zodpovednosť za škodu na životnom prostredí.
(218)
Z uvedeného vyplýva, že verejná inštitúcia IFP sa vôbec nezbavila svojej mimozmluvnej zodpovednosti voči štátu tým, že na seba vzala riziko spojené s uplatnením záruky, ktoré jej plynie zo statusu EPIC v prípade vzniku škodovej udalosti, ale naopak to, že uzatvorila na trhu poistné zmluvy potrebné na krytie tohto rizika.
(219)
Pokiaľ ide o zmluvnú zodpovednosť, z informácií, ktoré poskytli francúzske orgány v odpovedi na pripomienky spoločnosti UOP Limited, osobitne tých, ktoré sú uvedené v odôvodnení 91, vyplýva, že v oblasti poskytovania služieb je zodpovednosť verejnej inštitúcie IFP voči jej zákazníkom (bez ohľadu na to, či ide o jej vlastné dcérske spoločnosti, alebo tretie osoby) „obmedzená na […] (*) % skutočne vybranej odmeny a jej strop môže v závislosti od prípadu dosiahnuť až […] (*) %“, takže ak sa zákazník domnieva, že práce, ktoré vykonala verejná inštitúcia IFP sú chybné, táto inštitúcia nemôže byť v žiadnom prípade povinná opravovať tieto práce neobmedzene. Okrem toho Komisia berie na vedomie poznámku francúzskych orgánov, ktoré konštatujú, že z dôvodu zásady nekumulovania zodpovednosti sa zmluvná strana nemôže domáhať mimozmluvnej zodpovednosti, aby dosiahla náhradu škôd, ktoré utrpela v zmysle zmluvného vzťahu (209).
(220)
Je však samozrejmé, že so zreteľom na záruku, ktorú poskytol štát verejnej inštitúcii IFP, majú jej zákazníci istotu, že sa inštitúcia nikdy nedostane do situácie súdnej likvidácie, a teda bude vždy schopná plniť si svoje zmluvné záväzky, alebo pokiaľ tak neurobí, budú odškodnení za nesplnenie záväzkov z jej strany.
(221)
Podobne ako pri úvahách, ktoré vysvetlila v odôvodnení 204 a v nasledujúcich odôvodneniach, sa Komisia domnieva, že pokiaľ ide o vzťahy so zákazníkmi, pri neexistencii štátnej záruky je zákazník, ktorý chce získať rovnakú úroveň ochrany, nútený uzatvoriť u finančného sprostredkovateľa (napríklad banky alebo poisťovne) záruku splnenia zmluvy (anglicky „performance bond“), aby získal istotu o riadnom splnení zmluvy, ktorá ho viaže s verejnou inštitúciou IFP. Cieľom takejto ochrany je zaistiť tomuto zákazníkovi finančnú náhradu v prípade škody, ktorá vznikla následkom (úplného alebo čiastočného) nesplnenia zmluvy.
(222)
V tomto smere Komisia berie na vedomie, že Francúzsko priznáva, nie bez určitých výhrad a ako sa uvádza v odôvodnení 66, že „jediný predpokladaný účinok na verejnú inštitúciu IFP, ktorý by mohol byť zistený, spočíva v znížení zaťaženia následkom neexistencie vystavenia záruk za splnenie zmluvy.“ Francúzske orgány preto bez ďalších spresnení dospeli k záveru, že na základe „súm, ktoré obvykle požadujú banky a poisťovne za poskytovanie služby tohto druhu, sa ukazuje, že výsledok takého zníženia zaťaženia predstavuje zanedbateľnú sumu.“
(223)
Komisia v prvom rade zdôrazňuje, že pri výpočte nákladov na záruku plnenia zmluvy sa zohľadňujú mnohé faktory, najmä druh zmluvy a krytá suma, počet zamestnancov, finančná situácia, riziko neplatenia záväzkov a miera výskytu škodových udalostí v podniku, ktorého služby sú kryté zárukou, ako aj ďalšie čisto finančné faktory, akými sú odmeny a provízie sprostredkovateľov. Na základe verejne dostupných informácií (210) sa Komisia domnieva, že uplatňovaná sadzba sa obvykle pohybuje v rozpätí od 1 % do 5 % krytého obratu.
(224)
Systém úhrad za krytie špecializovanými sprostredkovateľmi je založený na štatistických technikách, ktoré sú prípadne špecifikované podľa druhu rizika, takže pre záruku plnenia nie je možné apriórne stanoviť paušálnu sadzbu. Konečná cena záruky nakoniec závisí od odhadovanej sumy prípadných strát a od miery pravdepodobnosti, že k nim dôjde. Následkom toho podľa všetkého nemožno uvažovať o tom, aby v oblasti služieb zmluvného výskumu znamenala viac ako „najlepšiu snahu“, pretože VaV sú svojou povahou rizikovou oblasťou, v ktorej ten, kto si kupuje výskumné práce, nemá istotu, či povedú alebo nepovedú k využiteľným výsledkom, zatiaľ čo v niektorých odvetviach (napríklad v odvetviach inžinierskeho staviteľstva a stavebníctva a verejných prác alebo v medzinárodnom obchode) možno poskytnúť záruku „dokonalého splnenia“. V tejto súvislosti Komisia poznamenáva, že suma, ktorá je zmluvne zaručená zákazníkom verejnej inštitúcie IFP vrátane jej dcérskych spoločností, sa obmedzuje na cenu poskytnutých výskumných prác.
(225)
Komisia priznáva, že nevie poskytnúť presný odhad sumy poplatku, ktorá by bola potrebná na zaistenie zákazníkom (vrátane dcérskych spoločností) „najlepšej snahy“ zo strany verejnej inštitúcie IFP pri poskytovaní výskumných služieb. Francúzske orgány, ktorým bola položená otázka v tomto smere, uviedli vo svojom liste z 26. novembra 2010, že tiež nemajú informácie o výškach poistného, ktoré vyžaduje trh na krytie osobitných rizík v oblasti výskumu a vývoja. Komisia sa však domnieva, že poistné, ktoré požaduje trh na krytie takéhoto rizika (vo výskume obmedzeného na „najlepšiu snahu“, a teda menšieho ako riziko súvisiace s „dokonalým splnením“ zmluvy), by celkom logicky malo byť nižšie ako maximálne odhady uvedené v odôvodnení 223. Komisia sa tiež domnieva, že maximálna sadzba 5 % obratu dosiahnutého v rámci služby krytej poistením v každom prípade predstavuje horný odhad poistného, ktoré by malo byť potrebné na krytie takéhoto rizika.
(226)
Pokiaľ ide o hodnotu hospodárskych činností, ktoré môžu byť kryté takouto zárukou, Komisia uvádza, že tieto činnosti sú dvojakého druhu: na jednej strane činnosti ako prenájom infraštruktúr, dočasné pridelenie výskumného personálu a poskytovanie právnych služieb, ako aj činnosti zmluvného výskumu vykonávané verejnou inštitúciou IFP (pre tretie osoby, ako aj pre jej dcérske spoločnosti) a na druhej strane činnosti ako prevod technológií verejnej inštitúcie IFP na jej dcérske spoločnosti vo výhradných oblastiach činnosti spoločností Axens a Prosernat. V prípade činností vykonávaných verejnou inštitúciou IFP vo výhradnej oblasti činnosti jej dcérskej spoločnosti Beicip-Franlab (211) Komisia v skutočnosti už konštatovala, že sú v celom rozsahu financované z príjmov získaných na trhu poradenstva v oblasti ťažby ropy a vývoja softvérov pre ťažbu ropy. Komisia preukázala v uvedenom rozhodnutí C 51/2005 neexistenciu v rámci skupiny prevodov verejného financovania z verejnej inštitúcie IFP na jej dcérsku spoločnosť Beicip-Franlab a skutočnosť, že obchodné vzťahy medzi oboma subjektmi sa uskutočňujú za obvyklých trhových podmienok. Keďže odmeny, ktoré spoločnosť Beicip-Franlab vyplatila verejnej inštitúcii IFP, „úplne“ pokryli (212) náklady na práce, ktoré IFP vykonala vo výhradnej oblasti činnosti svojej dcérskej spoločnosti, Komisia môže dospieť k záveru, že Beicip-Franlab uplatňuje taký systém úhrad, ktorý v každom prípade zahŕňa prípadný dodatočný vplyv štátnej záruky na náklady na výskum, ktoré znáša verejná inštitúcia IFP. Za týchto podmienok pokrytie obchodných vzťahov medzi dcérskou spoločnosťou a jej materskou spoločnosťou štátnou zárukou nie je takej povahy, aby poskytovalo konkurenčnú výhodu pre činnosti vykonávané verejnou inštitúciou IFP vo výhradných oblastiach činnosti jej dcérskej spoločnosti Beicip-Franlab. Ich prípadné pokrytie štátnou zárukou preto nepredstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
(227)
Pokiaľ ide o činnosti prvého druhu, ktoré vykonáva verejná inštitúcia IFP tak pre tretie osoby, ako aj pre svoje dcérske spoločnosti, francúzske orgány oznámili vo svojom liste z 26. novembra 2010 hodnotu hospodárskych činností vykonaných verejnou inštitúciou IFP v rokoch 2006 až 2009. Z týchto informácií vyplýva, že priemerná ročná suma vzťahujúca sa na výskumné služby za toto obdobie je približne […] (*) EUR, z čoho […] (*) EUR bolo pre tretie osoby a […] (*) pre dcérske spoločnosti.
(228)
Francúzske orgány okrem toho poskytli údaje týkajúce sa služieb v oblasti správy, ktoré verejná inštitúcia poskytla svojim dcérskym spoločnostiam počas rovnakého obdobia. Z týchto informácií vyplýva, že od roku 2006 je priemerná ročná suma, ktorú verejná inštitúcia IFP preúčtovala svojim dcérskym spoločnostiam, približne […] (*) EUR za vyslaný personál a […] (*) EUR pre náklady na virtuálne sídla spoločností (213).
(229)
Pokiaľ ide o činnosti druhého druhu, t. j. činnosti v oblasti prevodu technológií verejnej inštitúcie IFP na jej dcérske spoločnosti vo výhradných oblastiach činnosti spoločností Axens a Prosernat, treba najprv zdôrazniť, že rozhodnutie C 51/2005 už zohľadnilo sumy týkajúce sa činností za rok 2006:
a)
vo výhradnej oblasti činnosti spoločnosti Axens uskutočnila verejná inštitúcia IFP štúdie technickej uskutočniteľnosti, ktoré predchádzali prácam priemyselného výskumu, za […] (*) EUR a práce priemyselného výskumu za […] (*) EUR, čiže celkovo hospodársku činnosť za […] (*) EUR;
b)
vo výhradnej oblasti činnosti spoločnosti Prosernat uskutočnila verejná inštitúcia IFP štúdie technickej uskutočniteľnosti za […] (*) EUR a práce priemyselného výskumu za […] (*) EUR, čiže celkovo hospodársku činnosť za […] (*) EUR;
c)
celkovo teda verejná inštitúcia IFP poskytla výskumné služby vo výhradných oblastiach činnosti svojich dcérskych spoločností za 56,4 milióna EUR (z toho štúdie technickej uskutočniteľnosti za 7,4 milióna EUR a práce priemyselného výskumu za 49,0 milióna EUR), pričom z jej vlastných zdrojov pochádzalo len […] (*) EUR, takže Komisia usúdila, že tieto výskumné činnosti boli podporené zo štátnych prostriedkov vo výške 11,3 milióna EUR (čo predstavuje intenzitu pomoci 20 % (214).
(230)
Pokiaľ ide o nasledujúce roky, v súlade s článkom 5 ods. 1 uvedeného rozhodnutia C 51/2005 až do uplynutia dátumu výlučných dohôd bude Francúzsko povinné „odovzdávať Komisii podrobné ročné správy o projektoch, ktoré uskutočnila verejná inštitúcia IFP vo výhradných oblastiach činnosti spoločností Axens a Prosernat“. Informácie obsiahnuté v týchto ročných správach umožnia presne vypočítať ročnú sumu za výskumné služby, ktoré verejná inštitúcia IFP vykonala pre svoje dcérske spoločnosti vo výhradnej oblasti ich činnosti.
(231)
Doteraz Francúzsko zaslalo Komisii ročné správy za roky 2007, 2008 a 2009. So zreteľom na lehoty potrebné na spracovanie účtovných údajov sa správa za rok 2010 odovzdá v priebehu roka 2011.
(232)
Vo výhradných oblastiach činnosti spoločnosti Axens sú tieto hospodárske činnosti zhrnuté za roky 2007 až 2009 v tabuľke 3, ktorá sa nachádza v tomto odôvodnení (v tisícoch EUR).
Tabuľka 3
Činnosti verejnej inštitúcie IFP vo výhradných oblastiach činnosti spoločnosti od roku 2007 do roku 2009
(v tisícoch EUR)
Spolu
Celkové náklady
Celkové vlastné zdroje
Štátne zdroje (+) alebo zisk (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Výskumné služby vykonávané verejnou inštitúciou IFP vo výhradnej oblasti činnosti spoločnosti Axens teda tvoria hospodársku činnosť, ktorej hodnota predstavovala […] (*) EUR v roku 2007, […] (*) EUR v roku 2008 a […] (*) EUR v roku 2009 a je porovnateľná s činnosťou v roku 2006, ktorej hodnota predstavovala ([…] (*) EUR), ktorú Komisiu konštatovala v rozhodnutí C 51/2005.
(234)
Vo výhradných oblastiach činnosti spoločnosti Prosernat sú tieto hospodárske činnosti zhrnuté za roky 2007 až 2009 v tabuľke 4 uvedenej v tomto odôvodnení (v tisícoch EUR).
Tabuľka 4
Činnosti verejnej inštitúcie lFP vo výhradných oblastiach spoločnosti Prosernat v období rokov 2007 až 2009
(v tisícoch EUR)
Spolu
Celkové náklady
Celkové vlastné zdroje
Štátne zdroje (+) alebo zisk (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Výskumné služby vykonávané verejnou inštitúciou IFP vo výhradnej oblasti činnosti spoločnosti Prosernat tvorili teda hospodársku činnosť, ktorej hodnota predstavovala […] (*) EUR v roku 2007, […] (*) EUR v roku 2008 a […] (*) EUR v roku 2009 a je porovnateľná s činnosťou v roku 2006, ktorej hodnota predstavovala ([…] (*) EUR), ktorú Komisia konštatovala v rozhodnutí C 51/2005.
(236)
Na základe uvedeného sa Komisia domnieva, že verejnej inštitúcii IFP bola na účely vykonávania jej hospodárskych činností poskytnutá skutočná hospodárska výhoda, ktorá spočívala v neplatení poistného za záruku splnenia zmluvy, prinajmenšom za najlepšiu snahu, ktorú mohla poskytnúť svojim zákazníkom vrátane dcérskych spoločností Axens a Prosernat na výskumné činnosti vo výhradnej oblasti ich činnosti. So zreteľom na osobitosť krytého rizika sa Komisia domnieva bez toho, aby bola schopná číselne vyjadriť presnú sumu tejto výhody, že táto suma v každom prípade nemôže presiahnuť pri jednotlivých službách a v jednotlivých rokoch sumy uvedené v Tabuľka 5, ktoré sa nachádzajú v tomto odôvodnení (kde skratka „EUR“ znamená „euro“ a skratka „mil. EUR“ znamená „milióny EUR“):
Tabuľka 5
Horný odhad hospodárskej výhody, ktorú mala verejná inštitúcia IFP vo vzťahoch so svojimi zákazníkmi vďaka neobmedzenej záruke od roku 2006 do roku 2009
2006
2007
2008
2009
Výskumné služby (okrem výhradných oblastí činnosti dcérskych spoločnosti)
Obrat
(v tis. EUR)
Horný odhad (215)
(poplatok za krytie)
Obrat
(v tis. EUR)
Horný odhad
(poplatok za krytie)
Obrat
(v tis. EUR)
Horný odhad
(poplatok za krytie)
Obrat
(v tis. EUR)
Horný odhad
(poplatok za krytie)
Pre dcérske spoločnosti
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Pre tretie osoby
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Poskytovanie služieb v oblasti správy
Preúčtovanie vyslaného personálu
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Preúčtovanie nákladov na virtuálne sídla spoločností
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Služby vo výhradnej oblasti činnosti spoločnosti Axens
[…] (*)
[…] (*) mil. EUR
[…] (*)
[…] (*) mil. EUR
[…] (*)
[…] (*) mil. EUR
[…] (*)
[…] (*) mil. EUR
Služby vo výhradnej oblasti činnosti spoločnosti Prosernat
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Spolu za dcérske spoločnosti
[…] (*)
[…] (*) mil. EUR
[…] (*)
[…] (*) mil. EUR
[…] (*)
[…] (*) mil. EUR
[…] (*)
[…] (*) mil. EUR
Spolu za tretie spoločnosti
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
Francúzske orgány si v každom prípade ponechávajú možnosť oznámiť presnejšiu metodiku odhadu výhody, ktorú poskytuje verejnej inštitúcii IFP záruka vo vzťahoch s jej dodávateľmi. Táto metodika založená na hospodárskom znaleckom posudku, kontradiktórne prerokovanom v rámci zisťovania, môže byť v budúcnosti v prípade potreby predmetom kladného rozhodnutia Komisie a Francúzsko ju bude môcť použiť na účely plnenia povinností poskytovať informácie spresnených vo výrokovej časti tohto rozhodnutia
(238)
Nakoniec Komisia poznamenáva, že takáto výhoda, ktorú má verejná inštitúcia IFP vo vzťahu so svojimi zákazníkmi, je selektívna, pretože jej konkurentom, ktorí naďalej podliehajú súdnym konaniam vo veciach vyrovnania a likvidácie podľa všeobecného práva, štát neposkytol porovnateľnú záruku vnútorne spätú s právnym postavením verejnej inštitúcie IFP.
7.1.4.2 Výhody prenesené na dcérske spoločnosti súkromného práva skupiny IFP
(239)
Pokiaľ ide o dcérske spoločnosti verejnej inštitúcie IFP, v rozhodnutí o začatí konania Komisia uviedla, že v štádiu predbežného preskúmania nemôže vylúčiť, že „akákoľvek výhoda, ktorá by vyplynula zo statusu EPIC verejnej inštitúcie IFP, ako najmä výhodnejšie podmienky poskytnutia pôžičky, by mohla byť poskytnutá aj trom dcérskym spoločnostiam“ (216).
(240)
Na záver tohto dôkladného preskúmania z dôvodov vymenovaných v bode 7.1.1.2, so zreteľom na neexistenciu vo francúzskom práve všeobecnej zodpovednosti akcionára za konanie dcérskych spoločností, sa netreba domnievať, že verejná inštitúcia IFP a následne francúzsky štát môžu byť zodpovedné za splatenie pohľadávok tretích osôb z hospodárskych činností spoločnosti Axens a Prosernat, najmä za predpokladu, že tieto spoločnosti vstúpili do likvidácie.
(241)
Treba však poznamenať, že hoci spoločnosť La Banque Postale bola v uvedenom rozhodnutí N 531/2005 v odôvodnení 177 považovaná za akciovú spoločnosť, ktorá naďalej podlieha všeobecnému právu v oblasti vyrovnania a súdnej likvidácie, a teda sa na ňu samotnú nevzťahuje neobmedzená štátna záruka, Komisia sa v ňom vôbec nezaoberala otázkou prípadného prenosu na dcérsku spoločnosť vplyvu štátnej záruky poskytnutej jej jedinému akcionárovi (217).
(242)
Komisia doslova usúdila (218), že štruktúra fungovania skupiny má za následok priestupnosť medzi akcionárom (La Poste) a dcérskou spoločnosťou (La Banque Postale) spôsobenú kombinovaným účinkom i) využívania dcérskou spoločnosťou ľudských a materiálnych prostriedkov, ktoré jej poskytla materská spoločnosť, a ii) odmeny za tieto prostriedky odvíjajúcej sa od nákladov, ktoré znáša materská spoločnosť, takže v prípade hospodárskej výhody spôsobujúcej zníženie nákladov spoločnosti La Poste by sa odmena, ktorú vypláca spoločnosť La Banque Postale svojej materskej spoločnosti, znížila na príslušnú sumu, čo by malo za následok (prinajmenšom čiastočný) prenos tejto hospodárskej výhody na dcérsku spoločnosť.
(243)
Podobne v uvedenom rozhodnutí C 51/2005 Komisia usúdila, že existuje určitá priestupnosť najmä vo voľbe systému sadzieb, ktoré uplatňuje verejná inštitúcia IFP za služby poskytnuté spoločnostiam Axens a Prosernat vo výhradnej oblasti ich činnosti, takže obchodné vzťahy v rámci skupiny spoločností sa neriadia logikou trhu, ale naopak poskytujú možnosť krížového financovania hospodárskych činností dcérskych spoločností zo štátnych prostriedkov poskytnutých materskej spoločnosti. Ako sa uvádza v odôvodnení 226, Komisia dospela k záveru, že obchodné vzťahy medzi verejnou inštitúciou IFP a jej dcérskou spoločnosťou Beicip-Prosernat (219)) sa uskutočňujú za obvyklých trhových podmienok.
(244)
V uvedenej veci týkajúcej sa La Banque Postale Komisia považovala za nevyhnutné, aby francúzske orgány prijali záväzky umožňujúce zaviesť mechanizmus, ktorý by u dcérskej spoločnosti neutralizoval prípadné existujúce výhody pre materskú spoločnosť. Pokiaľ ide o podmienky financovania, táto povinnosť spočívala v „uvedení v zmluve o financovaní pri každej transakcii písomnej poznámky, že v súlade s francúzskym právom (najmä s nutnosťou výslovného povolenia každej záruky zákonným ustanovením) štát neposkytne na túto transakciu financovania žiadnu priamu alebo nepriamu záruku. Toto zmluvné ustanovenie musí byť v budúcnosti uverejnené v emisnom prospekte každej transakcie“ (220).
(245)
V tomto prípade sa francúzske orgány zaviazali, pokiaľ ide o podmienky poskytovania pôžičiek dcérskym spoločnostiam verejnej inštitúcie IFP (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat), uviesť v zmluve o financovaní (pre každý nástroj, na ktorý sa vzťahuje zmluva) pri každej transakcii písomnú poznámku, že, „v súlade s francúzskym právom (najmä s nutnosťou výslovného povolenia každej záruky zákonným ustanovením) štát neposkytne na túto transakciu financovania žiadnu priamu alebo nepriamu záruku“.
(246)
Pokiaľ ide o využívanie dcérskymi spoločnosťami ľudských a materiálnych zdrojov, ktoré im poskytla dcérska spoločnosť, ako Komisia poznamenala v uvedenom rozhodnutí C 51/2005, „[ak] existuje grant na financovanie hospodárskych činností, vyplýva z úrovne odmien, ktoré vyplatili dotknuté dcérske spoločnosti materskej spoločnosti a premietne sa v účtoch IFP“ (221). Lenže pri kontrole účtov verejnej inštitúcie IFP boli nákladové položky týkajúce sa úhrady služieb, ktoré poskytla verejná inštitúcia IFP svojim dcérskym spoločnostiam pomocou neobmedzenej záruky, jedinými nákladovými položkami, ktoré ešte neboli zohľadnené Komisiou v uvedenom rozhodnutí C 51/2005 v súvislosti s rokom 2006 a v súvislosti s nasledujúcimi rokmi neboli zahrnuté v ročných správach zaslaných francúzskymi orgánmi. Keďže štátu nebol vyplatený poplatok za záruku za plnenie, alebo aspoň najlepšej snahy, nemohol sa ani premietnuť do sadzieb za služby poskytnuté dcérskym spoločnostiam.
(247)
V dôsledku toho treba usúdiť, že hospodárska výhoda, ktorá vznikla verejnej inštitúcii vďaka jej štatutárnej záruke, bola z tohto dôvodu prenesená na jej dcérske spoločnosti súkromného práva Axens a Prosernat.
(248)
Pokiaľ ide o zmluvy, ktoré spoločne uzatvorili verejná inštitúcia a jej dcérske spoločnosti Axens, Prosernat a Beicip-Franlab so spoločnými dodávateľmi a o ktorých sa zmienila Komisia vo svojom rozhodnutí o začatí konania a tiež spoločnosť UOP Limited vo svojich pripomienkach, ako sa uvádza v odôvodnení 73, ich existenciu francúzske orgány samozrejme potvrdili, ale jasne uviedli, že sa týkajú najmä oblasti (leteckej a železničnej) prepravy vykonávanej na účely pracovných ciest zamestnancov rôznych subjektov. Komisia sa domnieva, že pokiaľ by sa na dcérske spoločnosti vzťahovali výhodnejšie nákupné podmienky poskytnuté skupine IFP, čo sa v súvislosti s uvedenými dodávkami nevyhnutne nepreukázalo, bolo by to skôr z dôvodu prípadnej politiky zľavy z objemu uplatnenej týmito dodávateľmi v prípade združených nákupov než z dôvodu prípadného vplyvu záruky. V každom prípade, pokiaľ by sa analýza týkajúca sa verejnej inštitúcie uvedená v časti 7.1.4.1 bod B mohla preniesť na dcérske spoločnosti v prípade dodávok, ktoré nadobudli spoločne s ňou, a na dcérske spoločnosti by sa vzťahoval takýto mechanizmus prenosu výhody, ktorú požíva verejná inštitúcia IFP vďaka záruke a ktorá spočíva v lacnejšom nákupe týchto služieb, išlo by o sumy, ktoré sú v tomto smere zanedbateľné, takže Komisia pochybuje, že by mohli mať charakter skutočnej hospodárskej výhody.
(249)
Následkom toho a v súlade so závermi uvedeného rozhodnutia C 51/2005 jediné činnosti, na ktoré sa môže vzťahovať výhoda plynúca z krytia štátnou zárukou poskytnutou materskej spoločnosti výskumných činností vykonávaných vo výhradných oblastiach činnosti dcérskych spoločností, sa obmedzujú na „príspevok [verejnej inštitúcie IFP] na činnosti v oblastiach, v ktorých pôsobia spoločnosti Axens a Prosernat“ (222). Pokiaľ ide konkrétne o výhodu prenesenú na spoločnosti Axens a Prosernat, so zreteľom na osobitosť krytého rizika sa Komisia domnieva bez toho, aby bola schopná číselne vyjadriť presnú sumu tejto výhody, že v každom prípade nemôže presiahnuť pri jednotlivých službách a jednotlivých rokoch sumy uvedené v tabuľke 5 v odôvodnení 236.
(250)
Komisia sa domnieva, že takáto hospodárska výhoda prenesená verejnou inštitúciou na jej dcérske spoločnosti súkromného práva Axens a Prosernat je selektívna, pretože konkurenti týchto spoločností nemajú prístup k technológiám a ľudským a materiálnym prostriedkom verejnej inštitúcie IFP za rovnako výhodných podmienok.
7.1.5 NARÚŠANIE HOSPODÁRSKEJ SÚŤAŽE A OVPLYVŇOVANIE OBCHODU
(251)
Skúmané opatrenie môže viesť k zníženiu prevádzkových nákladov verejnej inštitúcie IFP na služby, ktoré poskytuje tretím osobám (zmluvný výskum), a k zníženiu prevádzkových nákladov spoločností Axens a Prosernat na služby, ktoré si kupujú od svojej materskej spoločnosti (výskum vo výhradnej oblasti ich činnosti, zmluvný výskum, dočasné pridelenie personálu a zariadení, poskytovanie služieb v oblasti správy), čo má za následok zvýhodňovanie skupiny IFP a teda narúšanie hospodárskej súťaže v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
(252)
Keďže trhy, na ktorých pôsobí skupina IFP, osobitne trh zmluvného výskumu priamo v prípade verejnej inštitúcie IFP, trhy s katalyzátormi a technológiami pre rafinérsky a petrochemický priemysel v prípade dcérskej spoločnosti Axens a štúdie, služby a zariadenia v oblasti úpravy plynu a zachytávania síry v prípade dcérskej spoločnosti Prosernat, sú v širokej miere otvorené obchodu v rámci Európskej únie, takéto opatrenie môže mať nepriaznivý vplyv na konkurenčné podniky, ktoré chceli alebo chcú rozvíjať podobné hospodárske činnosti na príslušných trhoch.
(253)
Za týchto podmienok existencia neobmedzenej štátnej záruky v prospech verejnej inštitúcie IFP môže narúšať hospodársku súťaž a ovplyvňovať obchod v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
7.1.6 ZÁVER O POVAHE OPATRENIA POMOCI
(254)
Štatutárna štátna záruka v prospech verejnej inštitúcie IFP má teda za následok prevod štátnych zdrojov pripísateľný štátu a tým, že zvýhodňuje skupinu IFP, narúša alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže a obchodu medzi členskými štátmi.
(255)
Komisia dospela k záveru, že táto záruka predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
7.2 NEOPRÁVNENOSŤ OPATRENIA POMOCI
(256)
Pred zmenou svojho právneho postavenia bola IFP právnickou osobou súkromného práva, založenou vo forme profesijnej inštitúcie v zmysle aktu nazývaného zákon č. 43-612 zo 17. novembra 1943 o riadení profesijných záujmov. Z tohto dôvodu IFP podliehala konaniam všeobecného práva v oblasti súdneho vyrovnania a súdnej likvidácie a nevzťahovala sa na ňu štátna záruka na základe statusu EPIC.
(257)
Vyhláškou zo 6. júla 2006, ktorou sa vykonáva zákon č. 2005-781 z 13. júla 2005, sa IFP stala 7. júla 2006 inštitúciou so statusom EPIC. Na základe tejto zmeny právneho postavenia bola verejnej inštitúcii IFP poskytnutá neobmedzená štátna záruka. Uvedené opatrenie je preto potrebné kvalifikovať ako novú pomoc v zmysle článku 1 písm. c) procesného nariadenia.
(258)
V súlade s článkom 2 bodom 1 procesného nariadenia majú členské štáty povinnosť včas notifikovať „každý zámer poskytnutia novej pomoci.“ Keďže Francúzsko neoznámilo zmenu právneho postavenia verejnej inštitúcie IFP formálne, ale len pri príležitosti iného konania, a skutočné vykonávanie opatrenia nebolo podmienené predchádzajúcim schválením Komisiou, francúzska vláda poskytla uvedenú štátnu pomoc v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ.
(259)
Komisia sa preto domnieva, že toto opatrenie predstavuje neoprávnenú pomoc v zmysle článku 1 písm. f) procesného nariadenia.
7.3 ZLUČITEĽNOSŤ OPATRENIA POMOCI
7.3.1 POMOC V OBLASTI ZMLUVNÉHO VÝSKUMU A POSKYTOVANIA SLUŽIEB ZABEZPEČOVANÝCH VEREJNOU INŠTITÚCIOU IFP
(260)
Poskytovanie služieb spočíva v prenájme výskumných infraštruktúr, dočasnom pridelení personálu alebo v poskytovaní právnych služieb (pre dcérske spoločnosti).
(261)
Služby zmluvného výskumu verejnej inštitúcie IFP obvykle spočívajú v poskytovaní podpory zákazníkovi (tretej osobe alebo dcérskej spoločnosti (223)), ktorý chce vykonávať výskumné činnosti umožňujúce lepšie pochopiť alebo zvládnuť vedecký alebo technický jav (224). Požiadavka môže byť viac alebo menej konkrétna a môže ponechávať verejnej inštitúcii IFP širší alebo užší priestor na voľné konanie, od jednoduchého dodržania technických špecifikácií prísne stanovených zákazníkom až po poskytnutie kompletnej výskumnej služby zahŕňajúcej odporúčania. […] (*) Na základe každej jednej požiadavky verejná inštitúcia IFP vypracuje technicko-obchodný návrh doplnený realizačnými zmluvnými podmienkami, ktorý sa potom prerokuje so zákazníkom. Francúzske orgány opísali služby zmluvného výskumu a poskytovanie služieb, ktoré zabezpečuje verejná inštitúcia IFP v troch oblastiach pôsobnosti (CREP, CRRP, CRME).
(262)
V rámci CREP sú služby zamerané najmä na potvrdenie a/alebo zlepšenie metodík, ktoré vyvinulo výskumné stredisko. Na účely vykonávania niektorých z týchto služieb CREP poskytuje svojim priemyselným partnerom zariadenia a algoritmy výpočtov, ktoré sú špecifické pre verejnú inštitúciu IFP, alebo zriedkavé znalecké posudky, ktoré nie sú dostupné v rámci priemyselnej služby, ktorú poskytuje súkromný subjekt. Tieto služby možno roztriediť podľa týchto kategórií:
a)
služby spojené s osobitným zariadením, ktorého ekvivalenty na svete neexistujú alebo je ich veľmi málo (225);
b)
výklad týkajúci sa používania softvérov vyvinutých verejnou inštitúciou IFP, ktoré ešte neboli uvedené na trh alebo ktorých používanie si v týchto konkrétnych súvislostiach vyžaduje osobitný znalecký posudok s využitím odborných znalostí verejnej inštitúcie IFP (226);
c)
využívanie osobitného znaleckého posudku verejnej inštitúcie IFP (227);
d)
využívanie znaleckého posudku počas vývoja na účely potvrdenia spôsobilosti, technológií a vyvinutých metodík (228).
(263)
V rámci CRRP služby zmluvného výskumu spočívali napríklad v pomoci na zavedenie zahraničnou univerzitou (229) činností patriacich osobitnej právomoci IFP v oblasti katalyzátorov, v prácach týkajúcich sa „[…] (*) (230)“ na účely pochopenia javov […] (*) alebo v štúdii (231) zameranej na […] (*).
(264)
V rámci CRME služby zmluvného výskumu napríklad pre výrobcov automobilov v […] (*) od […] (*), […] (*) a metodiky (232) verejnej inštitúcie IFP spočívali v štúdii […] (*) (233) založenej na výskumoch verejnej inštitúcie IFP […] (*) alebo na testoch […] (*) týkajúcich sa […] (*), ktorý vyvinula verejná inštitúcia IFP (234).
(265)
Z tohto opisu vyplýva, že činnosti zmluvného výskumu, ktoré vykonáva verejná inštitúcia IFP pre tretie osoby, sú zamerané buď na uskutočňovanie technických štúdií uskutočniteľnosti, ktoré predchádzajú výskumným činnostiam, alebo na získavanie nových znalostí a schopností v oblastiach pôsobnosti inštitúcie, alebo využívanie znalostí a technológií vyvinutých verejnou inštitúciou IFP na účely vyvinutia nových produktov, postupov alebo služieb.
(266)
Francúzske orgány vyčíslili hodnotu činností zmluvného výskumu a poskytovania služieb, ktoré vykonáva verejná inštitúcia IFP pre tretie osoby, za obdobie rokov 2004 - 2009. Z poskytnutých informácií vyplýva, že tieto služby v oblasti výskumu predstavujú ročne približne [0 - 5] (**) % celkového rozpočtu verejnej inštitúcie IFP {t. j. podiel služieb je […] (*) EUR z rozpočtu približne 300 miliónov EUR}, takže túto hospodársku činnosť možno hodnotiť v rámci činností verejnej inštitúcie ako vedľajšiu.
7.3.1.1 Predpoklad prevodu štátnej pomoci na tretie osoby alebo dcérske spoločnosti
(267)
V súlade s bodom 3.1.2 rámca VaVaI ak nezisková výskumná organizácia príležitostne vykonáva hospodárske činnosti, ako sú prenájom zariadení, poskytovanie služieb podnikom alebo vykonávanie zmluvného výskumu, verejné financovanie týchto hospodárskych činností bude všeobecne predstavovať štátnu pomoc. Ak je však možné dokázať, že verejné financovanie sa v plnom rozsahu presunulo na konečného príjemcu a že sprostredkovateľ nezískal žiadnu výhodu, sprostredkovateľ nemôže byť príjemcom štátnej pomoci.
(268)
V tomto prípade za predpokladu, že výskumná organizácia, akou je verejná inštitúcia IFP, vykonáva činnosti zmluvného výskumu, pričom sa na ňu vzťahuje neobmedzená štátna záruka, treba vychádzať z toho, že jej bola poskytnutá štátna pomoc, ak sa nepreukáže, že predajná cena týchto služieb umožnila presunúť celú sumu štátnej pomoci na jej zákazníkov.
(269)
Systém úhrad služieb zmluvného výskumu verejnej inštitúcie IFP je stanovený na základe celkových obstarávacích nákladov (235), na ktoré sa uplatní marža, ktorej sadzba sa mení v závislosti od výsledku rokovania so zákazníkom uvedeného v odôvodnení 261. Na základe toho jediná nákladová položka, ktorá podľa všetkého nebola zohľadnená verejnou inštitúciou, zodpovedá práve poplatku za krytie záruky za plnenie (alebo najlepšej snahy) verejnej inštitúcie IFP.
(270)
Pokiaľ ide o služby zmluvného výskumu, ktoré vykonáva verejná inštitúcia IFP pre svoje dcérske spoločnosti Axens a Prosernat, Komisia sa domnieva, že hospodárska výhoda, ktorá vyplýva zo záruky, sa môže vzťahovať buď na verejnú inštitúciu IFP a prípadne môže byť využitá na iné účely, alebo môže byť vzhľadom na osobitosť väzieb medzi týmito dcérskymi spoločnosťami a ich materskou spoločnosťou prenesená na tieto spoločnosti prostredníctvom systému úhrad:
a)
v prvom prípade je zlučiteľnosť pomoci opísaná v tejto časti;
b)
v druhom prípade Komisia odkazuje na analýzu zlučiteľnosti v časti 7.3.2, v ktorej budú z opatrnosti zahrnuté sumy, z ktorých vychádzal odhad výhody potenciálne prenesenej na dcérske spoločnosti.
(271)
Podobne pokiaľ ide ďalej o zákazníkov, ktorí sú tretími osobami: keby sa dalo preukázať, že suma zodpovedajúca tejto dodatočnej nákladovej položke sa za každých okolností previedla na tretie osoby prostredníctvom uplatňovaného systému úhrad, tak by sa po podrobnom preskúmaní prevedenej pomoci veľmi pravdepodobne dospelo k sumám de minimis (236). Z informácií od francúzskych orgánov totiž vyplýva, že väčšina fakturovaných služieb vytvára obrat v hodnote menšej ako […] (*) EUR {čo predstavuje maximálnu suma krytia rizika neplatenia záväzkov […] (*) EUR}, pričom zmluva s najvyššou hodnotou predstavovala iba […] (*) EUR {čo je maximálna suma krytia rizika neplatenia záväzkov […] (*) EUR}.
(272)
Nemožno však vylúčiť, že stratégia zvýšenia marže, ktorú prijala verejná inštitúcia IFP, vždy neumožnila previesť celú sumu štátnej pomoci na zákazníka, ktorému boli poskytnuté služby zmluvného výskumu. V takom prípade by nezaplatenie štátu poplatku za záruku za krytie služieb zmluvného výskumu poskytovaných na základe zmlúv predstavovalo dodatočné verejné financovanie poskytnuté verejnej inštitúcii zo strany štátu.
(273)
Príslušné štátne prostriedky by sa potom mohli použiť na tri účely:
a)
buď na financovanie nehospodárskych činností verejnej inštitúcie, čo by nezahŕňalo štátnu pomoc;
b)
alebo na financovanie iných činností zmluvného výkonu pre tretie osoby alebo dcérske spoločnosti. Tento predpoklad sa podrobne analyzuje v časti 7.3.1.2.;
c)
alebo na financovanie výskumov uskutočňovaných verejnou inštitúciou vo výhradnej oblasti činnosti jej dcérskych spoločností, pričom tieto prostriedky by sa mohli pripočítať k sumám štátnej pomoci, ktoré sa už previedli na dcérske spoločnosti. Tento predpoklad sa podrobne analyzuje v časti 7.3.2.
7.3.1.2 Zlučiteľnosť štátnej záruky poskytnutej výskumnej organizácii na vykonávanie služieb zmluvného výskumu a služieb dopĺňajúcich jej hlavnú činnosť nezávislého verejného výskumu
(274)
Pred tým, ako sa budú skúmať osobitosti tohto prípadu, Komisia má v úmysle opätovne potvrdiť zásadné stanovisko, ktoré prijala vo svojej rozhodovacej praxi, podľa ktorého neobmedzená štátna záruka pokrývajúca hospodárske činnosti v podstate predstavuje štátnu pomoc nezlučiteľnú so zmluvou (237). Celkovo sa Komisia domnieva, že neobmedzené záruky v hospodárskom odvetví otvorenom hospodárskej súťaži sú nezlučiteľné so ZFEÚ najmä preto, lebo takéto záruky vystavujú štát rizikám spojeným s hospodárskou činnosťou bez toho, aby prijímajúci podnik znášal náklady na krytie rizík, a vedú k vzniku situácie morálneho rizika, ktorá núti prijímajúci podnik, ktorý je chránený pre akoukoľvek hrozbou úpadku, aby na seba vzal väčšie riziko v porovnaní so situáciou, keď by v plnej miere znášal negatívne dôsledky svojho konania. Podľa zásady proporcionality takéto neobmedzené záruky väčšinou nemožno odôvodniť hospodárskymi úlohami všeobecného záujmu, pretože v prípade neobmedzenej záruky nie je podľa všetkého možné preveriť, či výška pomoci nepresahuje čisté náklady na poskytovanie verejnej služby (238).
(275)
V tomto prípade treba zdôrazniť, že francúzske právne predpisy uložili verejnej inštitúcii záväzky verejnej služby spočívajúce v týchto troch úlohách: výskum, vzdelávanie a dokumentácia, ktoré na rozdiel od služieb všeobecného hospodárskeho záujmu (239) nepatria do rozsahu hospodárskych činností v zmysle práva Únie. S krytím týchto nehospodárskych činností štatutárnou štátnou zárukou teda nie je spojené žiadne poskytnutie štátnej pomoci. Ostatne hlavná činnosť verejnej inštitúcie IFP je nehospodárskej povahy. Vplyv záruky, ktorá jej bola poskytnutá na základe jej právneho postavenia, sa preto sústreďuje predovšetkým na tieto nehospodárske činnosti a iba okrajovo sa dotýka vedľajších služieb zmluvného výskumu a služieb.
(276)
Naopak, keď takáto záruka pokrýva hospodárske činnosti výskumných organizácií, napríklad v oblasti zmluvného výskumu alebo poskytovania služieb a pritom nie je predmetom systému úhrad za trhové ceny, predstavuje pre organizáciu štátnu pomoc, ktorá sa môže pripočítať, ako sa už uviedlo, buď k verejnému financovaniu jej nehospodárskych činností všeobecného záujmu (nezávislý verejný výskum), alebo k financovaniu ostatných hospodárskych činností zmluvného výskumu poskytovania služieb, alebo nakoniec k financovaniu činností v oblasti prevodu technológií na Axens a Prosernat (240).
(277)
Z hľadiska prvých dvoch prípadov však treba konštatovať, že v tomto prípade je napriek a priori neobmedzenému charakteru štátnej záruky výnimočne možné stanoviť a posteriori za roky 2006 až 2009 horný odhad hrubého grantového ekvivalentu vplyvu tejto záruky (nezaplatený poplatok za krytie rizika štátom), ktorý zvýšil (pokiaľ sa zachoval pre verejnú inštitúciu IFP) štátne prostriedky, ktoré štát už vyplatil verejnej inštitúcii IFP na účely úhrady čistých nákladov na jej činnosť nezávislého hospodárskeho výskumu a zmluvného výkonu alebo poskytovania služieb.
(278)
V tejto súvislosti by Komisia chcela zdôrazniť, že zmluvný výskum a poskytovanie služieb kryté štátnou zárukou sa však obmedzujú na „vedľajšie“ činnosti nezávislého verejného výskumu, čiže na hospodárske činnosti, ktoré:
a)
sa nedotýkajú bežnej prevádzky, nezávislosti alebo neutrality výskumnej organizácie;
b)
sa vykonávajú za obvyklých trhových podmienok a najmä za trhovú cenu alebo, ak trhová cena nie je stanovená, za cenu, do ktorej sa premietli všetky náklady na ne (okrem vplyvu záruky) navýšené o primeranú maržu;
c)
sú predmetom účtovníctva oddeleného od účtovníctva činností nezávislého verejného výskumu, najmä pokiaľ ide o ich príslušné náklady a financovanie;
d)
sú vnútorne späté s hlavnou činnosťou nezávislého verejného výskumu tak, že technicky nie je možné ich od nej oddeliť, najmä preto, lebo používajú tie isté infraštruktúry, zariadenia, stroje alebo technológie, alebo využívajú rovnakých výskumných pracovníkov, vedeckých pracovníkov, inžinierov, projektantov alebo technických pracovníkov.
(279)
Tieto vedľajšie činnosti môžu spočívať v plnení zmlúv o výskume, znaleckých posudkoch alebo technických alebo vedeckých konzultáciách vrátane, v prípade potreby, poskytovania infraštruktúr, strojov a zariadení alebo technológií s výrazným inovačným obsahom financovaných alebo zavádzaných v rámci prác nezávislého verejného výskumu alebo nevyhnutých pre tieto práce, ktorých ekvivalenty na svete neexistujú alebo je ich málo (241), s výnimkou služieb poskytovaných porovnateľnou(-ými) výskumnou(-ými) organizáciou(-ami), ktorých používanie si vyžaduje znalecký posudok a odborné znalosti výskumných pracovníkov, vedeckých pracovníkov, inžinierov, projektantov alebo technických pracovníkov zamestnávaných hlavne výskumnou organizáciou, aby sa podieľali na jej prácach nezávislého verejného výskumu.
(280)
Tieto služby umožňujú okrem iného rozširovať vedecké poznanie medzi verejný výskum a priemyselný sektor tým, že podnikom zákazníkom umožňujú prístup k experimentálnym prostriedkom, technológiám a k know-how zamestnancov verejnej inštitúcie IFP, a tým, že tejto inštitúcii umožňujú zhromažďovať spätné väzby o odbytiskách jej originálnych prác, ktoré sú zdrojom budúcich zlepšení jej činností nezávislého verejného výskumu. Táto vzájomná previazanosť v oblasti vedeckých poznatkov je vzájomne užitočná pre jednotlivé zainteresované strany a pre Európsku úniu ako celok.
(281)
Ako sa uvádza v odôvodnení 266, zmluvný výskum a služby predstavovali iba [0 - 5] (**) % celkového rozpočtu verejnej inštitúcie IFP na obdobie od roku 2004 do roku 2009, čo predstavuje mimoriadne obmedzený podiel.
(282)
Okrem toho hodnota fakturovaných služieb vzťahujúcich sa na jednotlivých zákazníkov býva väčšinou nižšia ako […] (*) EUR obratu, takže maximálna odhadovaná výška pomoci je stále poväčšine zanedbateľná, približne […] (*) EUR na jednu zmluvu. Komisia sa preto domnieva, že uvedená pomoc je primeraná cieľu všeobecného záujmu rozširovania vedeckého poznania v Európskej únii.
(283)
S výhradou toho, že tieto vedľajšie činnosti budú naďalej predstavovať nepatrný zlomok rozpočtu určeného verejnej inštitúcii IFP na jej hlavnú úlohu nezávislého verejného výskumu a so zreteľom na pozitívny vplyv týchto vedľajších činností z hľadiska cieľov všeobecného záujmu, je Komisia toho názoru, že ich krytie štátnou zárukou v žiadnom prípade nemôže nepriaznivo ovplyvňovať podmienky obchodu tak, aby to bolo v rozpore so záujmom Únie v zmysle článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ.
(284)
V rámci ročných správ týkajúcich sa uvedeného opatrenia budú francúzske orgány povinné predložiť dôkaz, že táto podmienka bude aj v budúcnosti splnená. V prípade pochybností o vedľajšom charaktere činností zmluvného výskumu alebo služieb bude samozrejme potrebné bezodkladne ich dať na vedomie Komisii a v prípade potreby jej notifikovať prípadnú štátnu pomoc so zreteľom na vplyv štátnej záruky.
(285)
V tejto súvislosti Komisia zároveň berie na vedomie návrh francúzskych orgánov, aby sa do každej zmluvy, ktorá sa osobitne vzťahuje na hospodársku činnosť verejnej inštitúcie IFP, a teda na jej činnosti zmluvného výskumu a ňou poskytované služby, vložila doložka o neexistencii zodpovednosti štátu, aby sa v prípade potreby mohla uplatniť výnimka prijatého rizika a výrazne sa obmedzil prípadný negatívny vplyv záruky.
7.3.2 POMOC SKUPINE IFP VO VÝHRADNÝCH OBLASTIACH ČINNOSTI SPOLOČNOSTÍ AXENS A PROSERNAT
7.3.2.1 Základ pre preskúmanie zlučiteľnosti pomoci
(286)
Pokiaľ ide o opatrenie pomoci zamerané na podporu prác v oblasti VaV vykonávaných verejnou inštitúciou IFP, na preskúmanie jeho zlučiteľnosti sa vzťahujú pravidlá štátnej pomoci na výskum a vývoj.
(287)
Pokiaľ k zmene právneho postavenia verejnej inštitúcie IFP došlo 7. júla 2006, dátum, keď štát poskytol uvedenú neobmedzenú záruku, je skorší ako 1. január 2007, keď nadobudol účinnosť uvedený rámec VaVaI. Zároveň pokiaľ ide o preskúmanie zlučiteľnosti tohto opatrenia, v súlade s oznámením o určovaní pravidiel uplatniteľných na posúdenie neoprávnene poskytnutej štátnej pomoci (242) Komisia uplatní na túto neoznámenú pomoc rámec Spoločenstva pre štátnu pomoc na výskum a vývoj z roku 1996, ktorý bol v platnosti v čase poskytnutia pomoci.
(288)
So zreteľom na skutočnosť, že krytie hospodárskych činností verejnej inštitúcie IFP neobmedzenou zárukou poskytnutou na základe jej statusu EPIC má byť časovo neobmedzené a ako už bolo vysvetlené v odôvodnení 277, výnimočne je v prípade, ako je tento, možné číselne vyjadriť odhad maximálneho vplyvu záruky, Komisia preskúma zlučiteľnosť s vnútorným trhom aj v prípade krytia neobmedzenou štátnou zárukou takých činností, ktoré vykonáva verejná inštitúcia vo výhradných oblastiach činnosti spoločností Axens a Prosernat, na základe ustanovení rámca pre VaVaI od 1. januára 2007, keď nadobudol účinnosť. Závery analýzy o zlučiteľnosti zostanú v každom prípade nezmenené bez ohľadu na to, aký sa použije rámec.
7.3.2.2 Štádiá výskumu
(289)
V rámci uvedeného rozhodnutia C 51/2005 (243) Komisia usúdila, že činnosti, ktoré vykonáva verejná inštitúcia IFP vo výhradných oblastiach činnosti svojich dcérskych spoločností Axens a Prosernat a v spolupráci s nimi, skutočne patria do oblasti VaV, pokiaľ sú pre každý projekt presne vymedzené prvky, vzťahy medzi prvkami alebo charakteristické vlastnosti postupov alebo cieľových produktov, pričom práce uskutočňuje pred etapou schválenia personál pozostávajúci najmä z výskumných a technických pracovníkov pomocou metód založených na testovaní, výklade, a modelovaní, ktorých výsledky majú široký dosah a sú patentované. Komisia zároveň skonštatovala, že činnosti rovnakého druhu vykonávané inými subjektmi v tomto odvetví sa obvykle klasifikujú ako výskumné činnosti (244). Analýza inovatívnych aspektov vykonávaných výskumných činností sa uskutočnila na základe medzinárodných štandardov medzinárodne uznaných vo Frascatiho príručke (245).
(290)
Pokiaľ ide o rok 2006, Komisia preskúmala v uvedenom rozhodnutí C 51/2005 (246) práce vykonané v rámci zmlúv o výskume uzatvorených medzi verejnou inštitúciou IFP a Axens na jednej strane a verejnou inštitúciou IFP a Prosernat na druhej strane. Komisia usúdila, že tieto práce spočívajú jednak v činnostiach priemyselného výskumu a jednak v štúdiách technickej uskutočniteľnosti, ktoré predchádzajú projektom priemyselného výskumu v zmysle rámca VaV z roku 1996. Táto klasifikácia výskumných činností sa uskutočnila na základe osobitných príkladov a vysvetlení poskytnutých vo Frascatiho príručke pre každú výskumnú činnosť vykonávanú verejnou inštitúciou IFP a spoločnosťou Axens na jednej strane a verejnou inštitúciou IFP a spoločnosťou Prosernat na druhej strane.
(291)
Okrem toho v rámci odovzdaných správ a v súlade s uvedeným rozhodnutím C 51/2005 francúzske orgány roztriedili projekty uskutočňované vo výhradných oblastiach činnosti spoločností Axens a Prosernat podľa rokov 2007, 2008 a 2009, pričom použili obe uvedené kategórie v zmysle rámca VaV z roku 1996 alebo alternatívne činnosti priemyselného výskumu v zmysle bodu 2.2. písm. f) a štúdie technickej uskutočniteľnosti, ktoré predchádzajú činnostiam priemyselného výskumu v zmysle bodu 5.2 rámca VaVaI z roku 2006. Tieto práce boli zamerané na preskúmanie nových spôsobov syntézy alebo na ich zdokonalenie v oblasti nesúvisiacej s priemyselnou oblasťou. Smerovali schváleniu priemyselných vzorov a spadali pod priemyselný výskum v zmysle rámca pre výskum a vývoj z roku 1996 a rámca VaVaI. Ročné súhrnné prehľady o jednotlivých projektoch boli zaslané Komisii spolu s ročnými správami zaslanými v rámci uvedenej štátnej pomoci C 51/2005.
(292)
V súvislosti s ďalšími rokmi Komisia uvádza, že v súlade s uvedeným rozhodnutím C 51/2005 je Francúzsko povinné odovzdať Komisii ročnú správu s podrobnosťami o projektoch uskutočňovaných verejnou inštitúciou IFP, roztriedených podľa výskumných kategórií.
7.3.2.3 Oprávnené náklady
(293)
V rámci uvedeného rozhodnutia C 51/2005 (247) (za rok 2006) a v ročných správach (za roky 2007, 2008 a 2009) sú náklady na projekty vo výhradných oblastiach činnosti spoločností Axens a Prosernat v súlade s oprávnenými výdavkami vymedzenými v prílohe II k rámcu VaV z roku 1996, ako aj s oprávnenými nákladmi v zmysle bodu 5.1.4 rámca VaVaI.
(294)
Treba pripomenúť, že fakturačné náklady na výskumné činnosti verejnej inštitúcie účtované spoločnostiam Axens a Prosernat zahŕňajú náklady, ktoré možno priamo pripísať projektom a týkajú sa subdodávok, pracovných ciest, poistení a dokumentácie, ako aj dodávok a drobných zariadení. Zahŕňajú aj ďalšie náklady, ktoré možno pripísať projektom, ako sú náklady na výskumný personál, odpisy dlhodobého hmotného a nehmotného majetku a iné režijné náklady. Tieto náklady vznikajú priamo v súvislosti s výskumnými činnosťami a rozdeľujú sa medzi jednotlivé výskumné projekty v pomere zodpovedajúcom času, ktorý výskumný personál venoval projektu. Na druhej strane náklady na horizontálne VaV projekty týkajúce sa metód a zariadení použitých v iných VaV projektoch sa započítajú v pomere podľa nákladov na každý jeden VaV projekt.
(295)
Tieto náklady zodpovedajú v jednotlivých prípadoch nasledujúcim kategóriám: náklady na služby poradcov a rovnocenné služby, personálne náklady, náklady na nástroje, materiálové náklady a náklady na pozemky a priestory, ako aj dodatočné režijné náklady a iné prevádzkové náklady podľa oprávnených nákladových kategórií v zmysle rámca z roku 1996 a rámca VaVaI.
(296)
Za nasledujúce roky sa tieto informácie budú musieť uvádzať aj v ročných správach, ktoré budú predkladať francúzske orgány.
7.3.2.4 Intenzita pomoci
(297)
Z rámca VaV z roku 1996 vyplýva, že maximálna povolená intenzita pomoci je 75 % pre štúdie technickej uskutočniteľnosti, ktoré predchádzajú projektom priemyselného výskumu (bod 5.4) a 50 % pre projekty priemyselného výskumu (bod 5.3).
(298)
Z rámca VaVaI vyplýva, že intenzita pomoci vypočítaná na základe oprávnených nákladov na projekt nesmie presiahnuť 50 % v prípade priemyselného výskumu [bod 5.1.2. písm. b)] a 65 % v prípade štúdií, ktoré predchádzajú činnostiam priemyselného výskumu vykonávaným vo veľkých podnikoch [bod 5.2. písm. b)]. Treba pripomenúť, že činnosti kryté štátnou zárukou sa týkajú výhradne priemyselného výskumu a štúdií technickej uskutočniteľností, ktoré uskutočňuje verejná inštitúcia IFP, pričom predvýrobné vývojové práce v zmysle rámca VaV z roku 1996 (alebo experimentálneho vývoja v zmysle rámca VaVaI) v plnom rozsahu financujú spoločnosti Axens a Prosernat z vlastných zdrojov, z príjmov dosiahnutých na trhu.
(299)
Komisia zostavila tabuľku 6 uvedenú v odôvodnení 300 na základe zoznamov projektov s podrobnými údajmi o ročných nákladoch na jednotlivé projekty a štádiá výskumu, ako aj na základe výkazu vlastných zdrojov verejnej inštitúcie IFP.
(300)
V tomto rozpočtovom roku Komisia zvolila konzervatívny prístup a zohľadnila všetky náklady, ktoré priamo alebo nepriamo patria do výhradných oblastí činnosti spoločností Axens a Prosernat a vylúčila všetky iné výnosy ako sú tie, ktoré odviedli spoločnosti Axens a Prosernat (248). Do tejto tabuľky Komisia z opatrnosti zahrnula aj všetky možné účinky neobmedzenej záruky za predpokladu, aj keď málo pravdepodobného, že verejná inštitúcia IFP ich všetky použije na financovanie výskumných činností vo výhradných oblastiach činnosti spoločností Axens a Prosernat (vplyv záruky vo vzťahoch s dodávateľmi a so zákazníkmi, nielen dcérskymi spoločnosťami, ale aj tretími osobami).
Tabuľka 6
Maximálny odhad celkovej sumy celého verejného financovania poskytnutého verejnou inštitúciou IFP na činnosti vykonávané vo výhradných oblastiach činnosti spoločností Axens a Prosernat v rokoch 2006 až 2009
(v miliónoch eur)
2006
2007
2008
2009
Ročné náklady na štúdie technickej uskutočniteľnosti (v miliónoch eur)
Oblasť činností IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Oblasť činností IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Spolu
7,4
3,5
0,9
0,9
Ročné náklady na priemyselný výskum (v miliónoch eur)
Oblasť činností IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Oblasť činností IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Spolu
49,0
45,5
52,8
55,2
Vlastné zdroje (v miliónoch eur)
Suma
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Ročná štátna pomoc (v miliónoch eur)
Suma verejného financovania (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Horný odhad vplyvu záruky vo vzťahoch verejnej inštitúcie s jej dodávateľmi
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Horný odhad vplyvu záruky vo vzťahoch verejnej inštitúcie s jej zákazníkmi (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
vo výhradnej oblasti činností dcér. spoločností
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
mimo výhradnej oblasti činností dcér. spoločností
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Maximálna suma verejného financovania
(vrátane horného odhadu vplyvu záruky)
13,1
9,8
11,3
14,7
Intenzita pomoci
(okrem horného odhadu vplyvu záruky)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Horný odhad intenzity pomoci
(vrátane horného odhadu vplyvu záruky)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Maximálna povolená intenzita (251)
-
ustanovenia rámca pre VaV z roku 1996
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
ustanovenia rámca VaVaI
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
Komisia preverila dodržanie prípustnej intenzity pomoci v jednotlivých štádiách výskumu na základe ročných zoznamov projektov uskutočnených od roku 2006 do roku 2009, pričom vzala do úvahy maximálny možný vplyv neobmedzenej záruky spojenej so statusom verejnej inštitúcie v prípade verejnej inštitúcie IFP, vrátane horného odhadu hodnôt krytia jednotlivých rizík ako doplnkového prvku pomoci. Vo všetkých prípadoch je aj po zohľadnení všetkých prípadných vplyvov záruky so zákazníkmi a dodávateľmi horný odhad intenzity pomoci stále pod úrovňou maximálnej povolenej intenzity. V závere sa Komisia domnieva, že intenzity pomoci povolené rámcom pre výskum a vývoj z roku 1996 a rámcom VaVaI sú dodržané.
(302)
Komisia pripomína, že v súvislosti s nasledujúcimi rokmi je Francúzsko v súlade s uvedeným rozhodnutím C 51/2005 povinné odovzdať Komisii ročnú správu, aby sa Komisia uistila, že boli dodržané aj intenzity pomoci pre jednotlivé štádiá výskumu a jednotlivé projekty. Od roku 2010 bude táto správa musieť zahŕňať všetky projekty uskutočňované v oblastiach činnosti spoločností Axens a Prosernat, roztriedené podľa výskumných kategórií a okrem nákladov na jednotlivé výskumné štádiá aj presnú sumu verejného financovania a sumu vlastných zdrojov vynaložených verejnou inštitúciou IFP a jej dcérskymi spoločnosťami, horný odhad výšky poplatku za záruku uskutočnený pomocou metódy opísanej v tomto rozhodnutí vrátane prípadných vplyvov na podmienky zadlženia verejnej inštitúcie IFP v súlade s úvahami uvedenými v odôvodnení 200.
7.3.2.5 Kumulovanie
(303)
Ustanovenia týkajúce sa kumulovania, či už ustanovenia spresnené v bode 5.12 rámca VaV z roku 1996 alebo v bode 8 rámca VaVaI, sú dodržané. V skutočnosti Komisia vypočítala výšku celkového verejného financovania nezávisle od jeho pôvodu, pričom vzala do úvahy aj maximálny vplyv neobmedzenej záruky na roky 2006 až 2009.
(304)
Od roku 2010 budú francúzske orgány uplatňovať rovnakú metódu v ročných správach, ktoré budú odovzdávať Komisii.
7.3.2.6 Motivačný účinok
(305)
Na základe rámca VaV z roku 1996 a rámca VaVaI musí mať štátna pomoc motivačný účinok, t. j. u príjemcu musí viesť k zmene správania sa príjemcu tak, že zvýši svoju úroveň činnosti v oblasti výskumu a vývoja (a inovácií). Na preukázanie existencie motivačného účinku pomoci na projekty, na ktoré bola poskytnutá v medziach podrobného skúmania, všeobecne stačia tieto kritériá: nárast veľkosti projektu, nárast rozsahu a zvýšenie rýchlosti projektu a zvýšenie celkovej sumy vynaloženej na VaVaI. Ak možno preukázať aspoň jeden z týchto prvkov, Komisia zvyčajne usúdi, že pri zohľadnení obvyklého správania sa podniku v príslušnom sektore návrh pomoci má motivačný účinok (252).
(306)
Komisia odkazuje na písomnú analýzu v odôvodneniach 196 až 198 uvedeného rozhodnutia C 51/2005, ktorá sa týka strategického záujmu, monitorovaného a schváleného technickými výbormi, o výskumy uskutočňované verejnou inštitúciou IFP a jej dcérskymi spoločnosťami v oblasti dlhodobého zaistenia bezpečnosti energetických dodávok, osobitne pokiaľ ide o obnovu a zvýšenie výroby ropy a plynu (zvýšenie úspešnosti ťažby, regenerácie nálezísk, využívania nekonvenčných zdrojov atď..), navrhovanie postupov, konverzné technológie, vývoj inovatívnych palív a účinných pohonných technológií, diverzifikácia zdrojov energie na výrobu paliva, z ktorých mnohé patria k prioritám Európskej únie v oblasti výskumu, energetickej politiky a politiky životného prostredia.
(307)
Pokiaľ ide o rok 2006, Komisia sa opäť odvoláva na svoju analýzu uvedenú v odôvodnení 199 uvedeného rozhodnutia C 51/2005, podľa ktorej vďaka verejnej podpore, ktorej neoddeliteľnou súčasťou je neobmedzená záruka, mohli verejná inštitúcia IFP a jej dcérske spoločnosti úspešne vykonať doplnkové výskumné činnosti, ktoré by sa vzhľadom na technologické riziká alebo veľmi neistý charakter návratnosti investícií inak nemohli uskutočniť.
(308)
Komisia konštatuje na základe ročných správ francúzskych orgánov, že v tejto logike sa pokračovalo v rokoch 2007, 2008 a 2009. V týchto správach sa francúzske orgány pri jednotlivých projektoch odvolávali na motivačný účinok dosiahnutý vďaka pomoci, najmä z hľadiska rozsahu projektu, rýchlosti projektu a zvýšenia celkovej sumy určenej na výskum a vývoj.
(309)
Napríklad v roku 2007 skupina IFP uskutočnila vo výhradnej oblasti činnosti spoločnosti Axens najmä kľúčové projekty, […] (*) (253). […] (*). Bez štátnej pomoci by došlo k niekoľkoročnému oneskoreniu s uvedením týchto produktov na trh: projekty v oblasti VaV by sa začali neskôr, ich vývoj by bol pomalší a […] (*).
(310)
Okrem toho vo výhradnej oblasti činnosti spoločnosti Prosernat štátna pomoc umožnila rozbehnúť projekt […] (*) týkajúci sa […] (*) vyvinutia a patentovania originálnych postupov […] (*) (254) […] (*). [Takýto projekt] (**) je spojený s chúlostivými a náročnými operáciami, ktoré si vyžadujú značné ľudské, technické a finančné investície, ktoré spoločnosť Prosernat nemôže realizovať úplne sama. Verejná podpora poskytnutá verejnou inštitúciou IFP sa preto ukázala ako nevyhnutná. Predovšetkým jedine verejná inštitúcia IFP má špecializované skupiny, ktoré sú schopné vyvinúť modely potrebné na vývoj postupu a laboratórnych zariadení prispôsobených na spracovanie zlúčenín nebezpečných pre zdravie.
(311)
V roku 2008 umožnila štátna pomoc vo výhradnej oblasti činnosti spoločnosti Axens odstrániť bariéry z vedeckej a technickej stránky v […] (*). Okrem toho projekt […] (*) (255) tiež zaznamenal veľký rozvoj. Štátna pomoc umožnila verejnej inštitúcii IFP vyvinúť v spolupráci s priemyselnými partnermi postup […] (*), ktorý bude dostupný na trhu prostredníctvom licencie. Práce na vývoji postupu tohto druhu si vyžadujú […] (*) a zároveň […] (*).
(312)
Okrem toho, vo výhradnej oblasti činnosti spoločnosti Prosernat sa uskutočnil projekt […] (*) týkajúci sa zachytávania CO2 z výfukov. Zachytávanie/ukladanie CO2 (256) (CSC) je jedným z prostriedkov určených na zníženie otepľovania klímy. So zreteľom na zloženie výfukov a ich nízky tlak verejná inštitúcia IFP vytýčila nové technologické výzvy. Spoločnosť Prosernat by nebola schopná vyvinúť tento postup z vlastných prostriedkov kvôli neistote okolo štruktúry, veľkosti, rozloženia a regulačného rámca budúceho trhu zachytávania CO2.
(313)
Ako príklad z roku 2009 možno uviesť projekt […] (*) v oblasti postupov […] (*) vo výhradnej oblasti činnosti spoločnosti Axens. Projekt bol zameraný na vývoj […] (*), ako aj na zlepšenie určitých postupov […] (*). Vďaka štátnym prostriedkom mohol byť preskúmaný […] (*), čo umožnilo výrazne zlepšiť […] (*). Vďaka verejnému financovaniu mohol projekt […] (*) využiť riešenia, ktoré sú v porovnaní s existujúcimi technológiami prelomové, […] (*). Ďalej sa pokračovalo v projekte […] (*) zameranom na katalyzátory, ktoré po zovšeobecnení umožnili diverzifikovať ponuku na prudko sa rozvíjajúcom trhu […] (*). Bez štátnej pomoci by bol vývoj katalyzátorov prebiehal oveľa viac etapovite a zlepšovanie prevádzkových parametrov by bolo pomalšie. V oblasti […] (*) projekt […] (*), ktorý sa týkal inovatívnych katalyzátorov […] (*), umožnil využiť nové metódy vďaka štátnej pomoci, zatiaľ čo projekt […] (*), ktorého účelom bolo preskúmať limity technológie (najmä zmeny zaťaženia), aby bolo možné […] (*), mohol rozšíriť jeho rozsah nad rámec existujúceho výkonu.
(314)
Okrem toho vo výhradnej oblasti činnosti spoločnosti Prosernat štátna pomoc napríklad umožnila opäť začať a pokračovať v prácach vo VaV v oblasti […] (*), ktoré však boli postupne ponechané bokom. Štátna podpora takto umožnila zabrániť strate predchádzajúcich technologických výdobytkov a udržať sortiment postupov […] (*) na trhu. Okrem toho vďaka štátnej pomoci sa pokračovalo v projekte […] (*) v oblasti zachytávania CO2 […] (*).
(315)
Komisia zároveň poznamenáva, že pozitívny vývoj ukazovateľov, ktorými sa meria snaha v oblasti výskumu a vývoja vyvinutá verejnou inštitúciou IFP a jej dcérskymi spoločnosťami Axens a Prosernat, ktorú skonštatovala v odôvodnení 200 uvedeného rozhodnutia C 51/2005, ďalej pokračoval v rokoch 2007 až 2009.
Tabuľka 7
Vzostupný vývoj ukazovateľov, ktorými sa meria snaha verejnej inštitúcie a jej dcérskych spoločností Axens a Prosernat v rokoch 2007, 2008 a 2009
Vzostupný vývoj ukazovateľov
IFP/Axens
IFP/Prosernat
2007/2003
2008/2003
2009/2003
2007/2003
2008/2003
2009/2003
Výdavky vynaložené na VaV vo výhradnej oblasti činnosti
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Personál pridelený na VaV vo výhradnej oblasti činnosti
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Komisia sa okrem toho znova vracia k zisteniam, ktoré zhrnula v odôvodneniach 201 až 203 uvedeného rozhodnutia C 51/2005: podiel výdavkov na VaV na obrate skupiny IFP je osobitne vysoký, hoci sa táto skupina vyvíja v prostredí, ktoré podlieha množstvu neustále sa vyvíjajúcich vnútroštátnych právnych predpisov, najmä pokiaľ ide o normy v oblasti životného prostredia alebo systémy ochrany duševného vlastníctva.
(317)
Komisia berie na vedomie, rovnako ako v uvedenom odôvodnení 204 C 51/2005, rôznorodosť a štruktúru ponuky, ako aj fungovanie hospodárskej súťaže (257) na trhu rafinérskych a petrochemických postupov. V tejto súvislosti poznamenáva, že niektorí konkurenti majú v hospodárskej súťaži oveľa výhodnejšie postavenie ako skupina IFP, pričom spoločnosť UOP Limited má napríklad podiel na svetovom trhu, ktorého hodnota je približne 57 % oproti iba 7 % podielu skupiny IFP. Komisia sa tiež domnieva, že štátna podpora poskytnutá na projekty v oblasti VaV uskutočňované skupinou IFP nemôže vzhľadom na svoju povahu alebo svoju výšku narušiť dynamické stimuly trhu s rafinérskymi technológiami. Na druhej strane treba konštatovať, že obchodní partneri Európskej únie, najmä Spojené štáty, vynakladajú značné rozpočtové prostriedky na financovanie výskumu v oblasti energetiky, ktoré umožnili podporiť projekty v oblasti VaV uskutočňované konkurentmi skupiny IFP. Takto niektorí konkurenti skupiny IFP, najmä spoločnosť UOP Limited, získali veľké štátne podpory (258) alebo im boli poskytnuté nepriame štátne podpory vďaka partnerstvám s výskumnými ústavmi a univerzitami.
(318)
Na záver Komisia usúdila, že štátna pomoc v prospech skupiny IFP vo výhradnej oblasti činnosti jej dcérskych spoločností Axens a Prosernat mala motivačný účinok v rokoch 2006, 2007, 2008 a 2009.
(319)
Od roku 2010 až do skončenia exkluzívnych dohôd medzi verejnou inštitúciou IFP a jej dcérskymi spoločnosťami Axens a Prosernat budú musieť ročné správy, ktoré bude Francúzsko odovzdávať Komisii, preukázať, že sa stále overuje stimulačný účinok pomoci.
(320)
Na základe všetkých uvedených skutočností Komisia dospela k záveru, že štátna pomoc poskytnutá skupine IFP na činnosti vo výhradných oblastiach činnosti jej dcérskych spoločností Axens a Prosernat, vrátane prvku pomoci spojeného s vplyvom neobmedzenej záruky, ktorá bola poskytnutá verejnej inštitúcii IFP, je v súlade s ustanoveniami rámca VaV z roku 1996, ako aj s ustanoveniami rámca VaVaI, s výhradou podmienok, ktoré sú tam uvedené.
7.3.3 ZÁVER O ZLUČITEĽNOSTI UVEDENÉHO OPATRENIA
(321)
V závere sa Komisia domnieva, že uvedené opatrenie je zlučiteľné s vnútorným trhom, s výhradou splnenia podmienok uvedených v častiach 7.3.1 a 7.3.2.
8 NESTRANNOSŤ VO VECIACH SYSTÉMU VLASTNÍCTVA
(322)
Komisia chce zdôrazniť, že nijako nespochybňuje príslušnosť verejnej inštitúcie IFP k štátu a ani nepopiera status právnickej osoby verejného práva ako taký.
(323)
Podľa článku 345 ZFEÚ je Spoločenstvo nestranné vo veciach systému vlastníctva v členských štátoch a žiadne ustanovenie zmluvy nebráni tomu, aby štát (úplne alebo sčasti) vlastnil podniky. Pravidlá hospodárskej súťaže sa preto musia rovnako uplatňovať na súkromné podniky a na štátne podniky. Žiadny z týchto dvoch typov podnikov nesmie byť uplatnením týchto pravidiel zvýhodnený alebo znevýhodnený.
(324)
V tomto prípade záruka poskytnutá verejnej inštitúcii IFP nevyplýva z vlastníctva, ale z právneho postavenia podniku. Členské štáty majú voľnosť pri výbere právnej formy podnikov, ale musia pri ňom dodržať súťažné pravidlá zmluvy. Predovšetkým samotná skutočnosť, že uvedená záruka je automaticky spojená s osobitným právnym postavením, nebráni tomu, aby táto záruka predstavovala štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, ak sú splnené podmienky, ktoré sú v ňom uvedené (259),
PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
Článok 1
1. Tým, že Francúzsko udelilo inštitúcii IFP od 7. júla 2006 status verejnej inštitúcie priemyselnej a obchodnej povahy, poskytlo jej neobmedzenú štátnu záruku (ďalej len „štátna záruka“) na všetky jej činnosti.
2. Krytie štátnou zárukou nehospodárskych činností verejnej inštitúcie IFP, osobitne jej vzdelávacích činností zameraných na zvýšenie počtu a kvalifikácie ľudských zdrojov, činností nezávislého výskumu a vývoja zameraných na získanie ďalších poznatkov a lepšie pochopenie know-how a činností v oblasti šírenia výsledkov výskumu, nepredstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
3. Pokrytie štátnou zárukou činností v oblasti prevodu technológií, ktoré vykonáva verejná inštitúcia IFP v oblastiach stanovených vo výlučnej zmluve o vývoji, uvádzaní na trh a používaní, ktorú uzatvorila so svojou dcérskou spoločnosťou Beicip-Franlab, nepredstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
4. Pokrytie štátnou zárukou činností v oblasti prevodu technológií, ktoré vykonáva verejná inštitúcia IFP v oblastiach stanovených vo výlučných zmluvách o vývoji, uvádzaní na trh a používaní, ktoré uzatvorila so svojimi dcérskymi spoločnosťami, uvedených v článku 3 ods. 1 rozhodnutia Komisie zo 16. júla 2008 o opatrení pomoci, ktoré zaviedlo Francúzsko v prospech skupiny IFP (ďalej len „rozhodnutie C 51/2005“), predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
5. Pokrytie štátnou zárukou služieb v oblasti zmluvného výskumu a služieb vykonávaných verejnou inštitúciou IFP tak v mene tretích osôb, ako aj v mene dcérskych spoločností predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
Článok 2
V prípade zmeny a doplnenia zmluvy medzi verejnou inštitúciou IFP a jej dcérskou spoločnosťou Beicip-Franlab uvedenej v článku 1 ods. 3 tohto rozhodnutia bude Francúzsko uvedenú zmluvu notifikovať Komisii, so zreteľom na prípadný vplyv štátnej záruky, aby sa posúdila prípadná celková výška verejného financovania, pokiaľ nové zmluvné podmienky neumožnia vylúčiť existenciu štátnej pomoci.
Článok 3
Pokrytie hospodárskych činností uvedených v článku 1 ods. 4 a 5 tohto rozhodnutia štátnou zárukou v období od 7. júla 2006 do 31. decembra 2009 predstavovalo pomoc zlučiteľnú s vnútorným trhom.
Článok 4
Pokrytie hospodárskych činností uvedených v článku 1 ods. 4 tohto rozhodnutia štátnou zárukou od 1. januára 2010 až do skončenia exkluzívnych zmlúv medzi verejnou inštitúciou IFP a jej dcérskymi spoločnosťami Axens a Prosernat uvedených v článku 3 ods. 1 rozhodnutia C 51/2005 predstavuje pomoc zlučiteľnú s vnútorným trhom, s výhradou dodržania podmienok ustanovených v článkoch 5 a 6 tohto rozhodnutia.
Článok 5
1. Výročná finančná správa uvedená v článku 4 ods. 2 rozhodnutia C 51/2005 obsahuje okrem údajov, ktoré sa už uviedli v článku 5 ods. 1 uvedeného rozhodnutia, údaje vymenované v odsekoch 2, 3 a 4 tohto článku.
2. Výročná finančná správa obsahuje údaje o výške, úrokovej sadzbe a zmluvných podmienkach pôžičiek, ktoré si zobrala verejná inštitúcia IFP v priebehu príslušného ročného obdobia, ako aj odhad hrubého grantového ekvivalentu prípadnej bonifikácie úrokov spojenej so štátnou zárukou, pokiaľ sa nepredloží dôkaz o tom, že tieto pôžičky sú v súlade s bežnými trhovými podmienkami, buď prostredníctvom porovnania ich podmienok s podmienkami, ktoré získala verejná inštitúcia IFP pred zmenou svojho právneho postavenia, alebo na základe konkrétnejšej metodiky, ktorú vopred schválila Komisia.
3. Výročná finančná správa obsahuje údaj o hodnote tovarov a služieb, ktoré verejná inštitúcia IFP získala od dodávateľov na účely vykonávania hospodárskych služieb uvedených v článku 1 ods. 4 a 5 tohto rozhodnutia v priebehu príslušného ročného obdobia, ako aj maximálny odhad hrubého grantového ekvivalentu pomoci vyplývajúceho z priaznivejšieho posúdenia dodávateľmi rizika neplnenia záväzkov zo strany podniku. Tento odhad sa uskutoční buď tak, že sa na hodnotu uskutočnených nákupov uplatní paušálna sadzba 2,5 %, alebo na základe konkrétnejšej metodiky, ktorú vopred schválila Komisia.
4. Výročná finančná správa obsahuje údaj o hodnote hospodárskych činností uvedených v článku 1 ods. 4 a 5 tohto rozhodnutia vykonaných verejnou inštitúciou IFP v priebehu príslušného ročného obdobia, ako aj maximálny odhad hrubého grantového ekvivalentu pomoci vyplývajúceho z nezaplatenia poplatku za záruku za plnenie, alebo aspoň najlepšej snahy, poskytnutej príjemcom uvedených hospodárskych služieb. Tento odhad sa uskutočňuje buď na základe uplatnenia paušálnej sadzby 5 % na hodnotu poskytnutých služieb, alebo na základe konkrétnejšej metodiky, ktorú vopred schválila Komisia.
Článok 6
1. Celková výška verejných prostriedkov poskytnutých na činnosti verejnej inštitúcie IFP vo výhradných oblastiach činnosti spoločností Axens a Prosernat vrátane maximálneho vplyvu štátnej záruky, ako je odhadnutý v článku 5 ods. 2, 3 a 4 tohto rozhodnutia, musí byť nižšia ako maximálna intenzita povolená Rámcom Spoločenstva pre štátnu pomoc na výskum, vývoj a inovácie.
2. V prípade prekročenia prahovej hodnoty uvedenej v odseku 1 tohto článku dotknutá dcérska spoločnosť Axens alebo Prosernat prípadne vráti prebytok pomoci verejnej inštitúcii IFP.
Článok 7
Od 1. januára 2010 pokrytie hospodárskych činností uvedených v článku 1 ods. 5 štátnou zárukou predstavuje štátnu pomoc zlučiteľnú s vnútorným trhom, s výhradou dodržania podmienok stanovených v článku 8 tohto rozhodnutia.
Článok 8
1. Činnosti v oblasti zmluvného výskumu a poskytovania služieb vykonávané verejnou inštitúciou IFP uvedené v článku 1 ods. 5 tohto rozhodnutia musia byť vedľajšími činnosťami k jej hlavnej činnosti v oblasti nezávislého verejného výskumu.
2. Na to, aby bolo možné považovať činnosti v oblasti zmluvného výskumu a poskytovania služieb verejnej inštitúcie IFP za vedľajšie, je potrebné, aby:
-
negatívne neovplyvňovali bežné fungovanie, nezávislosť a nestrannosť uvedenej inštitúcie IFP,
-
úhrady za ne zodpovedali trhovej cene alebo, ak trhová cena nebola určená, cene, v ktorej sa okrem možného vplyvu štátnej záruky premietajú všetky náklady plus primeraná marža,
-
boli predmetom účtovníctva oddeleného od účtovníctva činností v oblasti nezávislého verejného výskumu (účtovné oddelenie nákladov na ne a príslušných súm financovania) a zisk, ktorý vytvárajú, musí byť opätovne investovaný do hlavnej činnosti nezávislého verejného výskumu,
-
boli vnútorne späté s hlavnou činnosťou nezávislého verejného výskumu uvedenej verejnej inštitúcie IFP, najmä z dôvodu používania tých istých infraštruktúr, zariadení, strojov alebo technológií, alebo využívania rovnakých výskumných pracovníkov, vedeckých pracovníkov, inžinierov, projektantov alebo technických pracovníkov,
-
nepatrili do rozsahu pôsobnosti exkluzívnych zmlúv uzatvorených medzi verejnou inštitúciou IFP a jej dcérskymi spoločnosťami Axens a Prosernat, vymenovaných v článku 3 ods. 1 uvedeného rozhodnutia C 51/2005, prípadne predĺžených alebo zmenených a doplnených v súlade s článkom 3 ods. 2 rozhodnutia C 51/2005 a článkom 12 ods. 2 tohto rozhodnutia,
-
predstavovali zostatkový podiel rozpočtu vyčleneného verejnou inštitúciou IFP na jej činnosti nezávislého zmluvného výskumu.
3. Francúzsko každoročne odovzdáva Komisii správu o činnostiach zmluvného výskumu vykonávaného verejnou inštitúciou IFP, v ktorej sa upresňuje ukazovateľ hodnoty týchto činností v rozpočte vyčlenenom verejnou inštitúciou na nezávislý verejný výskum.
Článok 9
1. Francúzske orgány a verejná inštitúcia IFP uvedú v zmluve o financovaní pri každej transakcii (pre každý nástroj, na ktorý sa vzťahuje zmluva) túto písomnú poznámku:
„Emisia/program/pôžička nie sú kryté žiadnou priamou alebo nepriamou štátnou zárukou. V prípade platobnej neschopnosti nie je štát povinný prevziať finančné záväzky inštitúcie IFP pri splácaní pohľadávok.“
2. Francúzske orgány zabezpečia vloženie obdobnej doložky, ktorou sa vylúči zodpovednosť štátu, do každej zmluvy týkajúcej sa služieb v oblasti zmluvného výskumu alebo služieb uvedených v článku 1 ods. 5 tohto rozhodnutia.
3. Francúzske orgány zabezpečia vloženie obdobnej doložky, ktorou sa vylúči zodpovednosť verejnej inštitúcie IFP a štátu, do každej zmluvy zahŕňajúcej pohľadávku, ktorú uzatvoria akciové spoločnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat.
4. Verejná inštitúcia IFP sa zrieka vydania akejkoľvek formy ručenia, avalu, záruky, vyhlásenia o splnení záväzkov alebo odporúčajúceho listu v prospech akciových spoločností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, ktorá by nebola v súlade s obvyklými trhovými podmienkami.
Článok 10
Francúzsko bude notifikovať Komisii jednotlivé prípady poskytnutia pomoci, ktorej výška bude vyššia ako prahové hodnoty ustanovené Rámcom Spoločenstva pre štátnu pomoc na výskum, vývoj a inovácie, so zreteľom na prípadný vplyv štátnej záruky.
Článok 11
Francúzsko do dvoch mesiacov od oznámenia tohto rozhodnutia oznámi Komisii opatrenia, ktoré prijalo na účely dosiahnutia súladu s týmto rozhodnutím.
Článok 12
1. Články 4, 5 a 6 tohto rozhodnutia sa budú uplatňovať až do skončenia exkluzívnych dohôd medzi verejnou inštitúciou IFP a jej dcérskymi spoločnosťami Axens a Prosernat, uvedených v článku 3 ods. 1 rozhodnutia C 51/2005.
2. V prípade, že francúzske orgány oznámia Komisii predĺženie alebo zmenu a doplnenie uvedených exkluzívnych dohôd v súlade s článkom 3 ods. 2 rozhodnutia C 51/2005, zohľadnia vplyv štátnej záruky na účely posúdenia celkovej výšky verejného financovania.
Článok 13
Toto rozhodnutie je určené Francúzskej republike.
V Bruseli 29. júna 2011